Pripomnje.

Ko je bil l. 1. 1860. nemško - slovenski del *Wolfovega* slovarja dotiskan, začel se je deželni zbor kranjski za to brigati, da bi kmalu tudi slovensko-nemški del prišel na svetlo. Dopisovanje deželnega odbora je imelo ta uspeh, da je precej po dokončani zapuščinski obravnavi knezoškof dr. *Vidmar* imenoval poseben odbor, kateremu je bila dana naloga poskrbeti, da se dobodo potrebni rokopisi, da se uredi gradivo ter začne tiskati slovar.

Kupili so najprej *Zalokarjev* slovensko-nemški slovar (1100 pol rokopisa). Potem so se obrnili do O. Cafa, in tudi on jim je poslal svoje bogato gradivo (več zabojev drobnih listkov, na katerih so bile posamezne besede z razlago in citati zapisane). Tudi profesor dr. F. Miklošič je dal svoj slovensko-nemški slovar (rokopis v štirih zvezkih, obsegajoč 287 pol) odboru na porabo. V pismu do deželnega odbora z dné 12. junija 1. 1868. (gl. Dr. Vošnjak: K zgodovini Wolfovega slovensko-nemškega slovarja, v „Ljubljanskem Zvonu“ XII., p. 236) omenja knezoškof dr. Vidmar med pripravljenim gradivom tudi neko „zbirko besedi v abecednem redu poslano po gospodu Kočevarju“ in „rokopis slovarja brez imena“. To gradivo je odbor izročil Fr. Levstiku, da bi je uredil in za tisk pripravil. Levstik je kmalu po „Novicah“ priobčil nekoliko besed po slovarsko raztolmačenih, da bi pokazal, kakšen bi moral po njegovih mislih biti slovar: Za tak slovar pa takrat nabrano gradivo ni zado-stovalo. Zato je začel najprej skrbeti, da bi gradivo pomnožil. Lotil se je izpisavanja besed in rekov iz raznih virov. V njegovi rokopisni ostalini se na-hajajo izpiski iz nekega starega evangelija (rokopisa), iz Schönlebenove izdaje Hrenovega evangelija, iz predgovora Kuzmičevega evangelija, in več drugih takih manj obsežnih reči. V Miklošičevem slovarju (rokopisu) je s svinčnikom pripisaval izpiske iz Pohlinovih „Bukev za kmeta“ in drugih starejših pisa-teljev, kakor tudi besede slišane med narodom (največ iz Lašč na Dolenjskem). Ker ima slovenščina mnogo tujih besed iz sosednjih jezikov, zlasti iz nemščine in laščine, začel jo je preiskavati glede na take besede. V ta namen je pregledal ves Schmeller-jev slovar bavarskega narečja ter je vse tiste besede in reke slo-venske, katerih se je o tej priliki spominjal, zapisaval na posebne pole in raz-lagal, bodi si da so po njegovem mnenju bili iz bavarščine vzeti, bodi si da se je v drugem obziru dalo kaj primerjati v obeh jezikih. Zapisaval je tudi mnogo tega, česar se je spominjal iz živega narodnega govora. Tega gradiva je v ostalini njegovi 161 pol. Ravno tako je tudi pregledaval Boerijev slovar be-netskega narečja ter svoje opomnje zapisaval na manjše pole. Ali začelo se je posebno iz deželnega zbora kranjskega oglašati mnenje, da utegne biti delo preobširno zasnovano, in da se bo tako izdava slovensko-nemškega slovarja zavlekla še za mnogo let. Začeli so priporočati, naj se izda manj obširen slovar,

‡‡

IV

pa naj se kolikor moči kmalu začne tiskati. Vsled tega je knezoškof 1. 1868. razpustil slovarski odbor, in *Levstik* je moral pustiti uredniško delo. Knezoškof je v pismu do deželnega odbora izjavil, da bode vedno imel denar pripravljen za troške, ki bi jih prizadela izdava slovensko-nemškega slovarja, rokopis pripraviti pa da ni in ne more biti njegova dolžnost; naj bi torej učeni Slovenci poskrbeli, da se pripravi rokopis. Nato je 1. decembra 1. 1869. prevzel deželni odbor slovarsko gradivo, v prejšnjih letih nakupljeno, ter je izročil ravnatelju bogoslovskega semeníšča Fr. Kramarju v ta namen, da bi je skupno razvrščeno po alfabetnem redu po bogoslovcih dal prepisati na posebne pole. Ko so bili dijaki Alojzijevci pod nadzorstvom takratnega prefekta prof. T. Zupana Cafove listke po alfabetu uredili in bogoslovci vse gradivo na pole prepisali, treba je bilo poiskati urednika. Pogajanje z J. Navratilom ni imelo uspeha (gl. *Vošnjak* v „Ljub. Zvonu“ XIII., p. 304.). Nato je prevzel uredniško delo profesor J. Pajk v Mariboru. On je izdelal do 1. 1875. črke A—Č, in razgovor je bil že o tem, kako bi se delo v „Narodni tiskarni“ v Mariboru začelo tiskati. Ali nastale so zapreke. Prof. Pajk se je slovarskemu delu odpovedal, in knezoškof dr. Pogačar se je iznova obrnil do *Levstika*, takrat skriptorja ljubljanske licejske knjižnice. Ta je bil voljan prevzeti delo ter si je naprosil dva pomočnika. Toda kmalu se je zopet premislil in se odpovedal delu.

Zdaj je stvar do leta 1880. mirovala. Meseca avgusta tega leta pa se je dr. J. Vošnjak po želji nekaterih rodoljubov obrnil s prošnjo do knezoškofa dr. Pogačarja, naj bi zopet v svojo skrb vzel izdavo slovensko-nemškega slovarja; mnogo filologov slovenskih da je pripravljenih pri delu pomagati. Nato povabi knezoškof nekaj gospodov na razgovor zaradi te stvari. Prišli so k posvetovanju dné 4. oktobra vseučiliščni profesor dr. G. Krek, srednješolski profesorji V. Kermavner, Fr. Levec, M. Vodušek, Fr. Wiesthaler in pisatelj teh vrstic ter dr. J. Vošnjak in takratni dvorni kaplan A. Koblar. Knezoškof dr. Pogačar je vprašal prof. dr. Kreka, ki je bil prejšnje dni gradivo nekoliko pregledal, ali se da iz tega gradiva napraviti znanstveno urejen, historičen slovar. Na to vprašanje je prof. dr. Krek odgovoril, da to nikakor ni mogoče, da bi se moralo za tak slovar gradivo začeti čisto iznova nabirati. Po tej izjavi je knezoškof dr. Pogačar izrekel, da takega slovarja zdaj ni mogoče izdati. S tem je bila odklonjena namera, izdati znanstveno urejen, obširen slovar, in določilo se je, da se izda tak slovar, kakršen bi se dal iz že nabranega gradiva napraviti. Mislilo se je, da bi se dal iz njega narediti praktičen slovar, n. pr. tak, kakršen je Filipovićev „Rječnik hrvatskoga i njemačkoga jezika (1875.).“ V odbor, ki je imel prirediti, kar bi bilo treba za izdavo takega slovarja, združili so se navzočni profesorji in dvorni kaplan Koblar, načelništvo pa je prevzel prof. dr. Krek. Namera je bila najprej pripraviti, kar bi bilo treba v popolnitev gradiva, in potem uredniško delo med odbornike razdeliti, izdelek pa v končno pregledbo izročiti prof. dr. Kreku. Odbor se je takoj lotil dela. Ker *Caf* v pismih, ki jih je bil še prej pisal proštu dr. Pogačarju, zatrjuje, da je vso literaturo slovensko pregledal in izpisal za slovar, izvzemši samo *Cigalejev* slov.-nemški slovar, 2. izdavo Janežičevega nemško-slovenskega slovarja in *Lesarjev* spis o Ribniški dolini, sklenil je odbor najprej popolniti gradivo z izpiski iz rečenih dveh slovarjev in iz vseh važnejših knjig, ki so bile tiskane od leta 1873. (*Caf* je umrl 3. julija 1. 1874.) Da bi se izpisavanje slovarjev kolikor moči hitro dovršilo, razdelilo se je delo med gimnazijske dijake in nekoliko tudi med bogoslovce. Po vodilu in pod nadzorstvom nekaterih profesorjev so tudi delo v kratkem izvršili. Izpisavanje iz drugih knjig in časopisov pa so prevzeli členi pripravljajočega odbora sami in še nekoliko drugih gospodov.

V

Ko je bilo v treh letih gradivo v Cafovem smislu popolnjeno, imel bi
bil odbor začeti urejevanje ter si delo razdeliti. Ali knezoškof dr. Pogačar,
kakor tudi odborniki sami so se bili preverili, da po tej poti ne bi bilo ugod-
nega uspeha pričakovati. Vse je kazalo, da bode delo obširno in težavno. Skoro
vsi odborniki pa so imeli svojega stanovskega posla toliko, da bi jim bilo le
prav malo časa preostajalo za uredniško delo, katero bi v takih okoliščinah
le prepočasi napredovalo. Tudi je bilo jasno, da bi bilo težko pri tolikem
številu urejevavcev enotnost cele osnove vzdržavati. Sklenil je torej knezoškof
dr. Pogačar enemu izmed profesorjev, kateri bi se hotel dela lotiti, izprositi
pri dotičnih oblastvih potrebni odpust ter njemu samemu izročiti urejevanje.
Ponudil je delo meni, in ko sem obljubil, da je prevzamem, izprosil mi je za
takrat odpust na poldrugo leto ter mi z dekretom 7 dné 22. februarja 1. 1883.,
štev. 226 izročil uredništvo Wolfovega slovensko - nemškega slovarja. Nj. Pre-
vzvišenost knezoškof dr. J. Missia pa mi je še nadalje od visokega c. kr. mini-
sterstva za uk in bogočastje vsako leto izprosil izmanjšanje šolske dolžnosti,
da sem mogel poleg šolskega pouka, ki je obsegal po 5—8 ur na teden, iz-
delovati slovar. Prva tri leta mi je pri tem delu pomagal takratni prof. kandidat
A. Mikuš. V devetih letih je bil rokopis v toliko izgotovljen, da so se začele
l. 1892. priprave za tisk. Po posvetovanju z odličnimi slovenskimi jezikoslovci
so se določila naglasna in diakritična znamenja, in tisk se je mogel pričeti ob
koncu l. 1892.

Gradivo, ki so je bogoslovci na pole prepisali, obsega vsebino Zalokar-
jevega in Miklošičevega rokopisa in Cafovih listkov. Prav po nepotrebnem
so od črke M naprej prepisovali tudi neki rokopisni slovar Matije Majarja,
v katerem se znani njegov jugoslovanski jezik nemško tolmači. ¹) Toda pre-
pisovavci niso vsi enako prepisovali. Le majhen del tega gradiva je zvesto
in natančno prepisan, z večine pa prepisovavci niso prepisavali tudi onih pri-
piskov, ki so na izvirnih polah Miklošičevih in na Cafovih listkih pri posameznih
besedah zaznamenjevali vire.

Nekateri so celo tako prepisavali, da niti črk Z, M, C niso pristav-
ljali, po katerih bi se vedelo, kaj je Zalokarjevega, kaj Miklošičevega in
kaj Cafovega.

Kar se tiče Zalokarjevega in Miklošičevega gradiva, dale so se te po
prepisovavcih zagrešene hibe popraviti, ker je bil Zalokarjev izvirni rokopis
pridejan gradivu in mi je tudi prof. dr. Miklošič iznova dal svoj rokopis
na porabo, tako da se je po primerjanju teh izvirnih rokopisov dalo določiti,
kaj je Cafovega, tudi tam, kjer prepisovavci tega niso zaznamenjevali. Ni se
pa dalo več popraviti, kar se je pri Cafovem gradivu z izpuščanjem citatov
zagrešilo, ker so bili listke potem, ko so bili prepisani, uničili. Da je Caf sploh
pristavljal vsaki besedi na listek zapisani ali ime kraja, v katerem je bila med
narodom znana, ali naslov knjige, iz katere jo je bil za slovar izpisal, to za-
trjuje on sam v pismih pisanih takratnemu ljubljanskemu proštu dr. Pogačarju
(7 dne 4. avg. l. 1865., 29. dec. l. 1871. in 13. febr. l. 1872.). Razvidno je
to pa tudi iz listkov črke F, ki so se slučajno ohranili; ti namšeč imajo

1) Ker je na tem rokopisu zapisano, da je Majarjev, ne more to biti tisti v pismu knezoškofa dr. Vidmarja omenjeni „slovar brez imena“ (prim. str. III.); razen naštetih rokopisov pa bogoslovci niso ničesar prepisali na pole. Ni torej razvidno, o kakšnem slovarju govori knezoškof. Tudi se ne ve, kaj se je zgodilo z „zbirko besedi v abecednem redu, poslano po gosp. Kočevarju“, ki je v istem pismu omenjena.

VI

omenjene pripiske, na polah pa jih ni. Ni torej moči pri besedah, ki so vzete iz *Cafove* zbirke, vselej povedati tudi vir, iz katerega je imel *Caf* besedo. Mnogo-krat prepisovavci tudi niso prav čitali besed v izvirniku in so je torej napačno prepisali. Pametneje so ravnali tisti, ki so v takih slučajih izvirne listke rajši na pole prilepljali.

To na pole prepisano gradivo je različne vrednosti. Največ vredno, dasi po prepisovavcih pokvarjeno, je to, kar je *Cafovega*. *Caf* je zapisoval, kar je nahajal v spisih ali slišal med narodom „z vso marljivostjo in vestnostjo“, kakor pravi v pismu pisanem proštu dr. Pogačarju dné 16. julija 1. 1865. V istem pismu se on „pred vsem svetom brani, da bi se mu oporekalo, da je sam besede koval“ Njegova nabirka je tudi zelo obsežna. Bogatijo jo izpiski iz vse slovenske tiskane literature, zlasti tudi iz vse ogrskoslovenske, in iz mnogih rokopisov, zbirke besed med narodom po vseh slovenskih krajih nabranih, zlasti pa od rezijanskih, ogrskih in vzhodnoštajerskih Slovencev slišanih, kakor tudi rastlinska imena, nabrana med prostim ljudstvom. Vse to blago je kakih trideset let ali še več nabiral za slovar, kakor sam večkrat omenja v svojih pismih.

*Miklosičevemu* rokopisnemu slovarju je jedro izbrano besedje *Murkovega* „slovensko-nemškega in nemško-slovenskega besednika“, pomnoženo po izpiskih iz literature, zlasti starejše, in po besedah med narodom nabranih; pri obojih teh besedah so viri zaznamenjevani.

Najmanjše vrednosti je *Zalokarjevo* gradivo. Obširno je sicer zelo, ali ni po vsem zanesljivo. Le redko kje je pri kateri besedi pripisano, kje da se rabi, pa tudi ti citati niso zanesljivi. Tudi ni dvojiti, da je *Zalokar* za slovar besede narejal, pritikajoč znanim osnovam razna obrazila in kujoč tako besede, katerih ni niti v živem jeziku niti v knjigah. Ima pa tudi osnovnih besed tako čudnih in neverjetnih, da je vsaj meni nedoumno, odkod jih je sprejel v svoj slovar. Med tem plevelom pa je tudi jeklenega zrnja, med narodom nabranih besed in rekov; te je bilo treba s potrebno opreznostjo izbirati in sprejemati.

*Majarjevega* gradiva kot ne čisto slovenskega in le na enem delu pol pripisanega ni bilo jemati v poštev.

*Cigalejv* in *Janežičev slovar* so gimnazijci in bogoslovci, dasi takemu delu ne vajeni, s primerno natančnostjo izpisali.

Poznejši izpiski iz slovenske literature so bili raznoteri. Členi pripravljajočega odbora in njih pomočniki so za slovar pregledali in izpisali vse količkaj važne spise, ki so prišli v letih 1873–1883 na svetlo. Izpisovavci so se držali vodila, vsako besedo, vsako frazo, ki ni sploh znana in navadna, zapisati. Deloma so se tudi po celi stavki prepisavali, da je bilo razvidno, v kaki zvezi se rabi dotična beseda ali fraza; toda splošno se ni tako delalo.

Razen tega sem jaz sam ob počitnicah vso važnejšo literaturo starejših dob in novejše dobe najvažnejše spise še enkrat prečital in za slovar izpisal; pomagali so mi pri tem delu tudi nekateri dijaki tukajšnjega Alojzijevišča in tam stanujoči bogoslovci.

Obširnosti tega izpisavanja ni moči natančno določiti. Lahko je umeti, da je bila pri raznih izpisovavcih različna. V obče se je pa vendar vse zapisovalo, kar je bilo za slovar važno.

Med tiskom sem tudi primerjal in v dopolnilo porabljal najnovejši (3.) natis *Janežičevega* slov.-nemškega slovarja, v katerem je že porabljen 3. natis *Janežičevega* nem.-slovenskega slovarja.

Ves čas, odkar mi je bilo uredništvo tega slovarja izročeno, posiljali so mi tudi od raznih strani večje in manjše zbirke med narodom nabranih besed ter mi podajali posamezna poročila in pojasnila mnogi rodoljubi, zanimajoči

VII

se za slovar.¹) Mnogo gradiva sem tudi nabral po ustnem občevanju. Nekoliko gospodov je bilo celo toliko požrtvovalnih, da so se redoma ob določenih večerih z menoj shajali na razgovor in posvetovanje o slovarskih stvareh.²)

Samo ob sebi se umeje, da se iz gradiva, ki je tako različno in nikakor ni po enotnih pravilih zbrano, ne da po gotovem črtežu sestaviti slovar, ampak se mora sestava ravnati po gradivu. Na tak slovar, ki bi po znanstvenih načelih sestavljen verno kazal zgodovinski razvoj slovenskega jezika, z večine niso mislili tisti, ki so gradivo pripravljali. Poglavitni nabiratelj *Caf* pravi v svojih prej že omenjenih pismih, da je pravi namen temu slovarju, ki bode pred vsem za Slovence pisan, vse slovarsko gradivo iz knjig od najstaršega časa do najnovejšega in iz vseh slovenskih krajev in kotov vkup spraviti, da ta slovar ima hramba biti za vse slovensko (jezično) blago; iz njega da bodo že pisatelji za svoje stroke pametno jemali (*pismi* 5 dne 29. dec. l. I.871. in I.3. febr. I.872.). V tem smislu je dopolnjeval pripravljajoči odbor že nabrano gradivo, in isto tako tudi to, kar se je mej urejevanjem gradiva dodajalo, ni imelo drugega namena. Uredniško delo je torej bilo določevati, kaj se ima v nabranem gradivu zavreči, kaj sprejeti, in razlago posameznih besed razumno razvrščevati.

Da vsega ni šlo sprejemati v slovar, karkoli je ponujalo gradivo, to je jasno iz tega, kar je bilo prej o tem gradivu rečeno. V obče je veljalo vodilo: sprejeti, kar se v literaturi nahaja in kar narod govori. Toda oboje je moralo imeti svoje meje. Ako so slovarjepisci napačno in brez potrebe za slovar kovali besede, kakršnih je zlasti v Pohlinovem, Gutsmanovem in Murkovem slovarju ter v Zalokarjevem rokopisu, ali ako so pisatelji napačno narejene ali brez potrebe iz drugih slovanskih jezikov vzete besede kje kedaj rabili, katere si v knjigi nobene veljave niso pridobile, takih besed, ako jih je gradivo ponujalo, ni kazalo sprejemati. Prav tako se tudi ni sprejemala večina takih tujih besed, katere prosti narod sicer pogostoma pa brez potrebe rabi, ker za do tične pojme tudi dobre domače besede še krepko živijo med narodom. Pa takih besed tako ni bilo veliko med gradivom.

V posameznih slučajih pa je bilo težko določiti mejo med tem, kar se ima sprejeti in kar ne, in mnogo se je moralo prepustiti subjektivnemu raz sodku. Mnogokrat n. pr. se je sprejela katera beseda, dasi tuja in redka, ker je za jezikoslovca zanimiva.

¹) Obširne zbirke so mi izročili gg.: A. Cibič (z Goriških Brd in Črnič), J. Freuensfeld (z vzhodnega Štajerskega), dr. F. Gross (iz Savinske doline), J. Ivančič (z vzhodnega Štajerskega), A. Kos (s Štajerskega), L. Pintar (iz Poljanske doline na Gorenjskem), K. Pleško (iz raznih krajev kranjskih), L. Svetec (iz krajev okoli Kamnika in Litije), J. Volc (iz Kranjske Gore in okolice), A. Žlogar (iz belokranjskih krajev); manjše zbirke pa gg.: J. Bežlaj (z Dolenskega), J. Bilec (z Notranjskega), Fr. Bleiweis (z Gorenjskega), J. Debevec (iz Cirkniške okolice na Notranjskem), J. Dugulin (z Notranjskega in Goriškega), J. Hladnik (z Notranjskega), V. Herk (iz gor. Savinske doline), V. Jarc (s Štajerskega), A. Kocijančič (z Gorenjskega), M. Kosec (z Gorenjskega), J. Kržišnik (z Gorenjskega), M. Lažar (z Gorenjskega), F. Lokar (z Gorenjskega), P. Miklavc (s Pohorja), A. Mikuš (z Gorenjskega in Notranjskega), A. Müller (iz raznih krajev kranjskih), dr. J. Pajek (s Štajerskega), T. Porekar (z vzhodnega Štajerskega), F. Praprotnik (s Štajerskega), T. Suher (iz Savinske doline), J. Šašelj (z Gorenjskega), J. Samotorčan (z Notranjskega), P. M. Širca (s Krasa), D. Škrjanec (z Gorenjskega), I. Vank (s Koroškega), dr. E. Volčič (z Gorenjskega), dr. J. Vošnjak (s Pohorja), J. Vrhovnik (z Gorenjskega), J. Žmavc (z zapadnega Štajerskega), in še nekateri drugi rodoljubi, katerih imen pa žalibog nimam zapisanih. Bodi vsem pristojna zahvala izrečena!

²) Bodi v tem oziru iskrena zahvala izrečena gg. kolegom A. Pavlinu, M. Petelinu, S. Rutarju, potem gg. A. Mikušu, dr. J. Staretu in Fr. Uvrišču, posebno pa gg. kolegoma A. Bartelu in A. Tavčarju ter gosp. arhivarju deželnega muzeja A. Koblarju, ki so me do konca na ta način pri mojem delu požrtvovalno podpirali.

VIII

Ako bi se bilo slovenskim besedam samo golo nemško tolmačenje pri-
stavljalo, kakor je navada v praktičnih slovarjih, bi bilo razločevanje med tem,
kar spada v slovar, in tem, kar ne spada vanj, še veliko več težav delalo. Zato
se mi je primerno zdelo, sprejeti glede tega že po Cafu v pismu z dne 4. avg.
l. 1865. izraženo načelo, da se naj citati v okrajšani obliki pripisujejo, da pa
besede, katere so obče slovensko blago, tega ne potrebujejo. Zato se citati
izpuščajo le pri besedah in rekih, ki so po vsem Slovenskem ali široko po
Slovenskem med narodom v rabi. Tudi onim tujkam, ki se največ rabijo
za znanstvene pojme malo ne v vseh izobraženih evropskih jezikih ter v slo-
venski obliki malo ali nič niso izpremenjene, se navadno niso pristavljali citati.
Sploh so pa sprejete le najnavadnejše take besede, ki se nahajajo že v slo-
venskih slovarjih; popolnosti v tem obziru itak ne gre iskati v našem slovarju.

Umeje se po vsem, kar je bilo o gradivu dozdaj rečeno, da ti citati
nimajo in ne morejo imeti tega pomena, da se besede le v teh spisih nahajajo
ali da so le v teh krajih znane, kateri so imenovani. Citati le pravijo, iz ka-
terih virov je beseda vzeta v slovar. Ako je torej kaki besedi ime kakega
kraja pripisano, pomenja to le toliko, da je v slovar sprejeta iz zbirke besed,
nabranih v tem kraju. S pripiskom Dol. n. pr. torej ni rečeno, da je dotična
beseda po vsem Dolenjskem znana, dasi je to v istini mogoče, ampak, da je
vzeta v slovar iz zbirke kje na Dolenjskem nabranih besedi. Dasi pa ni gradivo
tako obširno, da bi bilo moči vsako besedo popolnoma označiti glede nje raz-
širjenosti v knjigi in med narodom, vendar dajejo pristavljeni citati nekakšno
merilo za veljavo in vrednost vsakaterega izraza. Tudi tu je bilo težko dolo-
čevati mejo med tem, kar je sploh znano in splošno slovensko blago in med
tem, kar je manj znano, bolj redko ali od pisateljev izmišljeno in v knjigo
sprejeto. Zdelo se mi je v tem obziru primerno, mejo tako pomekniti proti
tem besedam, katere nimajo citatov, da je sploh pri vseh zgolj knjižnih besedah
in tudi pri vseh takih besedah, pri katerih je bilo iz katerega koli razloga
važno zvedeti, iz katerih virov je sprejeta v slovar, to označeno s citati, če
je tudi včasih bilo očitno, da so dotične besede široko po Slovenskem znane.
N. pr. ako so viri kazali, da je kaka beseda med narodom znana in tudi v
starejši literaturi rabljena, v novejši pa ne ali ne tako pogostoma, ali, če je
sicer beseda med narodom znana, v knjigi pa redko rabljena, v takih in enakih
slučajih so se rajši pripisavali viri. Pripisani so pa všelej ali vsi viri, katere
je podajalo gradivo, ali nobeden.

Citati so nepopolni, ker le pisatelja imenujejo, knjige ali spisa pa ne,
ali, če je knjiga imenovana, ni tudi pripisana stran. To se je opuščalo, ker
ni bilo moči dosledno povsod tega pripisovati. Nekateri izpisovavci namreč
niso knjižnih naslovov in strani pripisovali svojim izpiskom, ampak samo le
imena pisateljev. Tudi to, kar se je iz *Miklošičevega* gradiva in iz njegovih
knjig ter iz *Cafovega* gradiva sprejelo, ima tam z večine le nepopolne citate.

Pri hrvatski kajkavščini in ogrski slovenščini ni ločeno to, kar je iz knjig
vzeto, od tega, kar je med narodom iz živega govora nabrano, ker že gradivo,
zlasti *Cafovo* in *Miklošičevo*, z večine te razločitve ni imelo. Kajkavščine je
sploh primerno malo sprejeto v ta slovar. *Caf*, ki si je prizadeval kolikor moči
vso ogrsko slovenščino spraviti v slovarsko gradivo, oziral se je manj na kajkav-
ščino. Nekoliko se je dalo iz *Miklošičevih* knjig in iz *Aljavčeve* razprave o
slovenskem naglasu v „Radu jugosl. akademije“ nabrati; pa vse to je le malo
in nikakor ne obsega vse kajkavščine.

Gledé citatov bodi še to omenjeno, da sem v pripiskih namesto posa-
meznih manj znanih krajev rajši imenoval širje okraje in predele slovenskih

IX

dežel, ker je z večine vsaka beseda, če je tudi le iz enega kraja zapisana,
gotovo tudi široko po vsej okolici znana.

Kar se je nepotrebno zdelo, to se je opuščalo. Tako si n. pr. vsakdo
iz vsakega samostalnika, ki pomenja osebo, lehko sam napravi svojilni prilog
na ov ali in; zato teh svojilnih prilogov ni v slovarju, razen malega števila takih,
pri katerih je glede oblike ali pomena kaj važnega pomniti. Pri nedovršnih gla-
golih razlaga ni vselej tako popolna; naj se torej vselej primerja pripadajoča do-
vršena oblika. Isto tako se naj primerjajo pri glagolskih samostalnikih dotični
glagoli.

Etimološkega razlaganja nima ta slovar veliko. Opustilo se je, ker je pre-
mnogo v tem oziru še nejasnega in dvomnega, in v slovarju, ki je najbolj
praktičnim potrebam namenjen, ni treba takega razlaganja. Samo le pri tujkah,
ki jih je narod prejel iz sosednjih jezikov ter so se že davno pri nas udo-
mačile, dodajala so se, kjer je bilo mogoče, kratka pojasnila, primerjajoča one
besede tujih jezikov, iz katerih so nastale ali s katerimi so v besednem
sorodstvu. V tem oziru se je najbolj porabilo, kar je najti v Miklošičevih delih
in Štrekljevih spisih. Mnogo tega pa je tudi v Cafovih in Levstikovih roko-
pisih, samo da je to z večjo previdnostjo bilo treba rabiti, ker ti rokopisi ne
obsegajo dovršenih razprav z gotovimi rezultati, ampak le poskusno preisko-
vanje in studije.

Bodi še omenjeno, da je pri nekaterih mestih, zlasti iz Trubarja, Dal-
matina in Krelja, pristavljeno nemškega izvirnika besedilo. Pri nemških izrazih,
ki so v Cigalejevem slovarju slovensko raztolmačeni pa so ali nenavadni ali
nejasni (ako namreč dotična nemška beseda ima več pomenov), porabil se je
v pojasnilo Heinsijev nemški slovar, ker je znano, da je bil Cigalejevemu
v podstavo.

Jeziku, kateremu se ne da s kratkimi glavnimi pravili določiti naglaše-
vanje, potreba je neogibna, v slovarjih na besede staviti naglasna znamenja.
Razločuje se v tem slovarju potisnjeni in potegnjeni (zategnjeni) naglas,
toda samo pri dolgih zlogih, pri kratkih ne, ker sedaj naša slovenščina pri teh
menda res nikjer več ne pozna razločka v naglaševanju. Zato je v tem slovarju
za kratki naglas sprejeto le eno in to naše dozdaj navadno znamenje, grški
„gravis". Za razločevanje potegnjenega in potisnjenega naglasa pri dolgih zlogih
sta pa sprejeta znaka, ki ju rabijo Hrvati in Srbi po zgledu Vukovega srbskega
rječnika.

Kateri zlog je treba naglašati pri posameznih besedah in kako, to uči
sestavno dozdaj samo razprava aljavčeva, ki v „Radu jugoslavenske akade-
mije“ od leta 1878. pod naslovom: „Prinos k naglasu u (novo)slovenskom
jeziku“ hodi na svetlo. Nekoliko kažejo naglas slovenskih besed tudi razpravice
Škrabčeve na platnicah „Cvetja iz vrtov sv. Frančiška“ v Gorici (od 1. 1880.).
Izmed slovarjev zaznamenjujeta naglas Murkov in Janežičev, pa le nepopol-
noma in tudi ne po določenih pravilih, in njiju naglaševanje se ne vjema
zmerom s kranjskim, zlasti dolenjskim naglaševanjem, katero mora biti temelj
in podstava naglasnim pravilom, kakor se je pravilni književni jezik razvil iz
kranjskih narečij, zlasti iz dolenjščine. Po teh edinih virih (nabiravci narodnega
gradiva namreč z večine niso naglasa zaznamenjevali) in po ustnih pozvedbah
od veščakov, dobro poznavajočih kranjski in posebno dolenjski naglas, se ravna
naglaševanje v tem slovarju. Da je to veliko težav delalo, umeje se o takih
okoliščinah pač samo ob sebi. Kjer niti po pravilih niti po analogiji ni bilo
moči vsaj do nekake stopnje verjetnosti določiti besedi naglas, pustila se je

X

brez naglasnih znamenj.¹) Naj se torej pomni, da je to prvi poskus po pravilnih določiti natančnejše naglaševanje vsemu slovenskemu besedju. Prihodnje preiskave bodo popravljale, kar je tu še nedostatnega.

Potrebno je tudi pri takem jeziku, kateri nima zadosti popolnega črkopisa, ki bi za vse različne glasove tudi različne pismenke ali pismenske znake imel, vsaj v slovarju rabiti taka razločevalna ali diakritična znamenja, da se omogoči pravilno izrekanje jezika. Naša slovenščina nima popolnega črkopisa. Dosedaj rabljena diakritična znamenja pa ne zadostujejo po vsem. Zato je bilo treba za slovar izmisliti si takih znamenj. Zaradi preglednosti je kazalo prostor nad samoglasniki pustiti naglasnim znamenjem, diakritična znamenja, piko ali ključico, pa staviti pod nje. Nedoločni glasnik (polglasnik) je dobil svoj posebni znak; oblika v tem slovarju zanj rabljena je taka, da se le malo loči od črke, s katero se pri nas obično piše. Za 1, ki se kakor u izgovarja, pa je sprejet poljski 1. Za tega slovarja namene utegnejo zadostovati sprejeta znamenja. Mnogim bode morda še teh preveč. Dozdaj so se namreč sicer ozki in široki o in e kakor v slovnicah tako tudi v olikanem govoru razločevali, nista se pa dalje razločevala ozki e in o, kakor se razločujeta v tem slovarju, ker je le na Dolenjskem in Notranjskem prav tako slišati glasove. Vendar mislim, da se imajo ti razločki smatrati za bistvene razločke slovenskega jezika, ki se bolj ali manj, če tudi ne na enak način, široko po Slovenskem kažejo²); zato se njih zaznamenjevanje ni moglo lehko opustiti.

Pravopis je v tem slovarju tudi pri citatih povsod enak, ter se v tem obziru ti ne vjemajo natančno z izvirniki. V tem bolj praktičnem slovarju imajo citati le namen pojasnjevati pomen besedam, pri katerih so omenjeni, ne pa kazati različnost pisave pri raznih pisateljih. V strogo znanstvenem ali kritičnem slovarju bi to seveda ne smelo biti tako. V tem slovarju bi pa različnost v pisavi citatov praktične porabnosti gotovo ne pospeševala.

Naposled mi je še prijetna dolžnost svojo iskreno zahvalo izreči gospodu kolegu A. Bartelu, ki mi ni samo ves čas pomagal popravljati tiskovne pole, ampak me je tudi izdatno podpiral pri določevanju naglasa in izreke posameznih besed.

¹) Isto velja tudi za diakritična znamenja.

²) Prim. *Skrabec*, „Cvetje“ (V. 2, XII. 11.).

V Ljubljani meseca julija 1. 1894.

M. Pleteršnik.

ZNAMENJA.

Znamenja nad črkami so naglasna znamenja. Naglas je za dolge zloge dvojen: potisnjen (ˆ), ako poudarek samoglasniku na prvo polovico, potegnjen ali zategnjen (‘), ako mu na drugo pada, n. pr. grâd, hvála. Kratki zlogi imajo le en naglas (‘): n. pr. brát.

Znamenja pod črkami ali v črkah natančneje določajo izreko (diakritična znamenja).

Ako imata e in o ključico ali piko pod seboj (ę, ę, ó, ó), sta ozka (zaprta) glasova ter se v olikanem govoru, kakršen je zdaj najbolj navaden, ne razločujeta, v narečjih pa, ki kažejo pravilnejšo izreko, se ti glasovi približno tako-le ločijo:

Dolgi ozki e s piko (é, ê) se bliža glasu i ter se izgovarja tako, da je skoro nekak slab i za ozkim e slišati; v nenaglašenih ali kratko naglašenih zlogih ima manj določen glas.

Dolgi ozki e s ključico (é, ê) se tako izgovarja, da je pred ozkim e slišati nekak slab i; v nenaglašenih ali kratko naglašenih zlogih tega e ni.

Dolgi ozki o s piko (ô, ó) se bliža glasu u; v nenaglašenih in kratko naglašenih zlogih ima manj določen glas.

Dolgi ozki o s ključico (ô, ó) se tako izgovarja, da je pred ozkim o slišati nekak slab u; v nenaglašenih in kratko naglašenih zlogih tega o ni.

Ako sta e in o brez pike ali ključice, sta široka glasova (ô, ó, ò, o).

Horizontalna črtica nad samoglasnikom kaže (skoro le v tujih besedah knjižnega jezika) samo dolgost zloga; ē in ō imata čisti glas kakor v tujih jezikih.

e stoji za oni e, ki v navadni pisavi nadomešča nedoločni glasnik (polglasnik), n. pr. pès, bezèg.

I se izreka kakor kratek u.

Naglasna in diakritična znamenja imajo le začetne besede. Pri prilogih stoji v začetku zaradi enakosti sploh nedoločna oblika tudi takrat, kadar se v resnici težko kje nahaja; ako se v razlagi ponavlja v določni obliki, ima prvikrat tudi izpremenjena naglasna znamenja.

Začetne besede iste kategorije, katere bi se brez znamenj v navadni pisavi popolnoma enako pisale, so s številkami spredaj stoječimi ločene, ako niso istega korena.

V tolmačenju so popolnoma različni pomeni s številkami ločeni; manjše razlike ločijo horizontalne črte. Kar stoji do podpičja ali pike, to spada skupaj, to je en podatek; črez najbližje spredaj stoječe podpičje citati nimajo veljave.

= je znamenje enakosti ter znači: enakega pomena kakor —, enakega pomena je tudi —.

Ako je majhna horizontalna črtica med dvema citatoma, spadata ta dva skupaj ter značita, da se prvo pri drugem nahaja; n. pr. *Trub.-Mik.* znači, da je beseda iz Trubarja navedena v kateri Miklošičevih knjig; *Fr.-C.* znači, da se beseda, v Framu navadna, nahaja v Cafovem gradivu.

—+—

KRATICE.

acc. = accusativus, tožilnik (akuzativ).

ad = k, spada k—.

adj. = adjectivum, pridevnik.

adv. = adverbium, prislov.

arch. = architectura, (spada v) umetelno staviteljstvo.

astr. = astronomija, (spada v) zvezdoslovje.

bav. = bavarsko (nemško) narečje.

bot. = botanica, (spada v) rastlinstvo.

c. = cum, s (z), n. pr. *praep.* c. gen. predlog z genitivom.

chem. = chemia, ločba (spada v ločbo).

conj. = conjunctio, veznik.

češ. = češko.

dat. = dativus, dajalnik (dativ).

dem. = deminutivum, pomanjševalna beseda; pri pomanjševalnih besedah dostikrat ni nemškega prevoda, ker se sam ob sebi umeje.

dial. = v dialektu, v narečju ali v narečjih.

f. = femininum, samostalnik ženskega spola.

fig. = figuraliter, v prenesenem pomenu, v podobi rečeno.

fr. = francosko.

furl. = furlansko.

fut. = futurum, prihodni čas.

gen. = genitivus, rodilnik (genitiv).

geogr. = geographia, (spada v) zemljepis.

geol. = geologia, (spada v) zemljeslovje.

germ. = germanizem.

got. = gotsko.

gramm. = grammatica, slovnica (spada v slovnico).

hist. = historia, zgodovina, (spada v) zgodovino).

hs. = hrvatsko ali srbsko.

i. dr = in drugi, ali: in drugod.

i. nasl. = in naslednji.

imprt. = imperativus, velelni naklon (velelnik, imperativ).

indecl. = indeclinabile, ne sklanja se.

indef. = (pron., adv.) indefinitum, nedoločen (zaimek, prislov).

instr. = instrumentalis, družilnik ali orodnik (instrumental).

interj. = interjectio, medmet.

interr. = (pron., adv.) interrogativum, vprašalni (zaimek, prislov).

intr. = intransitivum, neprehajalen glagol.

it. = italijansko.

kor.-nem. = koroško-nemško.

loc. = localis, mestnik (lokal).

m. = masculinum, samostalnik moškega spola.

madž. = madžarsko (magyarsko).

math. = mathematica, (spada v) računoslovje.

mech. = mechanica, (spada v) mehaniko.

merc. = mercatura, (spada v) trgovinstvo.

mil. = militaria, (spada v) vojaštvo.

min. = mineralogija, (spada v) rudstvo.

mont. = montanisticum, (spada v) rudokopstvo.

mus. = musica, glasba (spada v glasbo).

u. = neutrum, samostalnik srednjega spola.

nem. = nemško: po nem. = germanizem.

nom. = nominativus, imenovalnik (nominativ).

opp. = oppositum, beseda nasprotnega pomena.

part. = participium, deležje (deležnik).

perf. = perfectum, pretekli čas.

phil. = philosophia, (spada v) modroslovje.

phys. = physica, (spada v fiziko).

pl. = pluralis (numerus), množina; plurale tantum, samo v množini rabljen samostalnik.

pogl. = poglej (navadno pri napačnih oblikah in besedah zavrača na pravilnejše).

polj. = poljsko, poljski jezik.

praef. = praefixum, predponka.

praep. = praepositio, predlog.

praes. = praesens, sedanji čas.

praet. = praeteritum, pretekli čas.

pren. = v prenesenem pomenu; prim. fig.

prim. = primeri (zavrača na besede podobnega pomena ali na besede, ki pojasnjujejo dotično besedo, ali na tuje besede, iz katerih so dotične slovenske nastale).

pron. = pronomen, zaimek.

rel. = (pron., adv.) relativum, oziralen (zaimek, prislov).

rus. = rusko.

sing. = singularis (numerus) ednina.

izmòl — izmúzati se

— 321 —

izmûzek — iznebíti se

izmòl, móla, m. izmoli, Erofionsthäler, Cig. (T.); — češ.

izmolědovati, ujem, vb. pf. durch zudringliches Bitten erlangen, erbetten.

izmóliti, mólim, vb. pf. 1) durch Beten erlangen, erslehen, erbeten; i. komu blagoslov iz nebes, Cig.; — 2) mit dem Beten fertig werden, ausbeken; še enega očenaša nisem mogla i.

izmoljâva, f. die Hervorragung, Mur.

izmóliti, mótzem, vb. pf. 1) i. iz koga kaj, jemandem etwas entpresjen, Cig.; vse denarje je iz mene izmolzel, Z.; — 2) ausmelfen; do dobrega i., Cig.; — erschöpfen, Cig., Jan.; izmolzena njiva, magerer Acker, Cig.; i. koga, i. komu mošnjo, jemandem den Beutel leeren, Cig.; ausſaugen (fig.), Cig., Jan., Cig.(T.): izmolzena okolica, Zora; — izmolzen, entnerbt, Cig.

izmôłzek, zka, m. der Ertract, C.

izmôłža, f. 1) das Abmelken, C.; — die Erſchöpfung des Bodens, Cig.; — 2) die Emulsion (chem.), Cig. (T.).

izmôłža, f. = izmolža 2), Dict.-Mik.

izmongati, am, vb. pf. = izmungati, Cig.

izmotáti, âm, vb. pf. 1) herauſwinden, loswiceln; i. se, ſich herauſwinden, ſich loswiceln; ſich herauſarbeiten; i se iz pravde, Z.; — ſich entspinnen, ſich entwickeln: vojska se bo izmotala iz tega, Cig.; — 2) mit dem Häßeln fertig werden, auſſpulen.

izmotávanje, n. das Loswinden, das Loswiceln.

izmotávati, am, vb. impf. ad izmotati; loswinden, loswiceln.

izmôzgati, am, vb. pf. entmarken, Št., BlKr.-M.; — auſmergein, C.

izmráziti, mrázim, vb. pf. auſkälten, Cig.

izmŕcati, am, vb. pf. auſzehren, auſmergein: i. se, C.

izmreváriti, árim, vb. pf. durch Misſhandlung entfrästen, Z.

izmŕdanica, f. izmrdana ženska, SlGor.-C.

izmŕdanka, f. = izmrdanica, C.

izmŕdati, mŕdam, vb. pf. durch Unzucht schwächen, C.

izmŕti, mrèm (mŕjem), vb. pf. = odmreti, pomreti, auſſterbeu, Cig. (T.), C., nk.

izmrmráti, âm, vb. pf. 1) ermurren, Cig.; — 2) mit dem Brummen fertig werden, ausbrummen.

izmrtváčiti, áčim, vb. pf. abtödten, Jan. (H.); i. svoje želje, Z.

izmúčiti, mûčim, vb. pf. abmartern, abquälen, Cig., nk.

izmûgati, am, vb. pf. = izmungati, jvžhŠt.

izmúliti, im, vb. pf. auſjäten, auſraufen, Cig., C.; — auſgraßeit: travnik i., Cig.

izmúljati, am, vb. impf. ad izmuliti; ausraufen, auſgraßen, Cig.

izmûngati, am, vb. pf. ausmangen: i. perilo, Dol., Gor., Tolm.; — prim. izmongati.

izmúzati se, mûzam se, vb. pf. entschlüpfen, sich davon schleichen, Cig., C., Lašeče-Levst.

Slov.-nem, slovar.

(Rok.), jvžŠt.; vsi se izmuzajo ven, Jurč.; i. se komu, Str.

izmûzek, zka, m. die Entgleitung, C.; ti izmuzki, ti izpolzki nature iz svojih modrih tečajev, Ravn.

izmúzniti, mûznem, vb. pf. 1) die Rinde abstreifen, entrinden, C.; mladico, vejico i., Dict.; — 2) schnipfen, entwenden, Cig.; — 3) i. se, entgleiten, entschlüpfen; — ſich wegstehlen: i. se iz hiše, C.; ſich entziehen: i. se iz svoje dolžnosti, Jap.-C.; — 4) intr. entschlüpfen: iz rok mi izmuzne kaj, C., jvžhŠt.

izmuzováti, ûjem, vb. impf. ad izmuzniti, Cig.

iznàd, praep. c. gen. über—her, über—herab; iznad hriba prileti truma ptičev; odvali kamen iznad vodnjaka, Ravn.

iznájdba, f. die Erfindung, Cig., Jan., ogr.-M., nk.

iznájdec, dca, m. = iznajdnik, Cig., Jan.

iznájdek, dka, m. die Erfindung, Cig., C.; — die Ermittelung, Cig., Jan.

iznájden, dna, adj. = iznajdljiv, Jan.

iznájdenje, n. die Erfindung, Mur., Cig. (T.), nk.

iznájdenost, f. die Erfahrungheit, die Fertigkeit, Cig., Jan.; — prim. iznajti 2).

iznajdljiv, iva, adj. erfinderisch, Jan., Cig. (T.), nk.

iznajdljîvec, vca, m. = iznajdljiv človek, nk.

iznajdljívost, f. die Erfindungsfähigkeit, die Findigkeit, Jan., nk.

iznájdlica, f. die Erfinderin, Cig., Jan.

iznájdnik, m. der Erfinder, Mur., Cig., Jan., DZ., nk.

iznájdnost, f. = iznajdljivost, Cig., Jan.

iznájdováti, ûjem, vb. impf. ad iznajti; erfinden, Jan., nk.

iznájti, nájdem, vb. pf. 1) auſfindig machen, Cig., Jan.; erfinden, Dict., Guts., Mur., Cig., Jan., Cig.(T.), nk.; — 2) i. se v čem, ſich zurecht finden, ſich orientieren, Cig.(T.); ſich ausfennen, Cig.; — iznajden, klug, gescheit, Cig., Jan., Gor., Savinska dol.; iznajdeni in premeteni, Jap. (Prid.); Prelepa 'znajdena mladenka, Npes.-K.

iznaroditi, im, vb. pf. (narejeno po nem. glagolu: entnationalisieren, Nov., Let.).

iznášanje, u. das Heraustragen, Cig.

iznášati, am, vb. impf. ad iznesti; 1) herausstragen, Mur., Cig., Jan.; — 2) = raznásati, verleumden, M.; — 3) (germ.) betragen, auſmachen, Cig., Jan., Cig.(T.); prim. iznesti 3).

iznášlec, šleca (šelca), m. der Erfinder, Šol., Bes.

iznebáva, f. das Loſwerden, die Befreiung, C.; — prim. iznebiti se.

iznebávljati se, am se, vb. impf. ad iznebiti se; los zu werden fuchen, ſich entledigen, ſich befrecien: i. se koga, česa, Jan., Fr.-C.

iznebítek, tka, m. der Abtortuš, C.

iznebítev, tve, f. die Entäußerung, Cig., Jan.

iznebíti se, im se (bôm se, bôdem se, Mik., Trub., Levst.), vb. pf. loswerden, ſich ent-

21

iznebîtnica — iznevěriti

322 —

iznevěrje — iznósiti

äußern, befreit werden; i. se koga, česa; i. se dolgov; da smo se le tega sitneča iznebili! — otroka se i., abortieren, Jan.; — etwas von sich geben: do bedakov se ni nikoli nepotrebne besede iznebil, Ravn.; i. se kake neumne. etwas Dummes aussprechen, Nov.

iznebītnica, f. ein Weib, das abortiert hat, C.

iznebītva, f. = iznebitev, C.

iznebīvati se, am se, vb. impf. ad iznebiti se.
iznejevěriti, věrim, vb. pf. = izneveriti,
Cig.

iznemāgati, am, vb. impf. ad iznemoči; schwach werden, erliegen, Cig., Vrt.; Turku iznemaga upehani kristjan, Levst.(Zb. sp.).

iznemāriti se, mārim se, vb. pf. lieberlich werden, V.-Cig.

iznēmati, mam. mljem, vb. impf. ad izneti; hetausnehmen: bratu troho i., Krelj; i. komu oči, Vrt.

iznemóči, mórem, vb. pf. = obnemoči, kraftlos werden, erliegen, Cig., Jan.; Ali vedi, kakor se je brzo porodila, Hitro zopet iznemore in ugasne (jeza), Levst. (Zb. sp.); ohnmächtig werden, C.; iznemógek, mógla, entkräftet, abgespannt, Jan., C.

iznemóglost, f. die Erschöpfung, die Abgespanntheit, Jan., SLN.

iznenāda, adv. unverhofft, Cig., Jan.; (iz nenada), Mik., LjZv.

iznenādba, f. die Ueberrasschung, Cig. (T.).

iznenāde, adv. = iznenada, Mur., Met.

iznenáden, dna, adj. unerwartet, Jan.; iznenadna novica, Jurč.; — aus dem Stegreif, Cig. (T.).

iznenādi, adv. = iznenada, Cig., Jan.

iznenādice, adv. = iznenada, vzhŠt.-C.

iznenāditi, nādim, vb. pf. überraschen, Cig. (T.), nk.

iznenādjenje, n. die Ueberrasschung, nk.

iznenādoma, adv. = iznenada, Z.

izneróditi se, rědim se, vb. pf. unfruchtbar werden, Cig.

izneréditi, rědim, vb. pf. in Unordnung bringen, bewirren, (zner-) Podkrnči-Erj. (Torb.).
izněsek, ska, m. der Betrag, Jan., Slom.-C.; nav. znesek.

iznesíł, n. = iznesek, C.

izněsti, něsem, vb. pf. 1) heraustragen, Mur., Cig., Jan.; na solnce i. kaj, Dol.; — 2) das Gerücht verbreiten: ljudje so iznesli, Z.; prim. raznesti; — 3) (germ.) betragen, ausmachen, Jan. (nav. znesti; prim. nem. „austragen“ = betragen).

izněti, námem, vb. pf. herausnehmen: bruno, troho iz očesa i., Krelj; izname dva desetaka, Trub.(Post.); oči i. iz glave, Levst.(Zb. sp.); iznemi sekiro iz tega teplja, Npr.-Erj. (Torb.); — iznet, ausgenommen, DZ.; iznemši, mit Ausnahme, C., Raič(Slov.).

iznevěra, f. der Treubruch, Jan.; — der Abfall vom Glauben, C.

iznevěriti, věrim, vb. pf. 1) i. koga, treulos machen, C.; — i. se, abtrünnig werden; on se je bil izneveril Nebukadnezarju, Dalm.;

i. se svoji stari navadi, LjZv.; — 2) i. se, ungläubig werden, Cig.; — 3) (po nem.) veruntreuen, SIN.

iznevěrje, n. die Abtrünnigkeit: V izneverje kmeta mami, Levst.(Zb. sp.).

iznevěrjati, am, vb. impf. ad izneveriti; i. se, abtrünnig werden: izneverjali so se mu prijatelji in znanci, Navr.(Kop. sp.).

iznevěrjenik, m. der Untreu geworden ist, C.

izneverljiv, iv, adj. zur Untreu verleitend, verführerisch, C.

iznevěrnik, m. der Abtrünnige, Cig., C.

iznevěrstvø, n. die Abtrünnigkeit, Nov.-C.

iznevěsten, tna, adj. unverhofft, Jan.

iznevěsti, adv. unvermutet, Mur., Jan., Met., Mik.

iznevóljiti, vøljim, vb. pf. unwillig machen: iznevoljen, entrüstet, Bleiw.(Let.).

izněženee, nca, m. der Verzärtelte, das Zärtelfind, (zn-) Ravn.-Cig.

izněženost, f. die Verzärtelung: posvetna i., Cv.

izněžiti, něžim, vb. pf. verzärteln, Cig., Šol., Cig.(T.); — rus.

izníčiti, níčim, vb. pf. zunichte machen, vernichten, C.; i. se = v nič priti, zugrunde gehen: blago do mi je izničilo, Dol.

izníkati, kam, čem, vb. impf. ad 1) iznikniti; entsprießen, Cig., M.

1. iznikniti, níknem, vb. pf. spricßend herauskommen, entsprießen, Cig., Jan.

2. izníkni, níknem, vb. pf. entschwinden, C.; i. iz oči, Vest.

iznīma, f. die Ausnahme, DZ., kajk.-Valj.(Rad).

iznīmanje, n. das Ausnehmen, die Ausnahme: zapoved božja ne trpi iznimanja, kajk.-Valj. (Rad).

iznīmati, mam, mljem, vb. impf. ad izneti; ausnehmen, DZ.; iznimajoč vzrok, ein Ausnahmsgrund, Levst.(Pril.).

iznīmce, adv. ausnahmsweise, Mik.

iznīmek, mka, m. = iznima; brez iznimka, Zv.

iznīmka, f. die Ausnahme, h. t.-Cig.(T.), nk.

iznítiti, nítim, vb. pf. ausfädeln, die Fäden ausziehen, Cig.

iznīžati, am, vb. pf. niedriger stellen, Z.; ermäßigen, nk.

iznīžek, žka, m. die Ermäßigung, Levst.(Pril.), Nov.

izniževáti, ûjem, vb. impf. ad iznižati, Z., nk.

iznorčeváti se, ûjem se, vb. pf. ausscheren, Cig.

iznorěti, ím, vb. pf. auštoben, Cig.

iznós, nósa, m. 1) das Hinaustragen, die Austragung, Cig.; — 2) = iznesek, der Betrag, Cig., DZ., SLN.-C.

iznósiti, nósim, vb. pf. 1) mit dem Tragen fertig werden; hlapec je vsa drva iznosil v drvarnico; — 2) austragen (ein Kind), Cig.; gebären, C.; negodno je iznosila, fie hat abortiert, Cig.; — 3) i. se, durch langes Fruchttragen geschwächt werden: trta se je iznosila, M.; — 4) iznošen, abgetragen, abgenücht, Cig.

iznůtra — izobráženost

— 323 —

izobráženstvą — izomorfija

iznůtra, adv. = iznotraj, Trub.-Mik.

iznůtra, adv. = znotraj, C., Trub., nk.

iznův, adv. von neuem, neuerdings, (znov)
Trub., Dalm., Rec., (nam. iz nova?).

iznůva, adv. = iz nova, von neuem, nk.

iznůvič, adv. = iznova, von nenem, Z.

iznůvičen, čna, adj. neu: bati se je iznovičníh
vstaj, SIN.

iznůditi, nůdim, vb. pf. abdringen, Cig.

izobáliti, alim, vb. pf. niedermerfen, (zob-) C.;
— löschen, tilgen: grech i., ogr.-C.; — = pre-
vrniti, BlKr.; i. se, = prevrniti se, BlKr.

izobára, f. črta enakega zračnega tlaka, die
Jlobare, Jes.

izobaroměterski, adj. isobarometrisch, Cig.
(T.).

izóbčenec, nca, m. der Excommunicierte, Cig.

izóbčenje, n. der Bann, die Excommunication,
Cig., Jan., C.; — die Acht, Cig.

izobčeváti, újem, vb. impf. ad izobčiti, Jan., nk.

izobčílen, kna, adj. Bann=: izobčílno pismo,
der Bannbrief, Cig.

izobčílo, n. die Excommunication, Cig.

izobčitev, tve, f. die Excommunication, Jan.

izóbčiti, óbčim, vb. pf. auššíschien, Levst.
(Nauk); — in den Bann thun, excommuni-
cieren, Cig., Jan., C., nk.

izobésiti, šsim, vb. pf. aušhängen, Cig., nk.;
 po nem.).

izobhóditi, hódim, vb. pf. = obhoditi, bereišen,
ogr.-C.

izobílen, kna, adj. reichlich, überschwenglich,
Mur., Cig., Jan., C.

izobílje, n. der Ueberluß, Cig.(T.).

izobínnost, f. die Reichlichkeit, die Ueberschweng-
lichkeit, Mur.

izobíšti, am, vb. pf. vermehren, Cig.

izobjéstiti se, jěstim se, vb. pf. mutlichwillig
werben, C.

izóbliti, óblim, vb. pf. abrunden, Cig.

izoblókati, am, vb. pf. aušwólbien, nk.

izobókati, am, vb. pf. = izoblokati, Cig., Jan.

izobráza, f. = izobrazba 2), C.

izobrázba, f. 1) die Bildung, die Formation:
navpična, porazna i., die senkrechte, horizon-
tale Gliederung, Cig. (T.), Jes., Rut. (Zg.
Tolm.); — 2) die geistige Ausbildung, nk.

izobráziti, râzim, vb. pf. 1) formen, geftalten,
Mur., Cig., Jan.; Bog izobrazi lepo člove-
ško telo, Ravn.; — außbilden (den Geißt),
izobražen, gebildet, Cig., Jan., M., nk.; —
2) bildlich darstellen, Cig.(T.), nk.

izobrazljiv, iva, adj. 1) bildend, nk.; — 2)
bildsam, bildungsfähig, C., (-zljiv) Cig.

izobráznik, m. der Bildner, Vrtov.(Sh. g.).

izobrazováti, újem, vb, impf. = izobraževati,
Cig., Jan.

izobrážati, am, vb. impf. ad izobraziti, Mur.,
Cig.

izobráženec, nca, m. der Gebildete, C., nk.

izobráženje, n. 1) die Gestaltung, Mur, Cig.;
— 2) die Ausbildung, Cig.

izobráženka, f. die Gebildete, Z., nk.

izobráženost, f. die Bildung, die geistige Cultur,
Cig., Jan., nk.

izobráženstvą, n. die Gutzelligenz, die Gebil-
deten, C., SIN.

izobraževáten, kna, adj. bildend, Bildungs-, nk.; izobraževalni zavodi, die Bildungsanstalten, nk.

izobraževališče, n. die Bildungsanstalt, Jan.;
i. za učitelje, učiteljice, die Lehrer-, Lehrer-
innenbildungsanstalt, DZ.

izobraževálnica, f. die Bildungsanstalt, SIN.-
C.; i. učiteljska, vojaška, Levst.(Nauk).

izobraževânje, n. das Außbilden, die Aus-
bildung, Cig., Jan., nk.

izobraževátelj, m. = izobraževavec, Jan.(H.).

izobraževáti, žůjem, vb. impf. ad izobraziti;
1) bilden, formen, Cig, Jan.; — 2) geistig
ausbilden, Cig., Jan., nk.

izobraževavec, vca, m. der Bildner, Cig., nk.
izobraževâvka, f. die Bildnerin, nk.

izobražljiv, iva, adj. Cig.; pogl. izobrazljiv.

izóčitati, štam, vb. pf. = objaviti, Vod.(I.č. sp.).

izogeotěrma, f. črta enake zemelske toplote,
die Fsogetheme, Jes.

izogib, gibá, m. das Aušweichen: znamenje
izogiba, das Aušweichsignal, DZ.

izogibati se, gîbam, bljem, vb. impf. ad iz-
ogniti se; aušweichen; i. se koga (česa), je-
manden (etwas) meiden, fliehen.

izogibek, bka, m. etwas, dem man aušweichen
mußs: stal je po cele ure poleg biljarda ali
poleg kvartne mize, igralcem napotje, to-
čajem izogibek, Jurč.

izogíben, bna, adj. 1) das Aušweichen betreffend:
izogibno znamenje, das Aušweichsignal, DZ.;
— 2) aušweichend: i. odgovor, Cig.(T.); —
3) vermeidlich, Jan.(H.).

izogljenéti, ím, vb. pf. verkoßlen (intr.), Cig.

izogljeniti, ím, vb. pf. in Kohle verwandeln,
C.; — i. se, = izogljeneti, Cig.

izogljiti, im, vb. pf. = izogljeniti, Cig.

izóhati, am, vb. pf. = izvohati, Dol.-Z.

izohiměna, f. črta enake srednje zimske to-
pline, die Fsohdimene (geogr.), Cig.(T.), Jes.

izok, m. die Cicade, Jurč.(Tug.); — stsl.

izokrima, f. črta največe mrzlote morskega
površja, Jes.

izokrógłiti, krôglim, vb. pf. aušrunden, ab-
unden, Cig., Jan.

izokróglijenje, n. die Abrundung: i. svot, DZ.

izokrogłjevânje, n. die Abrundung, DZ.

izokrogłjeváti, újem, vb. impf. ad izokrogliti,
DZ.

izokroževáti, újem, vb. impf. ad izokrožiti,
Jan.(H.).

izokržiti, im, vb. pf. aušrunden, abrunden,
Cig., Jan.; — i. drobce na cele krajcarje, DZ.

izolátor, rja, m. samilo, der Isolator, der Nicht-
leiter (phys.), Cig.(T.).

izolíka, f. die Ausbildung, C.

izolíkati, am, vb. pf. außbilden, Let.

izomíka, f. die Außbildung, nk.; praktična i.,
DZ.

izomikati, kam, čem, vb. pf. außbilden, Cig.

izomorfija, f. enakost kristalnih oblik pri
řazních tvarinah, istolikost, die Fisomorphie,
Cig.(T.).

21*

izonégati — izpâhavce

— 324 —

izpâhek — izpečáti

izonégati, am, *vb. pf.* eine Handlung, die man augenblicklich nicht bestimmt nennen kann, vollenden, *Cig*.

izonegáviti, âvim. *vb. pf.* = izonegati, *Z.*

izongáviti, âvim, *vb. pf.* = izonegati, *Cig.*

izop, m. neka rastlina: der *Jjop* (hyssopus).

izopáčenost, f. = izpačenost, die Verdorbenheit, die Verkehrsheit, *Vest.*

izopačevânje, n. die Verfälschung, *Cig. (T.)*, DZ.; i. javnih kreditníh listov, *DZ.*

izopačitelj, m. der Verderber, *C.*

izopáčiti, im, *vb. pf.* = izpačiti; verderben, corrumpieren, *C.*, *nk.*; verfälschen, *h. t.-Cig. (T.)*; verkehrt darfstellen, *Cig. (T.)*; — izopačen kristal, miſſgebildet, *Erj. (Min.)*

izopáka, f. die Fälschung, *DZ.*

izorahija, f. črta istočasne plime morske, *Jes.*

izoráti, orám, órjem, *vb. pf.* 1) herausačern, ausačern; kamenje i.; — 2) mit dem Aufern fertig werden, auſpflügen; njivo i.; — auſaern; ledino i.

izorávati, am, *vb. impf. ad izorati, Cig.*

izörglati, am, *vb. pf.* durchgeorgeń; fertig orgeln.

izostájati, am, *vb. impf. ad izostati; auſbleiben, Jan., nk.*; iz šole i., časniki izostajajo, *nk.*

izostáníje, u. daš Auſbleiben, *DZ.*

izostánek, nka, m. daš Auſbleiben, *Jan.(H.)*; — daš Auſgebilebene, *Jan.(H.)*

izostáti, stánem, *vb. pf. ausbleiben, Jan., nk.*; (po nem.).

izostítí, im, *vb. pf.* spíšiži machen, *Cig.*

izostríti, im, *vb. pf.* schärfen, *Cig.*; — verschärfen: i. kazen, *Cig*

izotēra, f. črta enake srednje poletne toplote, die *Jšothere, Jes.*

izotěrma, f. črta enake srednje letne toplote, die *Jšotherme, Jes.*

izotéti, otměm, *vb. pf. retten: i. gotove smrti, Vrt.*

izotlíti, ím, *vb. pf. auſchohlen, C.*

izotljáva, f. die Auſhöhlung, *ogr.-C.*

izpáčenost, f. = spačenost, *Cig.(T.)*; —prim. *izpaka.*

izpáčiti, im, *vb. pf.* = spačiti, *Cig.(T.)*, *Dalm.;* i. se = v nasprotno se izpreobrniti, *Mik.*; — prim. *izpaka.*

izpád, páda, m. der Auſfall (3. B. des Getreides aus den Nehren), *Cig., Jan.*

izpádanje, n. daš herausſallen, *M.*

izpádati, pâdam, *vb. impf. ad izpasti; herausſallen, auſſallen; lasje mu izpadajo, die Haare gehen ihm aus, Jurč.*

izpádek, dka, m. der Auſfall (3. B. der Conſonanten, *Cig. (T.)*).

izpāh, páha, m. 1) die Elision: i. samoglasnice, *Cig.(T.)*; — 2) die Verrenfung, (spah) *Mur., Jan, Mik.*; — 3) der Hautauschlag, *Valj. (Rad)*; nav.pl. *izpahi, Dol.,-4)* ein *Nijalit, Ip.*

izpáhati, pâham, *vb. pf. auſſachen: i. prah iz česa, Jan.; z vrečo žito i., auſ dem Weſtreide den Staub mit einem Saſ auſſachen, Z., Dol., vzhŠt.; z dlanjo hlače komu i. = natepsti, Glas.*; — prim. opahati.

izpáhavec, vca, m. der Bestofhobel, (spah-) *Cig., Valj.(Rad)*; — prim. spehaňnik.

izpâhek, hka, m., pl. izpahki, der Auſſchlag, *Jan.*

izpâhljaj, m. die Verrenfung, *Jan.*

izpáhniti, nem, *vb. pf.* = izpehniti.

izpáhnjenje, n. 1) die Auſſtoßung: i. iz sveſtega reda, *nk.*; — 2) die Verrenfung, *Cig.*

izpahováti, ûjem, *vb. impf. ad izpahn ad, Jan.*; pogl. izpehovati.

izpáka, f. = spaka, *Mik., Valj.(Rad)*; (pisava: izpak- utegne biti pravilnejša, toda govori in piše se sploh spak-).

izpakóta, f. = spakota, die Miſſgeburt, *Štrek.*

izpakudráti, ám, *vb. pf.* = spakudrati, *Cig. (T.)*.

izpáli ti, im, *vb. pf. auſſengen, auſſeuern: sod i., Cig.*

izpámetiti, im, *vb. pf. klug machen, Z.*; i. se, tlug werden, *Z.*; sich eines bessern beſinnen, *Let.*

izpámetovati, ujem, *vb. pf.* = spametovati, *Z.*

izpár, m. = izpara, *Cig., M., Vrtov.(Km. k.)*

izpára, f. die Ausdünfung, *Mur., Cig.(T.)*

izpárati, am, *vb. pf. durch Auf trennen herauszufommen, auſtrennen, Cig.*

izpären, rna, *adj. Ausdünfungsz., Mur.*

izpárica, f. die Ausdünfung, *Mur., Cig. (T.)*, *DZ.*

izparílnica, f. daš Abdampſgefäß, *Cig.(T.)*

izpáriti, pârim, *vb. pf. auſdünften, auſdämpfen, verdämpfen, Mur., Cig.(T.)*; i. se, verdämpfen, *Cig.(T.)*; muzga po drevesu se zadosti izpari, (sp-) *Pirc.*

izpárjanje, n. die Verdämpfung, *Cig.(T.)*

izpárjati, am, *vb. impf. ad izpariti, Mur., Cig.*

izparomèr, měra, m. der Verdunſtungsmeſſer, daš Atmometer, *Cig.(T.)*

izpásti, pádem, *vb. pf.* 1) herausſfallen, auſſallen, *Cig., Jan.*; entſinken, *Cig.*; — 2) geſlingen: ni mu izpalo, *jvzhŠt.*; — auſſallen (germ.): dobro i., *nk.*

izpásti, pásem, *vb. pf.* 1) = popasti, abweiden, *Mur., Cig.*; travnik i., *Polj.*; — 2) durch die Weide gut genährt machen: živino i., *C.*; — i. se, fett werden, *Cig.*; — 3) i. se nad kom, an jemandem sein Mühſchen kühlen, (spasti) *Vrsno pod Krnom-Erj. (Torb.)*

izpáš, m. njiva, polje na izpaš = na izpaši, C.; — prim. izpaša.

izpáša, f. na izpaši so njive, katere lahko popasejo, (der Beschädigung durch Abweiden auſgeſetzt), *C.*; — glede pisave izp- (nam. sp-), prim. stsl. ispasti niva, hs. ispaša = paša.

izpašiti se, im se, *vb. pf.* = izhlapeti, entdünften, *Dol.-Cig.*

izpašina, f. = izpašnik, *Jarn., C., Svet.(Rok.)*

izpašinec, nca, m. = izpašnik, *C., kajk.-Valj. (Rad, SIN.)*

izpašnik, m. die Trift, der Weideplag, die Hütweide; glede pisave izp- (nam. navadno sp-); prim. izpaša.

izpášnjak, m. = izpašnik, *Valj.(Rad).*

izpáziti, pázim, *vb. pf.* = spaziti, auſſpähen, *Jan.*; izmed množice koga i., *Raič(Glas.)*

izpečáti, ám, *vb. pf.* = spečati: i. blago, anbringen, *Cig., nk.*

izpísati — izpíti

— 326 —

izpitkováti — izpláti

izpísati, šem, *vb. pf.* 1) herausſchreiben, aus einem Buche, einer ſchrift zichen, Cig., Jan., nk.; excerpieren, Cig., Jan., Cig. (T.), nk.; 2) zuende schreiben, auſſchreiben; i. list; — i. zvezek, voll beschreiben; — vrata so bila izpisana od kamenja, t. j. udaric od kamenov so se na vratih poznali, Gor.; — 3) verschreiben: dokaj peres i., Cig. — i. se, ſich im Schreiben erschöpfen, Cig.

izpisávati, am, *vb. impf. ad izpisati:* = izpísovati, *Mur.*; — excerpieren: slovtvo za slovnik i., *Levst. (LjZv.)*

izpísek, ska, m. der Auszug (aus einer ſchrift), der Extract, Cig., Jan., C.; i. iz kake knjige, Navr. (Let.); izpiski iz zemljiških knjig, DZ.; i. iz matice, der Matrikenauszug, Cig.; — izpiski, Excerpte, Cig., Jan., Cig. (T.), nk.; izpiski iz listin, Regeſten, Cig. (T.).

izpískati, am, *vb. pf.* mit dem Spielen auf einem Blasinstrumente (Pfeife, Flöte) fertig werden, Cig.: — i se, ſich im Spielen auf Blasinstrumenten erschöpfen, Z.

izpisnína, f. die Auſſchreibebër, Jan. (H.).

izpisovánje, n. das Herauſſchreiben: das Excerpieren, nk.

izpisovátelj, m. der Herauſſchreiber, der Excerptor, Let.

izpisováti, ûjem, *vb. impf. ad izpisati:* herausſchreiben, auſſziehen, excerpieren, *Mur.*, Cig., Jan., nk.

izpisovávec, vca, m. der Auſſchreiber, der Auſſieher, der Excerptor, *Mur.*, Cig., nk.

izpiš, m. der Auſſchlag, *vzh.St.* — C.; — der Scorbut, C.

izpiščiti se, im se, *vb. pf.* = izpišiti se, Tolm.

izpíšek, ška, m. die Hitzblatter, die Wimmer, C., *vzh.St.*

izpišiti se, im se, *vb. pf.* Bläſchen bekommen; usta se izpišijo, *Mur.*, C., *vzh.St.*; izpišilo se mi je, ich habe einen Auſſchlag bekommen, StGor.

izpit, píta, m. das Examen, die Prüfung, Jan., C., *SIN.*; — hs.

1. izpítati, pítam, *vb. pf.* vola, prašiča i., völlig fett mäſten, auſmäſten.

2. izpítati, pítam, *vb. pf.* 1) erfragen, auſkundſchafen, *Mur.*, Cig.; = po ovinkih izprášati, *Ip.-Ery. (Torb)*; — 2) abfragen, *St.*—Cig.; verhören, C.

izpitávanje, n. das Ausfragen, ogr. *Valj.* (Rad).

izpitávati, am, *vb. impf. ad izpitati*; 1) nach etwas forſchen, fragen, *Mur.*, Jan.; i. kaj, ogr.-Valj. (Rad); — 2) auſſragen, M., Zora; učitelj izpitava, ogr.-Valj. (Rad); i. koga, verhören, C.; Če bodo me spitavali (nam. izp.), Jaz bom jim odgovor dal, Npcs.-K.

izpítek, tka, m. das Auſtrinken, Jan. (H.).

izpíti, pijem, *vb. pf.* 1) auſtrinken; i. vino iz kupice; i. kupico vina; — auſſaugen; i. komu kri, mozeg, Cig.; pren. i deželo. Cig.; i. njivo, Jan.; izpita prst, Cr.; izpita oči, eingefallene Augen, Cig.; izpit človek, ein auſgemergelker, entkräfteter Mensch, Cig.,

jvzh.St.; — 2) = izkaditi: i. lulo tobaka, Cig.; — 3) i. se, ſich durch Trinken schwächen, zugrunde richten, Cig.

izpitkováti, ûjem, *vb. impf. ausfragen, forſcheln* („fratscheln“), C.

izpitnína, f. die Prüfungstage, Jan. (H.); — prim. izpit.

izpitováti, ûjem, *vb. impf. ad 2. izpíti; auſſorschen, Mur.*

izpíváti, vam, *vb. impf. ad izpíti; auſtrinken*; ako mi ne poveste, kdo vsak dan darove sneda in izpiva, kar umoriti vas rečem, Ravn.

izpláča, f. die Auszahlung, Z.; za (na) izplačo nakazati, flüssig machen, DZ.

izpláčanje, n. die Auszahlung.

izpláčati, am, *vb. pf. auszahlen*: vse do krajcarja i.; durch Bezahlung ausgleichen: dolg i.; — bezahlen: posle, delavce i.; — vergelten: bom te že izplačal! ich werde es dir schon vergelten! *jvzh.St.*; izplačalo ga je! er hat seinen Theil bekommen! *jvzh.St.*; — i. se, sich entieren; to se ti ne bode izplačalo, es wird dir nicht die Mühle lohnen; ne izplača se, es lohnt sich der Mühle nicht; ne izplača se delo, trud, Cig.

izplačen, čna, adj. zahlbar, fällig, Cig. (T.), DZ., Cel. (Ar.).

izplačevátnica, f. das Zahlamt, Cig., DZ.; deželna i., das Landeszahlamt, DZ.

izplačevánje, n. das Auſſzahlen, das Bezahlen.

izplačeváti, ûjem, *vb. impf. ad izplačati; auſſzahlen*; — i. delavce ob sobotah; — i. se, sich rentieren; to delo se izplačuje, man findet seine Rechnung bei dieser Arbeit, Cig.

izplačevávec, vca, m. der Zahlmeister, Cig., Jan.

izplačitnica, f. der Zahlungsbogen, Jan. (H.).

izplačilo, n. die Ausbezahlung, Cig., Jan.

izplačljiv, iva, adj. = izplačen, Cig.

izpláčnost, f. die Zahlbarkeit, die Fälligkeit, Jan. (H.).

izpláhniti, plähnem, *vb. pf.* = izplakniti, *Mur.*, Jan., *jvzh.St.*

izplahováti, ûjem, *vb. impf. ad izplahniti*, Jan.

izplákati, plákam, čem, *vb. pf.* 1) i. si oči, sich die Augen auſweinen, C.; — 2) i. se, sich auſweinen, *Mur.*, nk.

izplákniti, pläknem, *vb. pf. auſſpülen, auſſchwemmen*; i. škaf, sod.

izplakováti, ûjem, *vb. impf. ad izplakniti; auſſpülen, auſſchwemmen*; i. in pomivati materi pomagam, *Ravn. (Abc.)*

izplamenéti, im, *vb. pf.* zuende lodern, auſlodern, Cig.

izplamtéti, im, *vb. pf.* = izplameneti, Cig.

izplašiti, plášim, *vb. pf. herausſcheuchen, Cig.*

izplátek, tka, m. die Auszahlung, C.

izpláten, tna, adj. = izplačen, Jan. (H.).

izpláti, póljem, *vb. pf.* 1) auſſchöpfen: Cig., Jan.; i. vodo iz jarka z lopato, auſſchauſel, Cig.; vodo iz čolna i., Z.; mošt i. iz kadi, Vrtov. (Vín.), *jvzh.St.*; — durch Schöpfen leer machen: i. mlako, *StGor.*; — 2) durch

izplatíti — izpljuváti

— 327 —

izpljůvek — izpobiti

Schwingen reinigen, ausschwingen; i. oves, pšenico; pšenico s plevami i., = das Kind mit dem Bade ausgießen, Cig.

1. izplatíti, ím, vb. pf. 1) flach bearbeiten: = na plat izesati, C.; — 2) i. se, sich schiefernu, Cig.

2. izplatíti, im, vb. pf. = izplačati, Mur., kajk.-Valj.(Rad).

izplávati, plávam, vb. pf. herauschwimmen, i. iz vode.

izplávek, vka, m., izplavki, = kar se izpolje pri žitu, občinki, C.

izplavíti, plavím, vb. pf. ausschwemmen, Mur., Cig., Jan.; i. perilo, Mur.; posodo i., C.; dež je polja izplavil, der Regen hat die Felder abgeschwemmt, Cig.

izpláziti se, plážim se, vb. pf. herauschliefen, herauskriechen; težko se je izplazil iz soda, jvzh.St.

izplečenec, nca, m. der sich die Achsel verrenkt hat, 1.-Cig.

izplečiti, im, vb. pf. i. se, sich das Achselbein verrenken, Cig.; i. si roko, Svet.(Rok.).

izplěsati, šem, vb. pf. auštanzen; — i. čevrlje, abtanzen, Cig.; — i. se, sich durch Tanzen erschöpfen, Cig.

izplěsneti, nejem, vb. pf. verschinmeln; kruh je izplesnel.

izplěsniti, im, vb. pf. pogl. izplesneti, in prim. plesneti.

izplésti, plétem, vb. pf. 1) fertig flechten, aus- flechten; — i. dekleta, den Mädchen die Zöpfe fertig flechten, jvzh.St.; — 2) i. se, sich heraus- winden, Cig.; — sich entwickeln: vojska se bo izplela, Cig.

izplěšiti, plěsim, vb. pf. kahl machen, lichten: gozd i., Cig.

izplětati, plětam, vb. impf. ad izplesti.

izpletěnka, f. die Krauzeljungfer; (nav. spl.-).

izpléti, plévem, pléjem, vb. pf. aušjäten, auš- rausfen; plevel i. iz nasada; — mit Líst ent- loden, C.; denar i. komu iz žepa, Cig.; tudi: i. koga, jemanden fausen, Cig.; — i. jo, i. se, sich wegstehlen, heimlich entschlüpfen, Cig., C.

izplévanje, n. das Aušjäten, M.

izplévati, am, vb. impf. ad izpleti; aušjäten; ljuljko i., Trub.

izplevěti, ím, vb. pf. schal werden, Cig.(T.); prim. plevck.

izplevšati, am, vb. pf. zrnje iztepsti iz klasov, Z.; (Hirje) aušschlagen, Jan.(H.).

izplězati, zam, vb. pf. herausſklettern, Cig.

izpljeváti, pljújem, vb. pf. = izpljuvati, Cig.

izpljůnek, nka, m. das Ausgeſpuckte, C.

izpljúniti, pljúnem, vb. pf. auſſpucken: i. kaj.

izpljůskati, am, vb. pf. durch mehrmaliges Schlenfern herausbringen, herausſchlenkern: vodo iz kupice, Cig.

izpljúskniti, pljúsknem, vb. pf. = izpljus- niti, Z.

izpljúsiniti, pljúsnem, vb. pf. herausſchlenkern: vodo iz kupice i., Cig.; — besedo i., mit einem Worte herausplagen, SIN.

izpljuváti, pljújem, pljúvam, vb. pf. durch Spucken herausbringen, auſſpucken; veliko krvi i.

izpljůvek, vka, m. das Ausgeſpuckte, Valj. (Rad).

izplodíti, ím, vb. pf. aušhecken (Junge) aus- bringen, Jan.; — pren. erzeugen, C.

izpłóskati, am, vb. pf. auſpatschen, Cig.; — durch Klatschen beschimpfen und vertreiben, Cig.

izplúti, plóvem, vb. pf. herauschwimmen, C. izplúžiti, plůžim, vb. pf. ausackern, Z.

izpo-, praef. (nav. spo-); v nekterih krajih se sploh spo-, t j. izpo- govori nam. po-, n. pr.. spoklati, spomoriti, t. j. izpoklati, izpomoriti = poklati, pomoriti; pomen se nekoliko okrepi, pa se bistveno ne izpre- meni; prim. Mik. V. G. IV. 331.; besede, ki jih tu ne najdeš, išči pod: spo-.

izpočítati, am, vb. impf. 1) nachzählen, nach- rechnen, Jarn., Mur.; — 2) vorwerfen, Jan., M., Tolm.

izpočítávanje, u. das Vorwerfen, kajk.-Valj.(Rad).

izpočítávati, am, vb. impf. Vorwürfe machen, vorwerfen, kajk.-Valj.(Rad). Tolm.

izpočítek, tka, m. der Vorwurf, Jan.

izpočiti se, číjem se, vb. pf. völlig aušruhen; izpočit, der aušgeruht hat: izpočit konj; iz- počita prst, zemlja.

izpočitováti, újem, vb. impf. = izpočitavati, Vorwürfe machen, (spo-) SIN.

izpód, l. praep. c. gen. unter — hervor; iz- pod skale voda teče; izpod njive rudo ko- pajo, man gräbt das unter dem Acker liegende Erz aus, Mur.; — II. praef. kaže, da ima dejanje spodaj, pod kako rečjo, svoj zače- tek: izpodbosti konja.

izpodbáda, f. die Anspornung, Cig., Jan., C.

izpodbádanje, n. das Anspornen, die Anrei- zung, Cig., nk.

izpodbádati, am, vb. impf. ad izpodbosti; 1) anspornen; i. konja; — auſſtacheln, aufmuntern: i. koga k čemu; — 2) izpodbada me, ich habe Seitenſtechen, Ljub.

izpodbádavec, vca, m. der Ansporner, der An- reizer, Cig.

izpodbádek, dka, m. der Antrieb, der Reiß, Cig., Jan., C., Rog., Ravn.-Valj.(Rad); i. k radodarnosti, nk.

izpobadljiv, iva, adj. anspornend, aufmun- ternd, anregend, Cig., Jan.

izpodbádoma, adv. spornſtreichs, M.

izpodbét, m. der Huſlattich (tussilago), Habd.- Mik., M., Burg.

izpodbezáti, ám, vb. pf. anspornen, C.

izpobíjanje, u. die Bestreitung, die Bekäm- pfung, Cig.

izpobíjati, am, vb. impf. ad izpobiti; da- runter wegſchlagen: nogo i. komu, jemandem ein Bein unterschlagen, Cig.; — beſtreiten, bekämpfen, anſechten: trditev, mnenje i., Cig., Jan., Cig.(T.), nk.; i. pravice, DZ.; izpod- bijan, angeſochten, DZ.

izpobijâvec, vca, m. der Bekämpfer, Cig.

izpobíti, bijem, vb. pf. darunter wegſchlagen: stebre i.; i. komu nogo, einem ein Bein unterschlagen, Cig., Telov.; — mit Eifolg be-

izpodbítje — izpoddŕsati

— 328 —

izpoddŕsek — izpodlésti

streiten, widerlegen: trditev, dokaz i., Cig., Jan., nk.

izpodbítje, n. die Widerlegung, Cig.

izpodbòd, bóda, m. die Anspornung, der Antrieb, Cig., C.

izpodbódek, dka, m. = izpodbadek, Vrtov. (Vin.).

izpodbódljaj, m. die Anspornung, der Antrieb, Jan., M., C.; koliki izpodbodljaj za vsacega! Ravn.-Valj.(Rad).

izpodbój, bója, m. die Bestreitung, B. der Rechtmäßigkeit einer Che, Valj.(Rad).

izpodbósti, bódem, vb. pf. anspornen: konja i., dem Pferde die Sporen geben; — ausscheln, anreizen; i. koga k čemu.

izpodbŕbati, am, vb. pf. unterwühlen: i. koreninice, rastline, C.

izpodbřeč, m. motvoz, s katerim se ženska izpodbreca, (izpodrec) Cig., Dol.

izpodbřćati, am, vb. pf. i. krilo, i. se, das (weißliche lange) Kleid hoch ausschürzen und dadurch einen „Bausch" machen, C., Lašče-Evj. (Torb.), Z.; nav. izpodrecati, Dol.; prim. podkošati se.

izpodbřěcnik, m. = izpodbrec, (izpodrecnik) Cig.

izpodbrecováti, ûjem, vb. pd. izpodbrecati, (izpodrec-) Cig., Dol.

izpodbřěncati, am, vb. pf. = izpodbrecati, Notr.-Evj.(Torb.).

izpodbůd, m die Aufmunterung, Cig.

izpodbůda, f. die Aufmunterung, Jan., nk.

izpodbůdek, dka, m. = izpodbud, Jan.

izpodbúden, dna, adj. = izpodbudljiv, Cig., Jan., nk.

izpodbudílo, u. die Aneiferung, die Aufmunterung: v izpodbudilo, Levst.(Nauk).

izpodbúdití, im, vb. pf. aufmuntern, den Im-puls geben, Cig., Jan., nk.; geiftig erbauen, Cig., Jan.

izpodbudljiv, íva, adj. aufmunternd, Cig.; izpodbudljivi ukazi, Navr.(Kop. sp.); — ertaulich, C.

izpodbudljívost, f. die Erbaulichkeit, C.

izpodbúdnica, f. die Ermunterungšrede, Cig.

izpodbúja, f. die Aufmunterung, nk.; — die geiftige Erbauung, Jan.

izpodbújanje, n. das Aufmuntern, das Anseifer, Cig., nk.

izpodbújati, am, vb. impf. ad izpodbuditi, aufmuntern: i. koga k čemu, Cig., Jan., nk.; — geiftig erbauen, Cig., Jan.

izpodbujénje, n. die Aufmunterung, Cig.

izpodčjati, am, vb. impf. unterhalb abrinnen lassen: izpod hrušek so sok izpodcejali in pili, Svet.(Rok.).

izpoddŕkati, am, vb. impf. ad izpoddřkniti.

izpoddřkniti, dřknem, vb. pf. außgleiten; izpoddřknila mi noga, izpoddřknilo mi je; tudi gosi včasi izpoddřkne, Npreg.-Cig.; — tudi: i se, (spodrk-) Cig.

izpoddřkováti, ûjem, vb. impf. ad izpoddřkniti: außgleiten, (spodrk-) Cig.

izpoddŕsati, am, vb. impf. ad izpoddrsniti, Cig.; izpoddrsa mi, ich gleite ab, Cig.

izpoddŕsek, ska, m. das Ausglitschen, der Glitscher, Hip.-C.

izpoddrsljiv, íva, adj. schlüpfrig, Cig.

izpoddŕsniti, dřsnem, vb. pf. außgleiten; noga je konju izpoddrsnila, Cig.; izpoddrsnilo mu je, er glitt auß, Cig.; i. se, außgleiten, Cig., C.; izpoddrsnilo se mi je, jvzhŠt.

izpodglódati, dam, jem, vb. pf. unternagen, Cig.

izpodgrébati, grěbam, vb. impf. ad izpodgrebsti, Cig.

izpodgrébsti, grěbem, vb. pf. unterschärren, Cig.; untergraben, Z.

izpodgrísti, grizem, vb. pf. unterhalb abnagen, unternagen; miši izpodgrizejo trtne korenine.

izpodgrízati, am, vb. impf. ad izpodgristi: unternagen, Cig.; voda dobu srce izpodgriza, Let.

izpodgrízniti, gríznem, vb. pf. darunter abwechseln, Cig.

izpodgrizováti, ûjem, vb. impf. ad izpodgristi, izpodgrizniti.

izpodíti, ím, vb. pf. herausjagen, herausgeschlossen; živad iz vrta i.; — davonjagen, i. koga od hiše kakor psa; iz službe i. koga.

izpodjédati, am, vb. impf. ad izpodjesti; 1) unterhalb abfressen, unterfressen: črv izpodyeda drevo; — unterspülen: Sava breg izpodyeda; — 2) i. koga, jemandem im Essen zuvorkommen, Cig.; — sich an jemandes Stelle drängen, ihn eines Vortheils zu berauben shoulden, Cig.

izpodjěsti, jím, vb. pf. 1) unterhalb abfressen, unterfressen; črv je drehesce izpodjedel; unterspülen: breg i.; — 2) i. koga, jemandem im Essen zuvorkommen, Cig.; — jemanden verdrängen, eines Vortheils berauben, Cig.

izpoklápati, am, vb. impf. ad izpokkopati; untergraben; — i. komu poštenje in čast, Navr.(Kop. sp.).

izpokídáti, kîdam, vb. pf. darunter hinwegwerfen, —räumen: gnoj i., aušmisten, Z.

izpokidováti, ûjem, vb. impf. aušmisten, C., Z.

izpokóp, kópa, m. 1) die Untergrabung, Cig.; — die Erschütterung (fig.), Cig.; — 2) der unterirdische Gang: kunčevi in lisičini izpokopi, Let.; — die Mine, Cig.

izpokópati, kópljem, kopáti, pám, vb. pf. untergraben, unterminieren; — erschüttern (fig.), Cig., nk.

izpokopávati, am, vb. impf. ad izpokopati.

izpokopováti, ûjem, vb. impf. = izpokopavati, Cig.

izpokopovávec, vca, m. der Untergräber, Cig.; i. javnega reda in pokoja, der Wühler, Cig.

izpoddámljati, am, vb. impf. ad izpoddromiti, Cig.

izpodlésti, lězem, vb. pf. 1) unter etwas hin kriechen: i. plot, Vrt.; — z nozem i., mit dem Messer darunter fahren (und von unten außschneiden), C.; — 2) beschleichen, Mur., Cig., C.; izpodlezli so ga, sie sind auf seine Schleide wege gekommen, Mur.; — 3) jemanden hinter-

izpodlét — izpodmíkanje

— 329 —

izpodmíkati — izpodpólnziti

listig aus seinem Vortheile verdrängen, aus-
stechen, Cig., C.; i. ga hoče, Mur., Met.; —
+); erkriechen, erschleichen: i. kaj, Cig., Jan.,
Cig.(T.),

izpodlét, léta, m. der Schloschlag, das Miš-
lingen, Cig., nk.

izpodlétati, lětam, vb. impf. ad izpodleteti; 1) auſgleiten: noga mi izpodleta, Z. = izpodleta mi, Cig.; i. se = izpodletati: izpodleta se mu jezik = zaletuje se mu, Cig.; — 2) fehlschlagen, miſſlingen, Cig., Jan.

izpodlétav, adj. leicht sich verschprechend: i. jezik, izpodletava usta, C.

izpodletéti, ím, vb. pf. 1) auſ-, abgleiten: iz-
podletelo mi je, ich glitt ab, der Fuß fuhr,
wich mir auſ; izpodletel mi je jezik, ich
habe mich verredet, Mur.; — 2) fehlschlagen,
mijſlingen: vse mi je izpodletelo.

izpodlética, f. = poledica, das Glatteis, Ljub.

izpodletováti, újem, vb. impf. ad izpodleteti.

izpodlěza, f. die Hintergehung, C.

izpodlězati, am, vb. impf. ad izpodlesti, Cig.

izpodlězek, zka, m. ktor pride na velik praz-
nik v vas, Rib.—M.

izpodlězljiv, íva, adj. lauersant, Cig.; — hinter-
liftig, tückisch, C., Z.; i. človek, ki rad druge
izpodlezuje, Svet. (Rok.).

izpodlěznik, m. 1) der Schleicher, Cig.; — 2)
der Rebenbuhler, Cig.

izpodlězniti, lěznem, vb. pf. = izpodleteti:
noga izpodlezne, C.

izpodlězováti, újem, vb. impf. ad izpodlesti;
— 1) darunter kriechen; — 2) beschleichen;
— 3) zu verdrängen, auſzustechen juchen oder
pflegen, Cig.; — 4) zu erschleichen juchen oder
pflegen, Jan.

izpodlězovávec, vca, m. der Rebenbuhler, Cig.

izpodlězovávka, f. die Rebenbuhlerin, Cig.

izpodlíti, líjem, vb. pf. darunter weggelegen:
izpodlito mleko = posneto m., Gor.

izpodlómiti, lóim, vb. pf. unten wegbrechen,
Cig.

izpodmájati, májam, májem, vb. pf. von unten
erſchüttern, Cig.; sedež, prestol komu i.,
Ravn.

izpodmekníti, máknem, vb. pf. 1) unten weg-
rüden, unterschlagen; i. komu nogo, Cig.; —

izpodmakne se mi noga, der Fuß weicht mir
aus, Cig.; — 2) entwenden, unterschlagen, Fr.—C.

izpodměl, měla, m. die Unterwühlung durch
Wasser, Nov.—C.

izpodmelína, f. vom Wasser unterwühltes Ufer,
C., Z.

izpodmeliniti, šim, vb. pf. (ein Ufer) unter-
wühlen (o vodi), Cig.

izpodměliti, mělim, vb. pf. = izpodmeliniti:
i. se, vom Wasser unterwühlt werden, C.

izpodměsti, métem, vb. pf. unten herausſegen,
Cig.

izpodmétati, mětam, vb. impf. ad izpodmesti,
Cig.

izpodmik, míka, m. die Unterschlagung: i. za-
upane reči, DZ.

izpodbímkáč, m. der Schnipfer, Cig.

izpodmíkanje, n. das Unterschlagen, DZ.

izpodmíkati, kam, čem, vb. impf. ad izpod-
mekniti.

izpodmílati, am, vb. impf. ad izpodmleti, Z.

izpodmělíti, méljem, vb. pf. unterhöhlen, unter-
spülen, unterwischen, Cig., Jan., C., Vrt.

izpodmělévati, am, vb. impf. ad izpodmleti =
izpodmilati, Z.; voda zid izpodmleva, Levst.
(Cest.); — tla pod nogami komu i., D Sv.

izpodmòł, móla, m. 1) die Unterminierung
durch das Wasser, Cig.; — 2) unterpültes
Ufer, der Uferbruch, die Grotte, Z., Burg.

izpodmôtek, tka, m. die Grotte, Rib.—M.

izpodmúliti, im, vb. pf. darunter wegjäten:
travo i. pod trsjem, Z.

izpodmúliti se, im se, vb. pf. eine finstere
Miene annehmen: izpodmuljeno (= izpod
čela) gledati, Lašeč-Levst. (M.); — prim.
podmuliti se.

izpodmúljenee, nca, m. = ktor izpodmuljeno
gleda, Lašeč-Levst. (M.).

izpodnášati, am, vb. impf. ad izpodnesti; i.
voz, das Hintertheil des Wagens übergeben,
Cig.; — i. koga, jemandem ein Bein unter-
schlagen, Cig.; — zu verdrängen, zu unter-
graben juchen, Z.; izpodnásati ga začne nje-
gov nasprotnik, Navr. (Let.); — vereitein, Jan.

izpodněben, bna, adj. Meteor=: izpodněbni
kamen, der Meteorstein, izpodnebno železo,
das Meteorseifen, izpodnebna moča, atmoſphä-
rischer Niederschlag, Cig. (T.), Jes., Erj. (Min.).

izpodneběsen, sna, adj. = izpodneben, Cig.

izpodněbnik, m. der Meteorstein, Cig., C., Jes.

izpodněs, nésa, m. 1) das Mnicken, Telov.;
— 2) der Raum unter einem Dachvorsprunge
bei der Tenne, Dol.

izpodnésti, nésem, vb. pf. unterhalb wegtragen:
(o vodi) wegspülen, Jan.; darunter weggeben:
voz i., das Hintertheil des Wagens weggeben,
Cig.; i. koga, einem ein Bein unterschlagen,
Cig.; — untergraben, Jan.; i. komu srečo,
jemandes Glück untergraben, C.; vereitein,
Jan.; i. naklepe, Cig.

izpodnětek, tka, m. = netilo, C.

izpodnős, nósa, m. das Mnicken (pri telovadbi),
Cig. (T.).

izpodoráti, orám, órjem, vb. pf. durch Afern
herauschaffen, herausackern: i. krompir, Dol.,
Gor.; — tudi = podorati, unterackern, Tolm.

izpodorávati, am, vb. impf. ad izpodorati,
Gor.

izpodotóriti, órim, vb. pf. mit einer andern
Ruth (Kimme) versehen; škaf i. = druge
otore škafu vrezati, Notr.

izpodpéči, péčem, vb. pf. ausbacken: dobro
izpodpečen, gut ausgebacken, Cig.

izpodpehávati, am, vb. impf. darunter hervor-
stojen: darunter hervorwachen: za vsach
osem alí štrinajst díni so izpodpehavale
druge nove gobe, LjZv.

izpodpirati, píram, vb. impf. ad izpodprati, Jan.

izpodpółzek, zka, m. das einmalige Auš-
gleiten, C.

izpodpólnziti, pólznem, vb. pf. außgleiten, Šol.
C.; da moje stopinje ne izpodpolznejo, Trub.;
— tudi: i. se, C., Jan.

izpodpołzováti — 330 — izpodrězaváti

izpodrězaváti — izpodvotlíti

izpodpołzováti, ûjem, vb. impf. ad izpodpolzniti; izpodpolzujo in padajo, Trub.

izpodpráti, pérem, vb. pf. unterwachen, Jan.

izpodrájtati, am, vb. pf. bei der Rechnung betrügen: i. koga, C.; — i. se, sich bei der Rechnung irren, C.

izpodrásati, rásam, vb. pf. = izpodbrecati, V.-Cig.

izpodráslek, sleka (selka), m. = izpodrast 1), Cig.

izpodrást, f. 1) die Unterwachsung, Cig.; — 2) der Nachwuchs, der Heranwuchs, Cig., Nov.

izpodrástati, am, vb. impf. ad izpodrasti, nk.

izpodrástek, stka. m. der Wiederwuchs, Jan.; der zweite Schuss bei Bäumen, Cig.

izpórásten, stna, adj. reproductiv, Cig.

izpodrásti, rástem, vb. pf. darunter wachsen, nachwachsen, sich reproducieren, heranwachsen, Cig., Jan., Tt.; čakajmo, da se deklica necoliko izpodraste, ZgD.; — i. se, sich durch Nachwuchs reproducieren, Cig.

izpóráščati, am, vb. impf. ad izpódrasti.

izpóráščina, f. der Unterwuchs, das Unterholz (im Walde), Cig.

izpóraščljívost, f. die Reproductionskraft, Cig.

izpódrčen, čna, adj. tólpethaft, ungeschildet (sperdčen), Dict., C. (morda izpódrčen?).

izpódrěbati, bam, bljem, vb. pf. unternagen, Cig.

izpódrěcati, am, vb. pf. pogl. izpódbrecati.

izpódrědek, dka, m. die Nachzucht, Jan.

izpódrědíti, im, vb. pf. 1) als Nachwuchs aufziehen; i. veliko živine, Gor.; — odgojiti: i. dobro duhovšćino, Slom.; — nachwachen lassen: i. gozd, Cig.; i. les na goličavi, Cig.; gozd se izpodredi, wähst wieder nach, Cig.; — 2) etwas mästen, seist, dicht machen, Z., Jan.

izpódrěja, f. die Nachzucht, Cig., C.; — i. gozda, die Wufforstung, DZ.

izpódrějanje, n. das Nachzüchten; i. gozdnega drevja, die Wufforstung, Cig.

izpódrějck, jka, m. der Nachwuchs, Cig., Jan., Cig. (T. J.)

izpódrěp, répa, m. trak, s katerim se kmetice izpódrépajo, Notr.

izpódrépati, rěpam, vb. pf. = izpódbrecati, Notr.

izpódrépiti, rěpim, vb. pf. 1) i. konja, dem Pferde den Schwanz zusammenbinden, C.; — 2) i. koga, jemandem etwas nachwerfen, C.; i. psa, mačko, Polj.

izpódrépniti, rěpnem, vb. pf. i. koga, jeman dem etwas (z. B. einen Prügel) nachwerfen, Cig.

izpódrzálnik, m. das Bienenmesser, C.

izpódržatati, rěžem, vb. pf. 1) unten wegschneiden, von unten beschneiden, unterschneiden; suknjo i., Z.; perotnice i. komu, die Hügel beschneiden, Cig.; begom je peroti izpódrrezal = njh moč je zmanjsal, Navr. (Let.); čebele i., die Bienen schneiden, Honig brechen, Cig.; jezik i. (ako je prirasel), jvžh St.; die Zunge lösen (fig.), Mur., C.; izpódrezan jezik, eine

geläufige Zunge, Z.; — 2) = izpod(b)recati, Gor.

izpódržaváti, am, vb. impf. ad izpódrzati.

izpódržek, zka, m. 1) ein unten abgeschnittenes Stück: i. kruha, Gor.; — 2) eine Art Safvan (crocus variegatus), Kras-Erj. (Torb.).

izpódržílo, n. zakrivljena ostrina, s katero se reže satje, das Zetdelmesser, Levst. (Beč.); — prim. podrezilnik.

izpódržováti, ûjem, vb. impf. ad spodrezati; i. (čebele), zeiden, Levst. (Beč.).

izpódrjati, am, vb. impf. ad izpódriti, Cig.

izpódriniti, rínem, vb. pf. von unten wegschieben, Cig., C.; — (die Unterlage) wegschieben, Cig.; dadurch stürzen machen, C.; — i. koga, jemanden verdrängen, aus dem Sattel heben (fig.); i. koga iz slúžbe, Cig., Jan., nk.

izpódrínjence, nca, m. der Verdrängte, Vrt.

izpódriti, ríjem, vb. pf. unterwühlen, Cig., Jan.; unterhöhlen (o vodi), Cig.

izpódrív, m. die Verdrängung, Cig.

1. izpódrívati, am, vb. impf. ad izpódriniti; unten wegschieben; i. komu noge, die Beine jemandem unterschlagen, Dol.; — verdrängen.

2. izpódrívati, am, vb. impf. ad izpódriti, Jan.; pogl. izpódrjati.

izpódrkniti, dšknem, vb. pf. pogl. izpódrkniti in prim. izpódrleti.

izpódržbiti, im, vb. pf. unten abhaden, unterhaden: i. hrast, Let.; izpódrobljeno drevo, Bes.; ker ni mogel na drevo, hotel je je izpódrobiti, Levst. (Glas.).

izpódršniti, dšsnem, vb. pf. pogl. izpódršniti in prim. izpódrleti.

izpódrváti, rújem, vb. pf. unten wegreišen: unterwühlen, Jan (H.).

izpódsékati, sěkam, čem, vb. pf. unten abhauen, unterhaden, Cig.

izpódsěkováti, ûjem, vb. impf. ad izpódsekati, Cig.

izpódsněmati, mám, mljem, vb. impf. ad izpódsneti, Cig.

izpódsnětek, tka, m. das unten weggenommene Stück, Z.

izpódsněti, snámem, vb. pf. von unten wegnehmen, Cig., C.

izpódsólnčen, čna, adj. izpódsólnčni věter = podsolčnik, Let.

izpódtěkníti se, táknem se, vb. pf. Cig., pogl. spotěkniti se.

izpódvěza, f. das Schnürband, Cig.; das Strumpfsband, Lašče-Erj. (Torb.); das Band unten an kurzen Hösen und an hohen Stiefeln, (izpódveza), Polj.

izpódvězati, žem, vb. pf. unten verbinden, unterbinden, bradavico i., die Warze abšchnüren, Cig.

izpódvezník, m. jermen, ki veže vožo s cempem in ročnikom, BlKr.

izpódvírati, am, vb. impf. ad izpódvreti; hindertlich sein, hindern: i. nogo, Telov.; i. odpravo kake stvari, Levst. (Pril.).

izpódvotlíti, im, vb. pf. unterhöhlen, Jan. (H.).

izpodvóziti — izpolněnití

— 331 —

izpôljek — izpopoľnjeváti

izpodvóziti, vózim, *vb. pf.* dacijo i., den Zoll
verfahren (= an der Zollstätte auf einem
Niebenmege vorüberfahren), V.-Cig.

izpodvréti, vrèm, *vb. pf.* verhindern: prim. iz-
podvirati.

izpodvrniti, vŕnem, *vb. pf.* umstürzen, Krelj;
schief treten: izpodvrnjeno kopito, schieser
Huſ, DZ.

izpodvŕtati, vŕtam, *vb. pf.* unterbohren: unter-
wüßen, unterhöhlen, Cig.

izpodžágati, am, *vb. pf.* unten durchlägen,
unterlägen; drevo i., umlägen, Cig., M.

izpogíniti, gînem, *vb. pf.* = poginiti, (spog-)
Mik.

izpógniti, pógnem, *vb. pf.* = upogniti, Cig.

izpójanje, n. die Vertreibung, Let.

izpójati, am, I. *vb. impf. ad* izpoditi; aušweisen,
aušbannen, Cig.; — II. *vb. pf.* i. se, auš-
hören brunstig zu sein, Z.; — sich abbußen, Cig.

izpōka, f. = razpoka, Cig.

izpókati, pōkam, *vb. pf.* 1) hinauspeitschen,
hinausprügeln, davonjagen; Francoze so izpo-
kali iz deżele, Cw.; i. koga iz sluzbe, Cig.; —
i. koga, jemanden abprügeln, C.; — 2) Niſſe
bekommen, Z.; tudi: i. se, Cig.; izpokan,
voll Niſſe, Sprünge, jvžhŠt.

izpókavica, f. vor Híze lechzender Erdboden,
vžhŠt.-C.

izpokláti, kóljem, *vb. pf.* = poklati, ogr.-C.

izpoklína, f. = razpoklina, die Niße, die Spalte,
C.

izpokljáti se, ám se, *vb. pf.* zerknisten: sol
se je izpokljala, Cig.

izpóknja, f. die Spalte, die Kluft, C.

izpokóren, rna, adj. = pokoren, bußfertig,
reumúthig, Mur., Cig., Jan.; Buß>: Cig.,
Jan.; izpokorna molitev, das Bußgebet, Cig.;
nav. spokoren.

izpokoriti, ím, *vb. pf.* abbüßen: i. grehe, Mur.;
i. s čim, mit etwas büßen, Cig.; — i. se,
Buße thun; Naj grešniki se 'zpokore, Npes-
Mik.; i. se grehov, durch Buße die Sünden
tilgen, Mur., Jan.; izpokorjen, bußfertig; iz-
pokorjeni grešniki.

izpokorjénec, nca, m. der Bußfertige, der
Büßer, Mur., Cig., Jan., Ravn.-Valj.(Rad).

izpokorjénka, f. die Bußfertige, die Büßerin,
Mur., Cig.

izpokorjénost, f. die Bußfertigkeit, Cig.

izpokórnică, f. die Büſſerin, Cig., Jan.

izpokórnik, m. der Bußfertige, der Büßer,
Cig., Jan., Valj. (Rad).

izpokórnost, f. die Bußfertigkeit, Mur., Cig.,
Jan.

izpolájanje, u. das Ausſſehen (von Kindern),
Vest.

izpolágati, am, I. *vb. impf. ad* izpoložiti, nk.;
— II. *vb. pf.* als Viehfutter verbrauchen, ver-
füttern, C.

izpolétiti se, lětim se, *vb. pf.* sommerliche
Kleidung anlegen, C.

izpoléniti, lěnim, *vb. pf.* in Scheite schlagen,
Cig.

izpôljek, ljka, m. das auſgewundene, schlechte
Getreide, M.; das Unterforn, Cig.; pl. iz-
poljki = občinki, C.; — prim. izplavki.

izpôłnek, nka, m. die Ausfüllung, der Lücken-
büßer, Jan.

izpólitév, tve, f. 1) die Ausfüllung; — 2) die
Erfüllung; i. obljube; — der Vollzug, Cig.,
Jan.

izpólniti, pólnim, *vb. pf.* 1) voll machen, auš-
füllen; i. sod; vollständig zurücklegen: óo. leto
je izpolnil: ovce so zobe izpolnile, haben
aufgehört Zahnze zu sezen, Cig.; i. mesto,
eine Stelle mit einer Ziffer beſezen (math.),
Cig.(T.); — 2) erfüllen; željo, voljo komu
i.; dolžnost, obljubo, besedo i.; — vollziehen,
vollstrecken: i. zapoved; — i. se, in Erfüllung
gehen, verwirktcht werden.

izpoľnjáča, f. das Gießchaff, C.

izpoľnjávati, am, *vb. impf.* = izpolnjevati,
Mur., Mik.; sode izpolnjavamo, jvžhŠt.

izpoľnjénje, n. 1) die Ausfüllung; — 2) die
Erfüllung.

izpoľnjeváti, újem, *vb. impf. ad* izpolniti;
1) auſſüßen; sodě 1.; — 2) erfüllen; zapo-
vedi božje, nauke uěiteljev i.

izpolnjevávec, vca, m. der Besolger, der Voll-
zieher, (-polnov-) Cig., Jan.

izpolnováti, újem, *vb. impf. Cig., Jan., pogl.*
izpolnjevati.

izpoldg, lóga, m. die Ausſeßung (eines Kindes),
DZ.

izpołožénec, nca, m. der Ausjeßling, Cig.

izpołožénje, n. i. otroka, die Ausſeßung, die
Weglegung des Kindes, Cig., C.

izpołožiti, im, *vb. pf.* ausſezen (ein Kind),
Cig., Jan., nk.

izpótzek, zka, m. die Entgleitung, die Nb-
weichung, Mur., C., Ravn.; — prim. izmuzek.

izpóťzniti, pôťznem, *vb. pf.* herausš=, hervor-
gleiten, Cig.; entgleiten: kaj gladkega lahko
izpolzne iz rok, BIKr.; — aušsgleiten, Z.

izpópoľzniti, pôťznem, *vb. pf.* aušsgleiten, Trub.

izpomájati, am, *vb. impf. ad* izpomoliti; i.
nogo, spreizen, hoditi nogo izpomaljaje (der
Spreizgang), Telov.

izpomôr, móla, m. das Spreizen, die Vorhebe-
halte, Telov.

izpomóliči, im, *vb. pf.* spreizen: i. nogo, Telov.

izpomoríti, im, *vb. pf.* = pomoriti, ogr.-Mik.

izpomrěti, mrèm, mrjem, *vb. pf.* = pomreti,
Raič(Slov.).

izponásati se, am se, *vb. impf. ad* izponesti
se; gut fortkommen, gedeihen, vonstatten gehen,
Cig., Jan., M., Vrtov.(Km.).

izponéstí se, něsem se, *vb. pf.* geraten, ge-
deihen, (spon-) Cig., Jan., C., Nov., ZgD.;
trta se je izponesla, Vrtov.(Vín.).

izpooráti, órjem, *vb. pf.* nach und nach alles
aus�kern, ogr.-C.

izpopólnek, nka, m. die Vervollkommennung, C.

izpopóniti, im, *vb. pf.* vervollständigen, C.;
vervollkommenen, zur Vollkommenheit bringen,
Cig., Jan.

izpopoľnjeváti, újem, *vb. impf. ad* izpopoľniti,
(-polnov-) Cig., Jan.

izpopolnjevâvec — izpóstiti

— 332 —

izposvojíti — izpovědovánec

izpopolnjevâvec, vca, m. der Vervollkommner,
(-polnov-) Cig.

izporâba, f. der Uebergebrand), Cig.

izporábiti, im. vb. pf. ausbrauchen: i. sukño,
Cig.; i. se, sich abnüßen, Cig.; izporabljene
érke. Cig.

izporábljati, am, vb. impf. ad izporabiti, Cig.

izporedíti, im, vb. pf. ordnen, Jan.(H.).

izporíniti, rínem, vb. pf. hinauszieben; zmorso
i., den Kopfstein sezen, Cig.

izpórniti, im, vb. pf. = izprazniti, Cig., Soška
dol.-Eij.(Torb.); hlev i., (sp-) Vrtov. (Km.
k.); — prim. poren.

izporóčati, am, vb. impf. ad izporočiti.

izporóček, čka, m. das Vormächtnis, Cig.

izporočeváti, ûjem, vb. impf. = izporočati.

izporočílo, u. das Vormächtnis, das Testament,
Cig., Jan.; poslednje i., Svet.(Rok.); — die
Botfschaft, die Entbietung, Cig., Jan., C.

izporočitelj, m. der Testator, Cig.

izporočitev, tve, f. die Widmung, Cig.; po-
slednja i., das Testament, Cig.

izporočiti, im, vb. pf. 1) in die Hände eines
anderen übergeben: ausantworten, Jan.; —
vermachen, legieren (im Testamente), Mur.,
Cig., Jan, Danj.-M.; — 2) Nachricht geben,
sagen lassen; ausrichten, berichten, melden;
vse tako i., kakor je bilo naročeno.

izporočník, m. 1) der Testator, C.; — 2) d. Bote, C.

izporodíti, im, vb. pf. gebären (o mnogih):
Naj ženske sporodijo, Naj grešniki se spo-
kore, (nam. izporodijo, izpokore), Npes.-Mik.

izporök, róka, m. = izporočilo, Mur.

izposlánce, nca, m. der Ausfëndling, Cig.; če
je narod rajši poslušal vaše odposlance, nisem
kriv jaz, Jurč.(Zb. sp.)

izposláti, pôsljem, vb. pf. aussenden, Cig.,
Jan., nk.

izposlovânje, u. die Erwirkung, nk.

izposlováti, ûjem, vb. pf. erwirfen, C., nk.

izposódití, im, vb. pf. ausleihen; — i. si kaj,
sich ausborgen, entleischen.

izposójati, am, vb. impf. ad izposoditi; knjige
i.; — i. si denar.

izposójenka, f. das Lehnwort, Cig.(T.).

izposojeváti, ûjem, vb. impf. = izposojati.

izposojítlo, n. das vorgeschossene Geld, Cig.

izposréd, praep. c. gen. aus der Mitte — hin
weg, C.

izpostâva, f. die Ausſeßung, die Exponierung,
C.; — die Expositur, DZ.

izpostáviti, stávim, vb. pf. herausstellen, expo-
nieren, Cig., Jan., nk.; izpostavljeni organi,
die exponierten Organe, DZ.; — ausſezen:
i. otroka, Jan., C.

izpostávljanje, u. das Ausſezen, das Expo-
nieren, nk.

izpostávljati, am, vb. impf. ad izpostaviti.

izpostávljenje, u. die Ausſeßung, C.

izpóstiti, póstim, vb. pf. 1) durch fasten, C.; i.
štirideset dni in štirideset noči, Trub.; —
2) i. se, das Fasten heenden, ausſasten, Cig.;
— 3) durch Fasten schwächen, auſhingern,
Jan.(H.); i. se, sich durch Fasten entkräften,
Cig., Trub.

izposvojíti, ím, vb. pf. i. si kaj, sich etwas nach
und nach zueignen, C.

izpošiljati, am, vb. impf. ad izposlati; aus-
senden, Z., nk.

izpótati se, am se, vb. pf. durch vieles Gehen
müde werden, izpotan, von vielem Gehen
müde, V.-Cig., Ravn.-M.; —prim. pot, Weg.

izpotégniti, těgnem, vb. pf. hervorziehen, Jan.
(H.).

izpotegováti, ûjem, vb. impf. ad izpotegniti,
Jan.(H.).

izpôtek, tka, m. der Abweg, C.; — prim. iz-
potje.

izpotěznica, f. der Hervorzieher (neka mišca),
Eij. (Som.).

1. izpotítí, ím, vb. pf. 1) durch Schweiß ab-
sondern, ausschwißen, Mur., Cig., Jan.; —
2) i. se, aufhören zu schwieten, ausschwißen,
Cig.

2. izpótiti, im, vb. pf. auf den rechten Weg
füßen (sp-), C.; — erinnern, (sp-) ogr.-C.;
i. si kaj, einen Einfall haben, M; — prim.

2. spotiti, upotiti.

izpôtje, n. der Frrweg, Guts.; — der Untweg,
M.; (morda pravilneje: spotje?).

izpôved, f. 1) die Ausſage, Jan, C.; — das
Bekenntnis, die Fassion: ustna, pismena i. nk.;
treba, da gospodarji store izpoved, koliko
dobivajo najma, Levst.(Nauk); i. zatoženčeva,
Levst.(Nauk); — 2) die Beicht; k izpovedi
iti, zur Beichte gehen; pri izpovedi biti, bei
der Beichte sein; = na izpovedi b., Krelj;
i. opraviti, die Beichte verrichten: na i. gre
duhovnik h kakemu bolniku, jvžhŠt.; —
nav. spoved; tudi: izpôvéd.

izpovedânica, f. = izpovednica, C., Mik.

izpovědanec, nca, m. das männliche Beicht-
kind, Cig., Jan., C.

izpovědanje, n. das Bekenntnis, Mur., Valj.
(Rad).

izpovědanka, f. das weibliche Beichtkind, Cig.

izpovědati, věm, vb. pf. 1) ausſagen, nk.;
priče so tako izpovedale, Sl.N.; — befennen,
gestehen, Mur., Cig., Jan., Vrt.; — 2) i. se,
ein Bekenntnis ablegen, fatieren, Levst.(Nauk);
— die Beichte ablegen; i. se vse svojih
grehov, alle seine Sünden beichten; (i. se iz
grehov, ogr.-C.); — 3) i. koga, jemandem
die Beichte abuchmen; izpovedan je umrl.

izpovědati, vědam, vb. impf. = izpovedovati,
C., nk.

izpovědávati, am, vb. impf. = izpovedovati.

izpovědâvec, vca, m. = izpovednik, C.

izpovědba, f. die Ausfage, das Bekenntnis,
Jan., nk.

izpovědek, dka, m. = izpovedba, C.

izpôvěden, dna, adj. Beicht : izpovedni listek,
izpovedni dan.

izpovědnica, f. der Beichtsführl.

izpovědník, m. der Beichtvater.

izpovědnína, f. das Beichtgeld, Cig.

izpovědníštvó, n. das Amt des Beichtvaters, nk.

izpovědovânica, f. = izpovednica, Cig.

izpovědovánec, nca, m. das Beichtkind, Cig.

izpovědovánje – izpraševálnica – 333 – izpraševánec – izprázňenje

izpovědovánje, n. das Beichthören; — das Beichten.

izpovědovánka, f. das Beichtkind, Cig.

izpovědováti, ûjem, vb. impf. ad izpovedati; 1) ausſagen, beſennen, Mur.; — 2) i. se, beichten; — 3) izpovedovati, die Beichte hören; trije duhovniki izpovedujejo; i. koga, jemanden Beichte hören.

izpovědovávec, vca, m. der Beichthörende, der Beichtvater.

izpověst, f. die Ausſage, das Bekenntniſ, C., Z., DZ.

izpovíjati, am, vb. impf. ad izpoviti, C.

izpovíče, eta, u. die unzeitige Geburt, Jan.

izpovítek, tka, m. die unzeitige Geburt, Cig., Jan.

izpoviti, vijem, vb. pf. unzeitig gebären, abortieren, Cig., Jan., C., Gor.

izpovítje, n. die unzeitige Geburt, Cig., Jan.

izpózabič, adv. = pozabič (aus Vergeſlichtheit), Mur., Jan.

izpózábiti se, im se, vb. pf. sich vergessen; i. se nad kom, sich an jemandem vergreifen, Mur.; — vergessen; i. se bozjih dobrot, die Wohlthaten Gottes vergessen, Ravn.

izpózábljati se, am se, vb. impf. ad izpózabiti sc.

izpózajéti, zájmem, vb. pf. erſchöpfen, bis zur Erſchöpfung verwenden, DZ.; zaklad se izpózajme, izgine, Cv.; erſchöpfend behandeln, Cig.(T.).

izpráliна, f. izpraline, Erosionsformen, (min.), h. t.-Cig.(T.).

izpranína, f. gewaschene Wäsche, C.

izprásiti, im, vb. pf. 1) werfen (vom Schwein): i. pujska, ein Ferkel werfen, C.; — 2) i. se, werfen, Junge zur Welt bringen (vom Schwein), Cig., C.

izpráskati, am, vb. pf. 1) herauskraßen, auskraßen; ausradieren, Cig., Jan.: — 2) zerfraßen; mačka ga je izpraskala, jvžhŠt.

izpraskávanje, n. das Radieren, DZ.

izpraskávati, am, vb. impf. = izpraskovati, DZ.

izpraskováti, ûjem, vb. impf. ad izpraskati, Cig.

izprásniti, prásnem, vb. pf. durch ein einmaßiges Kraßen herausbringen, auskraßen, Cig.; — nam. izpraskniti.

izprášati, am, vb. pf. ausfragen, prüfen, ausprüfen; izprášan, geprüft; vse učence i., alle durchprüfen; — ein Verhör anstellen, einvernehmen, Cig., Jan.; — svojo vest i., sein Gewissen erforschen; — 2) durch Fragen erforschen, erfragen; ravno so bili strojarjevo hišo izprašali, Ravn.; — pogl. izvprašati.

izprašáva, f. das Ausfragen, die Prüfung, C.

izprašávec, vca, m. der Erforscher: i. vsch src, Krelj.

izpraševáten, kna, adj. zum Ausfragen, Prüfen, Verhören gehörig: izpraševátna komisija, die Prüfungse commission, Cig., Jan., nk.; — katechetisch, Cig., Jan.; izpraševalno učenje, die Katedese, Cig.

izpraševálnica, f. das Verhörzimmer, Cig.

izpraševánec, nca, m. der Prüfling, der Examinand, Cig., Jan., nk.; der Inquisit, der Verhörte, Cig., Jan.

izpraševánje, n. das Ausfragen, das Prüfen; k izpraševanju iti, zur Prüfung aus der Religionslehre (vor der Osterbeicht) gehen; das Verhören; i. vesti, die Gewissenserforschung.

izpraševánka, f. die Geprüfte, die Verhörte, die Inquisitin, Cig., Jan.

izpraševátelj, m. der Examinator, DZ.

izpraševáti, ûjem, vb. impf. ausſorschen, ausfragen; kaj me to izprašuješ? — prüfen, egaminieren; — einvernehmen, verhören, Cig., Jan.; svojo vest i., sein Gewissen erforschen.

izpraševávec, vca, m. der Prüfende, der Examinator; — der Verhörer, der Inquirent, Cig., Jan.

izpraševávka, f. die Prüferin, Cig.

izpraševávski, adj. katechetisch, Cig.

1. izprašiti, im, vb. pf. 1) vom Stabe reinigen, ausstäuben, Cig., Jan.; — matica se izpraši, die Bienenkönigin wird befruchtet, Levst.(Beč.); uplemenjene ali, kakor čebelarji navadno pravimo, izpraſene ali obhojene matice, Por.; čebele so se izpraſile, die Bienen haben sich ausgewittert, Cig.; — 2) i. se, als Staub entweichen, ausſtieben, Cig.

2. izprášiti, im, vb. pf. für die Brache (nicht für die Zaat) adern, felgen; i. njivo.

izpraškováti, ûjem, vb. impf. ausfratscheln, Cig., C.

izpráti, pérem, vb. pf. 1) durch Waischen herausbringen; i. madež: — krivnjo, greh i., fühnen, Cig.; — 2) aufwischen, Jan.; vse perilo i., Cig.; — 3) durch Waischen reinigen, auswischen; grlo, rano i.; — dež je polja izpral, der Regen hat die Felder ausgeschwemmt, Cig.; rudo i., abſchlämmen, Cig.; — ausfüßen (chem.), Cig.(T.).

izpráva, f. die Rectification, Cig. (T.), Zora; — hs.

izprávdati, am, vb. pf. 1) durch einen Proces erreichen, errechten, Cig.; — 2) i. se, ausrechten, Cig.

izpráven, vna, adj. correct, Cig. (T.); — hs.

izpravičati, am, vb. impf. ad izpravičiti, C.

izpravičiti, ſčim, vb. pf. = opravičiti, entschuldigen, C., Z.

izpráviti, právim, vb. pf. 1) rectificieren, h. t.-Cig.(T.); — 2) i. se, = razpraviti se, C., Z.

izprávljati, am, vb. impf. ad izpraviti; — 1) rectificieren, Cig. (T.); — 2) i. se, = razpravljati se, M., Z.

izprávnost, f. die Correctheit, die Richtigkeit, Cig. (T.), DZ.; — prim. izpraven.

izpraznílo, n. die Erledigung (einer Stelle), DZ.

izprázniti, práznim, vb. pf. leer machen, ausſleeren, entleeren; i. kupico, sobo; evacuieren (chem.), Cig.(T.); — i. se, sich entleeren, leer werden; cerkev se je izpraznila; električna plošča se izprazni, entladet sich, Sen. (Fič.); — i. se, vacant werden; izpraznjena služba, erledigte Stelle, Cig., nk.

izprázňenje, u. die Entleerung, Cig.

izpraznjevânje — izprêga

— 334 —

izpréganje — izprehajalíše

izpraznjevânje, n. das Auſſeeren.

izpraznjeváti, ûjem, vb. impf. ad izprazniti;
leeren, entleeren.

izpraznjevâvce, vca, m. der Auſlader, Sen.
(Fiż).

izprážiti, prážim, vb. pf. auſſchmoren.

izpražnjeváti, ûjem, vb. impf. = izpraznjevati,
Mur., St.

izpre-, praef. ta dvojna predpona se navadno
govori in piše: spre-, pa je pravilno: izpre-;
prim. Mik. I: G. IV. 237—249; —navadno
ne premenjuje bistveno pomena, ki ga ima
ali bi imela s pre- zložena beseda.

izprebedéti, ím, vb. pf. = prebedeti: i. celo
noč, C.

izpreběr, m. die Auswahl: na i. mi je, es steht
mir die Wahl frei, Gor.

izprebîr, m. = izpreber, C., Z.

izprebírati, bíram. vb. impf. ad izprebrati, Z.

izprebírek, rka, m. 1) die Auswahl, M.; —
2) das beim Ausklauben Verworsene, der
Außenschuß, Z.

izprebírica, f. die Auswahl, C.

izprebístrek, strka, m. heller Zwischenraum
(bci einem Verrückten, lucidum intervallum),
Cig.

izprebístriti se, bîstrim se, vb. pf. vernünftig
werden, Z.

izprebiti, bôm (bôdem), vb. pf. = prebiti
(auſhalten, erdulden), C.

izprebledéti, ím, vb. pf. = prebledeti, erblassen,
Z.

izprebledovânje, n. das Farbenwechseln, die
Entfärbung, Cig.

izpreblováti, ûjem, vb. impf. die Farben
wechseln, oft erblassen, Z.

izpreboléti, ím, vb. pf. = preboleti, C., Z.;
tudi: i. se, C.

izprebráti, bérem, vb. pf. i. si kaj, siłь etwas
ausfuchen, Z.

izprečědniti se, čědnim se, vb. pf. klug werden,
Danj.-C.

izprěči, prěžem, vb. pf. außspannen; konje,
vole i.; — i. s kom, es mit jemandem nicht
mehr halten, C.

izprečiniti, činim, vb. pf. auſreitern: auſ-
schimpfen: i. koga, C.; — prim. prečiniti.

izprečinjávati, am, vb. impf. ad izprečiniti, C.

izpréčiti, im, vb. pf. 1) schief machen, Z.; —
2) i. se, sich queren, Cig.; izpreči se mi kaj,
es kommt mir in die Quere, Cig.; — i. se
= skregati se, Guts.; — 3) lase i., die Haare
abtheilen, C.; prim. prečka.

izprěčki, adj. seitwärts, C.; — prim. hs. iz-
prijeka, von der Seite.

izpréd, praep. c. gen. von dem Raum e vor
einem Gegenstande hinweg; poberi se izpred
moje hiše; pojdi mi izpred oči, geh mir aus
den Augen; — izpred vsega druzega, it
erster Linie, Levst.(Pril.); — v časnem po-
menu: že izpred vuzma (velike noči), schon
von der vorösterlichen Zeit her, BIKr.-M.

izpredřzen, zna, adj. = predrzen, (spre-)
Cig.

izprêga, f. das Außspannen, C.

izpréganje, n. das Außspannen.

izprégati, am, vb. impf. ad izpreči, auſ-
spannen.

izpregléd, gléda, m. 1) das Einſehen, die Ein-
sicht, Mur., Jan.; — die Enttäuschung, Cig.;
— 2) = pregled, der Ueberblid, C.; — 3)
die Nachsicht, die Dispenſ, der Nachlaſs, Cig.,
Jan.; i. davka, nedeletnosti, Cig.; — 4)
das Ueberſehen, das Verſehen, Cig., C.; po
izpregledu, auſ Verſehen, Gor.; — 5) na
i., zum Vorschein: ni ga na i., er läſt sich
nicht blicken, Gor., Dol.; gospod pride na
i. (sp-), kommt in Sicht, Zv.; dolgo ga ni
bilo na i., Erj. (Iz. sp./).

izpreglédanje, n. 1) das ſeſſnen der Augen;
— die Enttäuschung, Cig.; — 2) das ſehend
werden; — 3) die Nachsicht, die Dispenſ;
— 4) das Ueberſehen.

izpreglédati, glédam, vb. pf. 1) die Augen auf-
schlagen: — zur Erkenntniſ gelangen, Z.; —
zdaſj še le je izpregledal, jeſt erſt sind ihm
die Augen aufgegangen, Cig.; — 2) das
Augenlicht beſommen, ſehend werden, Cig.;
mislimo si, da slepec izpregleda, Žnid.; —
3) = pregledati; durchſchauen, Mur.; — 4)
nachſehen, nachſlassen, zugute halten; i. komu
kaj (n. pr. dolg, kazen); — 5) ſehſchen,
überſehen: i. kaj, Cig., Jan., Svet. (Rok.);
— i. se, ſich verſchen, Navr. (Kop. sp.); —
6) ni ga bilo i., ni se dal i., er lieſß sich nicht
ſehen, er tam nicht zum Vorschein, Levst.
(Zb. sp.).

izpregledávati, am, vb. impf. ad izpregledati,
= izpregledovati.

izpreglědek, dka, m. 1) die Nachsicht: i. taks,
die Taznachsicht, Jan.; — 2) das Verſchen,
Jan.

izpreglědlaj, m. = izprebistrek: jasen i.,
heller Zwischenraum, 1.-Cig.

izpregledljiv, iva, adj. nachſichtig, Cig., Jan.

izpregledljívost, f. die Nachſichtigkeit, Jan.

izpregledovânje, n. das Nachſehen; das Ueber-
ſehen, i. t. d. prim. izpregledovati.

izpregledováti, ûjem, vb. impf. ad izpregle-
dati; 1) die Augen öffnen: izpregledujem,
es geſt mir ein Licht auf, Cig.; — 2) ſehend
werden: slepci izpregledujejo; — 3) nach-
ſehen; — 4) überſehen.

izpregłódati, dam, jem, vb. pf. = preglo-
dati, Mur.

izprególčati, ím, vb. pf. = izpregovoriti, vzh-
St.-C.

izpregovárjati, am, vb. impf. ad izpregovo-
riti, Cig.

izpregovoríti, ím, vb. pf. 1) zu reden aufangen,
sich vernehmen lassen; besedice ni mogel i.,
er konnte kein Wort vorbringen; ne more i.,
toliko ga smeh sili, er kann vor Lachen nicht
zu Worte kommen, Cig.; — 2) das Ver-
mögen zu sprechen wieder erlangen, Cig.

izpreháj, m. der Spaziergang, Mur., Jan., C.,
Mik.

izprehajalíše, n. der Spazierort, der Spazier-
gang, Cig., Jan., C., M., nk.

izprehâjanje – izpreleteti

335

izprejûb – izpreminiti

izprehâjanje, n. das Lufswandeln, das Spazieren.

izprehâjati, am, vb. impf. ad izpreiti, izprehoditi; 1) anwandeln: groza, strah me izprehaja; barve te izprehajajo, du spelsst alle Farben, Jap. (Prid.); — 2) i. se, luftwandeln, spazieren; i. se po travnikih; — 3) das Vermögen zu gehen erlangen: kruljavi izprehajo, Ravn.

izprehajâvec, vca, m. der Spaziergänger.

izprehajâvka, f. die Spaziergängerin.

izprhôd, hóda, m. der Spaziergang; iti na i., spazieren gehen; z izprehoda se vračati; — tudi: izprehód, hóda.

izprehôdee, dca, m. der wieder gehen kann, der Reconvalescent, C.

izprehôden, dna, adj. zum Spazieren gehörig, Spazier-, Cig., Jan.; izprehôdna ura, die Spazierstunde, Cig.

izprehôditi, hódim, vb. pf. 1) das Vermögen zu gehen erlangen; — 2) spazieren führen, beim Spaziergang begleiten, C.; — konja i. (= izprevoditi), Ljub.; — i. se, einen (genügenden) Spaziergang machen; izprehodil sem se in bilo mi je zopet dobro.

izpreiti, idem, vb. pf. 1) anwandeln, befallen, Cig.; — 2) i. se, einen Spaziergang machen, Cig.

izprejěsti, jím, vb. pf. wieder zu essen anfangen: izprejedel je rad kašo (prej je ni hotel), Gor.-M.

izprejěza, m. der Spazierritt, Jan.

izprejěža, f. der Spazierritt, Jan.

izprejiti, předem, vb. pf. = izpreiti: i. se, einen Spaziergang machen, jvzh.St.

izprěk, praep. c. gen. von jenseits, über — her, jenseits: izprek Krke, Z.; i. hriba, C.; (izpreko: i. hodišča, jenseits des Corridors, Levst. (Pril.)).

izprekârjanje, n. das Banken, C.

izprekárjati se, am se, vb. impf. = preakkati se, zanken, Guts., Cig., C.

izprekárjavec, vca, m. der Zänker, Guts., Cig.

izprekôkoma, adv. quer, (sp-) Cig.; querüber, von der Seite: i. koga bezati, SIN.; — pot je i., (sp-), to je: ni strma, Svet. (Rok.).

izprelêp, lêpa, adj. = prelep, überaus schön, herrlich, (spre-) Cig, Jan., Cig. (T.), Mik., Kr.; izprelepo dišati, Levst. (Zb. sp.).

izprelêpóta, f. die Pracht, Jan., Zgd.

izprelêpotičiti, čeim, vb. pf. izprelepotičen, geschnörkelt (stil.), Cig. (T.).

izprelétati, łětam, vb. impf. ad izpreleteti.

izprelétávati, am, vb. impf. ad izpreleteti, = izpreletati, izpreletovati, hinundherfliegen; na veliki cesti so se izpreletavali lačni vrabcí, Erj. (Izb. sp.).

izpreletěti, ím, vb. pf. 1) hinüberfliegen: Ta ptičica izpreletela Taj na sprednji oltar, Npes.-Vraz; — izpreletelo se je, es hat schnell aufgehört zu regnen, es ist das Wetter vorübergegangen, Cig.; — 2) z očmi i., überblicken, Cig.; — anwandeln, befallen; mraz me je izpreletel, es lief mir kalt über die Haut, Cig.; groza, strah me izpreleti, mi

mozeg in kosti izpreleti, wandelt mich an, dringt mir durch Mark und Bein, Cig.; rdečica me izpreleti, ich errötthe pflößlich, Cig.; (tudi: izpreletim od rdečice, C.).

izprejûb, ljúba, adj. = preljub, (spre-) Cig., Jan., Sol.

izprêma, f. der Vorspann, Z., Levst. (Nauk).

izpremêmba, f. die Veränderung, die Verwandlung.

izpreměn, m. = izprememba, Cig., C.; — njiva je v izpremenu, t. j dva gospodaria jo uživata, vrsteč se leto, Svet. (Rok.).

izpremêna, f. die Verwandlung, die Veränderung, Cig., Jan.; — die Phase, Jan.

izpreměnek, nka, m. 1) die Nenderung, Mur., C.; der Wechsel, Mur.; die Metamorphose, Rog.-Valj. (Rad); — 2) = izprevržek, die Albart, C.

izpreměnítev, tve, f. die Veränderung, die Verwandlung.

izpreměníti, ím, vb. pf. verändern; lice i., die Farbe wechseln, Cig.; i. se, sich ändern; nič se ni izpremenil, tak je, kakršen je bil; umwandeln; vodo v vino i.; i. se, sich verwandeln; veselje se je v žalost izpremenilo.

izpreménjast, adj. = izpreminast, Rad.

izpreménjati, am, vb. impf. ad izpremeniti, Mur.; nespameten (dóvek) se kakor mesec izpremenja, Škrinj.-Valj. (Rad).

izpremenjáva, f. der Wechsel, die Abwechslung, C.

izpremenjávec, vca, m. der Schillerspat, der Diallag, C.

izpremenjénje, n. die Veränderung, die Verwandlung; i. Jezusovo, die Verklärung Jesu, Cig.

izpremenjevânje, n. das Verändern, das Verwandeln; die Veränderungen.

izpremenjeváti, újem, vb. impf. ad izpremeniti, = izpremenjati.

izpremenljiv, iva, adj. wandelbar, veränderlich; izpremenljivo vreme; vse je izpremenljivo; — variabel (math.), Cig. (T.).

izpremenljívost, f. die Veränderlichkeit; die Wandelbarkeit; i. cloveške sreče.

izpremetaníka, f. das Untereinander, C.

izpremétati, mětam, čem, vb. impf. ad izprevreči: i. se, sich verwandeln: na (v) volkove se i., LjZv.; — (izpremetale so ga barve, er wechselte die Farben, Jurc.).

1. izpremîn, m. = izprememba, Mur., Cig., Jan., Nov.; — die Verklärung, Cig., Jan., Ravn.-Valj. (Rad); — das Schillern, M.

2. izpremîn, m. das Verschwinden, Mur.

izpremínast, adj. = izpreminjast, schillernd: izpreminasta kokoš, Laše - Levst. (M.); izpreminasti mramor, der Muschelmarmor, Erj. (Min.).

izpremínati, am, vb. impf. = izpreminjati; — i. se, schillern, Laše-Levst. (M).

izpreminávček, čka, m. der große Schillersalter (apatura Iris), Erj. (Ž.).

izpreminiti, mînem, vb. pf. verschwinden, Raič (Slov.); vrag izpremine, Npr.-Kres.

izpreminjanje — izpreobrāčati — 336 — izpreobračavec — izprevěden

izpreminjanje, n. die Veränderung; i. obraza, das Mienenspiel, Cig. (T.); i. glasa, die Mutterung der Stimme, Cig. (T.); i. vremena, der Wetterwechsel, Cig.; i. barv, der Farbenwechsel, Cig.; i. glasov, der Lautwechsel, die Lautveränderung (gramm.), Cig. (T.); — das Schillern, Gor.

izpreminjast, adj. schillernd, Cig., Jan., Cig. (T.), Gor.

izpreminjati, am, vb. impf. ad izpremeniti; verändern, verwandeln; i. se, sich verändern, wechseln; vse se izpreminja na svetu; — i. se, schillernt, Cig., Jan., Cig. (T.), Gor.

izpreminjav, adj. = izpreminjast, Jan., DZ.

izpreminjáva, f. der Wechsel, Cig., Jan.; i. letnih časov, Zora: die Variation, Jan.; i. glasu, die Modulation der Stimme, Jan.

izpreminjávček, čka, m. = izpreminavček, der Schillerfalter, Jan.

izpreminjávec, vca, m. der Schillerpat, Cig. (T.).

izpreminjčast, adj. = izpreminjast, Polj.

izpreminjeváti, újem, vb. impf. = izpreminjati, Cig.

izpremíslek, sleka (selka), m. die Aenderung des Vorsatzes, Cig.; die Sinnesänderung, Jan.

izpremisliti, míslim, vb. pf. 1) = premisliti, Mur.; izpremisljen, vorbedächtig, discret, Cig., Jan.; vorläufiglich: izpremisljeno ubijanje, C.; — 2) i. se, sich eines andern besinnen, den Entschluss ändern, Cig., Jan., C.

izpremisljati, am, vb. impf. ad izpremisliti, Cig.

izpremišljeváti, újem, vb. impf. 1) = premisljevati, Val.(Rad); — 2) i. se, vb. impf. ad izpremisliti se, Z.

izprěmiti, im, vb. pf. = spremiti, Trub., Levst. (Nauk).

izpremladiti se, ím se, vb. pf. jung werden, sich verjüngen, Jan.

izpremlajáč, m. človek, ki se izpremlaja, Polj.

izpremlájati se, am se, vb. impf. ad izpremladiti se; — kindische Posjen treiben, Scherzen, Gor.-Cig.; otroci se izpremlajajo, Polj.; — eine Arbeit, wie zum Scherz, ohne Eruß und Erfolg verrichten, Gor.

izpremlájavec, vca, m. ktor se pri delu le izpremlaja, Gor.

izpremlajevati se, újem se, vb. impf. = izpremlajati se, sich verjüngen, Jan.

izprěmljati, am, vb. impf. izpremiti, = spremljati, Trub., Levst.(Nauk).

izprěmnik, m. der Vorspann leistet, der Bectuvar, Levst. (Nauk).

izprěmsati, am, vb. pf. 1) erzwingen, Z.; — 2) dobro i. koga, jemandem ein Capitel lesen, („izprejmsati“) Trub.(Post.).

izprěmski, adj. Vorspannš-: i. zakupnik, der Vorspannspächter, Levst. (Nauk).

izprenevěriti, věrim, vb. pf. dem Glauben abtrünnig machen: i. koga, i. se, C.

izpreobračanje, n. das Bekehren; i. nejvernikov, die Heidenbekehrung, Cig.

izpreobráčati, am, vb. impf. ad izpreobrniti; i. nevernike; — i. obligacije, convertieren, DZ.

izpreobračavec, vca, m. der Bekehrer: i. nevernikov, der Heidenbekehrer, Cig.; — der Prosehleitennacher, Jan.

izpreobrnitelj, m. der Bekehrer, Cig.

izpreobrnitev, tve, f. die Bekehrung.

izpreobřniti, nem, vb. pf. umwandeln, Mur., Cig., Jan.; v pepel i., einäschern, Cig.; v puščavo i., veröden, Cig.; — bekehren; pozana i. h krščanski veri; grešnika i.; i. se, sich bekehren; pijance se izpreobrne, kadar se v jamo izvrne, Npreg.

izpreobřnjenec, nca, m. der Bekehrte, der Prosehlt, Cig., Jan., Let.

izpreobřnjenje, n. die Bekehrung, Jan.; — die Sinnesänderung, Cig.

izpreobřnjenka, f. die Bekehrte, Cig., Jan.

izpreobúti, újem, vb. pf. = preobuti, Z.

izpreopiti se, pijem se, vb. pf. sich betrunken, M.

izpreperěti, im, vb. pf. = prepereti, Cig.

izpreplěsti, plétem, vb. pf. verslechten: i. med seboj, in einander verslechten, Zora; izprepleten, verslochten, Cig. (T.).

izprerokováti, újem, vb. pf. = izprorokovati, Dalm.-C.

izprěsti, předem, vb. pf. 1) mit dem Spinnenfertig werden, ausspinnen; — verspinnen, Cig.; vse predivo i., jvžhŠt.; — 2) i. se, sich entspinnen, Cig.

izprěšati, am, vb. pf. auspressen.

izpreudárek, rka, m. = preudarek, die Uebergung, Z.; i. si vzeti, bedenken, C.

izpreudáren, rna, adj. bedächtig, klug, C.

izpreudáriti, árim, vb. pf. = preudariti, C., Z.

izpreuméti, mějem (měm), vb. pf. 1) verstehen, begreifen, Bes., ZgD.; — 2) i. se, sich anders besinnen, C.; zur Einsicht gelangen, Z.; po veri se človek spet izpreume, Dalm.; — sich auskennen, Cig.

izpreuměten, tna, adj. verständig, C.

izpreumětnost, f. die Einsicht, die Geschichtlichkeit, C.

izpreůmiti, im, vb. pf. eines andern belehren, i. koga, C., Z.

izpreůmljaj, m. lichter Zwischenraum (bei Verrückten), Cig.

izprevájati, am, vb. impf. ad izprevoditi; 1) hínz und herführen; herumführen; konje izprevajajo po vožnji, da se pologoma ohlade, jvžhŠt.; — 2) begleiten, Mur., Cig., Jan., ogr.-M.; mrtveca i., eine Leiche begleiten, BIKr.-M.; duhovnik izprevaja, der Priester hält ein Begräbnis ab, BIKr.

izprevájavec, vca, m. der Begleiter, Mur., Valj.(Rad).

izprevájavka, f. die Begleiterin, Mur., Raič (Let.).

izprevážati, am, vb. impf. spazieren fahren (tr.), Jan.; i. se, spazieren fahren (intr.), Jan.

izprevěda, f. das Zusichtkommen, die erlangte Einsicht, C.

izprevěden, dna, adj. leichtsinnig, unbesonnen, mutthwillig, ogr.-M., C.; izprevedno se nositi, sich übermüthig benehmen, ogr.-C.

izprevědija — izprevráčanje

— 337 —

izprevráčati — izpríček

izprevědija, f. = izprevednost, ogr. - Valj. (Rad).

izprevěděti se, věm se, vb. pf. 1) sich eines
anderen besinnen: zur Besinnung kommen, C.;
— 2) sich versehen, irren, fehlen: da se ne
izpreves, C.; — 3) mutzwillig, übermuthig
werden, ogr.-C.; v dobroti se i., ogr.-Let.

izprevědnják, m. mutzwilliger, unbesonnener,
leichtsinniger Mensch, ogr.-C., M.
izprevědnost, f. 1) der Leichtsinn, C.; — 2) der
Mutzwille, die Bosheit, Cig., C., ogr.-Valj.
(Rad).

izprevědováti, újem, vb.impf. leichtsinnig, mut-
willig sein, außgelassen leben, ogr.-C., M.; z
ženskami i., C.

izprevedriti se, ím se, vb. pf. = prevedriti
se, heiter werden, Z., Notr.

izprevid, vída, m. die Einsicht, das Ermessen,
Cig., Jan.; po izprevidu, prepuščeno je nje-
govemu izprevidu, DZ.

izprevîdek, dka, m. = izprevid, Jan., DZ.

izprevíden, dna, adj. = previden, einsichts-
voll, verständig, Cig., Jan.

izprevíděti, vůdím, vb. pf. zur Einsicht gelan-
gen, einsehen.

izprevídnost, f. die Einsicht, die Klugheit, Cig., Jan.

izprevíjati, am, vb. impf. hin und her winden,
biegen: ako kositer izprevijaš, škriplje, Erj.
(Min.); i. si lase, C.

izprevítek, tka, m. die Locke, C.

izprévod, vóda, m. die Begleitung, das Geleite,
Cig., Jan., C.; v i. vzeti, als Escorte ver-
wenden, DZ.; — die Leichenbegleitung, das
Leichenbegängnis, der Conduct, C., BlKr.; po-
grebni i., Cig.; — ein festlicher Aufzug, Guts.,
Cig., Jan., nk.; die Proression, V.-Cig., Let.,
LjZv.; tudi: izprevòd, vóda.

izprevôdba, f. die Begleitung, Jan.

izprevôden, dna, adj. Geleits-, Cig., Jan.,
izprevôdn nadpis, die Begleitsadresse, DZ.,
izprevodni list, der Geleitschein, Jan.

izprevodîtelj, m. der Geleitsmann, Mur.; =
izprevodnik, der Conducteur, nk.; — der
Leichenbegleiter, ogr.-C.

izprevóditi, vódim, vb. pf. das Geleite geben:
i. koga, Cig., Jan.; — umherführen, Jan.;
i. konja po vožnji, da se počasi ohladi,
jvzhŠt.

izprevôdnica, f. der Geleitschein, DZ.

izprevôdnik, m. 1) der Theilnehmer an einem
Geleite, Cig., Jan., DZ.; izprevodniki, die
Geleitsleute, Cig.; die Leichenbegleiter, C.; —
2) der Conducteur, Cig., Jan., nk.

izprevodnína, f. das Geleitsgeld, Cig.

izprevôdstvó, n. die Geleitschaft, Cig., Jan.

izprevòj, vója, m. der Leichenconduct, BlKr.-
Cig., C., Mik.; pogrebni i., Jan.; tudi: iz-
prévoj, Valj. (Rad), BlKr.

izprevóziti se, vózim se, vb. pf. eine Spazier-
fahrt machen, Jan.

izprevráčanje, n. das Verkehren, das Verdrehen,
Cig.; i. zgodovine, die Geschichtsfülschung,
SIN.

izprevráčati, am, vb. impf. ad izprevrniti;
verkehren; verdrehen: i. resnico, pravico, Cig.,
Jan.; i. besede, Cig. (T.).

izprevračávec, vca, m. der Verdreher: i. besed,
Cig.

izprevréči, vízem, vb.pf. umwerfen, umstürzen,
Mur.; — verändern, Cig.; Laban je Jakobu
desetkrat plačilo izprevrgel, Ravn.; barvo i.,
sich verfärben, Cig.; misli i., eines anderen
Sinnes werden, umsatteln, Cig.; — i. se,
umschlagen, sich ändern, Mur., Cig., Jan.;
vreme se bo izprevrglo, Mur., Cig., Jan.;
žalost se v veselje izprevrže, C.; — i. se,
entarten, ausarten, Jan.; no, ljudje so se
izprevrgrli, nemara da že ni več pravih
pivcev, Jurč.

izprevŕniti, nem, vb. pf. umkehren, Mur.;
verdrehen: i. pravico, besedo, Cig.; i. kaj,
verkehrt darstellen, Cig.(T.); izprevrnjen, ver-
schroben, Cig.(T.).

izprevřek, žka, m. die Veränderung, C.; —
die Entartung, Jan.; — die Abart, die Spiel-
art, Cig., Jan., C.

1. izprázati, zam, vb. impf. ad izpreči; = iz-
pregati, C.; vole i., BlKr.

2. izprázati, am, vb. pf. auffspringen machen;
solnce je deske izprezalo, Z.; i. se, aufs-
pringen (von Samenkapseln, Hülsen udgl.),
Cig.; češarki so se izprezali, die Zapfen
haben den Samen ausfallen lassen, Z.; grah
se je izprezal, die Erbsen ließen aus, Cig.,
jvzhŠt.; stročiči se izprezajo, Nov.; — pe-
resca rastlinska se izprezajo, entfalten sich,
Cig.

izpržati, ím, vb. pf. erlauern; priliko i., Cig.

izprežéljen, ljna, adj. überaus lieblich, Jan.;
Priletela ptičica, Spreželjno (nam. izp-) je
zapela, Npes.-Jan.(Slovn.).

izprežéljnost, f. die Lieblichkeit, Jan.

izprgati, am, vb. pf. = izbrskati: kure seme
izprgajo, Ravn. (Abc.).

izprhčáti se, ám se, vb. pf. durch Abliegen
mürbe werden, jvzhŠt.; izprhčana jaboľka,
Št.-Vest.

izprhnéti, ím, vb. pf. = sprhneti, Jan.(H.).

izpričálq, n. = izpričevalo, Jan., DZ.

izpričanje, n. 1) die Erweisung, Z.; — 2) die
Entschuldigung, Cig.

izpričati, príčam, vb. pf. 1) bezeugen, erweisen,
darthun; i. se, bezeugt, erwiesen werden; —
2) entschuldigen, Mur., Dol.-Cig.; — i. se,
sich rechtfertigen, sich genügend entschuldigen,
ogr.-C.

izpričávanje, n. 1) das Bezeugen; — 2) das
Entschuldigen, kajk.-Valj.(Rad).

izpričávati, am, vb. impf. ad izpričati, = iz-
pričevati; 1) bezeugen; — 2) entschuldigen,
Mur.; i. se, sich entschuldigen, C.; i. se komu,
sich bei jemandem entschuldigen, Let.

izpričba, f. der Erweis, die Nachweisung, Mur.,
Cig., Jan.; v izpričbo, zu Urkund dessen,
Cig., Jan.

izpriček, čka, m. = izpričba, Mur., Jan.,
Ravn.

Slov.-nem. slovar.

22

izpričen — izprostirati 438

izprostitev — izpůstba

izpričen, čna, adj. 1) Nachweisungss: izprično
pismo, das Document, Cig.; — 2) erweistlich,
nk.

izpričeválo, n. das Document, das Zeugnis,
Mur., Cig., Jan., nk.; i. ubostva, das Armutss-
zeugnis, Cig.

izpričevanje, n. 1) das Bezeugen, das Er-
weisen; — 2) das Entschuldigen, M.

izpričeváti, ûjem, vb. impf. ad izpričati; 1) be-\zeugen, beweisen, darthun; — 2) entschuldigen,
i. se, sich zu rechtfertigen juchen, sich ent-
schuldigen, Jan.

izpričevávec, vca, m. der Bezeuger, Cig.

izpričiló, n. Jan., Glas., pogl. izpričevalo.

izpričkati, am, vb. pf. durch Hadern, Streiten
erlangen: i. komu kaj, einem etwas abzanken,
Cig.

izpričljiv, íva, adj. erweißlich, Cig., Jan.;
pogl. izpričen.

izprída, f. die Ausartung, die Verderbnis, C.

izprídaba, f. die Verderbnis, DZ.; i. hišnega
orodja, die Wölbentwertung, Levst. (Pril.).

izprídigovati, ujem, vb. pf. auſhören zu pre-
digen, auspredigen.

izpriditi, pridim, vb. pf. untauglich machen,
verderben, corrumpieren; i. se, untauglich
werden, ausarten, jchlecht werden; izprijen
/nav. izpriden), verderbt, auſgeartet.

izpridováti, ûjem, vb. impf. ad izpriditi, Jan.;
pogl. izprijevati.

izpríjati, príjam, vb. impf. ad izpriditi, Jan.
(H.).

izpríjenec, nca, m. der Ungerathene, (sprid-)
Cig., Ravn.

izpríjenje, n. die Verschlechterung, die Aus-
artung; (nav. spridenje).

izpríjenost, f. die Verderbtheit, (sprid-) Mur.,
Cig., Jan., nk.

izprijeváti, ûjem, vb. impf. ad izpriditi.

izpripovédati, am, vb. pf. außerzählen; pa-
storka ji je svoj pot izpripovedala, Npr.-
Kres.

izprišč, m. nav. pl. izprišči, ein Kinderaus-
schlag, eine Art Flechte, Z.

izpriščiti se, im se, vb. pf. ausschlagen, Cig.;
izpriščilo se mu je po životu, er hat einen
Aussschlag bekommen, Z.

izprorokováti, ûjem, vb. pf. mit dem Prophe-
zeien zuende kommen, ausweissagen, Cig., Dalm.
izprósen, sna, adj. erbittlich, Cig.

izprósiti, prósim, vb. pf. 1) durch Bitten er-
langen, erbitten; kar človek izprosi, brez
greha nosi, M.; izprosivši tablico je pisal,
Krelj; lošbiten, Cig.; izprošen, infolge von
Bitten befreit, Dict.; komaj sem ga izprosila,
jv7hŠt.; beim Freien Erfolg haben: zaroka
je končana in dekletce izprošeno, Let.; —
2) durch Bitten überreden: če ga boš izpro-
sila, jv7hŠt.; izprosil ga je, er hat ihn durch
eine Abbitte befängtigt, C.

izprosjiv, íva, adj. = izprosen, Cig.

izprostěra, f. die Ausdehnung, C.

izprostîrati, am, vb. impf. ad izprostreti, =
razprostirati, Mur., Cig.; kerubima sta svoje
peruti izprostirala, (sp-) Dalm.

izprostitev, tve, f. die Dispens, Cig.

izprostiti, im, vb. pf. besfreien, Cig., Jan.; i. se,
sich losmachen, Jan.; i. koga vseh troškov,
Svet. (Rok.); Da sproščenim (nam. izp-) bo
vseh težav telesa Se srečnim izpolnila volja
vsaka, Preš.

izprostítva, f. = izprostitev, C.

izprostóriti, órim, vb. pf. geräumig machen,
Ip., ovr.-Mik.

izprostréti, strém, vb. pf. = razprostreti, au-
breiten, Mur., Cig., Boh.; i. roke, Dalm.;
ausstreifen: Mozes izprostre roko — in s
strašnim hrupom zavezne Egipčane morje,
Ravn.

izproševáti, ûjem, vb. impf. ad izprositi, Dsv.

izprôšnja, f. die Erlangung durch Bitten, Dict.;
daš Erbitten der Befreiung, Dict.

izpróvod, vóda, m. = izprevod, Jan., C.

izpŕskniti, přsknem, vb. pf. ausſprißen, Jan.
(H.).

izpŕskati se, přskam se, vb. pf. außbocken, au-
brunsten, C.; — izprskan (preprosto), ver-
buhlt, C.

izpršáti, ím, vb. pf. ausprühen, Cig.

izprva, adv. = iz prva, anfangs, nk.; — prim.
sprva.

izpsíkati, kam, čem, vb. pf. ausžischen, Mur.,
Cig., Jan.

izpsováti, ûjem, vb. pf. ausſchelten, ausſchimpfen,
Jan., nk.; — i. se, sich ausſchimpfen, Cig.

izpůh, m. die Ausdünfung, Cig.

izpúhati, půham, šem, vb. pf. hauchend, blasend
ausſtoßen, Z.; — rauchend verbrauchen: ci-
gare i., Cig.

izpúhniti, půhnem, vb. pf. mit einem Hauche
herausstoßen, Cig.; Turek je bil tu, kakor
bi ga bila po noči zemlja izpuhnila, Jurč.

izpuhtéti, ím, vb. pf. ausdunsten, verdusten,
verſliegen.

izpuhtévati, am, vb. impf. ad izpuhteti, Jan.
izpukanína, f. die Kraftholle, C.

izpúkati, kam, čem, vb. pf. durch Reißen,
Raufen herausbringen, ausraufen, Jan., C.;
nikar, da plevoć ljuljko tudi pšenice ž njo
red ne izpučete, Dalm.; travo na strehah i.,
Trub.; izpukane peruti, Dalm.; — auszupfen,
Cig.; — i. se, sich ausſasern, sich ausfädeln,
Cig.

izpúkniti, půknem, vb. pf. ausraufen, aus-
reißen, Jan., C.; cvetico i., Cig.; repo i.,
eine Rübe ausraufen, Dol.; las iz glave si i.
Hal.-C.

izpúlití, im, vb. pf. durch Raufen herausbringen,
ausraufen, ausreißen: lase si i., drevesce s
korenino i., auswurzeln, Cig.; komu kaj iz
rok i., jemandem etwas aus den Händen ent-
reißen; — iz koga kaj i., jemandem etwas
abnöthigen, Cig.

izpůst, m. 1) das Herauslassen: i. hlapa, der
Dunstabzug, Cig. (T.); — das Stichloch des Hoch-
osens, h. t.-Cig. (T.); — die Entlassung, die
Freilassung, Cig.; — 2) die Auslassung, Mur.,
Cig., Jan.; die Filipje (gramm.), Cig., Jan.,
Cig. (T.).

izpůstba, f. die Entlassung, die Freilassung, C.

izpůstek — izráhati

— 339 —

izrahlíti — izrecílo

izpůstek, tka, m. = izpust 2), Jan., DZ.

izpůsten, tna, adj. 1) die Entlassung, die Frei-
lassung betreffend: izpustno pismo, izpustni
list, der Entlassungschein, Cig., C.; — 2)
elliptisch (gramm.), Jan., Cig.(T.)

izpustití, im, vb. pf. 1) hinauslassen, loslassen,
freilassen, entlassen; i. živino iz hleva, ptica
iz kletke, človeka iz ječe; Noe izpusti kro-
karja, — nato izpusti goloba, Dalm.; i. iz
učenstva, freisprechen, Cig.; iz službe i., aus
dem Dicnte entlassen, Levst. (Cest.); fahren
lassen: vrv iz rok i.; žrebelj je izpustil, =
ne drži več; vodo iz ribnika i., abfließen
lassen; vino iz soda i., den Wein ausfließen
lassen; — hervorbrechen lassen: žarke i., aus-
strahlen, Cig.; svit se je izpustil, es graut,
es tagt, C.; jok i., zu weinen anfangen,
Ravn.-Valj. (Rad); — 2) i. se, ausbrechen,
ausfahren (von Ausschlägen), Cig.; nekaj se
mu je izpustilo po obrazu, er hat im Ge-
sichte einen Ausschlag bekommen, jvzh St.; —
3) i., auslassen, weglassen: i. besedo; vorüber
gehen lassen; ne izpusti nobene veselice, er
verjäumt keine Unterhaltung.

izpustnína, f. das Abdankungsgeld, Cig., C.

izpustóšiti, óšim, vb. pf. verwüsten, C.

izpustotiti, im, vb. pf. öde machen: njivo i.,
verschlechtern, Cig.

izpůšek, ška, m. = izpuhnjen mozolec, ogr.-C.

izpuščaj, m. der Ausschlag, Mur., Cig., Jan.,
C., DZ.; čeljustni i., das Rankkorn (weiße
Bläschen im Maul der Schweine), V.-Cig.

izpúščanje, n. 1) das Hinauslassen; das Frei-
lassen; — 2) das Auslassen.

izpúščati, am, vb.impf. ad izpustiti; 1) hinaus-
lassen, loslassen, freilassen, entlassen; živino
na pašo i.; posle iz službe; — 2) i. se,
ausbrechen (von Ausschlägen), Cig.; mah se
mi izpušća, ich werde bårtig, Cig.; — 3)
auslassen, weglassen; besede i. pri prepisa-
vanju.

izpuščenje, n. 1) das Hinauslassen, die Los-
lassung, — 2) die Auslassung.

izpušćenec, nca, m. der Entlassene, Cig.,
Jan.

izpůščnja, f. = izpust, die Freilassung, Mur.

izpúšiti, půšim, vb. pf. aušrauchen: i. pipo to-
baka, Cig., nk.

izpužíniti, šnim, vb. pf. entkernen, Cig.; —
prim. pužina.

izpužínati, am, vb. pf. das Kerngehäuse ent-
fernen: i. jabolko, Polj.

izpúžiti, im, vb. pf. entkernen, aušhülsen: i.
bob, turščico, Dol.

izrába, f. die Abnützung, Z.

izrábiti, im, vb. pf. ausnüßen, abnüßen, Z.;
izrabljen, abgenüßt, Cig.

izrábljati, am, vb. impf. ad izrabiti; aus=,
abnüßen: posle samogoltno i., Cr.

izračün, m. die Berechnung, Z., DZ.

izračúnati, am, vb. pf. = izračuniti.

izračunávati, am, vb. impf. ad izračunati, Cel.
(Ar.).

izračúniti, ûnim, vb. pf. ausrechnen, berechnen.

izráhati, am, vb. pf. locker machen, Danj.- C.

izrahlíti, ím, vb. pf. locker machen, lockern, Jan.

izrahljáti, ám, vb. pf. mit dem Auslockern fertig
werden: i. zemljo.

izrájati, am, vb. pf. austanzen, Cig.

izrajtálo, n. das Berechnungsvermögen: kaj
nimasčisto ničizrajtala? Valj.(Rad), Kr-Gora.

izrájtati, am, vb. pf. = izračuniti.

izráť, f. der Ačkerrain (der Quere nach), Cig.

izrána, adv. = iz rana, früh morgenš, ogr.-C.

izráška, f. = izrastek, C.

izráslek, sleka (selka), m. der Auswuchs, Jan.
das Wasserreis, Cig.

izrášt, m. der Auswuchs, Mur., Z.

izrástek, tka, m. der Auswuchs, Mur., Cig.,
Jan., C.; nadočni i. pri jelenovem rogovju,
der Augensproß, Cig.; das Wasserreis, Cig.;
izrastke delati, unnüße Schöfslinge treiben,
Cig.; njegovi lasje so kakor palmovega dre-
vesa izrastki, črni kakor vran, Škrinj.-Valj.
(Rad).

izrásti, rástem, vb. pf. herauswachsen, ent-
sprießen: i. iz česa.

izrástkast, adj. voll Auswüchse, Mur.

izrastlíka, f. der Seitenproß, C.

izráščati, am, vb. impf. ad izrasti; heraus-
wachsen, entsprießen.

izráščen, adj. ausgewachsen, buckelig, einseitig,
Cig.; (nam. izrasten).

izravnáti, ám, vb. pf. 1) perilo i., mit dem
Zusammenlegen der Wäſche fertig werden;
prim. ravnati; — 2) eben machen, ebnen; i.
pot, gredo.

izravniti, im, vb. pf. eben machen, Cig.; ge-
rade machen, Cig.(T.); i. reki strugo, DZ.

izravnovânje n. das Ebnen.

izravnováti, ûjem, vb. impf. ad izravnati;
ebnen.

izravnovâvec, vca, m. ktor kaj izravnuje, u.
pr. rogove za glavnike, Cig.

izráz, ráza, m. der Ausdruck, der Terminus,
Cig., Jan., nk.; — i. dati želji, einem Wunſche
Ausdruck geben, Cig.(T.); — die Formel
(math.): osnovni i., die Fundamentalformel,
i. primičnosti, približnosti, die Näheherungs=
formel, Cig(T.); — i. v obličju, der Geſichts=
ausdruck, Jan.; — prim. izraziti.

izrázen, zna, adj. ausdrucksvoll, Cig., Jan., C.

izrazít, adj. ausdrucksvoll: i. jezik, eine Kraft-
 sprache, Cig.(T.).

izráziti, rázim, vb. pf. in Worte fassen, aus-
drüßen, Cig., Jan., Cig.(T.), nk.; formulieren,
Cig.(T.); — i. se, řich ausdrücken, nk.; — rus.

izrazoslóven, vna, adj. terminologisch, Cig.

izrazoslóvje, n. die Terminologie, Cig., Jan.

izrážati, am, vb. impf. ad izraziti, nk.

izražávati, am, vb. impf. = izraževati, Trst.
(Let.).

izraževáti, ûjem, vb. impf. ad izraziti; aus-
drüßen, nk.

izrécen, cna, adj. = izrečen, nk.; izrecna
opomba, ausdrückliche Angabe, DZ.; izrecno
ausdrücklich, BlKr.-Levst.(Nauk).

izrecílo, n. die Erklärung, die Aeußerung, die
Declaration, Cig., DZ., nk.; s pravomoćnim
izrecilom, durch einen rechtskräftigen Spruch,

22*

izréčen — izrěševáti

— 340 —

izrštati — izrjavéti

Levst.(Pril.); pravno i., eine Rechtserklärung, DZ.

izréčen, čna, adj. 1) ausdrücklich, Jan., Nov.; izrečno, ausdrücklich, Cig. (T.), nk.; — 2) aus sprechbar, jagbar, Jan.(H.).

izréčenje, n. der Ausspruch, die Neußerung, die Erklärung, Mur., Cig., Jan.

izréči, rézem, vb. pf. (ein Wort, Worte hervor-
blingen), aus sprechen; i. besedo: mati; i.
svojo misel, svoje mnenje, seine Meinung
aus sprechen, sich äußern; sodbo i., ein Urtheil
aus sprechen.

izrédčenje, n. die Verdünnung, DZ.

izrédčeváti, Újem, vb. impf. ad izredčiti: dünn,
schütter machen: gozd i. = trebiti, C.

izrédčina, f. eine nicht dichte (schüttere) Stelle,
Jan.; — das Verdünnte, die Verdünnung, Jan.
(H.).

izrédčiti, rědčim, vb. pf. Schütter, dünn machen,
lichten: i. gozd, einen Wald ausüchten, Cig.,
Jan.; i. trte, Vrtov. (Vin.); — verdünnen,
Cig., Jan., Cig.(T.), C.; z vodo i. kaj, Nov.;
i. zrak, Vst.

izrědjen, dna, adj. außergewöhnlich, außer-
ordentlich, Cig., Jan., C., nk.

1. izrěditi, im, vb. pf. = izredčiti, Cig., Jan., Sol.; i. gozd, Cig., Jan.

2. izredíti, ím, vb. pf. 1) wohlgenährt machen,
i. se, zu Fleische kommen, die, seist werden;
nekoliko se je izredil doma; od dobrih be-
sedi se nihče ne izredi, Met.; — 2) = zre-
diti (vzrediti), Jan., Cig.(T.).

izrědnost, f. die Ungewöhnlichkeit: ogibati se
vsake izrednosti, Cv.

izrějšati, am, vb. pf. weniger dicht, Schütterer,
dünner machen, Z.

izrěk, réka, m. 1) das Ausgeſprochene, der
Ausſpruch, Mur., Cig., Jan., Ravn., nk.;
modri izreki, Sinnprüche, Cig.; i. porot-
nikov, der Wahrſpruch der Geschworen, Cig.;
— der Saß (in der Logif), Cig.; — 2) =
izreka 2), Cig.

izrěka, f. 1) = izrek 1), Cig., Jan.; razsod-
niška i., schiedsrichtlicher Ausspruch, DZ.;
— 2) die Auspräche, Cig., Jan., M., nk.

izrěkati, rěkam, vb. impf. ad izreči: aus-
sprechen, Jarn., nk.

izrěkáva, f. = izreka 2), Jan.

izrekljiv, iva, adj. = izrečen 2), aus sprechbar,
Cig., Jan.

izrěkóma, adv. ausdrücklich, Cig. (T.), C., nk.;
tako pripoveduje stara legenda izrekoma,
Navr. (Kop. sp.).

izrekovânje, n. das Aussprechen; die Aus-
sprache, Cig., Jan.

izrekováti, Újem, vb. impf. ad izreči; aus-
sprechen; jasno i. besede; — Erklärungen
abgeben, Jan.

izrěsnobíti se, im se, vb. pf. ernaſt werden:
lice se mu izresnobi, (zres-) Jurč.

izréšiti, im, vb. pf. 1) auslösen, Mur., Cig.;
— 2) (po nem.) = izkupiti, C.

izrěševáti, Újem, vb. impf. ad izrešiti; aus-
lösen, Cig.

izrětati, am, vb. pf. na reti izčistiti, auſreі-
tern, (izrejtati) Cig.

izrěvati, am, vb. pf. erdarben, Pot.-Cig.

izrěz, réza, m. das Auſſchneiden: i. deteta,
der Kaiserschnitt, Cig.; — der Auſſchnitt, nk.

izrěza, f. der Auſſchnitt; zobata i., der Zahn-
schnitt, V.-Cig.

izrězanec, nca, m. das aus dem Leibe der
Mutter auſgeschnittene Kind, der männliche
Auſſchnittling, Cig.

izrězanka, f. der weibliche Auſſchnittling, Cig.

izrězati, rězem, vb. pf. herausſchneiden; mozol
i.; — iz lesa kaj i., etwas aus Holz schnißen;
iz kamena i. podobo, ein Bild aus Stein
hauen; i. se, sich aus einer Verlegenheit oder
aus einer miſſlichen Lage herausarbeiten,
Cig., C.

izrězek, zka, m. das Herausgeschnittene, der
Auſſchnitt, Cig., Jan., Cig. (T.); — izrezki,
die Auſſchnittabfälle, Z.

izrězina, f. der Auſſchnitt, Cig.; — izrezine,
die Abſälle beim Auſſchneiden, Z.

izrězkati, am, vb. pf. = izrezljati, Cig.

izrězlaj, m. der Auſſchnitt, Jan.; pl. izrez-
ljaji, das Geschniſt, C.

izrězljáti, ám, vb. pf. auſſchniſeln.

izrězlávati, am, vb. impf. ad izrezljati; auſ-
schniſeln; kovan denar i., kräuſeln, Cig.

izrězovânje, n. das Auſſchneiden; das Schwei-
sen, Cig.; — das Schniſen, Cig.

izrězováti, Újem, vb. impf. ad izrezati; auſ-
schneiden; — schniſen; i. podobe.

izríbiti, im, vb. pf. auſſischen, M., Z.

izrīgati, rīgam, vb. pf. auſrülpſen, Z.; — auſ-
ſpeien, Cig.

izrigováti, Újem, vb. impf. ad izrigati, Z.

izrīnek, nka, m., nav. pl. izrinki, der Haut-
auſſchlag, C., Z.

izríniti, rínem, vb. pf. herausſchieben, auſ-
drängen; i. se, herausstreten; możgani so se
mu izrinili skozi rano v črepinji, Let.; —
izrinjen, höckerig, V.-Cig.; — i. se, auſ-
schlagen, ausfahren, ausbrechen (vom Haut-
auſſchlag), Cig., C.; gobe so se mu izrinile
na čelu, Dalm.; ogrci, mozoli, mehurci so
se izrinili, Soška dol.-Ery. (Torb.); izrinilo
se mi je, ich habe einen Auſſchlag bekommen,
vzhšť.; koža se mi je izrinila, ich habe einen
Hautauſſchlag bekommen, (izbrinila) Rihen-
berk (Goriš.-Ery. (Torb.).

izris, m. der gezeichnete Plan, Z.; die Pro-
jection, Cig.; — prim. zris.

izrísatí, ríšem, vb. pf. 1) fertig zeichnen; —
(einen Plan) zeichnen, entwerfen, C., Z.; prim.
zrisatí: — 2) i. pušo, ein Rohr auſziehen,
mit Rieſen verſehen, Cig.

izríti, ríšem, vb. pf. 1) herauswühlen; i. kost,
koreninio; — 2) auſwühlen: svinje so njivo
izrile; — auſgraben (z. B. in Kupſer), Jan.

1. izrívati, am, vb. impf. ad izriniti; heraus-
drängen, Cig.; — i. se, auſſchlagen: nekaj
se mi po životu izriva, Z.

2. izrívati, am, vb. impf. ad izriti, Jan.

izrjavéti, ím, vb. pf. verroſten; zelezo je iz-
rjavelo; izrjavelo železje, verroſtetes Eisen.

izrōbkati — izročīvec

— 341 —

izročníca — izrváti

izrōbkati, am, vb. pf. aus der Schale, Hülse
loslösen: orehe i., Cig.

izrōčati, am, vb. impf. ad izročiti; übergeben,
verabfolgen, überantworten; Izročam Vam,
prijatla dragi mani — pesem milo, Preš.

izrōčba, f. die Aushändigung, die Uebergabe,
die Auslieferung, die Verabfolgung, Cig.,
Jan., C.

izrōčbenica, f. der Erfolgsschein, DZ.

izrōček, čka, m. 1) die eingereichte Schrift, das
Exhibitum, Cig.; — 2) das Vermächtnis, das
Legat, C.

izročnec, nca, m. der Schutzbefohlene, Cig.,
Jan., M.

izročenčič, m. ein pflegebefohlenes Kind, C.

izročenje, n. 1) die Einhändigung, die Ueber-
reichung; — die Auslieferung; — 2) = izro-
čilo 2), Jap. (Sv. p.).

izročenka, f. die Schutzbefohlene, Cig., Jan.,
M., C.

izročeváken, ľna, adj. Abgabs-: izročeválni
poštni urad, das Abgabšpoštamt, DZ.; izro-
čevalna doba, die Lieferungszeit, DZ.

izročevânje, n. das Aušhändigen, das Ueber-
geben.

izročeváti, ťjem, vb. impf. ad izročiti = iz-
ročati, aušhändigen, einhändigen, übergeben.

izročevâvec, vca, m. der Einhändiger, Cig.,
Jan.

izročiten, ľna, adj. zur Ueberlieferung gehörig,
traditionell, Jan.(H.).

izročilq, n. 1) die Einhändigung, die Abliefe-
rung, Cig., Jan.; — i. zadnje volje, das Testa-
ment, C.; = poslednje i., Svet. (Rok.); —
2) ustno i., die mündliche Ueberlieferung, die
Tradition, Cig., Jan., Cig. (T.), nk.; — 3)
das Eingehändigte, Cig.; das Depositum, Cig.,
C.

izročiloma, adv. im übertragenen Wirkungs-
freise, DZ.

izročitelj, m. der Abgeber, der Einhändiger, C.
izročiten, tna, adj. = izročitven: -tna štam-
pilja, die Erfolglassungstampigle, DZ.

izročitev, tve, f. die Aušhändigung, die Ver-
abfolgung; die Einantwortung, Z., C.; die
Uebergabe, die Ueberantwortung.

izročiti, im, vb. pf. aushändigen, einhändigen,
aušliefern; pismo, pozdravljenje i., einen
Brief, einen Gruß bestellen; izgotovljeno
delo i., die Arbeit liefern, Cig., Jan.; über-
reichen, übergeben; prošnjo i., ein Gefuch
präsentieren; i. koga pravici, jemanden den
Händen der Gerechtigkeit überliefern, Jan.; —
i. komu kaj, testieren, C.; — izročeno pod-
roje, übertragener Wirkungskreis, Levst.
(Nauk), nk.; — etwas treuen Händen über-
geben, anbertrauen; v hrambo komu kaj
i.; Bogu dušo i.; Bogu se i.; Valovom se
'izročimo, Preš.; — preisgeben, Cig.; i. vo-
jakom mesto na plenjenje, den Soldaten eine
Stadt preisgeben, Cig.; i. zasmehovanju,
Cig.

izročitven, tvena, adj. izročitve se tičoč; —
izročitveni rok, die Lieferschrift, DZ.

izročivec, vca, m., Cig., pogl. izročnik.

izročnica, f. die Uebergeberin, die Hinterlegerin,
Cig.

izročník, m. der Ablieferer, der Ueberlasser,
der Hinterleger, Cig.; — der Testator, Svet.
(Rok.).

izročíná, f. die Einhändigung= oder Zustel-
lungsgebür, C., Z.

izröd, róda, m. die Abart, das Ausgeartete,
Mur., Cig., Jan.; ein ausgearteter Mensch,
Cig. (T.), Valj. (Rad).

izrōdek, dka, m. die Bastardart, V.-Cig., Valj.
(Rad); die Abart, Jan., M.; die Ausgeburt,
Jan.

izröden, dna, adj. abartig, Cig.

izroditi se, ím se, vb. pf. 1) ausarten, degene-
vieren, Cig.(T.), C.; — jezik se je v razna
narečja izrodil, die Sprache hat sich zu ver-
schiedenen Mundarten umgestaltet, Vest., Trst.
(Let.); — 2) i. se, aufhören Früchte zu tra-
gen: drevo se je izrodilo, Cig.

izrōdstvo, n. die Ausarlung, Cig. (T.).

izrojénec, m. ein Bienenstof, aus dem ein
Schwarm oder der letzte Schwarm erwachsen
ist, Levst.(Beč.), Gor.-M.

izrojenek, m. = izrojenec, Por.

izrojíti, ím, vb. pf. 1) schwärmen: panj je le
enkrat izrojil, Levst.(Beč.); — 2) aufhören
zu schwärmen, aušschwärmen, Cig.; — pren
austoben (o človeku), Cig.; — 3) i. se, sich
durch Schwärmen schwächen, sich verschwär-
men: panj se je zelo izrojil, Por.

izròk, róka, m. der Spruch, die Sentenz, Cig.,
C.; — das Edict, Cig., DZ.; po izroku,
edictaliter, Cig.; po izroku na znanje dati,
DZ.

izrōka, f. die Uebergabe, Jan.(H.); — die Hin-
gabe, die Ergebung, C.

izrōkoma, adv. edictaliter, Cig.

izrosíti, ím, vb. pf. genügend rösten: kono-
plje so izrošene, t. j. od rose omlajene, da
se morejo treti, Dol.

izrovášiti, ášim, vb. pf. kerben: izrovašen, ge-
kerbt, kerbig, Cig.

izrováti, rújem, vb. pf., Cig., Jan., pogl. iz-
rvati.

izrožíčiti se, čim se, vb. pf. hornartig sich
frümmen: češplje so se izrožičile, Dol.-LjZv.,
Gor.

izrožiti se, ím se, vb. pf. die Hörner ab-
stoßen, Soška dol.-Erj. (Torb.).

izrumenéti, ím, vb. pf. = orumeneti, Cig.

izrúti, rújem, vb. pf. = izrvati, Mur., Cig.,
Jan., C.

izruváti, rújem, vb. pf., Cig., C., pogl. iz-
rvati.

izruzditi, im, vb. pf. = izružiti, kajk.-Mik.

izrúžiti, im, vb. pf. aušhűffen, Z.; i. fižol, die
Fisolen schäfen, i. vso koruzo, allen Mais ent-
körnen, jvzhSt.

izrváti, rújem, vb. pf. ausraufen; i. drevesce
s koreninami; i. zob, einen Zahn außbre-
chen, Cig.; — i. se, sich losreißen, sich ent-
winden, Cig.; — (pomni: præs. izrvem
[„izreve“] Dict.; prim. stsl. rъвъ).

izsáčiti — izsévati

— 342 —

izsíkati — izsmodíti

izsáčiti, im, vb. pf. i. kaj, aus einer Sache
die Flüssigkeit abziehen, entfaßen, C., Z.;
mraz je rastline izsačil, Z.; — prim. sok.

izsadíti, ím, vb. pf. (ein Werkzeug) vom Stiele
ablösen, C., Z.; i. se, sich vom Stiele ab-
lösen, Z.; — verrenken, C.; i. se, sich die
Glieder verrenken, Z.; vsega se je izsadil,
ko je s črešnje pal, C.

izsájati, am, vb. impf. ad izsaditi; sekira se
mi izsaja, Z.

izsapíti, ím, vb. pf. aušhauchen, ausáthmen, Z.

izsápljati, am, vb. impf. ad izsapiti; auš-
hauchen, C.

izscáti, izščim, vb. pf. aušharnen, Cig.

izsêček, čka, m. = izsek 1), Žnid.

izséčen, čna, adj. aušhaubar, schlagbar, Jan.
(H.).

izséči, séčem, vb. pf. ausmähen, Gor.-Z.

izsehěł, hła, adj. ausgetrocknet, Bes.; izsehla
trava, LjZv.

izsehníti, sahnem, vb. pf. auštrocknen (intr.);
naše kosti so se „izsahle“, Dalm.; prim.
Cr. VIII. 8.

izsejáti, sějem, vb. pf. 1) auššäen, Jarn.,
Z.; — aussieben, Cig.

izsěk, sěka, m. 1) der Außschnitt, Cig.(T.);
krožni i., der Kreisaußschnitt, der Sector,
Žnid., Cel.(Ar.); — 2) = izseka, der Auš-
hau, Cig.

izsěka, f. der Aušhau: bujno so se zarasle
vse nekdanje preseke in izseke, LjZv.

izsékati, sěkam, vb. pf. 1) heraushaden, auš-
hauen; podobo iz kamena i., ein Bildauš Stein
hauen, Cig.; — i. se iz česa, sich (ß. B. auš
einer Verlegenheit) herausarbeiten, Cig.; —
2) i. gozd, aušhauen, aušlichten, Mur., Cig.,
Jan.

izsekávati, am, vb. impf. ad izsekati, = iz-
sekovati.

izsěkovânje, n. 1) das Aušhauen; — 2) das
Abstofken, i. gozdov, nk.

izsěkováti, ûjem, vb. impf. ad izsekati; 1)
heraushaden, heraushauen; — 2) aušlichten.

izsěłba, f. die Auswanderung, Cig.

izsěłec, łca, m. der Auswanderer, Cig.(T.),
ZgD.; ogrski Slovenci so izselci (Emigran-
ten), Navr. (Kop. sp.).

izselítev, tve, f. die Auswanderung, Cig.,
Jan.

izséliti, sělim, vb. pf. die Wohnung, das Do-
micil ändern machen, ausquartieren, Cig.;

— i. se, auswandern, Cig., Jan., Cig. (T.).

izselítva, f. = izselitev, C.

izsěljenec, nca, m. der Auswanderer, der Emi-
grant, nk.; tudi: izseljénec: Svetov nebeških
izseljenci, Greg.

izseljeváti, ûjem, vb. impf. ad izseliti; i. se,
auswandern.

izsěkník, m. der Auswanderer, Cig., Jan., C.

izsěłstvo, n. das Auswanderungswesen, DZ.

izeszáti, ám, vb. pf. außsaugen (tudi v pre-
nesenem pomenu), Cig., Jan., nk.

izesávati, am, vb. impf. ad izsesati, Z., nk.

izsévati, am, vb. impf. ad izsejati; auššäen,
Jarn.

izsíkati, kam, čem, vb. pf. 1) aušsprijen, ver-
sprijen, Cig., C.; — 2) aušzischen, nk.

izsíliti, sílim, vb. pf. abdringen, abnötbigen,
erpressen; nič se ne da iz njega izsiliti, Cig.;
i. komu kaj, jemandem etwas abpressen, Cig.

izsiljevânje, n. die Expressung(en), Cig., DZ.

izsiljeváti, ûjem, vb. impf. ad izsiliti; abdrin-
gen; milosčino i., Vest.

izsiljevâvec, vca, m. der Erpresser, Cig.

izsipališče, n. der Ort, wo etwas ausgeschüttet
wird, C.

izsipati, pam, pljem, vb. impf. ad izsuti,
(trockene Dinge) aušschütten, wegschütten; —
(vb. pf. = izsuti, Št.).

izsipávati, am, vb. impf. ad izsuti; = izsi-
pati, aušschütten; — (vb. impf. ad = izsi-
pati, Št.).

izsipováti, ûjem, vb. impf. ad izsuti, (izsipati,
Št.); aušschütten.

izskákati, kam, čem, vb. pf. 1) (nacheinander)
herauspringen, M., Z.; — 2) i. se, sich auš-
pringen, Cig.

izskakljáti, ám, vb. pf. (nacheinander) heraus-
hüpfen, Cig.

izskóčiti, skóčim, vb. pf. herauspringen, Cig.

izskök, skóka, m. der Aussprung, Cig.; —
der Ausfall, Sol.

izskopáriti, árim, vb. pf. durch Geizen, Kargen
erreichen, Z.

izskúbsti, skúbem, vb. pf. aušrupfen: perje
i., Cig.

izsladkáti, ám, vb. pf. erschmeicheln: i. iz koga
kaj, Cig.

izslědba, f. die Ermittelung, die Erforschung,
Cig., DZ.

izslědek, dka, m. das Erforschte, das Ergebnis
der Forschung, C., DZ.

izsledíti, ím, vb. pf. aušspüren, Mur., Cig.;
— aušforschen, Cig.; (wissenschaftlich) erfor-
schen (po stsl. i. rus.), Cig. (T.).

izsledovánje, n. die Ausforschung, die Ermit-
telung, Cig., DZ.; — die (wissenschaftliche)
Unteruchung, die Forschung (po stsl. i. rus.),
Cig.(T.), C.; i. zgodovine, die Geschichtsfor-
schung, Cig. (T.).

izsledováti, ûjem, vb. impf. aušspüren, auf-
suchen, Nachforschungen pflegen, Cig., C., DZ.;
— (wissenschaftlich) untersuchen, erforschen (po
stsl. i. rus.), Cig.(T.).

izsledovátełj, m. der Forscher, Cig. (T.).

izsledovávec, vca, m. der Forscher, Cig.

izslépáriti, árim, vb. pf. herauschwindeln, ab-
gaueln, Cig.; denar iz ljudi i., SIN.

izslúženec, nca, m. ktor se je izslužil, Cig.

izslúžiti, im, vb. pf. 1) = doslužiti, auš-
dienen, Mur.; = odslužiti, abverdienen:
i. s tlako, durch Frohndienst entgelten, Cig.;
— 2) i. se, durch den Dienst seine Kräfte
er schöpfen, Cig.; vojak se je izslužil, C.

izsmájati, am, vb. impf. ad izsmoditi; auš-
flammen: i. puško, Cig.

izsmějati se, smějem se, vb. pf. zu lachen auf-
hören, aušlachen, Cig.

izsmodíti, ím, vb. pf. aušflammen: i. puško,
Cig.

izsmolíti - izstópek

— 433 —

izstópen - izsvojiti

izsmolíti, ím, vb. pf. inwendig mit Pech überziehen, auspichen, ausstheeren, Cig.

izsmŕčati, am, vb. pf. aušpumpen: vodo iz jame i., Erj. (Min.).

izsmŕčati se, čím se, vb. pf. aušschnarchen, Cig.

izsnědáriti, árim, vb. pf. durch Naschen leeren, ausnaschen, Cig.

izsněti, snámem, vb. pf. etwas Aufgestecktes, Eingehängtes herausz-, wegnehmen, jvžhSt.; i. se, sich loslösen (von einem aufgesteckten, eingehängten Gegenstande): obroček se je izsnel, jvžhSt.

izsnováti, snújem, vb. pf. 1) = snovanje končati; — 2) ausführen, entwickeln, C., M.; — 3) i. se, sich herauswinden: i. se iz mreže, C.

izsolíti, ím, vb. pf. mit dem Salzen fertig werden.

izsolžěti, ím, vb. pf. aušsickern, Z.

izsolžiti se, ím se, vb. pf. sich ausweinen, Zora.

izsópstí, sópem, vb. pf. aušathmen, aušhau-chen, Cig.

izsráti, sérjem, vb. pf. als Excrement abgehen lassen.

izsrěbati, bam, bljem, vb. pf. aušschlürfen, vse mleko izsrebati iz posode.

izsrěčkati, am, vb. pf. 1) durch Ziehung des Loses auswählen, auslösen, C., nk.; — 2) verlösen, ausspielen, Cig., C., nk.

izsrečkováti, ûjem, vb. impf. ad izsrečkati, nk.

izsrečkovávec, vca, m. der Außspieler, Cig.

izsrěd, praep. c. gen. = iz sredi, aus der Mitte, Cig.

izsrěden, dna, adj. excentrisch (math.), Cig. (T.), M.

izsřdíščen, čna, adj. = izsreden. ogr.-C.

izsrědnost, f. die Excentricität (math.), Cig. (T.).

izsŕkati, sfkam, čem, vb. pf. aušschlürfen; zadnje kaplje iz kupice i.

izstáviti, stávim, vb. pf. 1) herausstellen, Cig.; aussehen, Jan., C.; — hervorheben, Cig. (T.); — 2) i. vse, alleš durch Sezen verbrauchen, Cig.

izstókati, stókam, čem, vb. pf. 1) i. kaj, ächzend vorbringen, Cig.; — 2) aufhören zu ächzen; tudi: i. se, Cig.

izstóp, stópa, m. das Heraustreten: i. na breg, die Landung, Cig.; i. iz sence, die Emer- tion (astr.), Cig. (T.); — der Austritt, Jan.; i. iz društva, nk.; — der Ausfall (gewisser Theile des menschlichen Körpers aus ihrer Lage), der Vorfall, Cig.; — der Vorsprung (arch.), Cig. (T.).

izstópanje, n. das Heraustreten, das Ausstreten, M., nk.; — prim. izstopati.

izstópati, pam, vb. impf. ad izstopiti; herausstreten: ljudje so vstopali in izstopali, Erj. (Izß. sp.); — hervorragen, Cig. (T.); — ausstreten: zaporedoma iz društva izstopajo udje, nk.

izstópek, pka, m. = izstop, der Austritt, Mur., DZ.

izstópen, pna, adj. 1) vorspringend, DZ.; — 2) den Austritt betreffend, Cig.

izstópiti, stópim, vb. pf. herausstreten, Cig.; — austreten; iz društva, iz službe i., Cig., Jan., nk.

izstrádanec, nca, m. ein ausgehungerter Mensch, Cig.

izstrádanka, f. die Ausgehungerte, Jan. (H.).

izstrádati, am, vb. pf. aušhungern; lakota bo deželo izstradala, Jap.-C.; — i. se, sich abhungern, Cig.; izstradan, aušgehungert: izstradan človek, jvžhSt.

izstrahováti, ûjem, vb. pf. durch Schrecken erlangen: denar iz koga i., jemandem Geld abschrecken, Cig.

izstrěł, strěla, m. das Abschießen, die Abfeuerung, Cig., Jan.

izstrětek, łka, m. das Geschosł, das Projectil, Cig. (T.), DZ.

izstrělíti, ím, vb. pf. herauschießen, ausschießen; i. kroglo; — i. komu oko, Cig., Jan.; — i. puško, ein Gewehr ausschießen, Cig.; i. se, sich entladen, Cig.

izstrěljati, am, vb. pf. 1) durch Schießen herausbringen, ausschießen; — 2) s streljanjem porabiti, verfeuern, Cig.

izstrělležáti, ûjem, vb. impf. ad izstreliti, izstreljati, Z.

izstřgati, střgam, žem, vb. pf. aušschaben, ausradieren, Cig., Jan.

izstrgljáti, ám, vb. pf. = izstrugljati, Cig.

izstriči, strížem, vb. pf. mit der Schere ausschneiden, ausšcheren, Cig.

izstržek, žka, m. der Ausschnitt (mit der Schere), Cig.

izstrójiti, im, vb. pf. fertig gerben; i. kože.

izstrůgati, gam, vb. pf. 1) aušdrehjeln, Cig.; — 2) aušschaben, radieren, Cig., DZ.

izstrugljáti, ám, vb. pf. auškražen, ausdradienen: z nožem i., Cig.

izstrujátí, ûjem, vb. pf. auškražen, ausdradienen: z nožem i., Cig.

izstrúžiti, im, vb. pf. ausdréchjeln, Cig.

izsúkati, kam, čem, vb. pf. herauswinden, ausdrehen, Cig.

izsušénje, n. die Austrocknung, die Trockenlegung, nk.

izsuševáti, ûjem, vb. impf. ad izsušiti; trocken legen: i. močvirje, Cig. (T.).

izsušíti, ím, vb. pf. austrocknen, trocken legen, Cig. (T.), nk.; — i. se, austrocknen (intr.), Dalm.-C., nk.

izsúti, spěm (sújem), vb. pf. herausšjütten, ausjütten, wegsjütten (von trockenen Dingen), Dol' malo izspi, Vod. (Rok.) - Levst. (Rok.); — pren. svoje srce izspe, Trub.; — i. se: herausfallen: čreva so se mu izesule, Schönl.; ausgeschüttet werden: naglo se je črez nje izsula jeza božja, Bas.

izsuváti, súvam, sújem, vb. pf. durch Stoßen hinausjchaffen; izsuvali so ga iz hiše.

izsvojeváti, ûjem, vb. impf. ad izsvojiti; expropriieren, Jan.

izsvojitev, tve, f. die Expropriation, Jan.

izsvojíti, ím, vb. pf. = razsvojiti, expropriieren, Jan.

izšāliti se — iztěči

— 344 —

iztečina — iztépati

izšāliti se, im se, *vb. pf.* aušhören zu *scherzen*,
ausšerzen, *Cig.*

izščěniti, ščěnem, *vb. pf.* durch einmaliges
Kneipen herausbringen, herauszwicken, *Cig.*

izščétiti, im, *vb. pf.* ausdürften: sukno i., *Cig.*
izščípati, pam, pljem, *vb. pf.* durch Aneipen
herausbringen, auszwicken, *Cig.*

izščípniti, ščípnem, *vb. pf.* = izščeniti, *Cig.*
izšeprtljáti, *ám*, *vb. pf.* = izblebetati, *aus-
plaudern, Jurč.*, *SIN.*

izšibati, šibam, *vb. pf.* auſſtäupen, auſſtreichen:
i. tatu, *Cig.*

izšibiti se, im se, *vb. pf.* eingebogen werden:
tramovje se je izšibilo, *vzhŠt.*

izšiti, šijem, *vb. pf.* = obšiti, ausnähen, *Mur.*

izšivanje, n. das Ausnähen, M.; i. z zlatom,
die Goldstückerei, *Cig.*

izšivati, vam, *vb. impf.* ad izšiti, ausnähen,
*Z.*; sticken, *Cig.*

izškrábatı, am, *vb. pf.* kraßend aušhöhlen: i.
pomarančo, *Ljub.*

izškrbati, bam, *vb. pf.* durch Nagen, Kraßen
wegbringen, auskraßen, *Cig.*

izškreljáti, *ám*, *vb. pf.* = izškrtljáti, *Jan.*

izškrtljáti, *ám*, *vb. pf.* auſſchnitteln, *Jan.*

izšōlanec, nca, m. der Geschulte, *Zora.*

izšōlati se, am se, *vb. pf.* die Schule absol-
vicren, die Studien vollenden; izšolal se je
na Dunaju; — bila je izšolana v mestu,
*Jurč.*; izšolan, geschult, *Cig.*

izšštěti, štejem, *vb. pf.* ausžählen, zuende zählen;
nihče ne more zvezd izštěti.

izštevštba, f. die Ausrechnung, *Cig.*

izšteviliti, țlim, *vb. pf.* auſrechnen, *Cig.*

izštórati, am, *vb. pf.* die Stöcke der gefällten
Bäume ausgraben, aus stocken, *Cig.*

izštorováti, ûjem, *vb. impf. ad izšorati, aus-
stocken, Cig.*

izštrtkati, štrkam, *vb. pf.* auſſprißen: kravi
mleko iz zizka i., *C.*, *Z.*

izštrfkiti, štrfkem, *vb. pf.* auſſprißen, *Cig.*

izšúpiti, im, *vb. pf.* aušhöhlen: drevo i., *Jan.*
(*H.*).

izšuměti, ím, *vb. pf.* verrauschen, verbrausen;
tudi: i. se, *Cig.*

izšvígati, švígam, *vb. pf.* aušſodern, *Cig.*

iztāckati, am, *vb. pf.* v tačkah izvoziti: i. rudo,
Erz auslaufen, *Cig.*

iztākanje, n. das Ausſchenken.

iztākati, kam, *vb. impf. ad iztočiti; auſſchenken;*
ostanke iz sodov i.; — i. se, = iztekati se,
sich ergießen, ausmünden, *Jan.*, *Let.*

iztākniti, nem, *vb. pf.* pogl. iztekniti.

iztānjšati, am, *vb. pf.* dünner machen, ver-
dünnen, *Cig.*

iztanjševáti, ûjem, *vb. impf. ad iztanjšati, Cig.*
iztečaj, m. der Ablauf, *Cig.(T.)*, *DZ.*

iztéči, téčem, *vb. pf.* 1) auſſließen, auſtrinnen,
auslaufen; vino je čerez noč izteklo iz soda;
kri mu je iztekla, er hat alles Blut vergossen,
*Cig.*; — sich auſrühen (o prosu), *Cig.*: —
ablaufen: ura je iztekla; čas je iztekel; pravda
je iztekla; i se, fällig werden: menica se je
iztekla, *Cig.*; — 2) i. (se), einen Ausgang
nehmen; dobro mu je izteklo, *C.*; vse mu

po sreči izteče, *Cig.*; ni se po godu izteklo,
die Sache ist nicht nach Wunsch ausgefallen,
*Cig.*; volitve so se dobro iztekle, C.; in
Erfüllung gehen: naj se izteče prerokovanje
tvoje, *Jurč.*

iztečina, f. das Ausgesſlossene, *Cig.(T.)*.

iztěga, f. die Auſtreckung, *C.*

iztégati, gam, žem, *vb. impf. ad iztegniti;*
ausſtrecken, *Jan.*, dva sv. Janeza sta;
eden dan krči, drugi ga dva *Notr.-Erf.(Torb)*;
jezike i., übel nachreden, *Z.*; i. se, sich strecken, *Z.*

iztegávati, am, *vb. impf.* = iztegati, = izte-
govati; — i. se, sich strecken, *Jan.*, *jvzhŠt.*

iztégniti, nem, *vb. pf.* 1) ausſtrecken; i. roko,
vrat; iztegnjen nož, ein nicht schließbares
Messer, C.; iztegnjen kot, gestreckter Winkel,
*Ccl.(Geom.)*; i. jezik, die Zunge herausſtrecken,
etwaß ausplaßchen: a kdo mu je jezik iz-
tegnil? *Jurč.*; — i. se, sich ausſtrecken; —
i. se, verrecken, fierben (zaničlj.); — = raz-
tegniti, *Mur.*, *Cig.*; — 2) ausſangen: s tem
premožeňjem ne iztegnem, C.

iztégnjenec, nca, m. ein Messer, das sich nicht
zuſchließen läſet, *Cig.*, C. (opp. sklepec).

iztegovânje, n. das Auſſtrecken; das Gerecke,
*Cig.*; — prim, iztegovati.

iztegováti, ûjem, *vb. impf. ad iztegniti; auš-
ſtrecken; hervorrecken; — = raztegovati.*

iztéhtati, těhtam, *vb. pf.* auswägen; vse blago i.

iztěk, těka, m. der Auslauf (des Waffers),
*Cig.*, *Jan.*, *C.*; — der Ablauf, die Erlöſchung,
*Cig.*, *C.*; — der Ausgang, *C.*; slabi i., der
*Misſerfolg, Cig.*

iztékanje, n. das Auſtrinnen, M.; der Aus-
ſluß (phys.), *Cig.(T.)*.

iztékati, těkam, *vb. impf. ad izteči; auſſließen,
entströmen, erquellen, *Cig.*, *Jan.*, *M.*; — i. se,
münden, *Cig.*, *Jan.*, *nk.*; — ablaufen, zuende
gehen; ura se izteka, *Z.*

iztekljiv, iva, adj. vorwigig, *C.*

iztekljívost, f. die Vorwißigkeit, *C.*

iztekníti, táknem, *vb. pf.* 1) auſſtechen; oči
komu i., mozeg iz kosti i., *Z.*; — 2) etwas,
was in einer Sache steckt, herausnehmen,
*BIKr.-M.*; — ausſtöbern, ausfindig machen;
vsako reč iztakne; i. jo, übel ankommen;
nekaj je izteknil, es ist ihm etwas (Unange-
nehmes) widerfahren, *jvzhŠt.*; — 3) abſtecken,
tračieren, *Cig.(T.)*; — 4) hervorheben, *Jan.*,
*h. t.-Cig.(T.)*; — iztaknjen kot, auſſpringender
Winkel (math.), *h. t.-Cig.(T.)*.

iztéken, łań, adj. frischemel, *Cig.*; iztelna krava,
eine Kuh, die gekalbt hat, *Cig.*, *vzhŠt.*

izteliti se, im se, *vb. pf.* 1) = steliti se, ab-
kalben, *Cig.*, *C.*; — 2) i., auſhören zu kalben,
auskalben, *Z.*; (bolje: i. se).

iztelšiti se, štum se, *vb. pf.* auſhören zu kalben,
*C.*

iztencáti, *ám*, *vb. pf.* dünn machen, *Dict.*

izteníti, im, *vb. pf.* dünn machen: i. testo,
*Pjk.(Črt.)*

iztepánilica, f. die Kleidergeißel, *Cig.*

iztepáló, n. = iztepalnica, *Cig.*

iztépati, těpam, pljem, *vb. impf. ad iztepstí;
ausſchlagen, auſſtäupen, auſſkopfen; i. prah

iztepí — izúskati

— 345 —

iztiskávati — iztópiti

iz obleke, i. obleko; i. zrnje iz snopov, snope i.; herausgütteln, ausbeuteln, *Mur*.

iztepí, f. pl. slabša slama, ki se iztepe, kadar škopnike delajo, ter poveže v iztepnike, *Polj*.

iztěpki, m. pl. die Buttermilch, = izmetki, C.; pogl. stepki.

iztěpnik, m. ein Bund schlechteres Stroh, *Polj*.; — prim. iztepi in otep.

iztépstí, tépem, *vb. pf. 1*) durch Schlagen herausbringen; prah i. iz obleke, herausklopfen; — ausprügeln (aus einem Orte), wegprügeln, *Cig*.; — erprügeln, erklöpfen, *Cig.*; — 2) ausklopfen: i. suknjo, *Cig*.; ausbeuteln, *Mur*.; ausstäupen, außstreichen: tatu i., *Cig*.

iztéptáti, ám, *vb. pf.* durch Treten herausbringen, austreten: zrnje i., *Cig*.

iztéptávati, am, *vb. impf. ad* iztéptati, *Jan.(H.)*.

izterjátev, tve, f. die Einbringung (einer Schuld), *Jan*.; i. dolgov, *DZ*.

iztěrjati, am, *vb. pf.* (eine Schuld) durch Fordern einbringen; dolgove i.

izterjáva, f. die Eintrreibung (von Forderungen), *Cig.*, *Jan*.

izterjávati, am, *vb. impf. ad* izterjati; = izterjevati.

izterjevánje, n. das Einfordern (von Schulden).

izterjeváti, újem, *vb. impf. ad* izterjati; einfordern, eintreiben; dolgove i.

izterjevávec, vca, m. der Eintreiber (von Forderungen), *Nov*.

izterljiv, íva, adj. kar se da izterjati, einbringlich, *Jan.(H.)*.

iztésati, téšem, *vb. pf.* mit der Agt ausarbeiten, aušshauen, aušzimmern; ne more se iz vsakega lesa podoba iztesati, *Cig*.

iztesávati, am, *vb. impf. ad* iztesati.

iztesováti, újem, *vb. impf. ad* iztesati.

iztežánica, f. die Folterbank: na iztezalnico položiti, *LjZv*.

iztézati, am, *vb. impf.* = iztegati; — i. se, im Verrecken begriffen sein, *Z.*

iztezováti, újem, *vb. impf.* = iztegovati, *Z.*

iztíha, adv. = iz tiha, iztihoma, *Jan.(H.)*.

iztínoma, adv. im Stilfen, geheim, *C.*

iztíkati, tíkam, čem, *vb. impf. ad* iztekiniti; 1) ausftechen: i. oči; — 2) stöbern; po vseh kotih iztikati; otroci radi iztikajo po khinjahr, *Erf.(Irb. sp.)*; — 3) abftechen, tračieren, *Cig.(T.)*; — 4) hervorheben, *h. t.-Cig.(T.)*

iztíkavt, m. der Stöberer, *Valj.(Rad)*.

iztíranec, nca, m. der Verbannte, der Verwiesene, *Cig.*, *C.*

iztíranje, n. die Vertreibung, *Zora*.

iztírati, am, *vb. pf. hinausjagen; fortjagen:* od hrama i., *Valj.(Vest.)*; verbaunnen, *Cig.*, *Jan*.

iztirávati, am, *vb. impf. ad* iztirati, *Jan.(H.)*

iztīrjati, am, *vb. pf.* = izterjati.

iztis, tisa, m. = iztisk, *Cig.*, *Jan.*, *nk.*

iztísk, m. der Abdruck, das Exemplar (eines Druckwerkes), *DZ*.

iztisek, ska, m. = iztisk, *Cig.*, *Jan*.

iztískati, am, I. *vb. impf. ad* iztisniti; herausdrücken, auspressen, entpressen, *Cig.*, *Jan.*; — II. *vb. pf.* zuende drücken, den Druck beenden:

knjigo, vse knjige i., *nk.*

iztiskávati, am, *vb. impf.* = iztiskovati, herausdrücken.

iztiskávec, vca, m. der Erpresser, *Cig*.

iztiskovánje, n. das Herausdrücken, *M.*

iztiskováti, újem, *vb. impf. ad* iztisniti.

iztísniti, úsnem, *vb. pf.* mit einem Druck herausbringen, ausdrücken, entpressen; — herausdrängen, herauschieben.

iztíščati, ím, *vb. pf.* durch anhaltendes Drücken herausbringen, hinausdrücken, *Mur*.; — i. koga, verdrängen, *nk.*; — i. iz koga kaj, jemandem etwas abdrücken, *Cig*.

iztkáti, tkám, tčěm, (tečěm, tkěm), *vb. pf.* fertigweben, aušweben.

iztláček, čka, m. i. olja, kar se enkrat olja iztlači (izpreša), *Dict*.

iztlačeváti, újem, *vb. impf. ad* iztlačiti.

iztláčiti, tláčim, *vb. pf.* durch Pressen, Drücken herausbringen, erpressen; i. mošt iz sadja, *Pirc.*; — solze i., Thränen erzwingen, *C.*; težko i. kako besedo iz koga, *jv7hSt.*; mit dem Treten (ž. B. der Trauben) ferlig werden: vse grozdje smo iztlačili.

iztléči, tóleem, *vb. pf.* = iztolči, *Cig*.

iztlétí, tlím, *vb. pf.* zuende glimmen, verglimmen, *Cig*.

iztočán, ána, m. der Bewohner des Orientes, *Zv.*; — prim. iztok 2)

iztoček, m. nav. pl. iztočki, die Weinreste in den Fässern, *jv7hSt.*

iztóčen, čna, adj. 1) Ausfluss-: iztočni kot, der Ausflusswinkel, *Žnid.*; — 2) = vzhoden, *Jan.*; (hs.); — 3) iztočni greh = izvirni greh, die Erbjünde, *ogr.-C.*

iztočíten, kna, adj. Ausfluss-: iztočína cev, *Sen.(Fiz.)*.

iztočílo, n. das Ausflussrohr, *h. t.-Cig.(T.)*.

iztóčiti, tóčim, *vb. pf.* 1) vollends auschenken; vino i. iz steklenice, iz soda; — entströmen machen: ta misel mi grobo solz iztoči, *C.*; kri komu i., jemanden entbluten, *Cig.*; — 2) ausdrehseln, *Cig*.

iztočje, n. der Ausfluss, die Mündung, *C.*

iztočník, m. der Dostwind, *Z.*; — prim. vzhodnik.

iztogotíti se, *vb. pf. síd* ausärgern, seine Wuth auslöschäumen lassen, *Cig*.

iztök, tóka, m. 1) der Ausfluss, der Abfluss, *Cig.*, *Jan.*, *Cig.(T.)*; C.; iztoki twoje štirne, *Skrinj.-Valj.(Rad)*; die Mündung eines Klusses, *Mur.*, *Cig.*, *Jan.*; i. Morave v Donavo. *Navr.(Kop. sp.)*; — die Emanation, *Cig.*, *Jan.*; — 2) der Osten, *Cig.*, *Jan.*, *nk.*; (hs.)

iztóčíči, tóleem, *vb. pf.* herausklopfen, aushämmern; — erklöpfen, *Cig*.

iztočkjáti, ám, *vb. pf.* durch leichtes Klopfen herausbringen, *C.*

iztołmačeváti, újem, *vb. impf. ad* iztolmačiti, *Trub.(Post.)*

iztołmáciti, áčim, *vb. pf.* ausdeuten, verdolmetchen, *Cig.*; überjezen, *C.*; v slovenski jezik i., *Dalm., Rec.*

1. iztopíti, ím, *vb. pf.* durch Schmelzen herausbringen, ausšchmelzen, *Cig*.

2. iztópiti, im, *vb. pf.* abstumpfen, *M.*

iztovoriti — iztrěskati se

— 316 —

iztrěsti — iztržiti

iztovoriti, ím, *vb. pf.* entfrachten, *Cig.*: pogl. raztovoriti.

iztžiti, tóžim, *vb. pf.* durch eine gerichtliche Klage erlangen, erreichen, einklagen, erklagen; i. dolg; tožil sem, pa nič nisem iztožil.

1. iztrápiti, trápim, *vb. pf.* ausplagen, ausūmern, *Cig.*; abquälen, *C.*

2. iztrápiti, trápim, *vb. pf.* i. komu glavo, um, den Kopf verrücken, *Cig.*; — prim. trap.

iztrátiti, im, *vb. pf.* = potratiti, vergenden, *Z.* iztcati, am, *vb. pf.* aušklopfen: i. posodo, da prah odlet, *C.*

iztrěb, tréba, m. 1) = iztreba 1), *Cig.*; — 2) pl. iztrebi, die Nachgeburt, *Cig.*, Mik.

iztrěba, f. 1) das Auspußen, die Reinigung, *Mur.*, C.; — i. gozda, die Lichtung des Waldeß, C.; — die Entleerung (zool.), *Cig.(T.)*, C., — 2) die Nachgeburt, *Cig.*, C.

iztrěbek, bka, m. ein als untauglich ausgemerztes Ding, der Auswurf, *Mur.*, *Cig.*; — iztrebki, die Excremente, *Cig.(T.)*, Bes.

iztrebī, f. pl. = iztrebine, Polj., Tolm.

iztrebīlo, n. 1) das Ausführungssorgan (zool.), *Cig.(T.)*, *Erj.(Som.)*; — 2) die Nachgeburt, *C.*; *Vest.*

iztrebīne, f. pl. die Nachgeburt, *Cig.*, Jan.

iztrěbiti, im, *vb. pf.* 1) als untauglich ausūmerzen, wegpußen; blato, glen i. iz jarka; — ausfscheiden (zool.), *Cig.(T.)*; — eliminiieren, *Cel.(Ar.)*; — ausrotten, vertilgen, *Mur.*, *Cig.*, Jan.; — 2) (durch Ausmerzung, Auscheidung des Untauglichen) reinigen, pußen, i. drevje, zelje, solato; i. si zobe, sich die Zähne ausstochnen; i. gozd, einen Wald durchlichten, *Cig.*; črešnje so se zelo iztrebile, t. j. mnogo jih je, preden so dozorele, popadalo z drevesa; — i. jarek, einen Graben ausräumen, auspußen; — i. zaklano žival, ausweiden; — i. želodec, den Magen reinigen; — i. se, den Maſtdarm entleeren; i. se, sich der Nachgeburt entledigen; — iztrebi se od tod! pade dich fort! *Cig.*

iztrěbljanje, n. 1) das Ausmerzen, das Vertilgen, *Cig.*; — 2) das Reinigen, das Pußen, *Mur.*

iztrěbljati, am, *vb. impf.* ad iztrebiti; = iztrebljevati, *Mur.*, *Cig.*

iztrěbljevánje, n. 1) das Ausmerzen; — die Elimination (math.), *Cig.(T.)*; — 2) das Auspußen.

iztrebljeváti, ûjem, *vb. impf.* ad iztrebiti.

iztrěbnik, m. der Ausrotter, *Cig.*

iztrěbúšiti, úšim, *vb. pf.* = iztrebiti, ausweiden, *Cig.*, *C.*

iztrěpati, trépljem, trépáti, pám, *vb. pf.* 1) durch Schlagen, Schwingen herausbringen, auschwingen: i. otre iz lanu, *Cig.*; — 2) auschwingen: i. perilo, *Cig.*; i. štrene, *Gor.*, *Dol.*

iztrepetáti, etám, ččem, *vb. pf.* 1) i. iz-, entbeben, *Cig.*; — 2) auſhören zu beben, *Z.*

iztrěsati, am, *vb. impf.* ad iztresti; herausfütteln, ausbeuteln, *Cig.*, *C.*

iztrěskati se, trěskam se, *vb. pf.* auſhören einzufügen: iztreskalo je, *Z.*; obłaki so se iztreskali, die Wolken haben sich entladen, *Cig.*

iztrěsti, trésem, *vb. pf.* ausbeuteln, auſschütteln; i. kaj iz vreče; —otroci in stari ljudje kmalu jok iztresejo, *Jan.(Slovn.)*; — i. jezo, seinen Born auſschütteln, sich ausärgern, *Cig.*

iztresováti, ûjem, *vb. impf.* ad iztresti; = iztrestati.

iztréti, tárem, (térem), trem, *vb. pf.* 1) durch Reiben herausbringen: i. blato iz obleke, *Cig.*; — 2) fertig brecheln.

iztrézev, zva, adj. = trezev, *jvzhŠt.*; (streziv, *Meg.-Mik*).

iztrězljiv, adj. = trezen, *Mur.*

iztrézniti, im, *vb. pf.* vom Rausche befreien, nüchtern machen, ernüchtern; — i. se, nüchtern werden.

iztréznjenje, n. die Ernüchterung, *Jurč.*

iztrézvati, am, *vb. pf.* = iztrezniti, nüchtern machen, i. se, nüchtern werden, *Dol.*

iztrézviti, im, *vb. pf.* = iztrezniti, *Cig.*, M.; mož se iztrezvi, sramuje se, *Cv.*

iztrégati, třgam, *vb. pf.* (her)ausreißen, entreißen; palico komu iz rok i.; — i. se, sich entreißen, entwenden, *Cig.*

1. iztrgováti, ûjem, *vb. impf.* ad iztrgati, *Cig.*

2. iztrgováti, ûjem, *vb. pf.* auſhören Handelsgeschäfte zu treiben; — i. se, sich bei den Handelsgeschäften ruinieren, *SIN.*

iztrkati, tkam, *vb. pf.* 1) durch Klopfen herausbringen, erkllopfen, *Cig.*; med iz satovja i., *Z.*; — 2) ausklopfen: pipico i. ob nohet, *Jurč.*

iztrkljati, šám, *vb. pf.* durch leichtes Klopfen herausbringen, ausklopfen, *Cig.*

iztrkováti, ûjem, *vb. impf.* ad iztrkati, *Cig.*

iztrobéntati, am, *vb. pf.* = raztrobentati, ausposannen, *Mur.*, *Cig.*

iztrbiti, im, *vb. pf.* 1) = nehati trobiti; — 2) = raztrobiti, ausposannen, *Cig.*

iztrhojněti, im, *vb. pf.* vermodern, verweisen, *Cig.(T.)*; — prim. strohneti.

iztrhojněvati, am, *vb. impf.* ad iztrohneti: S telesom v prahu iztrobhervam, *Levst.(Zb. sp.)*

iztrómbati, am, *vb. pf.* aušpumpen, *Cig.*

iztrósiti, trósim, *vb. pf.* auſstreuen, auſschütteln, verstreuen; zrnje se je iz klasov iztrosilo.

iztrôšek, ška, m. C., pogl. strošek.

iztršíti, im, *vb. pf.* 1) aufbrauchen, verausgaben; — i. se, sich verausgaben, *SIN.*; modre izreke so se iztrosile, haben sich abgeniügt, sind veraltet, *SIN.*; — 2) i. se, verwittern: kamen se je iztrošil, *Erj.(Min.)*

iztrpéti, im, *vb. pf.* ausdulden, ausdaueru, *Cig.*

iztrpínčiti, înčim, *vb. pf.* 1) durch Quälen erlangen, erquälen: i. kaj iz koga, *Cig.*; — 2) ausquälen, ausmartern: i. koga, *Cig.*, *M.*

iztrúpiti, im, *vb. pf.* = razbiti, obrabiti; črevje i., *Krn-Erj.(Torb.)*

iztrúditi, im, *vb. pf.* abmatten, ermüden, *Cig.*, *Jan.*, M.; i. se, sich zerplagen, z delom se i., sich abarbeiten, *Cig.*

iztržek, žka, m. das erlöste Geld, der Erlös, *C.*, *Z.*; prodajali so svoja zemljišča in iztržek apostolom nosili, *Cv.*

iztržilą, n. der Erlös, *Levst.(Pril.)*

iztržiti, třžim, *vb. pf.* Geld für die verkaufte Ware bekommen, lösen; dvajet goldinarjev je iz-

iztúhtati — izúrčiti

— 347 —

izúriti — izvaliti

tržil; veliko je iztržil, er hat ein gutes Geschäft gemacht; — (die Ware) anbringen: vse sem iztržil.

iztúhtati, am, vb. pf. ergrübeln, auskülgeln, ausfinnen.

iztulhati, am, vb. pf. aušhöhlen, V.-Cig.

iztúliti, im, vb. pf. ausheulen; — i. se, sich ausheulen, Cig.

iztúrjati se, am se, vb. pf. ausrammeln, Z.

iztútati se, am se, vb. pf. auschmollen, Cig.

izubžžati, bôžam, vb. pf. in seiner Armut erzübrigen: to je vse, kar sem mogel i., (zbožati) Z.

izučávati, am, vb. impf. = izučevati, nk.

izučba, f. die Ausbildung, Cig.; vojaška i., das militärische Exercieren, C.

izučen, čna, adj. das Auslernen betreffend; izučno pismo, der Lehrbrief, Cig., Jan.

izučevanje, u. das Ausbilden: na vojaško i. poklicati, zur militärischen Ausbildung einberufen, DZ.

izučeváti, ûjem, vb. impf. ad izučiti; abrichten, ausbilden.

izučitev, tve, f. die Ausbildung, C.; — die Erfahrung, Cig.

izučiti, im, vb. pf. 1) auslehren, abrichten, ausbilden; — i. se, auslernen, ausstudieren, sich ausbilden; i. se za duhovnika, LjZv.; izučen, einer der (z. B. ein Handwerk) ausgelernt hat: i. mizar, kovač; — 2) wibigen; izučilo me je, ich bin gewißt worden, C.; — i. se, klug werden, Cig.

izuž háti, ám, vb. pf. bei den Drehen nehmen: i. koga, Cig., Dol., Gor.

izuž, m. die Ausbildung, DZ.

izužka, f. = izuk, C.

izužm, ám. = izumek, Raič(Let.), Bes.

izužmek, mka, m. die Erfindung, Cig.(T.), Vrt.

izužměti, ėjem, ěm, vb. pf. erfinden, Cig.(T.), Vrt.; vse to so izumeli brez tolicih troškov, Levst.(Močv.).

izučnilo, n. = izumek, Vrt.

izužitelj, m. der Erfinder, nk.

izužmiti, im, vb. pf. 1) = izumeti, erfinden, ersinden, Jarn., Cig., Jan., C., nk.; i. teorijo, Žnid.; izmišljeni a ne še izumljeni „modrijanski kamen“, Navr.(Let.); — 2) i. si kaj, sich etwas erklären, es einsehen, C.; — 3) verwirrt machen, M., C.; i. se, verwirrt werden, den Verstand verlieren, Cig., C.; (stsl.).

izužmljati, am, vb. impf. ad izumiti, Jarn.

izužmljiv, iva, adj. 1) erforderlich, Cig.(T.); izumljive glavice, LjZv.; — 2) = izumen, Cig., Jan.

izužmljívost, f. erforderlicher Sinn: bogata i., LjZv.

izužmnik, m. der Erfinder, nk.

izužrěti, mrěm, (mrjem), vb. pf. aussterben, Jan., Cig.(T.); — hs.

izužna, adv. = izunaj, C.

izužnaj, adv. = zunaj, Mik.

izužpati, am, vb. pf. auf Credit ausleihen, M.

izúrčiti, im, vb. pf. hehezen: i. koga (n. pr. z očmi), Pjk. (Črt.), Gor.; — nam. izuročiti; prim. urok.

izúriti, ûrim, vb. pf. geübt machen, einüben, ausbilden: i. koga v čem, Cig., Jan., nk.; i. telo, den Körper ausbilden, Cig.; i. um, den Verstand üben, ausbilden, Cig.; i. se, sich einüben, sich einschießen, sich ausbilden, Cig., Jan., nk.

izužrjenec, nca, m. der Geübte, Raič(Let.).

izužrjenost, f. die Geübtheit, die Gewandtheit, die Geschicklichkeit, Cig., Jan., nk.

izužočiti, im, vb. pf. pogl. izurčiti.

izužst, adv. na izust, aušwendig, aus dem Gedächtnis: na i. znati, Vrt.; na i. učiti se, Kres; — (tudi: aus dem Stegreif, Zv.).

izužstek, stka, m. der Aušspruch, die Neuße rung, C.

izužsten, tna, adj. = usten, mündlich: izusten prevod, mündliche Ueberjebung, DZ.; izustna preskušnja, mündliche Prüfung, DZ.; izusten govor, freier Vortrag, Cig. (T.).

izužtilo, n. der Aušspruch, die Neuße rung, Cig. (T.), C., DZ.; zameril sem se mu s tem izustilom, Zv.

izužstiti, im, vb. pf. aušsprechen, Cig., C.; ni mogel besede izustiti, er konnte kein Wort vorbringen, Cig.; hvalo i. komu, den Dank aus sprechen, Levst.(Močv.).

izužti, ûjem, vb. pf. (die Fußbekleidung) ausziehen: i. koga, i. komu črevlje, Meg., Trub., Jarn., Mur., nk.; — govori se pogostoma: zuti; prim. sezuti.

izužvák, m. der Stiefelkncht, Danj.-Mik.

izužvánik, m. der Stiefelkncht, Levst.(Zb. sp.).

izužvanje, u. das Ausziehen der Fußbekleidung.

izužvati, am, vb. impf. ad izuti; (die Fußbekleidung) ausziehen; i. črevlje; Paže izuva grofa starega, Npes.-K.

izužábiti, im, vb. pf. herausz, hervorlocken, entlocken; i. koga od doma; i. komu solze; i. denar iz koga, Cig.

izužábljati, am, vb. impf. ad izvabiti; entlocken; strunam glasove i., C.

izužábljeváti, ûjem, vb. impf. = izvabljati, Zora.

izužádití, vádim, vb. pf. einüben, (zv-) Šol.; na gonjo i, psa, (zv-) Cig.

izužádljáti, ám, vb. pf. = izsrečkati, C.

izužágati, am, vb. pf. auswägen, abwägen.

izužáva, f. 1) die ethnologische Ableitung; ta i. in razlaga stoji na preslabih nogah, Navr. (Let.); — 2) die Durchführung, Cig.(T.).

izužájač, m. der Junferzieher, Sen.(Fižč.).

izužájanje, u. 1) die ethnologische Ableitung: i. besed, nk.; — die Folgerung, Cig.(T.); — 2) die Durchführung, Cig.(T.).

izužájati, am, vb. impf. ad izvesti, izvoditi; 1) (her)ausführen, Cig.; — etnologisch ableten, nk.; deducieren, folgern, Cig.(T.), nk.; i. pravico, ein Recht ableiten, DZ.; i. kaj iz teorije, Žnid.; — 2) aušführen, durchführen, executieren, Cig.(T.).

izužáť, vála, m. der Vorsall: i. očesa, der Augenvorsall, Cig.

izužaliti, im, vb. pf. 1) herauswälzen; sod iz kleti i.; i. se, sich wälzend hervorkommen; čreva so se mu izvalila, die Gedärme drangen

izváljati — izvěděti

— 348 —

izvědljiv — izvěščina

ihm hervor, Cig.; — 2) aušbrüten; i. se, ausgebrütet werden, (aus dem Ci) auskriechen; koklja je piščance izvalila; piščanci so se izvalili.

izváljati, am, vb. pf. 1) herauswälzen; i. sod iz kleti; — 2) auswählen; i. sukno, Cig.; — perilo i., abrollen, Cig.; — razvaljati: i. testo.

izvaljénček, čka, m. dem. izvaljenec, C.

izvaljénec, nca, m. der eben ausgebrüte Vogel: 'Zvaljence neleteče Mi starci pitat hod'jo, Vod. (Pes.).

izvaljúkati, am, vb. pf. herauswälzen, Cig.

izvárek, rka, m. 1) die Eienschlace (bei den Schmieden), Guts., Jarn., C.; — 2) der Absud, C.; der Extract, Jan.

izvarína, f. = izvarek 2), Vrt.

izvaríti, ím, vb. pf. 1) durch Schweißen reini- gen, aus Schweißen: i. zelezo, Cig.; — 2) fertig fochen, ausköchen, Cig., Jan.; (hs.).

izvárjati, am, vb. impf. ad izvariti; 1) aus- schweißen, Cig.; — 2) ausköchen, Cig., Jan.

izváža, f. = izvážanje, Cig.

izvážanje, n. das Herausführen, die Ausfuhr: i. blaga, die Warenauſuhr, nk.

izvážati, am, vb. impf. ad izpeljati, izvoziti; herausführen, auſführen, exportieren, Cig., Jan., Danj.-M., nk.

izvěda, f. = 1. izvedba: po izvedi zadržka, C.

izvědáč, m. der Spion, C., Let.

izvědati, am, vb. impf. auskundschaften, zu er- mitteln fuchen, Jan., Habd -Mik.

izvédav, adj. = zvedav, Cig.(T.), ogr.-C., SIN.

izvédáva, f. die Nachforschung, C.

izvédavec, vca, m. der Kundschafter, der Nach- forscher, der Spion, Dict., C., Valj.(Rad).

1. izvědba, f. die Ermittelung, Jan., Nov.; — prim. izvedeti.

2. izvědba, f. die Durchführung, Jan., DZ.; — prim. izvesti.

izvědčen, děna, adj. neugierig, Cig. (T.); — pogl. zvedčen.

izvědek, dka, m. die Ermittelung, C.

1. izvěden, dna, adj. = izveden, erfahren, Mur.; pogl. izveden pod: izvedeti 2).

2. izvěden, dna, adj. 1) durchführbar, Jan.(H.); — 2) leicht anzubringen: to blago ni izvestno, V.-Cig.; pogl. 2. zveden.

izvédenec, nca, m. der Sachkundige, Cig., Jan., nk.; — prim. izvedeti 2).

izvedénje, n. die Durchführung, Cig.(T.).

1. izvědenka, f. die Sachkundige, Cig., nk.

2. izvedénka, f. ein abgeleitetes Wort, DSv.

izvědenost, f. die Erfahrung, die Sach- kenntnis, Cig., Jan., nk.

izvědeti, věm, vb. pf. 1) in Erfahrung bringen, auskundschaften, Mur., Jan.; prim. zvedeti; — 2) i. se, sich zurecht finden, Cig., Jan.; ništer se ne izve, kje je, Trub.; odpeljani golob se nič več ne izve, Ravn.; i. se v kaj, sich in etwas hincinfinden, Cig.; da se bomo bolj izvedeli v veliko in lepo prigodbo, Ravn.; — izveden, der sich auškennt, erfahren, sachverständig; zvedeni možje.

izvědljiv, íva, adj. forschbegierig, Jan., C.; — prim. zvedljiv.

izvedljiv, íva, adj. Jan., pogl. izveden 1).

izvedljívost, f. die Forschbegierde, Jan.

1. izvědnost, f. die Erfahrung, (zv-) Mur., C.; izvednost (zved-) tega gospodarnika posnemajmo, Ravn.; pogl. izvedenost.

2. izvědnost, f. 1) die Deducierbarkeit, Cig.(T.); — 2) die Gangbarkeit (der Ware), V.-Cig.

izvedovánje, n. das Forschen, Cig.

izvědováti, újem, vb. impf. ad izvedeti 1); forschen, nachforschen, zu erfahren fuchen, Cig., Jan.; — 2) i. se, sich zurechtfinden, Jan.

izvědovávec, vca, m. der Nachforscher, Cig.

izvědovávka, f. die Nachforscherin, Cig.

izvedřiti, ím, vb. pf. = razvedřiti, aufheizern, i. se, sich aufheizern.

izvégati, am, vb. pf. vegasto storiti, schief machen, Mur.

izvějati, jam, jem, vb. pf. mit der Murffsausfel von der Spreu reinigen, aus Schwingen; i. pse- nico, rž, ječmen; — izvejan, durchtrieben, pfüssig, ogr.-M., C.

izvěkati se, am se, vb. pf. sich ausweinen, sich abschreien, Jarn., Cig.

izvěkšema, adv. = iz večega, zum größeren Theile, C.

izveličati, am, vb. pf. pogl. zveličati.

izvěn, praep. c. gen. außer, Z., nk.; — prim. hs. izvan in pogl. izvun.

izvendržáven, vna, adj. ex territorial, Jan.(H.).

izvenrěden, dna, adj. außerordentlich, nk.

izvenuráden, dna, adj. außereramtlich, DZkr.

izvěriti se, věrim se, vb. pf. seinem Glauben untreu werden, Cig.

izvěsek, ska, m. = izveska, Jan.(H.); — hs.

izvěsen, sna, adj. izvesna pola, der Aushänge- bogen, Cig., Jan.

izvěsiti, věsim, vb. pf. aušhängen, Cig., Jan.; — hs.

izvěska, f. das Aushängeschild, Cig.

izvěst, adj. = zvest, Vod.(Pes.), Levst.(Zb. sp.), Erj.(Min.); — prim. stsl. izvěstb, cer- tus, firmus.

izvěsten, stna, adj. gewiſs, Cig.(T.); bestinnt: izvestna dalja, Žnid., DZ.; — izvestno, zu- versichtlich, gewiſs, Vrt., DZ.; zdaj vemo iz- vestno, Navr.(Let.); — stsl.

izvěsti, vědem, vb. pf. 1) anbringen, abſeßen: blago i., Cig., Jurč.; pogl. zvesti; — 2) ab- leiten, derivieren, Cig.(T.), nk.; — deducieren, folgern, Cig.(T.); — 3) auſführen, Jan., Cig.(T.), C., nk.; durchführen (z. B. ein Bild), Cig.(T.); executieren, vortragen (z. B. ein Tonfüßd), Cig.(T.); — 4) gelingen, St.-M.; ni mu izvedlo, Svct. (Rok.); tudi: i. se, C.

izvěsti, vězem, vb. pf. mit Stickerei verzieren, stißen, Cig.; izvezen, gestickt, nk.; — hs.

izvěstiti, ím, vb. pf. benachrichtigen, nk.; — rus.

izvěstje, n. der Bericht, die Nachricht, Cig.(T.), C., nk.; — rus.

izvědnost, f. die Gewiſsheit, die Bestinntheit, Cig.(T.), DZ., nk.; — stsl.

izvěstóba, f. = zvestoba, Levst. (LjZv.).

izvěščina, f. = zveščina, Krelj.

izvžižati — izvžōlja

350 -

izvoljávanje — izvrčati

— i. se, sich aus einer Verlegenheit herausarbeiten; — 2) izviniti; i. si roko; — 3) i. perilo = izžeti, auswinden, Cig.

izvžižati, am, vb. pf. po nem. erweißen.

izvlačilišče, n. der Ausstreifspalt (za ladje), DZ.

izvláčiti, im, vb. pf. 1) durch wiederholtes Schleppen herausbringen, hervorschleppen, Cig.; vso vrhovino izvlačil iz hoste, alles Abholz habe ich aus dem Walde geschleppt, jvzh.St.; — 2) aufslegen, ausëggen, Cig.

izvlásti, adv. besonders, vorzüglich, Cig., Jan., C.; — prim. izlasti, zlasti.

izvlák, m. = izvlečba, Cig.

izvlěčba, f. die Handlung des Ausziehens, der Auszieh, Cig.

izvlěček, čka, m. der Auszug, der Extract, C.; — prim. izleček.

izvlěči, vlěčem, vb. pf. heraus=, hervorziehen; i. koga iz vode, i. kaj izpod postelje; — aus= pumpen, Cig.; — entziehen (= ausfüßen); i. sol, Cig.

izvlěčina, f. der Extractivstoff, C.

izvlěka, f. das Herausziehen, Cig.

izvlěkávati, am, vb. impf. ad izvleči, nk.

izvlékovati, ujem, vb. impf. ad izvleči: i. koga izpod prahu, Ravn.

izvód, vóda, m. 1) die Ableitung: die Derivation (math.), Cig.(T.); die Deduction, Cig., Jan., Cig.(T.); die Folgerung, der Schluß, der Schlußab, Cig.(T.); duša stvarja iz sodov izvode, Žnid.; i. iz verjetnosti, der Wahrscheinlichkeitsschluß, Cig.(T.); — 2) die Ausführung, die Durchführung, Cig.(T.); i. namenjene uredbc, DZ.; — 3) das Product, V.-Cig., C.; ein Kunstproduct, Cig.(T.); — das Exemplar, nk.; v dvojnem izvodu, in duplo, Levst.(Nauk).

izvôdek, dka, m. = izvod, die Folgerung, der Folgesag, Cig.(T.), C.

izvôdnen, dna, adj. Deductions-, Cig.(T.).

izvóditi, vódim, vb. pf. 1) führend, leitend herausbringen, ausführen, Mur., Cig.; starka je mlade izvodila, Z.; rod svoj i., Str.; — 2) folgern, deducieren, Mur., Cig., Jan., Cig.(T.).

izvôhati, am, vb. pf. durch Riechen heraus=, finden, auswittern; ausdünffeln.

izvojeváti, ûjem, vb. pf. (durch Krieg) erkämpfen, C.; i. si kaj, Let.

izvojskováti, ûjem, vb. pf. (durch Krieg) erkämpfen, Cig.

izvolitev, tve, f. die Erwählung, die Wahl, Mur., Cig., Jan., nk.; i. sprejeti, die Wahl annehmen, nk.

izvóliti, vólim, vb. pf. 1) eine Wahl treffen, wählen, erwählen; izvoli si eno ali drugo, kesal se boš; i. koga za poslanca; — 2) izvolite! belieben sie! Cig., nk.; (rus.).

izvôlja, f. die Auswahl, Jan.: na izvoljo dati, die Wahl lassen, Meg., Dict., DZ., Laše-Levst.(Rok.), BIKr.; vsacemu odborniku je na izvolji, jedem Ausschusmitglied steht es frei, Levst.(Nauk); das Ermessen: naj bo po vaši izvolji, Laše-Levst.(Rok.).

izvoljávanje, n. das Wählen (von politischen Wahlen), vzh.St.

izvoljávati, am, vb. impf. = izvoljevati, C.

izvóljenec, nca, m der Auserwählte, der Gewählte, Mur., Cig., Jan., nk.; kako tedaj Bog svojih izvoljencev ne bo rešil! Ravn.

izvóljenka, f. die Auserwählte, Cig., Jan., Zora; obiskovati svojo izvoljenko, Jurč.

izvoljeváti, ûjem, vb. impf. ad izvoliti.

izvoljiv, íva, adj. wählbar, Cig., Jan.

izvoljívost, adj. die Wählbarkeit, Cig.

izvonjáti se, âm se, vb. pf. verduften, Cig.

izvór, vóra, m. = izvir, Cig., Jan., Cig. (T.), nk.; — stsl., hs.

izvóren, rna, adj. = izviren, Jan., Cig.(T.), nk.

izvórnik, m. = izvirnik, Cig.(T.), DZ., Navr. (Kop. sp.).

izvórnost, f. = izvirnost, Cig.(T.), nk.

izvôščiti, im, vb. pf. durch Wünschen bekommen, erwünschen, Cig.

izvótlek, kleka (telka), m. die Aushöhlung, hohler Ausschnitt, Cig.

izvotlína, f. die Aushöhlung, ogr.-C.

izvotlíti, im, vb. pf. aushöhlen, durchhöhlen.

izvóz, vóza, m. die Ausfuhr, Cig., Jan., Cig. (T.), nk.

izvozarína, f. = izvoznína, der Ausfuhrzoll, DZ.

izvózen, zna, adj. Ausfuhr=, Cig., Jan.; izvózno blago, die Ausfuhrware, Cig.; izvozni col, der Ausfuhrzoll, Cig., DZ.; izvozna trgovina (kupčija), der Ausfuhrhandel, Cig. (T.), Rut.(Zg. Tolm.).

izvóziti, vózim, vb. pf. 1) durch Fahren (Fahren) heraus=, fortschaffen, herausführen; pred dežjem i. seno pod streho; ves gnoj i. na njivo; veliko blaga i. čez mejo; — 2) durch Fahren verderben, ausfahren; izvózena cesta; — 3) i. se, z vožnjo premozjenje zapraviti: z dvema konjema se je nekaj vozil, ali izvozil se je, Polj.

izvoznína, f. 1) der Ausfuhrzoll, Cig.(T.), C., DZ., nk.; — 2) = izvozno blago, Jan.

izvôžnja, f. die Ausfuhr, Cig., Jan.; prepoved izvožnje, DZ.

izvpíti se, vpíjem se, vb. pf. sich beim Schreien erschöpfen, seine Stimme ausschreien, Cig.

izvprašati, am, vb. pf. erfragen, erforschen, Meg.: njega velikost se ne more i., („izuprašati“) Trub.(Psal.); on dela velike reči, katere se ne mogo i., („izvprašati“) Dalm.

izvpraševáti, ûjem, vb. impf. ad izvprašati; ausfragen, zu erforschen suchen, Trub., Dalm., Schönl.

izvrčanje, n. das Umwerfen (z. B. der Wägen); — i. postave, prava, die Rechtsverdrehung, Cig.

izvrčati, am, vb. impf. ad izvrniti; umstößen, umwerfen; vozove i.; kozarce i., wacker zechen, Npes.- Cig.: i. čevrlje, die Schuhe krumm treten; i. se, umfallen, überschlagen, sich überstürzen; — pravico i., das Recht verdrehen, Cig.; besede i., Cig. (T.); na hudo i., zum Böjen fehren, Slom.-C.; krivdo na koga i., die Schuld auf jemanden wälzen, werfen, Cig.

izvračâvka — izvrstíti

351

izvřtnica — izvrtáč

Jan.; le na Boga i. čast, nur Gott die Ehre geben, Ravn.

izvračâvka, f. der Auswärtsdreher (eine Muskel), Erj. (Som.).

izvrčiti, im, vb. pf. auscurieren, heilen: i. bolezen, bolnika, Cig., vzh.St.; i. se, sich auscurieren, jvzh.St.

izvrâg, m. das Auswerfen, C.; der Auswurf (z. B. eines feuerspienden Berges), C., Vrt.; — stsl.

izvrěči, vřzem, vb. pf. 1) hinauswerfen; denarja iz mošnje si i., C.; — i. se, ausschlagen: mozol se mi je izvrgel, ogr.-C.; — 2) als untauglich verwerfen, ausstoßen; i. sodnika, pričo, Cig.; mene so izvrgli = nečejo me imeti v svoji družbi, jvzh.St.; — i. komu kaj, jemandem etwas bemängeln, ausstellen, Cig., C.; — 3) seßgebären, abortieren (v. Thieren), Cig., Jan., C., Lašeč-Levst.(M.), jvzhSt.; kobila, krava, ovca je izvrgla, jvzh.St.; — i. se, ausarten, Cig., Jan., Lašeč-Levst.(M.); sad se je izvrgel, C.; i. se v kaj, C.; ti si se v vraga izvrgel, Z.; i. se na hudo, M.: — i. se po kom, jemandem nacharten, Mur., Cig., Jan., C.; po očetu se je izvrgla, Mur.; — 4) = izviniti: nogo si i., Mur.; — i. se, sich weisen (o Iesu), Cig.; — 5) abwerfen, eintragten, Mur., Jan., C.; ta mi je malo izvrgla (zvrgla), die Sache hat mir wenig eingetragen, Mur.

izvrětek, tka, m. die Quelle, C.

izvrěti, vrèm, vb. pf. 1) (sprudelnd) entquellen, Z.; — 2) ausgähren (vom Bier, Most), Cig.

izvrévati, am, vb. impf. ad izvreti; hervor-sprudeln, Jarn.

izvřg, m. der Auswurf: i. cloveštva, DŠv.

izvřga, f. die Verwerfung, C.

izvřgljaj, m. der Auswurf, Jan.

izvrgováti, ûjem, vb. impf. ad izvreči, = izmetati I., Cig., Jan.

izvřniti, nem, vb. pf. umwerfen, umftürzen: i. voz; dvakrat je izvrnil, er hat zweimal umgeworfen; oba vkupe vozila, oba vkupe izvrnila = mitgesangen, mitgehangen, Jurč.; kupico i., ein Glas leeren; i. koga, jeman-den zu Boden stützen, umreißen; i. se, umtippen, umftürzen (intr.), umfallen; voz se je izvrnil; pijanec se izpreobrne, kadar se je v jamo izvrne; izvrnjen, umgestürzt, verfehrt; izvrnjena slika, ein verkehrtes Bild, Žnid.; — škornje i., die Stiefel schieftreten, Z., jvzh-St.; skorenj se mi je izvrnil, ich habe den Stiefel schiefgefreten, jvzh.St.; — wenden: krivdo na koga i., die Schuld auf jemanden wälzen, Cig., Jan.; — verdrehen: besede i., Cig.(T.); — auslegen: vse so mu na hudo izvrnili, alles hat man ihm übel ausglegt, Krelj; (nav. zvrniti; toda prim. hs. izvrnuti, rus. izvernute, umftürzen).

izvrpati, vfpam, pljem, vb.pf.=izgrebsti: prvn. abnöthigen, i. komu kaj, Jan.; mit Gewalt nehmen, Dict.

izvršten, stna, adj. vortrefflich, vorzüglich, ausgezeichnet, Cig., Jan., Cig.(T.), nk.; — hs.

izvrstíti, ím, vb. pf. aušreihen, Z.; i. okolico iz okraja, Sl.N.; ausſchichten, Šol.

izvřstnica, f. die Virtuofin, Cig.

izvřstnik, m. der Meister, der Virtuose, Cig.(T.), nk.; ni bil učenjak v svojem znanstvu, pa toliko veči izvrstnik, Navr.(Spom.).

izvrstnják, m. ausgezeichneter Mann, C., Raič (Let.); die Capacität, Cig.(T.); — der Clasſiker, Navr.(Kop. sp.).

izvřstnost, f. die Vortrefflichkeit, die Vorzüglichkeit, die Meisterschaft, die Virtuosität, Mur., Cig., Jan., nk.; — prim. izvrsten.

izvršávati, am, vb. impf. = izvrševati: srce njihovo izvršava (zv-) hudobo, ogr.-Valj. (Rad.).

izvřšba, f. die Durchführung, die Vollstreckung, die Execution, Cig., Jan., DZ.

izvřšćina, f. die Vorzüglichkeit, der Vorzug, Cig.(T.); z izvršćino sposoben, mit Auszeichnung befähigt, DZ.; — die Meisterschaft, die Virtuosität, Cig.(T.); — hs.

izvřšen, šna, adj. 1) executiv, Cig.; — 2) vollstreckbar, DZ.

izvršěválen, Īna, adj. vollziehend, executiv, Jan., nk.; izvrševalni odbor, das Executivcomité, nk.

izvrševânje, n. die Ausführung, die Vollziehung, die Execution, Jan.; i. pravic, die Ausübung der Rechte, Cig.

izvrševáti, ûjem, vb. impf. ad izvršiti; vollziehen, vollstrecken, ausführen, Jan., nk.; i. ukrepe, prevzeta dela, Levst.(Nauk); —aušuben: i. pravico, dolžnost, Cig., Jan.

izvrševâvec, vca, m. der Vollzieher, der Vollstrecker, der Executor, Jan., nk.; i. zadnje volje, DZ.

izvrševâvka, f. die Vollzieherin, Cig., C.

izvršílen, Īna, adj. = izvrševalen, Cig.(T.), nk.; — Vollzugš: izvršilne določbe, Vollzugsbestimmungen, DZ.; izvršilno moč imeti, Levst.(Nauk).

izvršíł, n. die Ausführung, C.; der Vollzug, Cig.(T.); die Execution: i. sodbe, kazni, DZ.; i. pognano na prejemke, die Execution auf die Bezüge, DZ.

izvršilovodnik, m. der Executionsführer, DZ.

izvršitelj, m. der Vollzieher, der Executor, DZ., nk.

izvršitev, tve, f. die Ausführung, die Execution, C., Levst.(Pril.), nk.; i. sklepa, nk.; i. zakona, die Vollziehung des Gesetzes, Levst.(Nauk).

izvršiti, im, vb. pf. vollziehen, vollstrecken, egequieren, Cig., Jan., nk.; i. sodbo, Cig.; — vollbringen, Meg.; i. svojo dolžnost, seiner Pflicht nachkommen, Jan.; erfüllen: i. željo, Cig.; i. se, sich erfüllen, Cig.; pregovor se je izvršil, Navr.(Let.); nav. zv.; prim. zvršiti.

izvršitven, tvena, adj. Vollzugš: izvršitveni pravilnik, das Vollzugsreglement, izvršitveno določilo, die Vollzugsbestimmung, DZ.

izvršljiv, íva, adj. vollziehbar, ausführbar, Cig., Jan., nk.; pogl. izvršen 2).

izvršník, m. der Vollzieher, Cig.

izvřšnost, f. die Vollstreckbarkeit, DZ.

izvrtáč, m. der Falzhaken (bei den Drechslern), Cig.

izvrtanína - izznojíti

— 352 —

izzôbčati — izžúliti

izvrtanína, f. das Bohrloch, Cig.

izvrtati, vſtam, vb. pf. 1) durch Bohren herausbringen, herausbohren; — durch dringende Bitten erlangen: i. kje kak krajcar, Vrt.; — 2) ausbohren, bohren; luknjo, veho i.; — ausgrübeln, ergrübeln, Cig.; misel strašno je izvrtal, Ravn.

izvrtávati, am, vb. impf. ad izvrtati, Habd.-Mik.

izvrtína, f. das Bohrmehl, Re7.-C.

izvrtki, m. pl. die Abfälle beim Bohren, Cig., C.

izvrvráti, ám, vb. pf. aufhören zu sprudeln, aussprudeln, (vom Most, Vier), Cig.

izvržba, f. die Ausscheidung, die Verwerfung, Cig.

izvržben, bna, adj. Ausscheidungss: izvržbeni vzrok, der Ablehnungsgrund, Cig.

izvržek, žka, m. 1) was ausgeschieden und verworfen wird, der Auswurf; izvržki, der Posel, der Auswurf, Cig., Ravn.-Cig.; — 2) die Fechgeburt, Z.; — die Abart, die Spielart, Jan.

izvržen, žna, adj. = izvržben, Cig.

izvrženec, nca, m. der Ausgeschiedene, Levst. (Nauk); der Auswürfling, M.

izvržkast, adj. verworfen: malopridni, izvržkasti ljudje, Ravn.

izvun, praep. c. gen. = razen, C.; (pravilneje ko: izven), prim, Cr. X. 7.

izvúna, I. adv. zunaj, Trub.-M., C.; II. praep. c. gen. = zunaj, außerhalb, C.; i. judovske dežele, Dalm.

izvzěmati, am, vb. impf. ad izvzeti; ausnehmen, Jan., nk.; i. si, sich vorbehalten, Jan.

izvzětek, tka, m. = izjema, das Ausgenommene, die Ausnahme, Cig., Jan.; brez izvzetka, C.

izvzěti, vzájem, vb. pf. ausnehmen, Cig., Jan., nk.; izvzemši, ausgenommen, mit Ausnahme, C., nk.

izvzétje, n. das Ausnehmen, die Ausnahme, ogr.-C.

izzà, praep. c. gen. 1) hinter — hervor; Izza hriba gre rumeno solnce, Npes.-C.; izza mize vstati, die Tafel aufsheben, Jan.; izza pasa meč potegniti, Npes.-Mik.; Izza nohtov kri kaplja, Npes.-C.; — 2) seit: izza nekoliko časa, seit einiger Zeit, Zora; izza mladih let, LjZv.; — 3) wegen: izza edinščine nedirno življenje, Zv.; infolge, LjZv.

izzàd, praep. c. gen. = izza: izzad hriba, C.; (nam. iz zadi).

izzânkati, am, vb. pf. aus den Schlingen, Banden lösen, Cig.

izzídati se, am se, vb. pf. sich arm bauen, sich überbauen, Cig.

izzívati, am, vb. impf. ad izzvati; herausfordern, nk.

izzmérjati, am, vb. pf. ausſchelten, Cig.

izznáti, znám, vb. pf. aussehen, ausserwählen: i. koga za kaj, V.-Cig.

izznávati, am, vb. impf. ad izznati, V.-Cig.

izznojíti, ím, vb. pf. als Schweiß ausſondern, ausſchwißen, Cig.

izzôbčati, am, vb. pf. zackig ausſchneiden, auszacken, Cig.

izzváti, zóvem, vb. pf. herausfordern, nk.

izzvízdati, am, vb. pf. = izžvízgati, Cig.

izzágati, am, vb. pf. (her)ausſägen.

izzáríti, ím, vb. pf. 1) ausſtrahlen, Cig. (T.); — 2) i. se, verglühen, verſtrahlen, Cig.

izzárjevânje, n. das Ausſtrahlen, Cig. (T.).

izzárjeváti, ûjem, vb. impf. ad izžaríti; ausſtrahlen: gorkoto i., Cig.(T.), Žnid.

izžebráti, ám, vb. pf. sein Gebet zuende leiern, Cig.

izžětéti, ím, ějem, vb. pf. = pokvariti se, po zlu iti (o jedilih), Podkrinci-Erj. (Torb.).

izzěmanje, n. das Ausdrücken, das Auspressen, die Expressung, Cig.

izzěmati, am, vb. impf. ad izžeti; durch Drücken, Pressen herausbringen, auspressen, entpressen; vodo iz perila i., auswinden, Cig.; — erpressen, Cig.

izzěti, žměm, vb. pf. (her)ausdrücken, entpressen; vodo iz perila i., auswinden, Cig.; ločitev bo izzela marsikatero solzo, Cr.; — erpressen, Cig.; ausringen: perilo i., Cig., Jan.; — entſaften, Cig.

izzěti, žánjem, vb. pf. 1) mit der Sichel herausfehren; — 2) = dožeti, M.

izzgáti, žgèm, vb. pf. herausbrennen, ausbrennen; i. rano; auſſengen, Cig.

izzígati, am, vb. impf. ad izzgati; (her)ausbrennen; tudi: izzígam.

izzíliti, žílím, vb. pf. von Adern befreien, ausändern, entädern, V.-Cig.

izzîmati, am, vb. impf. = izžemati: i. solze, ZgD.

izzînjati, am, vb. impf. ad izžeti (žanjem).

izzirati, am, vb. impf. ad izzreti; 1) (her)ausfressen, Cig.; — 2) i. se, sich durch unnäfiges Essen zugrunde richten: izpija in izzira se, Cig.

izzžlabudráti, ám, vb. pf. = izblebetati, auspiauſchen.

izzlěbiti, žlěbim, vb. pf. ausſchelen, ausſrieſen, Cig.; i. dogo, hohlschneiden, ausziehen, Cig.; — i. se, sich aufwerfen (vom Holz), Cig.

izzlempáti, ám, vb. pf. auſſchlampen, auſſaufen, Cig.

izzlépáti, ám, vb. pf. = izzlempati, Dalm.

izzlîndrati, am, vb. pf. auſſchlacken, Cig.

izzlobodráti, ám, vb. pf. = izzlabudrati, Cig.

izzmíkati, kam, čem, vb. pf. ausdrücken, Meg.: auspressen, Mur., Cig.

izzrěbanje, n. die Ausloſung, die Verloſung, nk.

izzřébati, am, vb. pf. auslösen, verloſen, C., nk.; — hs.

izzřebíti se, ím se, vb. pf. aufhören, Fohlen (Füllen) zu werſen, auſſohlen, Cig.

izzřéti, žrěm, vb. pf. (her)ausſreſſen, Cig.

izzúgati, žúgam, vb. pf. erdrohen, abdrohen: i. komu kaj, i. denar iz koga, Cig., C.

izzúliti, im, vb. pf. 1) wegreiben (z. B. den Schmutz aus der Wäsche), Cig.; — i. iz koga

izžvěčiti — jábočnik

— 353 —

izžvepljeváti — jâčji

kaj, erpressen, Cig.; — 2) i. perilo, reibend
aušwasczen, jvžh.St.

izžvěčiti, im, vb. pf. fertig kauen, auškauen,
Cig.

izžvenkljáti, âm, vb. pf. durch Schellen heraus=
bringen, herauspfeisen, Cig.; — 2) auspfeisen:

izžvepliti, ím, vb. pf. ausschweſeln (3. B.
ſlecken aus der Wâſche), Cig.; izžvepljeni
premog, Coar, (izžep-) Cig.

izžvepljeváti, ûjem, vb. impf. ad izžvepliti;
ausſchweſeln, Cig.

izžvižgati, am, vb. pf. 1) durch Pſeifen heraus=
bringen, herauſpfeifen, Cig.; — 2) auspfeisen:
i. koga, uk.

ižěl, žěla, m. die eiserne Blasbałgröhre, die
Lieſe, V.-Cig., Gor.; (morda: iželj).

ižěs, m., Gor., pogl. igo.

ižof, m. = izop, C.

J.

jâ, pron. = jaz, Mik., vžhŠt.-C., BlKr.

jâbčica, f. dem. jabka, jvžhŠt., Tolm.

jâbčina, f. neko jabolko, Kanal (Goriš.)-Erv.
(Torb.).

jâbeł, bla, m., C., Z., pogl. jablan.

jabeł-, jabełk-, išči pod: jaboł-, jabołk-.

jâbka, f. = jablan, jabolko, Erj. (Torb.), jvžh-
Št., Tolm.

jâbkq, u. = jablan, jabolko, Z., Erj. (Torb.).

jáblan, f. der Apſelbaum.

jáblana, f. = jablan, der Apſelbaum (pirus
malus), Mur., Cig., Jan., Tuš. (R.), Dol., Polj.)

jáblanca, f. dem. jablan, Svet. (Rok.); Na polju
rastę jablanca, Npes.-K.; Jablan, jablan, ja-
blanca, Npes.-Vraz.

jablanína, f. das Apſelholz, Cig.

jablaníše, n. der Apſelbaumgarten, Cig.

jáblanov, adj. apſelbäumen, Jarn., Cig.

jablanovína, f. das Apſelholz, Cig.

jáblq, u. 1) = jabolko, Jan., Valj. (Rad); —
2) = jablan, Mur.

jáboľčar, rja, m. 1) der Nepſelhändler, Cig.;
— 2) der Nepſelmoſtbereiter, Kr.-Valj.(Rad);
(jabolčár, Danj.-Valj.(Rad)); — 3) der
Nepſelſtecher (rhynchites), Erj.(Rok.).

jáboľčarica, f. die Nepſelhändlerin, Cig.

jáboľčast, adj. apſelförmig, Cig., Jan.

jáboľče, n. dem. jabolko, das Nepſchen,
(-čice) Cig.; — der Augapſel, Žnid.

jáboľček, čka, m. 1) nam. jabolčko, Cig.,
Dol.; — 2) die Oſterlužet (aristolochia cle-
matitis), Z.

jáboľčen, čna, adj. 1) Apſel-; jabolčna ki-
slina, die Nepſel säure, Cig.(T.); — 2) Kehl-
kopf-: jabolčna zaklopnica, der Kehlkopſdeckel,
Cig.(T.).

jáboľčica, f. 1) = jablanca, BlKr. - D.Sv.;
— 2) sklepna j., der Gelenkopf, Erj. (Som.);
— 3) der Adamſapſel, C.

jáboľčina, f. das Apſelholz, C.

jáboľčinje, n. die Nepſeltreber, C.

jáboľčica, f. der Nepſelmoſt, der Eider, Mur.,
Cig., Valj.(Rad), Danj. (Posv. p.), vžhŠt.

jáboľčnik, m. 1) der Nepſelmoſt, der Eider;
— 2) das Nepſelmuſ, der Nepſelbrei, Mur.,
Cig.; j. se loči od čežane v tem, da mu je
moke primešane, Gor., jvžhŠt.; — der Nepſel-
tuchen, C., vžhŠt.; — 3) die Oſterlužet (ari-
stolochia clematitis), C., Medv. (Rok.), Rihen-
berk-Erj. (Torb.).

jaboľčnjáča, f. kolač od jabolk, kajk.-Valj.
(Rad).

jáboľčnjak, m. = jabolčnik, jvžhŠt.

jábołen, įna, adj. Nepſel-: jabolno sadje, Nov.-
C.

jábołka, f. 1) = jabolko, Št. - Cig., BlKr.;
— 2) = jablan, Dol.; — 3) die Wange,
Fr.-C.

jábołkast, adj. apſelförmig.

jábołko, u. 1) der Apſel; dekle, lepo kakor
j., C.; — 2) jabolku podoben sad: margra-
novo j., der Granatapſel, Dalm.; kraljevsko
j., dieANAAS, Cig.; — zlata jabolka, Gold-
äpſel (aurantiaceae), Cig.(T.), Tuš.(R.); zlato
j., die Orange, V.-Cig.; — zlato j., die Türken-
bundlilie (lilium martagon), Cig., Nov.-C.;
— rajsko j., der Paradieſapſel (solanum ly-
copersicum), Tuš.(R.), DZ.; volčje j., das
Saubrot (cyclamen europaeum), Cig.; —
krompirjevo j., die Beere des Erdäpſelkrautes,
Cig.; — hrastovo j., der große Gallapſel,
C.; — 3) „v jabolko“ pobirati, dajati, t. j.
pri svatovščinah za nevesto darove pobirati,
dajati, Cig., Npes.-K.; — tudi za novo leto
pobirajo „z jabolko“ denar, katerega daro-
valci zatikajo v jabolko. Tolm.; — 4) apſel-
ähnliche Knorpel- und Knochenbildungen: der
Kehlkopf, Cig., Jan., Cig.(T.), Erj.(Som.); —
Adamovo j., der Adamſapſel, M.; — j. na ko-
lenu, die Kniescheibe, Cig.; — das Haupt des
Arm- und Schenfelbeines, Cig.; — 5) der Knopf
an der SPIBE des Thurnies; — 6) das Ca-
pitál, der Säulenkopf, Cig.(T.); — 7) der
Läufer an der Schnellwage, das runde Lauf-
gewicht, Cig.(T.).

jábołkovec, vca, m. = jabolčnik, der Nepſel-
moſt, Cig., Jan.

jábranek, nka, m. = abranek, leskov cvet,
Tolm.-Erj. (Torb.), Kras-SIN.

jáčenje, n. das Verstärken: j. glasov, die Laut-
verstärkung, Cig.(T.).

jačína, f. die Stärte, die Kraft, Jan., Cig.
(T.); die Festigkeit, C.

1. jáčiti, jācim, vb. impf. 1) kräftigen, Cig.;
— j. se, sich stärken, kräftig werden, Mur.,
Cig.; — 2) j. se s kom, sich in der Stürte
mit jemandem messen, ringen, Cig., C., BlKr.

2. jačiti, im, vb. impf. Pſalmen ſingen, kajk.-
C., — nam. djačiti; prim. dijak, dijačiti.

jáčji, adj. compar. ad jak.

Slov.-nem. slovar.

23

jačka - jádrnik

— 354 —

jádrnik - jágnedov

1. jáčka, f. das Grüblein, C., M.; — jamica
pri svinjkanju, Vrt.; — die Lache, C., M:
— die Herzgrube, C.; — pl. jačke, die Wei-
chen, die Dünnen, vžhŠt.-C.

2. jáčka, f. der Psalmengesang, C.; — prim.
2. jačiti.

jáčmen, m. = ječmen, Z., Valj.(Rad).

jád, m. 1) das Gift, Mur., Cig.(T.), Vrt.
(stsl.); — 2) der Born, Mur., Cig., Jan.,
BlKr., kajk.-Valj.(Rad).

jáden, dna, adj. zornig, untwillig, Jan., BlKr.

jadica, f. die Zornucht, die Zornmühigkeit, C.

jadikováti, újem, vb. impf. wehklagen, Jan.,
Zv., Zora, BlKr.; — hs.

jáditi, im, vb. impf. ärgern, zornig machen,
Cig., BlKr., Navr.(Let.); — j. se, zürnen,
erbost sein, Mur., Cig., Met., BlKr.

jadiváča, f. kača jadivača, die giftige Schlange,
Mik., kajk.-Valj.(Rad).

jadljiv, íva, adj. zornúštižig, jázhzornig, Cig.,
Mik., BlKr.

jadovít, adj. giftig, Habd.-Mik.

jadráč, m. der Segler, Jan.

jádranča, n. das Segeln, Cig.

jadrár, rja, m. der Segelmacher, Cig., Jan.

jadrárnica, f. der Segelboden, Cig.

jadrárstvo, n. die Segelmacherei, Cig.

jádrati, jádram. vb. impf. segeln, Guts., Jarn.,
Cig., Jan., nk.; Moj up je šel po vodi! Le
jadrajmo za njim! Preš.; jadráti, Mur.

jadrávček, čka, m. = jadravec 2), Jan.
jadrávec, vca, m. 1) der Segler, Cig., Jan.;
— 2) der Segelsalter (papilio podalirius),
Ejr. (Ž.).

jadrávka, f. 1) die Seglerin, Cig.; — 2) (ladja
j., das Segelschiff, Nov.-C., DZ., Zora.

jádree, u. dem. jadro; das Reff, das Beisegel,
Cig.

jadren, adj., Mur., Cig., pogl. 2. jadrn.

jadrenica, f. pogl. jadrnica.

jadríten, ła na, adj. zur Bemaßung gehörig: ja-
držni kosi, DZ.

jadrílo, n. 1) das Segel, Jan. (stsl.); — 2)
= 1. jadrnik, Cig., Vrt. (rus.).

jadriti, im, vb. impf. = jadrati, Mur., Cig.
(T.); — stsl.

jadriti se, im se, vb. impf. sich beeilen, C.

jadrîvec, vca, m. = jadravec, Cig.

1. jádrn, adj. schnell, rasth, Guts., Jan., Mur.,
Cig., Jan.; jadrni korak, der Flügelschritt,
Cig.; jadrno, schnell, Alas.; Pegam dirja ja-
drno, Npes.-K.; Marija je jadrno šla na gore,
Japelj (Sp. P.); — prim. jedrn.

2. jádrn, adj. Segel-, Jan.

jádrna, n. pl. izreza, skozi katero prasec vtakne
glavo, da more do korita, das Freßloch,
Bolc-Erj. (Torb.); (jadrne, f. pl. razdelki pri
jaslih, Vrsno-Erj. [Torb.j).

jádrnica, f. 1) die Segelftange, (jadren-) Guts.,
Mur., Cig., Jan., Vrt., DZ.; — 2) (ladja)
j., das Segelschiff, (jadren-) Cig., Jan., Cig.
(T.), Vrt., DZ.

1. jádrnik, m. der Eilbote, der Courier, Jarn.,
Cig., Jan., Navr.(Kop. sp.).

2. jádrnik, m. der Maſt, Cig.; (jadren-) Cig.
(T.).

jadrnonóg, nóga, adj. schnellfüßig, C.

jádrnost, f. die Nurtigkeit, die Schnelligkeit,
Guts., Jarn., Mur., Cig., Jan.

jádrą, n. 1) das Segel, Meg. - Mik., Dict.,
Guts., Mur., Cig., Jan., Cig.(T.), nk.; ja-
dra na jarbol natikati, Dalm.; jadra po vetru
sukati, braffen, Cig.; = jadro po vetru na-
peti, C; Le jadra spet napnimo! Preš.;
— die Fahne, (vexillum, bot.), Tuš.(B.); — 2)
eine Art Vorhang, Trub.-M.; — 3) der Busen
eines Jägergarneš, Cig.; — 4) die Wamme,
V.-Cig.; — 5) der Wulst an einem Siebe,
V.-Cig.

jadrováti, újem, vb. impf. segeln, C.

jadrovína, f. das Segeltuch, Guts, Mur., Cig.,
Jan., DZ.

jadrovínar, rja, m. der Segeltuchmacher, Cig.

jadrovje, n. das Segelwerf, Cig., Jan.

jadrovýden, dna, adj. das Segel lenkend: ja-
drovodna vrv, die Brasse, Cig.

jága, f. (iz nem.), pogl. 1. lov.

jaganca, f., Dol., pogl. jagnjica, in prim. hs.
jaganjac.

jágeſe, gelca, m. = jaglec, („jague“) C., Bl-
Kr.

jáglec, gleca (gelka), m. die Schlüsselblume,
Cig., Dol.-Vrt., BlKr.; jagelci otožno po-
vešajo glavice, Zv.; Jagelce zlate rodila je
prst, Levst. (Zb. sp.); die große Schlüsselblume
(primula elatior), Vrt.

jágla, f. der Breifern, Jarn., Mik.; das Hirſe-
torn, C.; — prim. jago-da, Mik.(Et.).

jágli, m. pl. der Hirſebrei, Habd.-Mik., Z.

jáglica, f. dem. jagla: jaglice, Hirſekörner, C.

1. jaglič, m. die Schlüsselblume (primula acaulis), Nov.

2. jaglič, íča, m. der Breifern, Jarn., Mik.; pl.
jagliči, der Hirſebrei, Kor.-Jarn., Mur., Cig.;
proseni jagliči, Guts.

jagličen, čna, adj. jaglično zito, die Hirſe, C.

jaglika, f. jaglike, Schlüsselblumen, h. t.-Cig.
(T.).

jágló, n. 1) die Hirſegrüße, Istra-Z.; — laško
jaglo, der Reis, C.; — 2) das Schrottorn:
zrna in jagla, Kugeln und Schrot, DZ.

jágma, f. na jagmo, um die Wette, Mik.; na
jagmi, pflößlich, C.; na jagmo delati, sich bei
der Arbeit beeilen, BlKr.; — prim. jagmiti.

jágmiti, im, vb. impf. 1) (s silo) j., rauben,
Mik.; — 2) wetteifern, Mik.; — 3) j. se,
sich um etwas reißen, C., Mik.; — sich be-
eilen, sich einer Sache mit Eifer annchmen:
j. se za kaj, BlKr.; — prim. tur. jagma,
Raub, Mik.(Et.).

jágna, f. = jagma: na jagno, pflößlich, C.; na
jagno iti, schnell gehen, vzhŠt.-Glas.; (tudi
na jagnem, Ščar.-C.).

jágneec, neca, m. = jagnjec, Mur., Cig., Jan.
jagneči, adj. pogl. jagnječi.

jágned, m. die schwarze Pappel (populus nigra).

jágnedina, f. = jagnedovina, C.

jágnedje, n. coll. der Schwarzkpappelwald.

jágnedov, adj. von der Schwarzkpappel.

jågnedovina — jágodička

— 355 —

jågoditi — jájce

jågnedovina, f. das Holz von der Schwarzw. pappel.

jagnjåd, f. coll. die Lämmer, Jan. (H.).

jagnje, eta, n. das Lamm: j. božje, das Lamm Gotteš.

jagnječ, njeca, m. das männliche Lamm, Valj. (Rad).

jagnječe, n. Mur., pogl. jagnjiče.

jagnječevina, f. = jagnječina, das Lammſleisch, Mur., Jan.; das Lammſell, Rawn.

jagnječina, f. das Lammſleisch, Dict., Jan.

jagnječják, m. der Lämmerſtall, Jan.

jagnječji, adj. Lammz, lämmern, Jan.; jagnječja glavica, Cv.; (jagneči, Mik.; jagneča mašča, Trub.).

jagnjed, m. = jagned, Valj. (Rad), Levst. (Močv.).

jagnjetar, rja, m. der Lämmerjunge, Cig.

jagnjětina, f. das Lammſleisch; das Lammſell.

jagnjetiti, im, vb. impf. Junge werſen (von Schafen), C.

jagnjetnják, m. = jagnječjak, C.

jagnjetov, n. = jagnječji: jagnjetova koža, Levst. (Glas.).

jagnjica, f. das weibliche Lamm, (jagnica) Mur., Cig., Mik.

jagnjič, m. das Lämmchen, das Lamm; Dict. C., Dalm.; pasi moje jagnjiče, Krelj.

jagnjiče, n. das Lämmchen, Cig.; krotko j., Jsvkr.

jagnjiček, čka, m. dem. jagnjič; das Lämmchen, Let.

jagnjičar, rja, m. der Lämmerhirt, Let.

jagnjiti, im, vb. impf. lammen, Jan.; = j. se, Mur., Cig.; za jagnječimi ovcami je hodil, Valj. (Rad).

jagnušec, šca, m. das Scapulierchen, Valj. (Rad).

jágoda, f. 1) die Beere; — rdeča j., die Erdbeere, die Frucht der Walderdbeere (fragaria vesca); tudi samo: jagoda; jagode brati; — črna j. = borovnica, die Heidelbeere, Cig., Jan.; — šipečja j., die Hagebutte (Heſſche-pſch), Cig., Tuš.(R.); — volčja j., die vierblättrige Einbeere (paris quadrifolia) Tuš.(R.); tudi: die Tolltirſche, Cig., C., M.; — pasja j., der Nachtschatten (solanum), C.; — meluljeva j., der Kreuzdorn (rhamnus cathartica), Cig., Medv.(Rok.); — 2) ein beerenähnlicher Körper, Cig.: das Rosenfranſtüküglchen, C.; jagode brati na molku, Jurč.; morske jagode, Korallen, C.; — 3) Name einer erdbeezröhthlichten Kuh, Cig., Tolm.-Erv. (Torb.).

jágodar, rja, m. der Erdbeerenſammler, der Erdbeerenverkäufer, Cig.

jagodáriti, árim, vb. impf. Erdbeerenſammler oder Erdbeerenverkäufer sein, Cig.

jagodast, adj. beerenartig, Cig.

jágodec, dca, m. ein erdbeeſarbener Dchs., Z.

jágoden, dna, adj. Beerenz, Cig., C.

jágodica, f. dem. jagoda; das Beerlein.

jágodičast, adj. beerenſörmig, Cig., Jan.

jágodičevje, n. das Erdbeerſtraut, Jan., C.

jágodičica, f. dem. jagodica, Mur., Cig.

jágodička, f. dem. jagodica; — eine Apſelart, C.

jågoditi, im, vb. impf. (mit giftigen Beeren) vergiſten, Npes.-M., C.

jågodka, f. dem. jagoda; das Beerlein, Cig.

jågodnat, adj. reich an Beeren, Z.

jågodnjak, m. rdeči j., die Walderdbeere (fragaria vesca), Tuš.(R.).

jågodov, adj. Erdbeere; jagodovo perje, cvetje.

jågodovina, f. das Felsenfingerfraut (potentilla rupetris), Josch.

jagołnica, f. = jaglec, jeglič, Tuš.(R.).

jágrež, m. die Saſtrſeiſt, BlKr., Dol.-Mik.

jáguar, rja, m. = amerikanski tiger, der Jaguar (felis onza), Erj. (Ž.).

jáha, f. das Reiten, der Mitt, C.

jáhač, m. 1) der Reiter; — der Bereiter der Pferde, Cig.; — 2) konj j., das Reitpſerd, V.-Cig., Valj. (Rad); — 3) = konjederec, Levst.(Nauk); — 4) der Ritterſich (ephippus), Erj. (Z.).

jahačica, f. die Reiterin.

jaháj, m. der Mitt, Jan.(H.).

jahałen, lna, adj. reißbar, Reit-, Cig.

jahalíše, n. der Reitplaß, DZ.; der Circus, Cig., Jan.

jahałnica, f. die Reitschule, C.

jahanee, nca, m. das Reitpſerd, C., ogr.-Valj. (Rad), jahanci in vozni konji, SIN.; jahânec, Levst.(Podk.).

jáhanje, n. das Reiten.

jáhar, rja, m. 1) der Reiter, M.; — 2) das Reitpſerd, M., ogr.-C.; — 3) der Schünder, Cig., Rib.-M.

jáháriti, árim, vb. impf. herumreiten: kaj vedno tistod jahariš? jvzh.St.

jáháški, adj. Reiterz: j. bič, die Reitpeitsche, LjZv.

jáhati, ham, šem, vb. impf. reiten; j. konja, osla; j. se, läufig sein (von Pferden und dem Rindvieh), C).

jáhavec, vca, m. = jahač, der Reiter, Jan., C.

jáhavka, f. die Reiterin, Jan.

jahón, m. 1) tüchtiger Reiter, Mik.; — 2) das Reitpſerd, C.

jáhta, f. neka lahka ladja z enim jadrnikom, die Jacht, Cig.

jáj, interj. o weh! Mur., ogr.-C.; —tudi subst. m. pl. jáji, das Weh, Clend: mnoge jaje izkusiti, trpeti, ogr.-C.

jájast, adj. eſörmig, oval, Cig., Sol., Cig.(T.).

jájcati, cam, vb. impf. drängen, zwingen, C.; — prim. jaj.
jájce, n. 1) das Ēi; bolje je eno jajce, kakor sneden vol, = bessér ein „habe ich“ als zwei „hätte ich“, Npreg.-Cig.; tudi: rajši imam danes jajce, kakor jutri kokoš, C.; Jajce več ko puta ve, das Ēi will klüger sein als die Henne, Vod.(Pes.); — pražěna jajca = cvrtje, das Eierschmalz, C.; v trdo (mehko) kuhano jajce, hart (weich) gesoffenes Ēi, Cig.; nalezeno jajce, das Brütei, Cig.; = nasajeno j., V.-Cig.; = valitno j., Guts.; nasadno j., zum Bebrüten taugliches Ēi, Cig.; jajce klopoče, das Ēi schlottert, Cig.; — 2) die Hode, Cig., pl. die Hoden; das männliche Zeugungsglied,

23*

jájekati — jakopôvčica

— 356 —

jákost — jálovica

— 3) pasja jajca, das Knabenkraut (orchis),
C.; — 4) ptičja jajca, eine Art kleine, süße
Zwetjichten, SIGradec-C.

jájekati, am, vb. impf. wehklagen, ächzen, ogr.-
C.; — prim. jaj.

jájčar, rja, m. 1) der Eierhändler, Cig., Jan.,
M., Štrek.; — 2) der Löwenzahn (taraxacum
officinale), Tolm.-Erj. (Tob.); — nekak
oreh (jako debel in dober), Slap v Ipavi-
Erj. (Torb.).

jájčarica, f. die Eierhändlerin, Jan., M.

jájčáriti, árim, vb. impf. den Eierhandel be-
treiben, Cig., Jan.

jájčarski, adj. die Eierhändler betreffend: j.
trg. der Eiermarkt, Cig.

jájčast, adj. eisförmig, eirund, oval.

jájčece, n. dem. jajce; das Eichen; (jajčice,
Muv., Cig., Jan.).

jájček, čka, m. = jajčece.

jájčen, čna, adj. Ēi-, Eier-; jájčna jed, Z.,
jájčna lupina, die Eierschale, Cig.

jájčev, adj. = jáčen, jajčji: jajčeve lupine,
jvžhŠt.; jajčeve luščine, Pjk. (Črt.).

jájčevka, f. das Schneeglöckchen (galanthus
nivalis), C.

jájčji, adj. Ēi-, Eier-; jajčje lupine; jajčje
okrogel, eirund, oval, Zv.

jájčkast, adj. jačast, Cig.

jájčkő, n. nav. le pl. jajčka, dem. jajca.

jájčnat, adj. Eier enthaltend, Z.; jajčnata juha,
die Eijuppe, Cig.

jájčnica, f. die Eierbirne, C.

jájčnik, m. 1) der Eierstöck, Mur., Cig. (T.);
— 2) das Eierbrot, C., Z.; — der Eierfuchen,
Cig., Jan.

jájčnjak, m. 1) der Eierstöck, Mur., Cig., Nov.;
— 2) der Hodensäck, C.

jájen, jna, adv. = jajčen, C., Z.

jájnov, adj. jajnove = jajčje lupine, Gor.

ják, m. der Daf, = kruleči vol (bos gruni-
niens), Erj. (Z.).

ják, jáka, adj. 1) stárk, Mur., Cig., Jan., na
vžhodu; — adv. jako, stárk, sehr, tüchtig;
jako lep; jako okregati koga, Cig.; — 2)
stattlich, sauber, C., Št., Dol.; jaka deklina,
SI Gor.; — vortrefflich: Domlatki so jaki,
Danj. (Posv. p.); — 3) wacker, brav, Mur.,
Cig., Jan., C., Dol.; jaki vojaki, Cig.; —
compar. jačji, jakši.

jákee, kca, m. 1) die Garbenmandel, SI Gor.-
C.; — 2) der Tanzbär, Lašče-Levst. (M.);
— dem. Jaka, Jakob.

jakévati se, am se, vb. impf. Jan., pogl. ja-
kovati se.

jákobka, f. die Jakobšbirne, Cig.

jákobnik, m. der Monat Juli, C.

jákobščak, m. 1) der Monat Juli, C., Svet.
(Rok.); — 2) der Jakobzapfel, Cig.; — 3)
nekja vrsta krompirja, Lašče-Levst. (Rok.),
LjZv.

jákobščica, f. die Jakobštraube, Cig.

jákopovščak, m. = jakobščak 1), kajk.-Valj.
(Rad).

jakopôvščica, f. neka hruška, kajk.-Valj.(Rad);
— prim. jakobka.

jákost, f. 1) die Stärke, Mur., Cig., Jan., vžhŠt.,
kajk.-Valj.(Rad); — die Intensität: j. svet-
lobe, die Lichtstärke, j. nihaja, die Schwingungs-
intensität, j. toka, die Stromstärke, Cig.(T.);
— 2) die Tüchtigkeit, die Vortrefflichkeit, Cig.,
C., M.; — = krepost (Tugend), ogr.-C.;
— 3) jakost (= trdnjavo) v rokah imeti,
die Sicherstellung in den Händen haben, BlKr.-
M.

jákosten, tna, adj. kräftig, stárk, Z., Jan.(H.).

jakovánje, u. der Ringkampf, Navr. (Let.).

jakováti se, ûjem se, vb. impf. sich in der
Stärme messen, ringen, Jan., Navr. (Lct.)

jákši, adj. compar. ad jak, C., jvžhŠt.

jál, m. 1) der Reid, die Misungst, Mur., C.,
vžhŠt.- Mik.; srditost, jal, jad, kajk.-Valj.
(Rad); — 2) das Uebel: stare jale imeti v
petah od trešljike, C.; — prim. stsl. alš, ne-
quitia, ali tur. jal, Trug, Mik. (Et.).

ját, jála, adj. = jalov, Mur., Jan.

jalápa, f. die Jalapenwurzel, die Reinigungsz-
wurzel, Cig., C.

jalápji, adj. j. koren = jalapa, Cig.

jalapovína, f. das Jalapin, Cig.

jálec, lca, m. der Betrüger, C.

jálen, Ina, adj. 1) neidisch, Mur.; j. komu biti,
C., Mik., vžhŠt.; — 2) trügerisch, ogr.-M.,
C.; vse je jalno in nestalno, C.

jáliti, im, vb. impf. verstellen: j. obraz, heucheln,
C.; j. se, heucheln, falsch, neidisch handeln, C.,
Mik.

jálnik, m. 1) der Reider, der Falsche, ogr.-C.;
— 2) der Heuchler, der Betrüger, kajk.-Valj.
(Rad).

jálno, adv. = menda, C., ogr.-Raič (Nav. kol.
1868. 66.); — prim. javalne.

jálnost, f. 1) der Reid, C., Mik., vžhŠt.; — 2) der
Trug, die Falschheit, ogr., kajk.-Valj.(Rad);
j. sveta, ogr.-Let.

jálov, adj. 1) gelt, unfruchtbart; za jalovo kozo
se kregati, um nicht zanken, Krelj; jalov
panj = tak, ki ne da roja, Gol.; — jalova
konoplja, der männliche Hanf, Mur.; jalov
trs, unfruchtbare Rebe, St.-Z.; jalovo drevo,
C.; jalova njiva, unfruchtbarer Afer, St.-
C.; prav obdelana zemlja nikoli ni jalova,
Vod.(Tzb. sp.); — jalova letina, unfruchtbareš
Jahr, ogr.-M. C.; — 2) taub, erzleer (vom
Gestein), Cig.(T.); — 3) leer, gehaltlos, Cig.,
Jan., Cig.(T.); — ta je jalova, das ist un-
wahr, Lašče-Levst.(M.), Cig.; jalove obljube,
eitle Vorpiegelungen, Cig.; — jalovo delo,
eine undankbare Arbeit, Cig.

jálovec, vca, m. 1) der Geltling, Cig., C.; das
Böcklein, Mik.; jalovci, geltes (jungeš) Wieh,
Z.; — 2) panj, ki neče rojiti, C., Gol., Dol.-
Levst.(Beč.); — 3) neka vinska trta; grüner
Kanigl, C.

jáloven, vna, adj. = jalov, Gol.

jálovica, f. 1) ein geltes weibliches Thier, bes.
eine unfruchtbare Muh, Mur., Cig., Jan.; krava,
ki noče več biti breja: že eno leto je ja-
lovica, SI Gor.; die noch nicht trächtige Färse,
Malbin, Cig., M.; — 2) der Kukuruž ohne
Wolben, C.; — 3) unfruchtbarer Erdboden, Cig.

jalovína — jámborovje

— 357 —

jâmbrek — jân

jalovína, f. 1) geltes Vich, Mur., Cig., Jan.; das Jungvieh, Jan.; — 2) die Haut von einer jungen Kalbin, („jalóvína“) Jarn.; — 3) wides Gestein (mont.), Cig.; — 4) der Zustand eines Bienenstodtes, der keine König hat, Gol.-Valj.(Rad); — die Unfruchtbarkeit, Mur.

jálovišče, n. der Köder beim Krebšfang: rake loviti na j., Lašče-Levst. (Rok.); (Z. ima: jadlovišče, der Ort, wohin der Köder für Krebse gelegt wird?).

jalovíti, im, vb. impf. unfruchtbar machen, Jan.(H.).

jálovje, n. = jalovina, geltes Vich, Jarn.

jálovka, f. 1) = jalovica 1), Cig., Jan., M.; — junge Kalbin, Jan., C., Pjk. (Črt.): geltes Schaj, C.; — 2) die Narejše (narcissus poeticus). Hrpelje (Istra) - Erj. (Torb.).

jálovost, f. die Unfruchtbarkeit; — die Schalheit, die Seichkeit, Cig.

jálovski, adj. = jalov, DZ.

jáša, f. = jelša, C., BlKr., kajk.-Valj.(Rad).

jaišenják, m. = jelševje, der Erlenwald, kajk.-Valj.(Rad).

jaišíka, f. neko jabolko, kajk.-Valj.(Rad).

1. jám, m. die großblättrige Rüster, Ulme, Riborska ok.-C., Sevnica (St.)-Erj. (Torb.); — prim. tirol.-nem. ilm, C.

2. jám, m. = jan, ogr.-C.

jáma, f. 1) die Vertiefung, die Grube; gnojna j., die Mistgrube; konopna, lanena j., die Flachs-, Hanfdarre, Cig., M., Notr.; — laporjeva jama, die Mergelgrube, Cig.; — grob; prvo v jamo, drugo v slamo, (o vdovcu, ki kmalu po smrti prve žene vzame drugo), Kras-Erj.(Torb.); — 2) das Loch, Rez.-C.; das Erdloch, die Ersthöhle, der Bau der Füchte, Kaninchen, Fischottern u. dgl., Cig.; die Mine, Cig.; — die Grube, das Bergwerk, Cig.; der Schacht, M.; rudna j., Jan.; rudno jamo načeti, den Grubenbau beginnen, Idrija-Frey. (Rok.); j. stisne, pride na poleg, die Erze schneiden sich ab, j. gre na prostore, der Raum dehnt sich in der Grube aus, 1.-Cig.; — die Berg- oder Felsenhöhle, die Grotte, Cig., Jan., Kras.

jámar, rja, m. 1) der Grubengräber, Cig.; — der Todtengräber, Cig., ogr.-C.; — 2) = jamnik, C.

jámarica, f. 1) die Höhlenbewohnerin, Jan.(H.); — 2) der Höhlenfluss, Cig. (T.), C., Jes.

jámast, adj. 1) grubenartig; — concav, Cig. (T.); dvojno j., biconcav, Cig.(T.); — 2) grubig, voll Gruben, Mur., Cig., Jan.; jamasta cesta, Z.; — 3) höhlig, Cig.; jamaste peči, Grottenfelsen, C.; — lócherig, Cig., Jan.

jamastoizbôčen, adj. convecconcav, Sen.(Fič.).

jamati, am, vb. impf. Mct.-Cig.; pogl. amati.

jämb, m. ein Versfuß: der Jambuš, (v-), Cig., Jan., Cig. (T.), nk.

jámbor, m. = jambora, Jan.(H.).

jámbora, f. der Maſtbaum, Pohl., Guts., Mur., Cig., Jan.; — prim. it. albero, der Maſtbaum, Mik.(Et.).

jámborovje, n. das Maſtwerk, Cig., Jan.

jâmbrek, breka (brka), m. jelšev cvet, kajk.-Valj.(Rad); — prim. jabranek.

jâmbski, adj. jambišč, Cig. (T.).

jamčevína, f. die Caution, C.; — prim. jamčiti.

jámčiti, jámčim, vb. impf. bürgen, nk.; (hs.); — prim. jemčiti.

jâmek, mka, m. = jamljič, C.

jámica, f. dem. jama; 1) kleine Grube, das Grübchen; j. na ognjišču, die Herdgrube; j. na licu, das Badengrübchen, Cig.; die Bienenzelle, C.; — grobec: tiha jamica; — 2) das Hößchen, Cig.

jámč, m. kleine Grube, C., Z.; žlebi ali jamiči, po katerih voda teče, Dict.; v skalo vsekani rovi in jamiči, LjZv.; — das Loch im Pflock der Stampfmühle, Valj.(Rad).

jámičast, adj. 1) voll Grübchen, grubig, Mur., Cig.; — lócherig, Cig.; jamičast sir, Habd.-Mik., Dict.; — 2) concav, Cig. (T.).

jamičati, am, vb. impf. kleine Gruben machen, (n. pr. kadar krompir sade), BlKr.

jamičica, f. dem. jamica; das Grübchen, Cig.

jamičkati, am, vb. impf. Grübchen machen (n. pr. kadar krompir sade), v7h.St.

jamína, f. die Grube, Z.; der Graben, Mur.

jámljica, f. die Grube, Z.; — ropar smukne skozi majhno odprtino vamljico pod hišo, D.Sv.; — der Dörrsfen, C.; — pogl. jannica.

jámljič, m. 1) die Furche: pri oranju hodi desni vol po jamljiču, Lašče-Levst. (M.), Notr.; — razor med dvema njivama, Cig., Notr.; — 2) der Schram (mont.), Ravn.-Cig.

jámljiček, čka, m. dem. jamljič; kleine Furche, Grube: j. okoli drevesa, da vodo pridržuje, Nov.

jámnat, adj. voll Gruben, Z.

jámnica, f. 1) die Flachsbarre, Cig.; — 2) v zemljo izkopana jama z vrati, kjer se po zimi repa, krompir i. dr. hrani, die Rübengrube, C., Z., Kr.

jámnik, m. der Höhlenbewohner, C., Z.

jamoměrec, rca, m. rudarski merčin, der Markscheider, Cig., Jan., DZ.

jamoměrski, adj. Markscheidez, DZ.

jamoměrstvo, n. die Markscheidekunft, Cig., Jan., DZ.

jámov, adj. Rüster, Ulmen, C.

jámovce, vca, m. die Rüster, die Ulme, SlGradec-C.; — prim. jam.

jámski, adj. Gruben-, Bergwerkſs-, Cig., Jan.; jamsko polje, das Grubenfeld, Cig. (T.); jamsko delo, die Bergwerkſarbeit, Idrija-Frey.(Rok.).

jámkstvo, n. die Bürgschaft, nk.; — hs.

jámščarica, f. die Grubenlaterne in den Bergwerken, LjZv., DSv.

jámščica, f. 1) = jamščarica, C.; — 2) das Grubenwasser, Cig.

1. jámščina, f. lócheriger Erdboden, eine Grottengegend, C.

2. jámščina, f. das Vadium, Jan.(H.); — prim. jamčevina.

1. jân, m. = 1. jam, Fr.-C.

jân — jánževica

— 358 —

jánževka — jârčast

2. jân, m. der Strich (des Feldes, Weingartens, der Wiese), der beim einmaligen Gange der Arbeiter bearbeitet wird, der „Zahn“, Jan., vzhŠt.-C.; jan delati, na janu biti, Zora; — iz nem.

3. jân, m. der Zant, der Streit: strašen jan smo imeli, C., vzhŠt.

jána, f. = pura, C.

jânar, rja, m. delavec, kateri jan dela, t. j. na janu, na kraju jana dela, C.

janáriti, árim, vb. impf. = jan delati, C.

jânčica, f. dem. janka; das Fäschchen, Cig.

1. jânec, nca, m. = janjec, jagnjec, Strek.

2. jânec, nca, m. die Pyramidenpappel (populus pyramidalis), Hrušica-Erj.(Torb.); (tudi: die Schwarzpappel, C.).

jánež, m. der Anis; = sladki j. (pimpinella anisum), Tuš.(R.).

jánežev, adj. Anis-; janezevo olje, das Anisöl, Cig.

jáneževce, vca, m. der Anisbrantwein, Cig.

jánežič, m. die graue Eidechse, Jan.

jánežnik, m. der Anisapfel, Cig.

janičár, rja, m. der Janitschar; (janičarji so bili turški vojaki iz vjetih in poturčenih krščanskih otrok vzrejeni).

janičárski, adj. Janitscharen-.

jânjčar, rja, m. der Lämmerjunge, der Schafhirt, Cig. Jan.

jânjček, čka, m. dem. janjec; 1) das Lämmchen, Cig., Jan.; — 2) pl. jančiš, das Flockengewölf, Cig., Jan.; — 3) = leskov cvet, Goriška ok., Vreme-Erj.(Torb.), Nov.-C.

jânjčevina, f. das Lammfleisch, SLN.

jânjčják, m. der Lämmerstall, Jan.

jânjčji, adj. Lämmer-, lämmern, Cig., Jan.; Oblači volk se v jančjo volno, Pavliha.

jánje, eta, n. das Lanim, Habd.-Mik., Rež-Mik., Malhinje(Kras)-Erj.(Torb.).

jânjec, njca, m. junger Widder, Cig., Notr., Dol.-Levst. (LjZv.).

jánječji, adj. = jagnječji, Mik.

jánjština, f. das Lammfleisch, Valj.(Rad).

jânjka, f. das weibliche Lanim, M., Z.; tak si, kakor janjka pod repom (umazan), Lašče-Levst. (M.).

jânka, f. der Weiberroch, Mur., Cig., Jan., Dol., vzhŠt.; — prim. švab. janke = weibliches Kleidungsstück, prim. tudi: nem. Jade, avstr.-nem. janker, Caf(Vest. I. 62.).

jánkara, f. = janka, C., Trst.(Let.); — prim. janka, C., Z.

janováti, šjem, vb. impf. jan delati, C.; — prim. 2. jan.

jântar, rja, m. der Bernstein, Cig., Jan., Cig. (T.), Erj.(Min.), nk.; — rus.

jântarjast, adj. bernsteinartig, Cig.

jântarjev, adj. Bernstein-, Cig., Jan.

jântarski, adj. Bernstein-: jantarska kislina, die Bernstein säure, Cig. (T.).

januār, rja, m. der Monat Jänner.

jánževec, vca, m. = šentjanževec, Mur.

jánževica, f. der Johanniskäfer, der Leuchtkäfer, Mur.

jánževka, f. das Hartheu (hypericum perforatum), Erj.(Rok.).

jápa, m. der Papa, Habd., Mur., kajk.-Valj. (Rad); — prim. madž. apa, Mik.(Et.).

jâpec, pca, m. = japica, C.

jâpek, pka, m. = japica, SlN., kajk.-Valj. (Rad).

jápica, m. dem. japa; das Wäterchen, Habd., Mur., C., Npes.-Vraž; — prim. japa.

jápnč, n. Cig., C., pogl. apno.

1. jâr, î, f. die Stelle, wo das Wasser schäumt, Ravn.-M.; — prim. 2. jariti.

2. jâr, î. f. das Sommergetreide, C.

1. jâr, jára, adj. 1) im Frühling gesäet; jára setev; jaro žito; — im Frühlinge geworfen, ausgebrütet; jaro kozle; jara kokoš; — 2) jara gospoda, neugebackener Abel, Z.; junge Herrschaften, (mit Bezug auf die erst kürzlich erfolgte Standeserhöhung), Cig.; die Afternoblesse, Kr.; tista mala napušljiva gospoda, kateri pravimo jara, LjZv.; Je jara gospoda, Drži se ko grof, Npes.-K.; — 3) = malopriden, muthlos, schwach, faul, C.

2. jâr, jára, adj. heftig, grimmig, zornig, Cig., Jan.; jara kača, Meg.-Mik., C.; Živi ogenj, jari žerec i. t. d. (tako pastirji okoli ognja pojo), Pjk.(Črt.); jara peč, heißer Djen, Z.

jarâmljica, f., pogl. jaramnica.

jarâmnica, f. die Hochwiede (trta, s katero se oje k jarmu privezuje), BlKr., Dol.; (jarâmljica, Lašče-Levst.(M.).

jarâmnik, m. tako bi se moralo glasiti, kar je na vzhŠt. jaremnik; — prim. jarmnik.

járati, am, vb. impf. lamentieren, Dict.

jârbol, m. der Maßbaum: jadra na jarbol natikati, Dalm.; — prim. furl. arbul.

jârboła, f. = jarbol, Notr.

jarbolec, lca, m. der Rothlauf, Cig., BlKr.-DSv.

jârbolo, n. = jarbol, Mik., Zv.; jarbola („jarbula“) škripljejo, SLN.

jârčad, f. coll. = jarci, BlKr.

jârče, eta, n. das Frühlingslamm, C.

1. jârček, čka, m. das männliche Frühlingslamm, Cig.

2. jârček, čka, m. dem. jarek, Valj.(Rad).

jârčica, f. 1) weißliches Frühlingslamm, C.; — 2) die Frühlingshenne, Cig.

1. jârčič, m. = 1. jarček, Cig.

2. jârčič, m. = 2. jarček, C.

1. járčiti, jârčim, vb. impf. 1) bespringen (vom Boß, Widder), M.; betieten (vom Hahn) : pectelin kokoš jarči, Cig., C., vzhŠt.; — j. se, sich paaren, falzen (von Vögeln, bef. Hühnern), Z., Cig.; — j. se, schäckern, C.

2. járčiti, jârčim, vb. impf. = jarke kopati (ob cestah), vzhŠt.

jârčji, adj. vom Schabboß, Cig.; zdehalo se mu je po polnem vinskem piskru, kakor lacnemu volku po jarči crkovini, LjZv.

jârčka, f. eine junge (im Frühjahr ausgebrüzete) Henne, Gor., Dol., vzhŠt.

jârčkast, adj. 1) grabenförmig, muldenförmig, Cig., Jan.; — 2) von Gräben durchzogen: jarčkaste ravnine, Vtov.(Km. k.).

jardána - jarína

— 359 —

jarína - jarúga

jardána, f. der Kaiserling (agaricus caesareus),
Ip.-Erf. (Torb.).

jaré, éta, n. das Lamn, C., Mik., Valj. (Rad.);
(járe, tako govore vsi goriški gorjani; besedo
„jagnje“ znajo le iz cerkve), Erj. (Torb.).

jarěb, m. = jereb, nk.

jarebica, f. = jerebica, nk.

jârec, rca, m. 1) eig. das männliche Frühlingum,
Cig.; gew. der unbeschnittene Schabock, der
Widder, Cig., C.; teknilo mu bo, kakor
jarcu juha = es wird ihm bekommen, wie
dem Hunde das Grasfressen, Cig.; — muth-
williger Menusch, C.; — tudi = kozel, Mur.,
Cig.; — 2) neki hrošč: der Widder (clytus
arietis), Erj (Z.); — 3) = jari ječmen, C.;
— 4) der Sommerlein, der Sommerflachs,
Cig., Jan., C., Nov.

jârek, rka, m. 1) der Graben; iz vretine (se
napravi) jarek, iz jarka pa potok, ogr.-Valj.
(Rad); mladost je norost: črez jarek skače,
kjer je most, Zv.; odtočni j., der Ableitungsz-
graben, Levst. (Močv.); — tieſes Thal, die
Schlußt, Mur., Cig., Jan., C., Nov., vzhŠt.
— 2) jama, ki vodo požira, das Saugloch,
Dane (Notr.-Erf. (Torb.).

járek, rka, adj. grell, gläußend: jarko solnce,
Ravn.; — hs., rus.

jarěla, f. = jarčica, Jan., C.

járem, rma, m. 1) das Dchsenjoch; — j. volov, ein
Baar Dchsen, Cig.; koliko jarmov volov pa
danes kupiš? Jurč.; — das Joch (rig.), die Unter-
jochung: otresti j. sužnosti, das Joch der
Knechtſchaft abschütteln, Cig., nk.; — 2) das
bewegliche Gatter an der Sägemühle, Cig.,
M.; — 3) die Haube der Glocke, die Glocken-
welle, Cig., M., Kr.; — 4) leseni pretin v
orehovem jedru, Bolc, Hrušica-Erf. (Torb.);
— 5) der Bergsattel, das Gebirgsjoch, Cig.
(T.), Jes.; — 6) = kladvenica, der Hammer-
hai oder Hammerſch (zygaena malleus), Erj.
(Z.).

jaremnica, f. = jarmnica, C.

jarémnik, m. = jarmnik, vzhŠt.

1. jären, rna, adj. = 1. jar, Frühlingss-, C.

2. jären, rna, adj. 1) grimmig, Cig., Jan.; —
kräftig, energisch, C.; — hurtig: jarno ho-
diti, C.; — 2) heßtönend, Mur.-Cig., Jan.;
jarni glas, jarni zvon, vzhŠt. - C.; jarnega,
čistega grla biti, Glas.

járica, f. 1) ein im Frühling gesäetes Getreide,
Mur., Cig., C.; — der erste junge Klee, Cig.:
— = otavič, vnuka, das Nachgrunmet, C.
Št.; — 2) ein junges weibliches Zchaſ, Cig.;
— eine junge Henne, Cig., Jan., C., Valj
(Rad), Dol., BlKr., Rez.-Baud.; — 3) ein
muthwilliges Weib, C.; — jaríca, Valj. (Rad).

járička, f. = jarčka, Dol.

jarîn, m. 1) der Wasserwirbel, (jer-) Cig., Jan.;
— 2) der Tümpel, (jer-) Cig.; — der Wasser-
behälter, das Baffin, (jer-) Cig., C., Valj
(Rad); kamenit j., Nov.; — mlaka, (jer-)
C.; — prim. 2. jariti.

1. jarína, f. die Frühlingssaat, die Sommer-
frucht, Mur., Cig., Jan., C., Gor.

2. jarína, f. die Stelle, wo das Wasser schäumt,
M.; — prim. 2 jariti.

jarišče, n., Mik., pogl. jarše.

jarišče, n. das Sommerfeld, = jaro polje,
V.-Cig.

1. jariti, im, vb. impf. 1) bespringen, belegen,
M., C., Štrek.; — j. se, sich begatten (von
Wößeln), Istra - C., Z., SIN.; — 2) j. se,
Frühlingsjunge werfen, C.; — 3) j. se, fau-
lenzen, C.; na solnco se jariti, sich sonnen, Z.

2. jariti, im, vb. impf. 1) = poditi: kam
jariš živino? Z.; — 2) j. se, Wellen bilden,
sich fräußeln: voda se jari tam, kjer črez
kamen teče, (jer-) Svet. (Rok.); kdaj se bo
voda jarila v Betezdi, so čakali, (jer-) Ravn.;
wirbeln: potok se jari, (jer-) 1.-Cig.; schäumen,
M.; voda se jari, kjer se s silo kam zaga-
ganja, (jer-) Dol.; — prim. 2. jar.

járka, f. 1) eine Sommerfrucht (3. B. der
Sommerrogen, der Sommerweizen), Cig., C.;
— 2) = junge Henne, Z., SlGor.

járkica, f., Jarn., Cig.; pogl. jarčica.

jarlice, f. pl. wäßliche Kirschen, Jarn.

jarmati, am, vb. impf. = jarmiti, Mur.

jarmenica, f. = jarmnica, C.

jarmenják, m. = jarmnik, C.

jarmeščica, f. neko jabolko, Valj. (Rad).

jarmica, f., Cig., C., pogl. jarmnica.

jarmič, ica, m. dem. jarm; das Einzeljoch für
einen Dchsen, Dol.; pos. les, v katerega se
kamba vtika, Notr.

jarmiček, čka, m. dem. jarmič, das Einzel-
joch, Notr.

jármiti, im, vb. impf. ins Joch spannen, an-
jochen: j. vole, Cig., Jan., M.; — unter-
jochen, knechten, C.

jármiljenje, n. das Anjochen: die Knechtung, C.
jármnica, f. die Jochwiede, Notr.

jármnik, m. der Seßnagel am Boche, Valj.
(Rad).

jármov, adj. Joch=: jarmova kamba, Levst.
(Zb. sp.).

jármovec, vca, m. der Jochochs, Mur. - Cig.,
Gor.

jármovka, f. 1) die Jochwiede, Mur.; živ-
ljenje, ki ni trhle jarmovke vredno, Jurč.;
— der Jochriemen, C.; — 2) das Jochſein,
an dem der Dchs zieht, Cig., Jan.

jarníca, f. 1) = seno prve košnje, Idrija-
Svet. (Rok.), Tolm.-Erf. (Torb.); — 2) jár-
nica, das Rispengras (poa pratensis), Kobo-
vid-Erf. (Torb.).

járnost, f. 1) die Energie, der Muth, C.; —
die Hurtigteit, C.; — 2) die Heßtönigkeit,
Mur.

jarobújen, jna, adj. schr. üppig, Jurč. (Tug.).

jarôst, f. der Zornmuth, der Ingrimm, Cig.,
Jan., Cig. (T.).

jarovína, f. = 1. jarína, C.

járše, eta, n. einjáfriges Lamm, Hrušica(Istra)-
Erf. (Torb.); gen. jaršéta, (jers-) Štrek.; —
nam. jaruše, Erj. (Torb.); (po Mik. V. G. I.
Sb. nam jariše).

jarúga, f. tiefer Graben, Mik., Valj. (Rad),
Rut. (Zg. Tolm.), BlKr.

jarúgast - jasnóok

— 300 —

jásnost - jáviti

jarúgast, adj. voll Schluchten und Gräben: j. svet, BlKr.; jarugasta cesta, voll Gräben, Vrt.

járuh, m. der Jährling, junges Schaf, C., Z.
járuše, eta, n. = jare, jarče, C.

járušica, f. = jarčica 1), C.

járušič, m. junges Schaf, C.

jás, m. die Helle, der Schimmer, der Glanz, C.

jása, f. baumloise, gelichtete Stelle im Walde, Cig., C., Mik. Goriš.

jáselce, f. pl. dem. jasli; das Futtertrippchen; — das Weihnachtskrippchen.

jáselčen, čna, adj. Krippen-; jaselčna ves-
lica, ZgD.

jásen, sčna, m. = jesen, die Ejche (fraxinus excelsior), Kras-Erj. (Torb.).

jásen, sna, adj. 1) heiter, hell, licht; jasno je,
eš ist heiteres Wetter; nebo je jasno, kakor
ribje oko; jasna noč; jasno oko, ein helles,
umgetrübtes Auge; jasno čelo, heitere Stirne,
Cig.; — hell (o barvi): jasna barva, Cig.,
Jan.; jasen v lice, jasnega obraza, blas,
schlecht ausšehend, Z., Lašče-Levst.(M.); ves
bled in jasen, LjZv.; — jasen gozd, gelich-
teter Wald, Dol.; na jasno, ins Freie, Levst.
(Pril.); jasna streha, durchlöchertes Dach, Z.,
ce je jasno na sv večer, so jasni kozolci
(leer), Dol; — 2) vernunftklar, Cig.; jasna
glava, ein heller, aufgeklarter Kopf, Cig., C.;
jasno je v glavi, C.; — jasni presledki, jasna
trenotja, lichte Augenblicke (eines Gifteſes-
kranken), Cig. (T.); — 3) klar, deutlich, jasno
razložiti kaj; to je jasno, kakor beli dan,
das liegt auf der flachen Hand; jasni pojmovi,
deutliche Begriffe, Cig. (T.); — 4) lebhaft,
munter: jasna devojka, ogr.-C.

jasenica, f. die Blütenesche (fraxinus ornus), Kras-Erj. (Torb.).

jasíka, f. die Zitterpappel (populus tremula),
Cig., Jan.; prim. jesika; — die Blütenesche
(fraxinus ornus), Kras-Erj. (Torb.).

jáskati, am, vb. impf. hellaut gackern: kokoši
jaskajo, C., Z., jvžhŠt.; — pren. laut schreien
(zankend, jammernd u. dgl.), Z., jvzhŠt.; kle-
petave žene jaskajo, Dol.

jásla, f. = asla, Habd.-Mik.

jásla, n. pl. = jasli, Valj. (Rad).

jásle, sel, f. pl. = jasli, Mur., jvžhŠt.

jásli, f. pl. die Futterkrippe.

jáslice, f. pl. dem. jasle, = jaselce.

jasmín, m. = jazmin, Jan.

jasnica, f. eine heitere Stelle am bewölkten
Himmel, Jan.

jásnič, m. = jasno nebo: ponočni jasnič spo-
mladi ni dober, Tolm.-Strek. (Let.).

jasnílo, n. die Erklärung, die Verdeutlichung,
Raič(Let.); der Commentar, Bes.

jasnína, f. die Heitre, M.

jasniti, im, vb. impf. 1) hell, heiter machen,
aufheitern, Cig., Jan.; — j. se, sich aufhei-
tern, sich aufhellen (vom Wetter); jasni se
od severa do juga; — 2) erklären, deutlich
machen, Raič(Let.).

jasnoglávec, vca, m. heller Kopf, C.

jasnoók, óka, adj. helláugig, Cig.

jásnost, f. 1) die Heitre, die Helle; — 2) die
Verstandeshelle, die Aufgeklärtheit, Cig.; —
3) die Deutlichkeit.

jasnóta, f. = jasnost 1), Jan.

jasnovíden, dna, adj. hellschend, M.

jáspis, m. = jašma, der Jaspis, Cig.(T.).

jáspra, f. der Asper (türtische Münze), Cig.

jástog, m. der Hummer (hommarus vulgaris),
Erj.(Ž.); — hs. iz it. ástaco.

jástran, m. = jastreb, Mur., Jan.

jástreb, m. der Habicht, der Hühnergeier; — kra-
ljevi j., der Geierkönig (sarcoramphus papa),
sivi j., der graue Geier (vultur cinereus), be-
loglavi j., der weißköpfige Geier (vultur ful-
vus), Erj.(Ž.); črni j., der schwarze Milan,
Levst. (Nauk.); tudi: jástreb, Dol.

jástrebar, rja, m. der Habichtsfänger, Cig.

jástrebast, adj. geierartig, Cig.

jástrebič, m. junger Habicht, Cig.

jástrebína, f. die Gaisraute, das Pestilenzkraut
(galega officinalis), C.

jástrebji, adj. Habichtš, Jan., C.

jástrob, m. = jastreb, Dict., Mur., Mik., Met.

jášcar, rja, m. die Speisefammer, Kor.-Jarn.

jáščarica, f. Cig., Erj.(Torb.); pogl. jaščerica.

jáščerica, f. 1) die grüne Eidechse (lacerta viridis), okoli Škoffe Loke (Gor.); (die Eidechse, Cig., Jan); — 2) die Meisterwurz (imperatoria ostruthium), Cig., C., (jaščarica) na Kaninu, Bolec-Erj.(Torb.); — prim. stsl. jašterica.

jaščica, f. dem. jaška; — = vrat, der Griffel
 bot.), V.-Cig.

jášek, ška, m. 1) das Wasserbecken, Cig., Jan.;
— 2) der Schacht, V.-Cig., D.Sv.; — dvomna
beseda; prim. jaška.

jášiti, jášim, vb. impf. = jahati, Z.; lintverja j.,
Pjk. (Črt.).

jáška, f. 1) die Erdvertiefung, V.-Cig., Jan.;
— 2) die Schachtel, (?) C., Z.; —prim. jačka. (?)

jáškica, f. dem. jaška; die Büchse, Jan.; (nam. jaščica).

jašma, f. neki kremenjak, der Jaspis, Cig. (T.), Erj. (Min.); — rus.

jašmast, adj. jašpisartig: jašmasti opal, der
Jaspišopal, Cig.

jašmina, f. das Jaspisgut, Cig.

1. játa, f. der Schwarnt, die Schar; j. svinj, j.
golobov.

2. jata, f. die Hütte, C.; — die Grotte, die
Höhle, Z.

játagan, m. velik nož, der Fatagan, Jan.

játó, n. = jata, Habd., Cig., Rib.-Mik., BlKr.

játoma, adv. scharenweise, C., Zv., LjZv.

jáva, f. der Steinbruch, Rihenberk-Erj.(Torb.); — prim. furl. giave, nt. cava, der Steinbruch, Štrek.(Arch.).

jávalne, adv. vermuthlich nicht, schwerlich, kaum,
Mur., Gor.-Cig., Jan., nk., Tolm., Savinska
dol.; — prim. bav. jawolnet = ja wohl nicht,
Levst. Nov. XXIV. 405.

jáven, vna, adj. öffentlich, Cig., Jan., nk.; — hs.

jáviti, im, I. vb. pf. 1) melden, bekannt geben,
Jan., C., nk.; — j. se, sich meldet, Cig.; javi
se mimo grede pri meni, BlKr.; — 2) j. se,

jâvk – jâzbina

— 361 —

jazmīn – jėčati

sich zeigen, erscheinen, Cig., ogr.-C.; sv. Jo-
žef se je javil in v Betlehem prišel, ogr.-
C.; —II. vb. impf. otrok se javi, das Kind
kommt (bei der Geburt) zum Vorschein, Hal.-
C.

jâvk, m. die Wehklage, der Jammer, Cig., Jan.

jâvka, f. = javk, Mur.

javkálo, n. der Janmerer, Cig.

jâvkanje, n. das Jammern, das Wehklagen.

jâvkti, kam, čem, vb. impf. jammern, ächzen,
wehklagen; teta je javkala po nemško in
laško, Jurč.

jâvkavec, vca, m. der Jammerer, Valj.(Rad).

jávknič, jávkemn, vb. pf. aufjammern, jam-
mernd auſsprechen, LjZv.

jávljati, am, vb. impf. ad javiti; 1) bekannt
geben, melden, nk.; — j. se, kund werden, C.;
— 2) j. se, sich zeigen, erscheinen, C.

jávljenje, n. die Meldung, die Befanntgebung,
C.; — die Manifestation, Zora.

javnocvětka, f. javnovectke, Phanerogamen
 bot.), Cig.(T.).

javnopráven, vna, adj. das öffentliche Recht

betreffend, DZkr.
jávnost, f. die Offentlichkeit, Cig., Jan., nk.
jávor, m. 1) der Ahorn; beli j., der Berg-
Ahorn (acer pseudoplatanus), Tuš. (R.); —
2) neka vinska trta, SlGor.-Erv.(Torb.); —
weißer Mehlweiß, Trumm.; mali j., weißer
Ortlieber, Trumm.; drobni j. = bela mor-
sčina, gelber Kracher, Trumm.

jávorec, rca, m. dem. javor; kleiner Ahorn.

javoríka, f. = lavorika, Mur., C., Z.; — hs.

jávorina, f. das Ahornholz.

jávorje, n. der Ahornwald.

jávorišče, n. = javorje, C.

jávornik, m. eine Art Rebe = marvin, gla-
vačica, rumenjak, Vtov.-C.

jávorov, adj. ahornen, Ahorn-.

jávorovina, f. das Ahornholz.

jávorovje, n. = javorje, Cig., Jan.

jâvskati, am, vb. impf. = javkati, C., Z.

jáz, pron. ich; pomni: on je za dva mene
močen, er ist so stark wie zwei meinesgleichen
Notr.

jáz, m. = jazba, die Höhle, C., Z.

jázba, f. 1) das Loch, die Höhle, Mur., Cig.,
Met., Vrt.; zverine so po jazbah se skrivale,
Levst. (Zb. sp.); — 2) das Dachsweibchen,
Štrek.

jâzbec, beca, m. der Dachš (meles taxus).

jâzbečar, rja, m. der Dachsgrund (canis ver-
tagus), Cig., Erj.(Ž.).

jâzbečast, adj. dachsartig: dachsgrau, Cig.

jâzbečev, adj. Dachs-; jazbečevo meso, das
Dachsleisch, Cig.

jazbečevína, f. das Dachsleisch, das Dachsfell,
Cig., Jan.

jâzbečevka, f. die Dachšin, Cig.

jâzbečinja, f. die Dachšin, Cig.

jâzbečji, adj. Dachs-.

jâzbina, f. 1) das Dachsloch, der Dachsbau,
Mur., Cig., Jan., Dol. BlKr.; Iz jazbine jaz-
bec pogleda zaspan, Str.; — 2) die Erdhöhle,
die Grotte, Mur., Cig., C.; v jazbinah sta-

nuje divji mož, LjZv.; — 3) = jazbečevina,
Jarn.

jazmín, m. der Jašmin (jasminum), Cig.

jazmīnov, adj. Jašmin, Cig.

jazmīnovec, vca, m. der Jašminstrauch, Jan.

jâzvec, vca, m. 1) = jazbec, Mur.; — 2)
gožica na cepeh, C.

jâzvečina, f. = jazbina 1), C.

jâzvečka, f. die Dachšin, Fr.-C.

jazvíca, f. die Dachšin, C.

jâzvina, f. = jazbina 1), C.

jáža, f. = ježa, jez, Cig., BlKr.

jěš, interj. je, je nun; je, moj sin, jaz tega ne
vem. Levst. (M.); je, ali me ne poznaš?
jvzhŠt.; je te! ei! Bes.

jěb, jéba, m. der Beischlaf, Mur.

jéba, f. = geba 1). Cig., Gor.

jebáč, m. der Hurer, C.

jébati, jébam, vb. impf. Beischlaf pflegen.

jébee, bca, m. = jebač, Mur., Valj.(Rad).

jeberíka, f. Polj., pogl. jerebika.

jeblíca, f. GBrda, pogl. golbica, škrjancec.

jecálo, n. der Stotterer, M

jécanje, n. das Stottern, das Stammeln, Mur.,
Cig.

jécati, jěcam, vb. impf. stottern, stammeln.

jécav, adj. stammelnd: j. jezik, Dict.; stotterig,
Cig.

jécavec, vca, m. der Stotterer, Cig.; der
Stammler, Meg., Mur.

jécavka, f. die Stottrerin, die Stammlerin,
Mur.

jěckati, am, vb. impf. = jecati, C.

jecljánje, n. das Stottern, das Stammeln.

jecljáti, âm, vb. impf. stottern, stammeln.

jecljáv, áva, adj. stotternd, stotterig, stammelnd,
Cig., Jan.

jecljávec, vca, m. der Stotterer, der Stammler,
Cig., Jan.

jecljávka, f. die Stottrerin, die Stammlerin,
Cig.

jecljiv, íva, adj. = jecljav, Jan.(H.).

jěč, m. das Aechzen, C.

1. jěča, f. der Kerfer, das Gefängnis; die Ge-
fangenanstalt, DZ.; vtekniti koga v ječo,
jemanden einkerfern.

2. jěča, f. = ječ, C.

3. jěča, f. = ječmenova in ržena zmes, Gor.-
DŠv.

ječálo, n. der Wimmerling, Cig.

ječanje, n. das Aechzen, das Wimmern, Mur.,
Cig., Jan.; jěčanje, ogr.-Valj.(Rad).

ječár, rja, m. der Kerfermeißer, Mur., Cig.,
Jan., Ravn.; vojaški j., der Profoß, Cig.

ječaríca, f. die Kerfermeißerin, Cig., Jan.

ječárna, f. der Gefängnišraum, DZkr.

ječárstvó, n. das Kerfermeisteramt, Cig., Jan.

jěčati, im, vb. impf. jammern, ächzen, wimmern,
Mur., Cig., Jan., Lasče-Levst.(M.); ktor po-
gosto ječi, dolgo mu ne zazvoni, Npreg.-
Jan. (Slovn.); kadar hudobni poglavarstvo
zadobe, ljudstvo ječi, Škrinj.-Valj (Rad):
Ječe pod težkim jarmom sini Slave, Preš.
jěčati, am, vb. impf. im Kerfer halten, gefan-
gen halten, Jan., M.; pogl. ječiti.

ječav — jěd

— 362 —

jěda — jediti

jěčav, adj. ktor rad ječi: j. človek, ein Wim-
merling, Cig.; j. skopuh, LjZv.

jěčavec, vca, m. der Hammerer, Cig., Jan.;
bolehen j., LjZv.

jěčavka, f. die Janmrerin, Cig., Jan.

jěčavt, m. der Wimmerling, Cig.

jěčenje, n. die Gefangenhaltung, DZ.; die Ge-
fängnisstraße, Jan.

ječerma, f. ein Weiberrock ohne Aermel, Istra-
Cig.; — die Weise der Ustofen, SLN.

jěčiti, im, vb. impf in Haft, im Kerker halten,
Cig., Jan., C., DZ., Dol.; v temnicah so
strastni poglavarji turški ječili nesrečne kri-
stijane, Navr. (Let.): jel ga je ječiti in po-
stiti, LjZv.; j. se, im Kerter gehalten werden:
ječil se je v Sibiriji, Glas.

ječljiv, adj. ktor rad ječi, C.

jěčmen, čna, m. 1) die Geriste; j. phati, Gersten-
graupten machen, Cig.; navadni j., gemeine
Gerste (hordeum vulgare), Tuš. (R.); dvo-
vrstni j. ali j. dvovrstnik, die zweieilige Gerste,
die Blattgerste, Cig., C.; j. šestovrstnik, die
Herbstgerste, Cig.; rebrnati j., die viereilige
Gerste, V.-Cig.; j. golec, die nackte Gerste,
Cig.; ribji, resnati j., die Bartgerste, Cig.;
mišji j., die Mäusegerste, Cig.; — 2) das
Gerstenkorn (eine Entzündung am Augenlid-
rande), Cig., Jan., C., M., Kr.

ječměn, adj. = ječmenov, Mur., C.

ječměnast, adj. gerstenförmig, Cig.

ječměnčica, f. neka hruška, Sebrelje(Goriš.-)
Erj. (Torb.).

ječměnec, nca, m. das Gerstenkorn (eine Ent-
zündung am Augenlidrande).

ječmenica, f. 1) das Gerstenstroh, Jan, Vrtov.
(Km. k.); — 2) die Gerstengrüge, Polj.

ječmeník, m. die Gerstengrüge, Cig.

ječmenika, f. das Haargras (elymus), Erj.
(Rok.), C.

ječmenina, f. das Hordein, Cig.

ječměnišče, u. der Acker, auf dem Gerste ge-
baut war.

ječmenják, m. das Gerstenbrot, Cig., Jan.,
Pohl.-Valj. (Rad).

ječměnji, adj. = ječmenov, Cig., Jan.

ječměnka, f. 1) die Gerstengrüge, M., C., Ravn.
(Abc.); — 2) der Spektweißen, Pri Fari-
Strek.(LjZv.); — neko jabolko, Mariborska
ok., Škrilje pod Čavnom - Erj. (Torb.); —
neka hruška, Slap, sv. Duh pri Krškem-
Erj. (Torb.).

ječměnov, adj. aus Gerste, Gersten-; ječmenov
kruh, ječmenova kaša.

ječměnovec, vca, m. 1) das Gerstenbrot, Mur.,
Jan.; — 2) der Gerstentrank, Cig.

ječměnovica, f. das Gerstenstroh, Cig., Jan.

ječměnovka, f. 1) = ječmenovica, Cig., Jan.,
C.; — 2) die Bierwürze, Erj.-Cig. (T.), C.,
DZ.

ječměnščak, m. = ruski oves, C.

jěčnik, m. = ječnik, Cig. (T.).

jěd, î, f. 1) das Essen, Mur., Cig., Jan.; ve-
like jedi biti, viel zu essen pflegen, C.; —
ni za jed, es ist ungenießbar, Cig.; ako kaj
najde k jedi (germ.), Krelj; dosti k jedi, geung

zu essen, Dalm.; — 2) das Essen, das Mahl,
die Mahlzeit; pri jedi; (= na jedi, C.); po
jedi, nach Tische; velika jed, die Tafel, C.;
— 3) die Speise; mesna jed, die Fleischspeise;
postna jed, die Fastenspeise; jed in pijača,
Speise und Trank; — die Kost, Cig., Jan.

jěda, f. = ajda, Tuš. (R.), Rez.-C., KrGora.

jěda, conj. ob, C., Krelj.

jedáča, f. die Speise, C., GBrda-Erj.(Torb.);
dobili so jedače in pijače, SLN.; črvi, polži,
školjke in majhne ribe so mu (raku) pogla-
vitna jedača, Erj. (LjZv.).

jedališče, n. der Ort, wo man zu speisen pflegt,
Cig., C.

jedálnica, f. das Speisezimmer, C.

jedálq, u. 1) die Löffelöffnung, C.; — 2) pl.
jedala, das Eſſbesteck, Jan. (H.).

jédati, am, vb. impf. zu essen pflegen, Glas.-
Mik.

jédavec, vca, m. 1) starker Esser, KrGora;—
2) der Flußsspat, Jan., C., Erj.(Min.).

jédavica, f. die Eſſucht, Z.

jědba, f. das Essen, Mur.; die Kost, C.; — die
Speise, Guts.(Res.)-Valj.(Rad).

jědec, dca, m. der Esser, Mur., Cig., Jan.;
kjer je veliko blaga, tamkaj je tudi dosti
jedcev, Škrinj.-Valj.(Rad); jedcev je dosti,
pa jesti je malo, jvzhŠt.; — der Kostgänger,
Cig.; — tudi: jedèc, dcà, Dol.

jědek, dka, m. die Essware, C.

jědek, dka, adj. äßend, beizend, Cig., Jan.,
Cig.(T.), C., DZ., Erj.(Som.); j. sok, äßen-
der Saft, C.; jedka voda, das Aczwasser,
Cig.

jěděn, dna, adj. 1) Eſſ-, Speise-: jědna žlica,
der Eſſlöffel, C.; jedni list; — 2) eſſbar,
Cig., Jan.

jédčn, dna, num. = eden, Mur., nk., Ljub.

jěder, dra, adj. = jedrovit, Cig. (T.); — hs.

jědež, m. der Esser, Cig., Jan., nk.; hranivec
je našel jedeža, Vod. (Izb. sp.).

jédévati, am, vb. impf. = jedati, zu essen pflegen,
Dol., Mik., Nov.

jédica, f. die Esserin, Cig., Jan.

jédičen, čna, adj. eſſgierig, Jan.; (nam. jěde-
děn?).

jédičnost, f. die Eſſgier, Jan.; — prim. je-
dičen.

jédíten, łań, adj. Speise, Cig., Jan., nk.; je-
díłni list, der Speisejettel, die Speisekarte,
Cig., nk.; jedilna posoda, das Eſſgeschirr,
Levst. (Pril.).

jédilnica, f. der Speisesaal, das Speisezimmer,
Mur., Jan., C.

jédílnik, m. der Speisejettel, Cig.

jédílq, n. das Essen, Cig., Jan.; die Kost, die
Nahrung, Cig., Jan.; — die Eſſware, das
Lebensmittel, Mur.; coll. die Lebensmittel:
Le malo vam jedila, bratje, hranim, Preš.;
— die Speise, das Gericht, Cig., Jan.

jedin-, išči pod: edin-.

jédíšče, u. der Speiseort, Jan. (II.).

jediti, im, vb. impf. Z., pogl. jaditi.

jedivō - jédrnat

— 363 —

jédrnatost - jègnō

jédīvō, n. die Essware, Trst. (Let.); — die
Kost, Jan.

jědka, f. 1) die Esserin, Z.; — die Kostgängen-
rin, Cig.; — 2) starker Appetit, C.; šalivo:
nima jetike, ampak jedko ima (= rad jé),
jv7h.St.

jědkarstvō, n. die Aetkunst, h. t.-Cig. (T.).

jědkati, am, vb. impf. ägen, h. t. - Cig. (T.);
"radieren", Navr. (Let.).

jědkost, f. die Aetkraft, die Beizkraft, Cig., C.

jědkováti, ûjem, vb. impf. = jedkati, Navr.
(Let.).

jědkovica, f. = jedka voda. Cig. (T.).

jědljiv, íva, adj. eſſbar, Mur., Cig., Jan., C.;
— pogl. jeden 2).

jědnica, f. 1) das Speisezimmer, C., Z.; —
2) die Speisehöhe, C.

jedno-, išči pod: eno-

jednčě, adv. = enkrat, ogr.-C., LjZv.; —prim.
cdnok.

jědnost, f. die Essbarkeit, Cig.

jědrast, adj. 1) kernig, Z.; — 2) kernartig,
Cig.

jedrát, áta, adj. großkernig, kernig, Cig., C.:
če zlahtnejši je sad, menj jedrate so nje-
gove peške, Pire; — pren. jedrat odgovor,
bündige Antwort, Cig.

jědřce, n. dem. jedro; das (in einer harlen
Schale eingeschlossene) Kernchen; orehovo j.;
jedrea iz orehov jemati; — das Kernkörper-
chen, Erj.(Som.); — očesno j., der Augen-
stern, Guts, Jarn., Cig., C.; — jědřce, Valj.
(Rad.).

jědrčast, adj. kernig, kernreich, M.

jědrčat, adj. kernig, kernreich, Cig.

jědrčen, čna, adj. Kern: -čno mleko, die
Mandelmilch, C.

jědrčje, n. coll. Kerne, n. pr. izluščena bučna
jedrea, (jedrěje) v7h.St.

jědrčnik, m. = granit, Jan.(H.).

jedrěn, adj. kernhaft, kernig, Mur., Cig., Jan.;
— pren. jedreno pisanje, gedrängter Stil,
Cig. (T.).

jedrīca, f. = četrt orehovega jedra, Valj.(Rad);
— der Mandelkern, Z.

jedrik, ika, m. die Wegwate, Cichorie (cicho-
rium intibus), Goriš.-Erj.(Torb.); — prim.
ledrik.

jedrīna, f. die Kernigkeit, die Gedrängtheit, die
Bündigkeit (stil.), Cig. (T.).

jědrka, f. = jedrce, Mur.

jedrkō, n. = jedrce, Habd.-Valj.(Rad).

1. jědrn, adj. 1) Kern: jedra postelja, das
Kerngehäuse (pericarpium), 1.-Cig.; — 2)
kernig, Jan.; — bündig, gedrängt, Cig. (T.);
jedrna slovnica, Raitc (Let.).

2. jědrn, adj. = jadrn, schnell, hurtig, Dict.,
ogr.-Mik.; jedrno, schnell, flugš, Meg.,
Dict., Trub., C.; pojdite jedrno vunkaj
na ceste, Schoenl.; Jedrno začutim, Kam
zeva še dalj, Vod.(Pes.); — prim. stsl. jědrb
= hiter.

jědrnast, adj. kernicht, Cig., Jan.

jědrnat, adj. kernig, fernreich; = j. les, festes
Holz, Cig.; jedrnata ruda, derbes Erz, Cig.;

jedrnata hribina, dichte Felsart, Erj. (Min.);
— markig, gehaltreich, bündig, Cig., Jan.;
jedrnata beseda, pisava, Cig., nk.

jědrnatost, f. die kernige Beschaffenheit; — die
Präcisation, die Bündigkeit, Cig., Jan., nk.

jědrnica, f. die Kernhaut, Cig.

jednīti se, ím se, vb. impf. = uriti se, sich
üben, ogr.-C.; — prim. 2. jedn.

1. jědrnost, f. die Kernigkeit, die Festigkeit, C.,
Z.; — die Bündigkeit, Cig. (T.).

2. jědrnost, f. die Hurtigkeit, die Vereitwillig-
keit, der Eifer, Dict., ogr.-Mik.

jědrą, n. der (in einer harten Schale einge-
schlossene) Kern; — der Ţeinkern (min.),
h. t.-Cig. (T.); ognjenov., der Fenerbuken,
Cig.; očesno j., der Augenstern, C., Z.;
— das Kräftigste, das Beste einer Sache:
der Gehalt (eines Erzes), Jan.; der Fein-
gehalt, Erj. (Min.); zlato slabejšega jedra,
Vrt.; das Korn (bei Münzen), Cig.; — voda
svoje jedro tira —, hat die Hauptströmung —,
C.; — brez jedra, ohne Saft und Kraft, Cig.;
— die Elite, Cig., Jan.; j. vojščakov, die
Kerntruppen, Cig.; — der Inhaltskern, die
Quinteffenz (einer Wissenschaft, Lehre, Schrift),
Mur., Cig., Jan.; — der Abrijs, das Compen-
dium, Cig. (T.).

jedrovit, adj. kernig, kernreich, Jan.; —
kerz-
haft, kernig, gehaltreich, Jan., Cig. (T.).

jedrovitost, f. die Kernhaftigkeit, der Reichthum
an Gehalt, Jan.

jedrovje, n. der Inhalt einer Ruß, ogr.-C.

jěduh, m. = jedun: Kosilo tako ne mika je-
duha, Str.

jedūn, m. ein starker Esser, der Vielfraß, Cig.,
M.

1. jědva, adv. kaum, Jan., ogr.-C., nk.; „odvo“
Ben.-Mik.).

2. jedva, pron. = onadva, jedvina mati = njiju
mati, ogr.-Mik.

jědvaj, adv. = 1. jedva, Habd.-Mik.

jégati, am, vb. impf. zu verstehen geben, sagen,
erwähnen, Gor.-Z., Tolm.-Levst.(Rok.), Polj.;
— prim. jekati (?).

jěgełček, čka, m. dem. jelec; to bi bila pra-
vilna pisava za: jegółček, kakor se izgovarja,
die Schlüsselblume (primula acaulis), Nov.,
D Sv., jv7h.St.

jěgla, f. Cig., C., Polj., pogl. igla.

jeglěce, (jegelče), gełča, m. = jaglec, die Schlüssel-
blume, Cig., Lašče, Rib.-Levst.(M.); (glasi
se nav. „jegółc“); — prim. iglec.

jeglíca, f. Cig., pogl. iglica.

jeglič, iča, m. jegliči, Schlüsselblumen (pri-
mulaceae), Cig. (T.), Tuš. (R.).

jegliči, m. pl. der Hirjebrei, Jan., Valj. (Rad);
Marinka mi skuha Jegliče na noč, Npes.-
Schein.; — pogl. jagliči pod: 2. jaglič.

jěgniti, jěgnem, vb. pf. ad jegati = golsniti,
Erj.(Torb.); kar jegnil ni, Z.; —prim. jek-
niti (?).

jěgnō, n. = gymno, die Dresdtenne, Hrušica
v Istri-Erj.(Torb.); — der glatte Boden vor
dem Hause, Z.; der Hof, Prim.-Cig., C., Z.

jegúlja — jeklénec

— 364 —

jeklenica — jelenica

jegúlja, f. = ogor, der Al; — prim. lat.
anguilla.

jegúljar, rja, m. der Alsfänger, der Althändler,
Cig., Jan.

jegúljast, adj. aalartig, aalförmig, Cig., Jan.

jegúljen, ljna, adj. = jegulji, Z.

jegúlji, adj. Al-, Mur., Cig., Jan.

jegúljica, f. dem. jegulja: 1) kleiner Al, Cig.,
Jan.; — 2) lepova j., das Kleisterächen (an-
guilla glutinum), ocetna (kisova) j., das
Effigälchen (a. aceti), Erj. (Z.).

jeguljína, f. das Altsleisch, Cig.

jegúljiti, güljim, vb. impf. Nalfische fangen,
aalen, Cig., C.

jegúljnik, m. = jegulnjak, Mur.

jeguljnák, m. der Albehälter, der Alteich,
Mur., Cig., C.

jegúljski, adj. = jegulji, Z.

jèh, interj. je! adh! (izraz začudbe, žalosti
1. t. d.), Levst. (M.), Z.

jěha, interj. = jeh! Z.

jěhata, interj. = jeh! Z., jvzhŠt.

jěj, interj. (izraz začudbe, bolesti:) je! Cig.,
Jan.; jej. kako je to lepo! Cig., jvzhŠt;
ach! jej, kaj bo zdaj! jvzŠt.

jěja, f. Speije, C.; pija in jeja, Speije und
Trank, Jan.

jějda, f., Cig., Jan., Tuš. (R.), Valj. (Rad),
pogl. ajda.

jěk, jěka. m. der Hall, der Schall, Mur., Cig.,
Jan., Valj. (Rad); das Echo, Guts., Jarn.,
Mur., Jan., Sen. (Fiz.), nk.

jěka, f. das Echo, Guts., Mur., Cig., Jan., Cig.
(T.), Valj. (Rad).

jěkati, jěkam, vb. impf. beim Fall, Stoß hallen,
dröhnen, Z.; — anstoßen, anprallen, Z.,
Bes.

jěkel, kla, m. der Hakenzahn, V.-Cig., Jan.;
(jekelj), C.; — prim. nem. Häkel, Haken =
Hakenzahn. (?)

jeketáti, etám, éčem, vb. impf. = jecljati, C.

jeklár, rja, m. der Stahlmacher, der Stahl-
händer.

jeklárnicá, f. die Stahlschmiede, die Stahl-
sfabrif, Cig., Jan., Cig. (T.).

jeklárstvó, n. die Stahlfabrication, Jan.
(Slovn.), nk.

jéklast, adj. stahlarlig, Cig.

jekláti, ám, vb. impf. stáhlen, Mur.

jeklec, kleca (kelca), m. die Gabel an einem
Hamen (Fischneg), 1. - Cig.; — prim. nem.
Häkel.

jeklên, adj. 1) von Stahl, stählern; jekleno
pero, die Stahlfedern; jeklena litina, der Guss-
stahl, Cig. (T.); — jeklen človek, abgestählt,
Cig., BlKr., M.; jekleno zdravje, eiserne
Gejundheit, Cig.; — compact, Cig. (T.); —
derb (min.), Cig. (T.); — gehaltreich, voll, Cig.
(T.); jekleno zrnje, žito, vollkörniges, gedie-
genes, schweres Getreide.

jeklênast, adj. stahlicht, stahlseßt, stahlderb,
Cig.; — stahlblau, V.-Cig.

jeklénec, nca, m. der Siderit oder Eisenpat,
Erj. (Min.), Cig. (T.).

jekleníca, f. 1) = jeklarnica, Cig., C.; (je-
klénice), Vod. (Pes.); — 2) die Stahlfedern,
Z., S.N.; — 3) die Stahlquelle, Jes.

jeklenína, f. die Stahlware, Cig., Jan.

jeklenínar, rja, m. = jeklar, Cig.

jekleníti, ím, vb. impf. stähten, V.-Cig.

jeklénka, f. jeklena sulica, Nov.-C.; jeklena
sablja: Ti skrhaj nad njim Preteče jeklenke, Zv.

jeklénovec, vca, m. nk., pogl. jeklenec.

jeklína, f. = jeklenina, C., Z.

jeklíti, ím, vb. impf. stáhlen, Cig., Jan.

jekljáti, ám, vb. impf. = jecljati, C., Vest.

jekljáv, áva, adj. = jecljav, ovr.-M., C.

jekljénje, n. das Stählen, Cig.

jéklop, n. der Stahl; lito jeklo, der Gussstahl,
Cig., Jan.; jeklo na modro greti, višnjeliti,
den Stahl blau anlaufen lassen, Cig.; —
iz stvn. ecchil, bav. eckel, in to iz lat. acu-
ale, Mik. (Et.).

jeklorèz, réza, m. der Stahlstich), Cig., Jan.,
Cig. (T.), nk.

jeklorêzec, zca, m. der Stahlstecher, Cig.,
Jan., nk.

jeklovína, f. die Stahlware, Jan., C.

jeklovít, adj. stahlhältig, C.

jekniti, jěknem, vb. pf. einen Laut hören lassen, S.N.; aufächzen, Mur., Jan.; — beim Fallen, Schlagen oder Anstoßen einen Schall hören lassen, Mur., C., Bes.; tako me je vrgel, da je vse v meni jeknilo, Z.

jeköt, óta, m. das Drohnen (beim Fall), Z.

jěl, š, f. die Tanne, Meg., Guts., Mur., V.-
Cig., Jan., Tolm.; jeli ali hoje, Ravn. (Abc.).

jělła, f. die Tanne, Mur., Jan., Mik.

jětca, f. dem. jel; eine kleine Tanne, Cig.

jělce, n. das Heft, Meg.; der Degengriff: tudi
jelce je za ostrim noter (v trebuh) šlo, der
Griff mit der Klinge drang hinein, Dalm.;
— prim. helce.

jělcegar, rja, m. der Herzogsapfel (iz: hercegar), Kr.-Erj. (Torb.).

jélen, jeléna, m. 1) der Hirsch; der Edelhirsch
(cervus elaphus), Erj. (Ž.); j. osmorogljač,
der Achtender, S.N.; „kaj gledaš, kakor jelen
v praprot?“ tako reko človeku, ki kake jedi
nehče, in jo zato nevoljen ogleduje, Erj.
(Torb.); severni j., das Renntier (cervus
tarandus), Erj. (Ž.); — 2) Name eines hirsch-
sfarbigen Dachsen, Cig., Jan., Dol., Levst. (M.);
— 3) divji j., der Hirschfäser (lucanus cer-
vus) = rogač, Skrilje pod Čavnom - Erj.
(Torb.).

jelčna, f. kravje ime, Tolm.-Erj. (T.), BlKr.

jelénče, eta, n. dem. jelen; 1) das Hirschkalb;
— 2) ein hirschfarbener Dchs., Vrtov. (Km. k.).

jelěnček, éka, m. dem. jelenec, jelenek; das
Hirschlein.

jelěnec, nca, m. dem. jelen; das Hirschlein,
Jarn., Valj. (Rad).

jelěnck, nka, m. dem. jelen; das Hirschlein,
Mur., Cig.

jelěnič, m. das Hirschlein, C.

jeleníca, f. 1) = košuta, Guts.-Cig., Jarn.,
Mur.; — 2) der Brunstplaß des Hirsches,
V.-Cig.

jelenína - jelovje

— 365 —

jěťša — jemáti

jelenína, f. das Hirschfleisch, Mur., Jan.; die
Hirschhaut, Cig., Ravn. (Abc.).

jelěnjak, m. 1) der Hirschenmíſt, Cig.; — 2) jelenják, der Hirschgarten, Cig.

jelenjeróžen, žna, adj. Hirschhorn-, -zno olje,
das Hirschhornöl, Cig. (T.).

jelěnji, adj. vom Hirsch, Hirsch-.

jelěnka, f. 1) die Hirschluh, C.; Dol' ste pri-
tekli jelenki dve, Npes.-K.; — das weibl.
Hirschkalf, Cig.; — 2) kravje ime, Kr.-Valj.
(Rad), BlKr.; — 3) die Augen- oder Hirsch-
wurz (athamanta), Medv. (Rok.).

jelěnov, adj. vom Hirsch, Hirsch-.

jelénovec, vca, m. 1) der Hirschhorngjeſt, Cig.,
Jan., Cig. (T.), DZ., Vrt., Strp.; — 2) die
Rennthierslechſte (cladonia rangiferina), Cig.,
Tuš. (R.); — das Läſerkraut (laserpitium),
Cig., C., Medv. (Rok.).

jelěnovina, f. die Hirschhaut, Mur., Cig., Jan.;
— das Hirschſleisch, Dict., Cig.

jelěnovka, f. die Hirschluh, Jan. (H.).

jelěnski, adj. Hirsch-, Mur., Cig., Jan., C.;
jelenski rog, C.

jelěnsčak, m. der Hirschbock, Jan. (H.).

jelěnsčica, f. die Hirschwurz (athamanta), Z.

jeles, m. ein Fisch: die Ilſe (clupela alosa), C.

jěli, conj. 1) vprašalni členek, Boh., Dalm.,
nk., vzhSt.; jeli je to prav? Dalm.; jeli po
noči ali po dnevi, ogr.-C.; — 2) nicht wahr?
gelt! tudi z oſebili: jelite, jelite; jeli, da je
res, nicht wahr? es ist so; grdo je, jelite, če
nam očitajo, Ravn.; prim. Let. 1891, 49.

1. jělič, ća, m. die Tanne, C. (= smreka,
obr.-Raič N. Kol. 1868. p. 56.).

2. jělič, m. = trap, norec, butelj, Tolm.-Štrek.
(Let.).

jeličevje, n. = jelovje, der Tannenwald, C.;
jeličevje, ogr.-Valj. (Rad); — das Tannen-
reißig, Trnovo-Erj. (Torb.).

jěliš, m. die Speife, Habd., C., ogr. - Mik.,
kajk.-Valj. (Rad).

jelita, f. neka vrsta klobas, BlKr.; — prim.
češ. jelito, Darm.

jelitnica, f. = godlja, C.

jěłka, f. die Tanne, die Weiß- oder Edeltanne
(abics pectinata), Mur., Cig., Jan., Tuš. (R.),
Gor., nk.

jěłnik, m. der Tannenwald, C.

jěło, n. das Essen, Mur., Cig., Jan ; die Speife,
Rib.-Mik., ogr.-Valj. (Rad); okusno in re-
dilno j., Now.; j. in pilo, Speife und Trank,
BlKr.; brez dela ni jela, Cig., C., Vrt.; kdar
ne dela, je brez jela, Cig.; kjer je delo,
tam je jelo, Arbeit bringt Brot, Cig.; mnogo
dela, pa malo jela, LjZv.

jelov, adj. von der Tanne, Tannen-; — zum
Radelholz überhaupt gehörig: j. les, C., Bl-
Kr., jvzhSt., Notr.; jelovo drevo, der Radel-
baum, Jan.

jelovve, vca, m. der Radelbaum, Jan.

jelovína, f. 1) das Tannenholz; —jedes Nadel-
holz, C., BlKr., jvzhSt.; — tudi jelovína:
— 2) jelovina, neka trta, Kanal (Goriš.)-
Erj. (Torb.).

jelovje, n. der Tannenwald, C.

jěťša, f. die Erle; črna j., die Schwarzerle
(alnus glutinosa), Tuš. (R.); — bela j., die
Weiß- oder Grauerle (alnus incana), Cig., C.

jěťšák, m. eine Erle mit schönen, emporragenden
Mesten, Poh.

jěťšev, adj. Erlen-; — jelševa je = es geht
schlecht, jvzhSt.

jěťševar, rja, m. der Erlenblattkäfer (galeruca
alni), Erj. (Z.).

jěťševec, vca, m. 1) der Erlenwald, Z.; — 2)
eine Art Rebe, C., Rogatec (St.)-Erj. (Torb.);
— 3) der Edelkrebs, Nov.-C.

jěťševica, f. eine Art kleiner Fische, Mur.

jěťševina, f. das Erlenholz.

jěťševje, n. der Erlenwald; das Erlengebüßch.

jěťševka, f. 1) eine Art Bachſiſch, C.; — 2)
neko jabolko, Mariborska ok.-Erj. (Torb.).

jěťšica, f. dem. jelša.

jěťšinje, n. der Erlenwald, Cig., C.

jěťšje, n. das Erlengebüßl.

jěťšji, adj. = jelšev, Mur.

jěťška, f. 1) kleine Erle, C.; — 2) neko ja-
bolko, Sv. Duh pri Krškem-Erj. (Torb.).

jěťškovica, f. neko jabolko, C.

jěťšnica, f. 1) neka riba, C.; der Steinbeißer
(cobitis barbatula), Luče (St.) - Erj. (Torb.);
— 2) neko jabolko, C., Mariborska ok.-
Erj. (Torb.).

jeluh, m. neki čudovit ptič, Poh.-Nov.

jeluta, f. = krvava klobasa, BlKr.; — prim.
jelita.

jělva, f. = jela, C., Mik., Zora.

jemānik, m. der Ablativus (gramm.), Cig., C.

jemānje, n. das Neumen; j. blaga, der Bezug
einer Ware, Cig.; j. časti, der Ehrenraub,
Cig.

jemáti, jěmljem, 1. vb. impf. ad vzeti; 1)
nehmen; v roke j., na posodo j., entleihen;
po sili j., rauben; beziehen: blago j. pri kom,
jemandſs Kunde sein; j. zdravilo, einnehmen; s
seboj j., mitzunehmen pflegen; pod streho
j., zu beherbergen pflegen; prevelike obresti
j., Wucher treiben; desetino j., den Begeh
einfühlen, Cig.; mito j., sich bestechen laſsen;
j. dekle, im Begriffe sein zu chelichen: jem-
ljeta se, Cig.; — v prisego j. koga, jeman-
dem den Eid abnehmen, Cig.; v strah j.,
strenge behandeln, Nov.; v pretres j. kaj,
etwas beurtheilen, Cig.; v račun j., einrech-
nen; v misel j., erwähnen, anführen; na
znanje j., zur Kenntnis nehmen; za zlo j.,
übel nehmen; j. besedo v tem ali onem po-
menu; j. kako reč za to, kar ni, eine Sache
verfennen, Cig.; — 2) wegnehmen: s tega
sveta j., von dieser Welt hinwegnehmen; trd-
njavo j., eine Festung zu nehmen fuchen, Cig.;
V mlako me večejo, Klobuk mi jemljejo,
Npes.-K.; Sava breg jemlje, strömt das
Ufer ab, Cig.; sapo mi jemlje, es benimnt
mir den Athem; vid in sluh mi jemlje, es
macht mir Hören und Seeen vergehen; moči
j. komu, entkräften; vrednost j., entwerten;
poſtenje j. komu, jemandſs Ehre anrühren;
gorje jim, kateri nedolžnemu pravico jem-
ljo, Ravn.; — bolezen, lakota jemlje Clo-

jemâvec - jerebica

— 366 —

jerebčar - jermenârstvą

veka, nimunt ihn her, reißt ihn auf; solnce,
sneg jemlje oči, blendet die Augen; -fassen,
Cig.; kebel je jemal devet bokalov, LjZv.;
— ll. jêmati, mam, mljem. vb. impf. ad
jeti; anfangen, Jan.; konj jema nepokojen
biti, C.: Konjiči so slabi, Voz jema mi stat',
Npes.-Vod.(Pes.).

jemâvec, vca, m. der Rehmer, Jan., Trub.;
der Abnehmer, der Runde, Cig.

jemâvka, f. die Rehmerin, Z.; — die Ab-
nehmerin, Cig.

jemčiti, im, vb. impf. bürgen, nk.; — stsl.,
prim. jamčiti.

jemec, meca, m. der Bürge, C., nk.; — stsl.

jemlaht, f. = ebehtnica, Gor.

jêmljaj, m. die Došiš, die Portion, V. - Cig.,
Jan.

jîmnasta, interj. o jemine!

jêmpa, f. die Butte, C.; — pred kolibo na
steni je visela „jempa“ z mlekom, Zv.; —
prim. jepar.

jêmpar, rja, m. der Vizichbehälter, Z.; — prim.
jepar.

jemstvą, n. die Bürgschaft, die Garantie, C.,
nk.; — prim. jemec.

jemščina, f. das Badium, Levst. (Cest.); —
prim. jemec.

jemčnik, m. ein Weiberkittel ohne Oberleib, C.;
prim. janka.

jenčnják, m. = jenčnik, C.

jénjati, am, vb. pf. = nchati, auſhören; j.
komu, nachgeben: Aron jim jenja, Ravn.;
— prim. henjati.

jenjávati, am, vb. impf. ad jenjati: im Auf-
hören, Nachlassen begriffen sein, Mur., Mik.

jenjeváti, ûjem, vb. impf. = jenjavati; Le-
nora tam v trepeti Jen'vala je živeti, Preš.

jenka, m. = janka, C.

jêpar, rja, m. neka posoda, Gor.-Vrt.; —prim.
stvn. eimpar, kor.-nem. emper, Eimer.

jeràn, ána, m. kleiner Meißel mit scharfer
Schneide und schräge geschliffener Bahn, der
Ballenmeißel, V.-Cig.; — prim. jerati.

jerat, m. = jert, Levst.(Rok.).

jerati, am, vb. impf. „Gehren“, d. i. schräge
Flächen machen, V.-Cig.; — iz nem.

jérbas, m. 1) runder, auß Ruthen geflochtener
Korb, der auf dem Kopfe getragen wird; —
2) ledderner Saß für Mehl, ein Schlauch, C.;
— iz: Gertſaſſ (?), Valj.(Rad).

jérbasar, rja, m. der Korbmacher, Cig., Jan.

jérbasec, sca, m. dem. jerbas, Jan.

jérbasček, čka, m. dem. jerbasec; kleiner
runder Korb.

jêrčje, n. coll. Sägespâne, Mariborska ok.-
Erv.(Torb.); — prim. jerič.

jerdânka, f. neka užitna goba (agaricus sp.),
Štrek.

jerêb, m. das Rebbühn (Männchen); snežnij
j. = snežna jerebica, Erj.(Z.), Frey.(F.);
skalni j., = kotorna, das Steinbühn (perdix
satatilis), Erj.(Ž.), Frey.(F.).

jerebica, f. 1) das Rebbühn (Weibchen) (per-
dix cinerea), Erj.(Ž.); = poljska j., Levst.
(Nauk); snežna j. ali j. belica, das Schnee-

huhn (lagopus alpinus), rdeča ali gozdna j.,
daš Haselhuhn (tetrao bonasia), Erj.(Ž.):
— 2) čvrž v Iesu, der Knorren, Tolm.-Strek.
(Lct.).

jerebîčar, rja, m. der Rebehühnerfänger, Cig.;
— der Vorřebehund, C.

jerebîčarica, f. die Vogelpfeife, die Rebehühner
zu locken, Cig.

jerebíčast, adj. rebbuhmartig, Cig.

jerebíčevina, f. = jerebika, C.

jerebîčevje, n. coll. = jerebiče, das Eber-
eschengesträuch.

jerebîče, n. coll. die Vogelbeerbäume.

jerebika, f. der Vogelbeerbaum, die gemeine
Ebereiche (sorbus aucuparia).

jerebíkov, adj. von der Ebereiche.

jerebíkovec, vca, m. der Vogelbeerbaum, Cig.,
Jan.

jerebíkovina, f. das Ebereischenholz, Z.

jerebina, f. 1) das Rebehühnerleisch, Cig.; —
2) die Frucht der Ebereiche, Tuš. (R.), Cig.

jerêbji, adj. vom Rebbühn, Rebehühner; je-
rebji lov, der Rebehühnerfang, V.-Cig.

jerebovína, f. das Haselgeſlügel, Cig.

jerej, m. = duhovnik, Z.; („joerö“, Rez.-
Baud); — prim. jerov.

jeremijáda, f. tarnanje, žalovanje (kakor Jere-
mijevo), die Žeremiade, Cig.

jeremijeváti, ûjem, vb. impf. Jeremiaden an-
ſtimmen, Bcs.

jérek, rka, adj. = žerek, herb, Z.; — jerko
se držati = žalostno se d.. KrGora-DSv.

jereţin, m. der Keßer, ogr.-C.; — prim. lat.
haereticus.

jeretinstvą, n. die Kekeerci, ogr.-Valj.(Rad).

jerětnik, m. = jeretin, C.; — prim. lat.
haereticus.

jerevín, m. silen veter, (jarovin?) Črni Vrh
(Notr.-)Štrek. (LjZv.).

jerh-, Mur., Cig., Jan., Vrt., Štrek.; pogl. irh-.

jerhen, hna, m. das Capital, Dol.-Levst.(Rok.),
jérič, m. = iver, C.

jeriča, f. bodljiva kostanjeva lupina (oplodje),
Ip., Goriška ok.-Erv.(Torb.); — pogl. ježica.

jerih, m. = irh, Dict.

jeríti, im, vb. impf., pogl. 2. jariti.

jermânec, nca, m. = rman, die Schafgarbe
(achillea millefolium), Goriška ok. - Erj.
(Torb.), GBrda.

jérmen, čna, m. 1) = remen, der Riemen;
brusilni j., der Streichriemen, Cig.; gonilni
j., der Triebriemen, DZ.; stremenski j., der
Steigriemen, Cig.; — 2) pl. jermeni, tist
prostor v kozolcih, ki je za seno odločen,
Dol., Notr.; — 3) povodni j., das Seegras,
(zostera), Tuš. (B.).

jermenáč, m. iz jermenov spleten bič, koro-
bač, Dol.-Erv. (Torb.).

jermenáča, f. die Riemenpeitsche, Vest.

jermenár, rja, m. = remenar, Mur., Cig.,
Jan.; (jermčnar), Valj.(Rad); prim. remenar.

jermenáriti, árim, vb. impf. remenariti, Cig.;
= remenarski.

jermenárski, adj. = remenarski, Cig.

jermenârstvą, n. = remenarstvo, Cig., Jan.

jerménast jesënje

367 —

jesënji jésti

jerménast, adj. riemenartig; — záhe, Cig.

jerměňček, čka, m. dem. jermenec; das Riemchen.

jerměnec, nca, m. dem. jermen; = remenee, das Riemchen, Mur., Cig.; der Schnürriemen, Dict., Cig.

jerměnje, n. coll. = remenje, die Riemen, das Riemenzug, Cig., Jan.

jerv, m. = jerej, (pl. jerove), Reż.-C.

jérob, m. = gerob, der Vormund, Cig.

jérobstvo, n. die Vormundschaft, Cig.

jérovica, f. rjavo-rdečkasta zemlja, Rihenberk (Goriš.-Erj. (Torb.).

jérpica, f. neka jed. = petkovice, presnjača, za Sotto (Št.-)Pjk. (Črt.); — prim. grpa.

jers, m. = irs, rs, rother Sch, C.

jert, m. = irt, der Nusshäher, Mik., Dol.; — tudi psovka: ti jert grdi ti! Dol.-Levst. (Rok.); — prim. kočevsko-nem. gerholter, der Nusshäher, Levst. (Rok.).

jěruš, m. schlechter Schnaps aus Spirituš und Wasser, Gor.

jesa, f., Mik., pogl. jasa.

jésen, séna, m. die Esche; veliki j., die gemeine Esche (fraxinus excelsior), Tuš. (R.); = črni j., C.; rumeni j., die Goldesche (f. excelsior aurea), Cig.; mali j., die Mannä- oder Blüteneische (fraxinus ornus), Tuš. (R.).

jesěn, f. der Herbst; jeseni, im Herbste, Jan., C., Mik., Levst. (Sl. Spr., Močr.); v jeseni, im Herbste, Cig.; = z jeseni, Zil. - Jarn. (Rok.), Goriš.; na jesen, gegen den Herbst zu, Cig.; — v jesen, im Herbste, jvžŠt.; pozna jesen, der Spätherbst; babja j., der Nachherbst, Mur.

jesenášnji, adj. von diesem Herbste, C.

jesěnče, eta, n. das im Herbste geborene Lamm, der Herbstling, C., Z.

1. jesěnček, čka, m. dem. jesenec; männlicher Herbstling (von Schafen), Cig., Jan.

2. jesěnček, čka, m. beli j., weißer oder eschen- blättriger Diptam (dictamnus albus), Tuš. (R.).

jesěnčica, f. dem. jesenka: weiblicher Herbstling (von Schafen), Cig.

jesěnec, nca, m. 1) der Herbstling (vom Schwein), Polj.; — 2) eine Art Bohnenstrauch (cytusus spinescens), C., Medv. (Rok.).

jesěnek, nka, m. eschenblättriger Diptam (dictamnus fraxinella), Kras-Erj. (Torb.).

jesěnes, adv. = to jesen, dicsen Herbst, C.

jesenica, f. = sinica, die Kohlmeise, Gor.-Cig., Bolc-Erj. (Torb.).

jeseník, m. der Monat September, Meg., Trub.-Mik., Jsvkr., Z.

jeseníka, f. = jesen, die Esche, Štrek.

jesenína, f. coll. die Herbstfrüchte, Jan.

jeseníšče, n. der Herbstpunkt, Cig. (T.), Sen. (Fiz.).

jeseniti se, i se, vb. impf. jesení se, es tritt Herbstwitterung ein, es herbstet, Mur., Cig., Jan.

jesenják, m. der Diptam (dictamnus albus), Cig., Tuš. (B.), Cv.; = jesenek, DŠv.

jesěnje, n. der Eschenwald, Cig.

jesěnji, adj. = jesenski, Jan.

jesěnka, f. 1) der weibliche Herbstling, Z.; — 2) die im Herbte gefschorene Schafwolle, C.; — 3) die Herbstbirne, der Herbstapfel, Z.; Staro Sedlo (Goriško)-Erj. (Torb.); zlata j., die September-Goldbirne, C.; — 4) die Bluthirse (panicum sanguinale), Rodik (Kras)-Erj. (Torb.).

jesěnov, adj. Eschen-.

jesenováti, újem, vb. impf. 1) den Herbst zubringen, V.-Cig.; — 2) herbstlehn, C.

jesenovec, vca, m. 1) der Eschenbaum; — 2) der Eschenwald, Cig.

jesěnovina, f. das Eschenholz; — der Eschenwald, Cig., Jan.

jesěnovje, n. coll. die Eschenbäume, der Eschenwald.

jesěnovka, f. das gemeine Sperffraut (polemonium caeruleum), Medv. (Rok.).

jesěnovnik, m. der Eschenwald, Cig.

jesěnski, adj. Herbst-, herbstlich; jesenski dan, jesensko vreme.

jesěnščak, m. 1) der Monat September, C.; — 2) der Herbstflachs, Cig., Jan., C., Svet. (Rok.).

jesěnščica, f. = jesenčica 1), Jan.

jesěter, tra, m. der eigentliche Stör (acipenser sturio), Cig., Jan., Erj. (Ž.); — prim. rus. osetr.

jesětrast, adj. störartig, Cig., Jan.

jesetrína, f. = jesetrovina, Let.

jesětrov, adj. Störz, Jan.

jesětrovina, f. das Störsleisch, Cig., Jan.

jésih, m. = kis, der Essig; — iz nem.

jésihar, rja, m. der Essighändler; — der Essigbrauer, Cig.

jésiharnica, f. die Essigfabrik, Cig.

jésiharski, adj. Essighändler-; po jesiharsko, nach Art eines Essighändlers, marktschreierisch, Cig.

jésihast, adj. essigartig, Cig., Jan.

jésihov, adj. Essig-; j. cvet, der Essiggeist, Cig., Jan.

jesika, f. die Bitterpappel, die kleine Pappel (populus tremula), Cig., C., Mik., Medv. (Rok.); — prim. jasika.

jésišen, šna, adj. Essig-, Mur.; jesišna sododa, Vod. (Izb sp.).

jésišnica, f. der Essigtrug, C.

jésišnjak, m. = jesišnica, C.

jést, ï, f. die Speise (posebno polenta), C.

jést, pron., na zapadu in v starejših knjigah, nam. jaz.

jésten, stna, adj. esbar: jestna goba, Cig.

jésti, jém, vb. impf. 1) essen (von Menschen), kressen (von Thieren); krava ne je tega, die Kuh frisst das nicht; ne bo več kaše jedel = er ist todt, Cig.; prinesi (daj) mu jesti, bring (gib) ihm zu essen, grem si po jesti, ich gehe etwas zu essen holen; nimam kaj jesti, ich habe nichts zu essen; pojdite jest, kommt zu Tische; zdaj jejo (jedo), ješt find sie bei Tische; dobro j., einen guten Tisch führen; pri kom ješ? bei wem haſt du die Rost? Cig.; veselo je gledal, kako se mu

jestiló - jěšča

368 -

ješčáva - jětrast

(detetu) dobro je, wie es ihm schmeckt, Jureč.;
— jeden mesec, jedeno solnce, die Mondes,
Sonnenfinsternis, Mik.; — 2) ägen, fressen,
verderben; rja je železo, der Most frisst das
Eisen; — 3) beißen: nekaj me je, es beist
mitch etwas, bolhe me jejo, jvžhŠt.; — je
me, ich habe Bauchgrimen, Cig., C.; — 4)
ergern, kränken, Cig., C.; to ga je, das macht
ihm Zorgen, das ärgert ihn, Cig., C.; vest
ga je, das Gewissen beist ihn, Cig.; — j.
se, sich grämen, Mur., Cig.; — 5) j. se,
zanfen, hadern, Mur.; sosedje se zmeraj
jedo, Z.

jěstíło, n. das Eſſzeug, das Eſſbesteck, Z., Jan. (H).

jěstiven, vna, adj. Eſſ: jestivno blago, Eſſ-
waren, DSV.

jěstivnica, f. ein Magazin für Speisevorräthe,
Levst. (Pril.).

jěstivó, n. die Eſſware, Cig., Jan., Vrt.

jěstje, n. die Rahrung, C.

jěstnica, f. das Tischtuch, (jesnica) jvžhŠt.

jěstva, f. die Speise, die Rahrung, Z., Mik.

jěstvenik, m. der Speisezettel, C.

jěstvílo, n. die Speise, BlKr.-Mik.

jěstvina, f. die Eſſware, die Speife, Meg.,
Mur., Cig., Jan., C., Svet. (Rok.); nosijo
polne jerbase jestvin, Navr. (Let.); kako
betvo jestvine vzeti, Cr.; jěstvina, ogr.-
Valj. (Rad); ptiči bliže hiš jestvino iščejo,
ogr.-Valj. (Rad).

jěstvínar, rja, m. der Eſſwarenverfäußer, der
Marketender, Guts., Mur., DZ.; vojaški j.,
Cig.

jěstvinarica, f. die Marketenderin, Mur.; =
vojaška j., Cig.

jěstvináriti, árim, vb. impf. das Marketender-
geschäft betreiben, Cig.

jěstvínarstvó, n. (vojaško) j., die Marteten-
deret, Cig.

jěstvínica, f. dem. jestvina; jěstvinica, kajk.-
Valj. (Rad).

jěstvínski, adj. Proviantz, Jan.(H.).

jěstvó, n. das Wesen, C.; — das Seiende,
h. t.-Cig. (T.); — prim. stls. jeststvo.

jěša, f. die Esſe, Jan., C., Rož. - Kres.; der
Rennherd (in den Eisenhämmern), Cig.; vroče
kakor v ješi, Laše-Levst. (Rok.); Pišćali de-
bele Zdaj v ješo grme, Vod. (Pes.); — iz
nem. Esſe.

jěšč, adj. eſſluſtig, von starkem Appetit, ge-
fräßig; pri nas so ljudje po zimi bolj ješči
ko po leti, Vrtov. (Vin.); to so strašno ješči
ljudje, vsc so pojedij, jvžhŠt.; gerne fressend
(bom Wieh): konj je ješč, Z., ješča živina,
Nov.; zdravi in ješči prasci, LjZv.

jěšča, f. 1) die Speife, Mik., Kast.; das Futter:
prasičeva ješča, Gor.; — die Kost: pri tej
hiši je slaba ješča, Goriška okol.-Ferj. (Torb.);
— 2) die Speisereste (z. B. zwischen den
Bähnen), C., Dol.; kar ostane n. pr. svi-
njam v koritu, Dol.; — das halbverdaute,
vom Wieh wiedergefaute Futter, V.-Cig.; pri
devetogubnici se najde devetogub s suho,
trdo, kakor v peči spečeno ješčo (ješo) na-

tlačen, Vrtov. (Km. k.); — die Ueberbleibſel
beim Krautfchneiden, beim Mahlen u. dgl., C.
ješčáva, f. 1) die Eſſware, C.; — 2) die Speife
überreſte, ogr.-C.

jěšče, n. neprebavljena hrana v želodcu za-
klane živali, Tolm.-Strek. (IjZv.); — prim.
ješča.

jěščee, šěcca, m. der Esſer, der Fresser, Cig.,
C., vžhŠt.

jěščen, ščna, adj. = ješč, eſſluſtig, eſſgierig,
gefräßig, Cig., Jan.

ješčljiv, iva, adj. gerne fressend (von Thieren),
vžhŠt.-C.

ješčljívost, f. die Eſſluſt, C.

ješčnik, m. die Speiseröhre, Mur., Cig., Jan.,
C., Met.

ješčnost, f. die Eſſluſt, Cig., Jan.; die Ge-
fräßigkeit, Cig., Jan.

ješevček, čka, m. = prosnica, der Junifäser,
Nov.

ješik, adj. indecl. = ješč: svinje so ješik, C.,
St.

ješkati, am, vb. impf. v vzklikhi im Jezus
(„ježeš“) izrekati, Kr-Gora-DSv.

ješprenj, m. = ječmenova kaša; — bržkone
iz nem. „Gerſthrein“, Levst. (Rok).

jéti, jámem, vb. pf. anſangen (z glagoli); jel
se je tresti, er begann zu zittern; Lavdon
v Belgrad streljat jame, Npes.-K.; Kraljić
pa jame govoreč: Nič teže mi ni v srcu
več, Npes.-K.

jétičen, čna, adj. hektisch, schwindſüchtig.

jétičnik, m. der Ehrenpreis (veronica), Cig.,
Jan; dolgolisti j., langblättriger Ehrenpreis
(veronica longifolia), koristni j., gebräulicher
Ehrenpreis (veronica officinalis), njivski j.,
der Acker-Ehrenpreis (veronica agrestis), Tuš.
(R.).

jétičnost, f. die Schwindſüchtigkeit.

jétika, f. die Hektik, die Schwindſucht; — prim.
lat. hectica, bav. etchit.

jétikast, adj. = jetičen, Mur.

jétikav, adj. = jetičen, Jan.

jětje, n. = ječa, das Gefängnis: v jetje za-
preti, v globoko jetje vreči, Jsvkr.

jetníca, f. die Gefangene, die Arreſtantin.

jetníčar, rja, m. der Gefangenwärter, Jan.

jetníčarica, f. die Gefangenwärterin, Jan.(H.).

jetníčarstvó, n. das Gefangenwärteramt, Jan.
(H.).

jetník, m. der Gefangene, der Arreſtant.

jetníški, adj. die Gefangenen, Arreſtanten be-
treffend; j. streznik, der Gefangenwärter, Cig.,
Jan.; jetniška mrzlica, das Kerfersieber, Cig.

jetníšče, n. = ječa, das Gefängniß, Jan., Lct.

jetníšenica, f. das Gefangenhaus, Cig., Jan.,
DZ.

jetníštvó, n. die Gefangenschaft, Cig., Jan.

jětra, ter, n. pl. die Leber; zdrava jetra mora
imeti, kstor bo to doživel, Met.; črna jetra,
die Leber, C.; bela jetra, die Thymussdrüſe,
das Bröſchen (die Brieſe), Mik., vžhŠt.-C.,
jvžhŠt.

jětrast, adj. leberartig, Cig.; jetrasta ruda, das
Lebererz, Cig.

jétrca — jezavína

— 369 —

jězba — jězerec

jétrca, n. pl. dem. jetra; kleine Leber.

jětrčnik, m. Cig., Jan., pogl. jetičnik (Ehrenpreis).

jetrěn, adj. = jetrn, Jan.(H.).

jetrěnec, nca, m. das Lebererz, der Leberstein,
Cig.(T.); cinobrski j., das Queffilber-Leber-
erz, Erj.(Min.).

jetrenják, m. das Leberkraut (hepatica triloba),
C., Tuš.(B.); studenčni j., das Brunnen-
Lebermoos oder die vielgestaltige Marchantie,
(marchantia polymorpha), Cig., Tuš.(R.).

jětrn, adj. Leber-; jětrna bolezen, die Leber-
krankheit; jetrne klobase, Leberwürste.

1. jětrna, f. das edle Leberkraut, das Leber-
blümchen, (hepatica triloba), C.

2. jětrna, f. = jetrva, Štrek.

jětrnast, adj. leberartig, Cig.

jětrnica, f. 1) die Leberwurft; — 2) das Erd-
leberkraut (lichen cinereus), Cig.

jětrnik, m. 1) das Leberkraut, das Leberblüm-
chen (hepatica triloba, anemone hepatica),
Cig., Tuš.(R.); — 2) kamen j., der Leber-
stein, Cig.

jetrnják, m. = studenčni jetrenjak, Jan., C.

jětrovca, f. = jetrvica, jetrva, C., Kras-Mik.

jětrva, f. die Frau des Mannesbruderš, Cig.,
C.; žene bratov se med seboj imenujejo je-
trve, Vrt., BlKr.

jětrvica, f. = jetrva, C., Z.

jeveréja, f. = vereja, der Zahnpfahl, Valj.
(Rad).

jěvželj, žlja, m. der Abtritt, Gor.; — prim.
tirolsko-nem. häusl = Abtritt, Valj.(Rad).

1. jěž, jěža, jězů, m. der Damm, der Deich;
j. delati, dämmen; tiha voda podira jezove,
Jurč.; — das Mühlwehr, Cig., C.; pl. jezi,
das Mühlgerinne, Jan.

2. jěž, m. neka riba, der Alant (Göse, Jese)
(leuciscus jeses), Frey.(F.), DZkr.; — der
Gängling (idus melanotus), Ljub., Zidani
Most-Ery.(Torb.).

1. jéza, f. der Born; iz jeze, aus Born; v jezi,
im Born; jeza ga lomi, er ist von Born ent-
brannt; huda j., heštiger Born; nagla jeza,
der Fähzorn; nagle jeze biti, jähzornig sein;
jezo kuhati, heimlich zornig sein, Cig.; jezo
izpustiti, den Born auslassen; — prava jeza je,
er ist ein zornmuthiger Mensch, Cig.

2. jéza, f. obročnjak, rezni stol, C.; — iz
nem. „Häusel“=štuhl, C.

jézanje, n. das Fürnen, der Agerger, Guts.
(Reš.).

jězar, rja, m. der Deicher, Cig.

1. jézati, am, vb. impf. = 2. jeziti, j. se = je-
ziti se, Guts., Mur., Rožk.-Kres.

2. jézati, am, vb. impf. stammeln: jezajočih
jezik bo hitro in zastopno govoril, Dalm.

1. jézav, adj. zornmuthig, Jarn., Jan., Št.,
KrGora.

2. jézav, adj. = jezljav, stammelnd, Mik.

jézavec, vca, m. der Zornmuthige, Slom.-C.

jézavka, f. die Zornmuthige, Jan.(H.).

jézaven, vna, adj. = 1. jezav, Mur.

jezavína, f. zornmuthiger Mensch, Jarn.

jězba, f. die Speisefammer, Kras-Mik.; po
Mik. V. G. II. 217. iz: jestba; po Valj.(Rad)
nam. izba.

jězd, m. der Mitt, Guts., Mur., Cig., Jan., C.

jězda, f. das Reiten, Guts., Mur., C.

jezdáč, m. der Reiter, Z.; hlapec j., berittener
Reitknecht, Vest.

jezdár, rja, m. der Reiter, Guts.-Cig.; — der
Bereiter der Pferde, Cig.

jezdarica, f. die Reiterin, Jan.

jezdariló, n. = jezdarjenje, das Reiten, C.

jezdarína, f. = jezdnina, DZ.

jezdáriti, árim, vb. impf. herumreiten, zu reiten
pflegen, reiten; kaj vedno tod jezdariš? dve
leti že jezdarim tega konja, Cig.; dobro
jezdari, er ist ein guter Reiter, Cig.; — zu
Pferde reisen, Cig.

jezdárjenje, n. das Herumreiten, das Reiten;
vedno j., die beständige Reiterei, Cig.

jezdárna, f. = jezdarnica, Z., nk.

jezdárnica, f. die Reitschule, Cig., Jan., Nov.-
C., DZ., nk.

jezdárski, adj. Reiter-, Cig., Jan.; jezdarske
hlače, Reithosen, Cig.

jezdárstvó, n. die Reitkunft, Cig., Jan.

jězdba, f. das Reiten, C.

jězdec, deca, m. 1) der Reiter; — 2) = rezni
stol, die Schnittbank, C.

jézden, dna, adj. 1) zum Reiten gebörig, Reit-,
Mur., Cig., Jan., Mik.; jězdni konj, das Reit-
pferd, Mur., C., Levst.(Nauk); jezdna pošta,
die Reitpošt, Cig.; — 2) reitbar, Z.

jézdenje, n. das Reiten; (pravilno je: ježenje).

jězdič, m. = jezdec, Cig.

jězdihati, am, vb. impf. = jezdariti, C., SIN.;
— j. se, sich herumbalgen (o otrocih), Lašče-
Levst.(Rok.).

jezdilíšče, n. = jezdišče, DZ.

jězdišče, n. der Reitplaß, V.-Cig., Jan.

jězdití, jězdim, vb. impf. reiten; jezde, zu Roſſ,
reitlings; jezdeča vojska, berittenes Heer,
Kast.; — j. se, brunften (o žabah), Cig., C.

jězdljiv, íva, adj. reitbar, Jan.; pogl. jezden 2).

jězdnica, f. die Reitschule, Jan.

jězdnik, m. = jezdec, Cig.

jezdnína, f. das Rittgeſd, Cig., Jan., C.; poſtna
j., das Poftrittgeſd, DZ.

1. jézen, zna, adj. den Damm, den Deich be-
treffend, Cig.

2. jézen, zna, adj. zornig; j. biti na koga, je-
mandem zürnen.

jězer, m. Ravn., pogl. 1. jezero.

jezer, num. indecl. = tisoč, štiri jezer, štirim
jezer, Trub.-Mik.; — pogl. 2. jezero.

jezer, f. vzhŠt., ogr.-Mur., C., pogl. 2. jezero.

jezera, f. Guts., Mur., Npes.-Vraț; pogl. 1.
jezero.

jezeráča, f. eine Tausendguldenbanknote, kajk.-
Valj.(Rad).

jezerán, ána, m. der Kaiserschwamm (agaricus
caesareus), C.

jězerec, n. dem. jezero; kleiner See; — solzno
j., der Thränensee, Erj.(Som.).

jězerec, rca, m. der Seeanwohner, (jezěrec)
Zv., LjZv.

Slov.-nem. slovar.

24

jezikáč – jezíti

— 371 —

jezíti – jéžalica

Büchtersprache, Cig., Jan., nk.; = književni
j., Cig.; uradni j., die Amtsprache, nk.; učni
j., die Unterrichtsprache, nk.; — cerkveni j.,
die Kirchensprache, Cig., nk.

jezikáč, m. der Zungenendrescher, C., Nov.; vse
veš, jez'kač, Vod. (Pes.).

jezíkaló, u. = jezikač, Cig.

jezíkanje, n. die Zungenendrescherei, das Nach-
reden, das Widersprechen, Cig., vzhŠt., ogr.-C.

jezikáriti, árim, vb. impf. = jezikati, C.

jezíkati, am, vb. impf. die Zunge weßen, naše-
weise widersprechen, Cig., C.; otrok rad je-
zika, Dol., Gor.; — jezik otresati, oprav-
ljati, Krn-Erj. (Torb.), BlKr.; črez koga j.,
C.; — j. se, zanken, sticheln, C., Poh.; —
tudi jezikáti, âm, Gor.

jezíkav, adj. schnippisch, gerne widersprechend,
zänkisch, Jan., C.; tudi: jezikàv, áva: Vi ste
nesramno jezikavi, Levst. (Zb. sp.).

jezíkavec, vca, m. der Zungenendrescher, schnip-
pischer, zänkischer Menich, v7hŠt.-C., BlKr.

jezíkavost, f. schnippisches, zänkisches Weisen,
die Rabuliisterei, Cig.

jezíkljast, adj. = jezikav: jezikljaste punčike,
LjZv.

jezíkljáti, âm, vb. impf. = jezikati, Jan.

jezikobôrstvq, n. die Sprachenftürmerci, C.

jezikodrţbec, bca, m. der Wortspalter, Trst.
(Let.), Vest.

jezikoslôvec, vca, m. der Sprachforscher, der
Linguift, Cig., Jan., C., nk.

jezikoslóven, vna, adj. linguiftisch, Cig., Jan.,
nk.

jezikoslóviti, õvim, vb. impf. Sprachforschung
treiben, Vest., Raič(Let.).

jezikoslôvje, n. die Sprachforschung, die Lin-
quitift, Cig., Jan., nk.

jezikoslôvski, adj. Sprachforscher betreffend,
Z.; jezikoslovska modrost, Str.

jezikotrêbec, bca, m. der Sprachreiniger, der
Purift, Cig., Jan., C.

jezikotvôren, rna, adj. sprachbildend: jeziko-
tvorna doba, Vest.

jezikov, adj. Sprach-, sprachlich, Jan.

jezikováló, n. ein•loſes Maul, Cig.

jezikovânje, n. das Zungenweßen, Cig.

jezikováti, újem, vb. impf. die Zunge weßen,
Cig., Jan., C., Dol.; rad jezikuje, er hat ein
loſes Maul, Cig.; j. komu, widersprechen, C.
jezíkovee, vca, m. 1) der Zungenlaut, Cig.(T.);
— 2) die Riemenzunge (himantoglossum),
Medv.(Rok.).

jezíkoznânec, nca, m. = jezikoslovec, Cig.,
Jan., Cig.(T.).

jezíkoznânski, adj. = jezikosloven, jeziko-
slovski, Jan.

jezíkoznânstvó, n. = jezikoslovje, Jan.

jezíkoznâvec, vca, m. der Sprachkenner, der
Sprachforscher, Cig.(T.).

jezíkúla, f. die Zungenendrescherin, Cig.

jezîštvó, n. = poganstvo, Jurč. (Tug.); —
prim. rus. jazyčestvo.

1. jezíti, ím, vb. impf. dämmen, Mur., Cig.,
Jan.; vodo j., dem Wasser einen Damm ent-

gegenſeßen, Cig.; led vodo jezi, Cig.; j. vo-
dovje in ledovje, DZ.

2. jezíti, ím, vb. impf. ärgern, zum Zorne reizen;
to me jezi; ne jezi me! — j. se, zürnen,
sich ärgern; j. se nad kom (čim), na koga
(kaj), sich über jemanden (etwaß) ärgern, Cig.,
C., LjZv., DSv.; sami s sabo se jeze, Kast.

jezljânje, u. = jezikanje, Dict., V.-Cig., C.

jezljáti, âm, vb. impf. 1) die Zunge hin und
her bewegen, züngeln, Mur., Cig.; — 2) =
jezikati, die Zunge weßen, Dict., C., Mik.,
Dol.; nad Jezusom so jezljali, Ravn.; Jez-
ljati, ujedati, To znaš, Npes.-K.; imajo
zmerom kaj prerokovati in jezljati, Burg.

jezljàv, áva, adj. 1) = jezikav, Z.; — 2) =
jecljav, Danj.-Mik., prim. z. jezati.

jezljávec, vca, m. der Wörtler, der gerne wider-
ſpricht, M., Z., Valj. (Rad).

jezljâvka, f. die gerne widerspricht, die Wört-
ferin, M., Z.

jezljiv, íva, adj. zum Zorne geneigt, zornmühſig,
Jan., nk.; jezljiv otrok, Pjk. (Črt.); v njenem
življenju nič ni jezljivega in togohljivega,
Cv.

jezljívost, f. die Œrumuthigkeit, SIN.

jezníca, f. deska, ki vodo jezi, das Schwell-
brett, Guts.; — prim. jez.

jezník, m. der Deichgräber, Cig.

jeznína, f. das Deichgeld, Cig.

jeznopèt, péta, adj. = jezav, jezljiv, Bes.

jeznopétost, f. = jezavost, jezljivost, Bes.

jeznorit, ríta, adj. (preprosto) = jezav, jezljiv.

jeznoriten, tna, adj. = jeznorit, Jan.(H.).

jezokáz, káza, m. der Dammtroſtof, Cig.

jezov, adj. Deich-, Cig., Jan.

jezovína, f. das Dammgeld, DZ.

jezuit, m. ein Mitglied des Jesuitenordens, der
Jesuit.

jezuitar, rja, m. pogl. jezuit.

jezuitizem, zma, m. der Jesuitizmus, Cig.,
Jan.

jezuítovski, adj. = jezuitski, Cig., Jan.

jezuítski, adj. Jesuiten-, jesuitisch.

jězusovec, vca, m. = jezuit, Jan., Cv.

jezusováti, újem, vb. impf. oft „Jesuš“ sagen,
Mik.

jěž, m. 1) der Igel (erinaceus europaeus); —
2) der Stechapsel (datura stramonium), ogr.-
C.; — 3) = ježica 1), die Kafstanienhilje, C.

jěž, adv. zu Pferde, Jan., C., nk.; jež in peš,
peš in jež, C., Kos., Let.; (napačno nare-
jena beseda, Levst./LjZv. 1881. 571.j.).

1. jěža, f. das Reiten, der Mitt, Meg., Cig.,
Jan., Krelj-M.; konj za ježo, das Reitpferd,
Cig., Jan.

2. jěža, f. der Damm, das Wehr, Mur., V.-Cig.,
C.; zelezne ceste j., der Eisenbahndamm,
Levst.(Močv.); — die Böſchung, Levst.(Močv.),
Gor.; obzidana j., gepſlasterte Uferböſchung,
Levst.(Močv.); — meja ob njivah kraj ceste,
Dol.; po ježah pokositi, DSv.; — der Raſen:
vrhu prsti položi travnato ježo, Jurč.; pol
grunta pod ježo (= grob), Jurč.

ježalica, f. die Brunſt, C.; — prim. ježati.

24

jěžarica - jigna

— 372 —

jígó - jókati

jěžarica, f. der Jgelfisch (diodon), Cig., Erj. (Z.); lisasta j., der getigerte Jgelfisch (diodon tigrinus), Erj. (Ž.).

jěžast, adj. igelartig, Cig., Jan.

jěžati, am, vb. impf. reiten, Mur., C.; — j. se, läufig, brunftig sein, Mur.

jěžavka, f. die Sommerwurz (orobanche sp.): dajo jo kravam, da se „jezdijo“, Schnica (St.-)Erj. (Torb.).

jěžeeč, čeca, m. dem. ježek, das Jgelchen, Valj.(Rad).

1. jěžec, žca, m. = jezdec, Cig., Jan.

2. jěžec, žca, m. dem. jež; das Jgelchen, Valj. (Rad).

jěžek, žka, m. dem. jež; 1) das Jgelchen; — 2) neki kljunaš: kljunasti j., der Schnabelgel (echidna hystrix), Erj. (Ž.); — morski užitni j., der eſſbare Seeigel (echinus esculentus), Erj. (Ž.); — 3) neka goba (hydnum), Tuš. (B.).

jěžen, žna, adj. Reit-, Jan.

jěženje, n. das Reiten, Valj.(Rad).

jěžev, adj. des Jgels, Jgel-, Cig., Jan.; ježeva noga, dei Jgelfuh (eine hochgradige Form der Mauke bei den Pferden), Cig.

jěževec, vca, m. das Stachelschwein (hystrix cristata), Erj. (Ž.).

ježevíca, f. = ježica 1), Npes.-Vraž.

ježevína, f. die Jgelhaut, Cig., Jan., C.

ježevje, n. coll. = ježičje, Kastanienhülsen, C.

ježevka, f. neka riba: = jez, der Alant, Frey. (F.).

ježevnják, m. der Jgelfstein, der Echinit, Cig. ježica, f. 1) ein Frachtlichteſs Fruchtgehäuse, Mur., Cig.; „bodljivo kostanjevo oplodje“, Škrilje (Goriš.)-Erj. (Torb.), St.; das Gehäuse der Buchel, Z.; žirovska j. se ga je prijela, Zv.; — 2) die Knopper, Cig., Jan., C., M., Kr.; trgovati z ježicami, Zv.; — 3) ježeva j., der Jgelkolben, die Jgelfknospe (sparganium), Tuš. (R.), Kn., Jan., C.

ježičar, rja, m. eine Knoppereiche, Jan. (H.).

ježičarica, f. 1) die Knoppern-Gallwespe (cynips calicis), Jan.; — 2) die Jgel- oder Spitzklette (xanthium strumarium), Cig., Medv. (Rok.), Erj. (Ž.).

ježičiti se, ſčim se, vb. impf. = ježice dobivati: kostanj se ježiči, C.

ježičje, n. coll. ſtachlichte Hülsen (von Kastanien u. dgl.), M.; kostanjevo ježičje, jvžhSt.

jěžinja, f. das Jgelweißchen, C.

ježíti, im, vb. impf. 1) j. kostanj, enthüſsen, (jěžiti) BlKr.; — 2) j. se, ſich emporsträuben; lasje se mu ježijo, die Haare ſtehen ihm zu Berge; — koža se mi ježi, die Haut runzelt ſich mir (vor Angst), Schauer ergreift mich, Cig., Nov.

jěžko, ka, m. ime ježu: stari ježko, Vrt.

jěžnica, f. die Reitschule, V.-Cig.; — pogl. jezdarnica.

ježnína, f. das Rittgeld, C.

jig-, jil-, jir-, išči pod: ig-, il-, ir-.

jigljáti, ám, vb. impf. z glasom j., trillern, (jiglati) Mur.

jigna, f. LjZv., pogl. jegno.

jígó, žčsa, n. priprava za vpreganje volov, Kor.-Mik.; pogl. igo.

jiha, f. der Sturm, das Gewitter, C.; oblačno je, morebiti pride kaka jiha, Št.-DSv.; — prim. iha, viha.

jiló, n. = ilo, il, Štrek., Danj. (Posv. p.).

jîrpa, f. der Maiſkuchen, vzhŠt.-C.; — prim. grpa.

jirs, m. = irs, Št.

jiska, f. = ispa, Guts.(Res.), Zil.-Jarn.(Rok.).

jistje, n. Hip.(Orb.), pogl. istje.

jò, interj. = joj, C.; jo meni! jo nam! Dalm.; jo meni te vse gnusobe! Dalm.; jo mene (jomene), Meg., Alas.; ah jo, da smo tako grešili! Dalm.; jo, jo vpiti, Trub.; naše petje bo le: jo! Kast.

jócati, am, vb. impf. wehſlagen: vsi so žalovali, jocali ino jokali, Jsvkr.

jòč, jóča, m. das Weinen, Mur., C., ogr.-Let., SLN., vzhŠt.; joč in krič, C.

jóčen, čna, adj. vom Weinen: jočna solza, ogr.-C.

jóčič, adv. = jokaje, ogr.-C., Let.

jocživ, íva, adj. weinerlich, Cig.

jöd, m. kemična tvarina, das Jod, Cig.(T.).

jôdati, am, vb. impf. jodeń, C.

jödec, dca, m. = jodid, Cig. (T.); svinčeni jodec, das Jodblei, Cig.(T.).

jodid, m. eine Jodverbindung, Cig.(T.).

jôdov, adj. Jod-, Cig.; jodova prekislina, die Ueberjodfäure, Cig.(T.).

jôdovec, vca, m. das Jodür, Cig.(T.).

joga, f. das Joch, (tudi: jěga) Savinska dol.

jöh, interj. wehe! O joh, prejoh! Levst. (Zb. sp.); joh temu svetu! Schönl.

johôt, óta, m. das Wehklagen, Jan.

johotanje, n. das Wehklagen, Jan.

johotáti, otám, ččem, vb. impf. wehklagen, ächzen, Cig., Jan., C.

jôj, interj. wehe! o joj! o weh! joj meni! weh mir! = joj mene, Mur., Cig., vzhŠt.; joj si ga meni, Vrt.; joj, prejoj! wehe, dreimal wehe! Cig.

jôj, jója, m. das Weh, der Jammer, Cig., C.; drli nas bodo, da bo joj! jvžhSt.; vse se obrne na joj, ogr.-C.; z jojem govoriti, ogr.-C.

jôje, interj. = joj: O joje 'no prejoj! Npes.-Vraž.

jojmeníkati, am, vb. impf. „joj meni!“ rufen, C.

jók, m. das Weinen; na jok se držati, eine weinerliche Miene machen; v jok se spustiti, it lautes Weinen ausbrechen; = jok zagnati, M.; jok ga je posilil, die Augen traten ihm über, Cig.; to bo jok! das wird Thränen kofen! Cig.; jok in stok, Weinen und Jamern.

jokânje, n. das Weinen; tudi: jókanje, ogr.-Valj.(Rad).

jókati, kam, čem, vb. impf. weinen; tudi: jokati se; j. (se) nad kom (čim), über jemanden (etwas) weinen, Met.-Mik.; j. (se) po kom (čem), einem nachweinen, etwas bejammern, Cig.; nima se čemu jokati, er hat keinen Grund zu weinen, Cig.; k otroku se joka, ihre Niederkunft ist nahe, Guts.-Cig.; — sneg

jůtrna — k

— 375 —

jútrov — k

jůtrna, f., Jan.; pogl. jutrnja.

jútrn, adj. Morgen-; jůtrna megla; — pogl.
jutrnji.

jůtrnica, f. = jutrnjica.

jutrnína, f. = jutrnjina, Mik.

jůtrnja, f. 1) die Morgengabe, Hip. (Orb.); (-trina), Mur., Cig., Jan.; (-trna), Jan.; jutrnjo obljubiti, dati, Dict.; — 2) der Ehevertrag: jutrnjo delati (-trno), vžhŠt.-C., Pjk. (Crt.); — 3) jutrnja, die Frühhandacht, kajk.-Valj. (Rad); jutrnjo zvoniti, Tag läuten, Bolc. Plužna-Erj. (Torb.).

jutrnják, m. der Morgenwind, Mur.

jůtrnji, adj. 1) Morgen-; jutrnja sapa, die Morgenluft; jutrnja zarja, das Morgeuroth; morgig; po jutrnjem, übermorgen; — 2) öfstlich, (-trni) Danj.-Mik.; jutrnje, α) „čas od jutra do poludne“, Krn-Erj. (Torb.); — β) na jutrnje (-trenje) jo je vzel, ga je vzela, t. j. mož ali žena ima le toliko časa pravico pri hiši ostati, dokler druže živi, UčT. 1873, 326.

jůtrnjica, f. 1) der Morgenstern: — 2) das Morgengeläute, das Morgengrußläuten; jutrnjico zvoni; — 3) der musikalische Morgengruß bei Hochzeiten, C, BlKr.; godci gredo po jutrnjicah, Pjk. (Crt.); — der Morgengesang: jutrnjico peti, Cv.; — 4) die Frühhandacht: v jutrnjici, „in der Metten“, Trub.; nav. pl. jutrnjice, die Frühmette, Cig., Jan., C., Štrek.; slišal sem k jutrnjicam zvoniti, Jsvkr.; — nav. pisano: jutrnica.

jůtrnjik, m. 1) der Morgenwind, Mur., Jes., Gor.; — der Ostwind, (-trnik) Cig., Jan.; (-trenik), Cig. (T.); — 2) = vzhodišče, der Morgenpunkt, Cig.

jutrnjina, f. die Morgengabe = jutrnja, Mur., Cig.

jůtrnjski, adj. jutrnje se tičoč: jutrnjsko pismo,
der Ehevertrag, Cig., C.

jůtrą, n. 1) der Morgen; dobro jutro! guten Morgen! proti jutru, gegen Morgen, = pod jutro, Zv.; za jutra, am frühen Morgen, Vrsno-Erj. (T.), Met.-Mik.; v jutro, morgenš, am Morgen; sveto jutro zvoni = jutrnjo zvoni, Sv. Peter - Erj. (Torb.); — 2) der Osten, Cig.; od jutra smo prišli, Cig.; — 3) (po nem.) ein Joch (Morgen) Landes, Cig. (T.).

jútros, adv. diesen Morgen, heute früh, Habd.-Mik., Cig., C., BlKr.-DSv.

jútroska, adv. = jutros, C.

jútrošnji, adj. von diesem Morgen, von heute früh, Mur.

jútrov, adj. Morgen-, öſtlich: jutrova dežela,
das Morgenland, Mur., Cig., Jan.; — ju-
trovo, das Morgenland, Cig., Jan.; na ju-
trovem, im Morgenlande, Cig.; — morgen-
ländisch, Cig., Jan.; jutrova civilizacija, Vest.

jutrováti se, úje se, vb. impf. morgen, C.

jútrovčan, m. = jutrovec, C.

jútrovec, vca, m. der Morgenländer, Cig.,
Jan., Cig. (T.).

jutrovína, f. = jutrova dežela, jutrovo, C.

jútrovnik, m. = jutrnjik 2), der Morgen-
punkt, Cig.

jútrovski, adj. morgenländisch; jutrovsko, das
Morgenland, Cig.

jútršnji, adj. = jutrišnji, Danj.-Mik.

jútršnjice, f. pl. = jutrnjica 3), vžhŠt.

juvelir, rja, m. dragotinar, der Juwelier,
Cig.

jůvkati, am, vb. impf. jauchzen, ogr.-C.

júža, f. das Thauwetter (?): moker kakor
juža, Kras-Erj. (Torb.).

júžen, žna, adj. 1) den Südwestwind betref-
fend; južni veter, der Südwestwind; južno
vreme, das Thauwetter, gelinde Wetter; j.
je, es ist Thauwetter; južen sneg, weicher,
aufthauender Schnee; — 2) jüdlich, Süd-
Mur., Cig., Jan., nk.

júžina, f. 1) das Mittagsmahl, Kr.-Mur., Cig., Jan.; — das Nachmittagsmahl, die Fause, St.-Mur.; = mala južina, Cig., Jan., C., jvžh-Št., Kr.; suha j., trocene Mahlzeit (brez pitja), Cig.; — 2) suha j., der gemeine Weberfnecht (phalangium opilio), Cig., Jan., Št.-C., Erj. (Ž.).

júžinati, am, vb. impf. die Nachmittagš- oder
Mittagsmahlzeit einnehmen; prim. južina.

júžinica, f. dem. južina; der Žmbiš, kleines
Mittagsmahl oder Nachmittagsbrot.

júžišče, n. der Süd- oder Mittagspunkt, h. t.-
Cig. (T.).

júžiti se, jůžim se, vb. impf. juži se, es ist
Thauwetter, Cig. (T.); = vreme se juži,
C., Z.

júžje, n. = južno vreme, Poh.

južna, f., pogl. južina.

južnica, f. warmer Nebel (vom Südwind), UčT.

južnodežělen, Žna, adj. südländisch, Navr. (Let.).

južnotečájen, jna, adj. Südpolar-: -jne dežele, Cig. (T.).

južnovzhóden, dna, adj., Jan., pogl. jugo-
vzhoden.

južnozapáden, dna, adj., Jan., pogl. jugo-
zapaden.

K.

k, (h pred k in g), praep. c. dat. kaže 1) kam
je kaj namerjeno, obrnjeno, žu; k oknu sto-
piti; k ognju kaj pristaviti; k stricu iti;
vsak ima prste k sebi obrnjene, Npreg.-
Mik.; k sebi kreniti, (ž. B. mit einem Fuhr-
werk) sich links wenden, (opp. od sebe); —

k večerji, k maši, k izpovedi iti; — k. dežju
se pripravlja, ein Regenwetter ist im Anzuge;
— pridejati, prišeti k čemu kaj; — 2) namen,
primernost: žu; k čemu ti bo to? wožu
wird dir dies dienen? — k temu, darnach;
tudi vse drugo je bilo k temu, war dem

kačljiv — kadič

— 377 —

kadička — kadúnjice

podkovo ustavlja, da ne more nazaj siliti,
Levst. (Podk.).

kačljiv, íva, adj. ktor se rad kači, reizbar,
árgerlich, Z.

kačnica, f. 1) = ogor, der Aal, C.; — 2) die
Wolfsmilch (euphorbia officinalis), C.

kačnik, m. 1) = kačjak, das Schlangenloch,
Mur.; — 2) das Schlangenkraut (arum dra-
cunculus), Cig., Jan., C.; — pegasti k., ge-
slechter Aron (arum maculatum), Jan., Tuš.
(R.); — wilder Gamander (veronica chamae-
drys), Josch.; — 3) der Serpentin, Cig.; —
4) der Schlangenbisam, Mur.

kačnják, m. 1) das Schlangenloch, Mur, Cig.,
C.; — 2) das Schlangengift, C.; der Schlangen-
bisam, Mur.

kačomájka, f. ženska jopa, Zora.

kačón, m. das Schlangenmännchen: Ti, črv,
imaš svoj strup na se vzti, bodi kača ali
kacon, Npr. (Podkrinc)-Erj. (Torb.).

kačünka, f. das Schlangenkraut (calla), Tuš.
(B.), Medv. (Rok.).

kačúr, rja, m. 1) das Schlangenmännchen,
Mur., Cig., Mik.; — 2) eine Art Aal (muraena
latirostris), Frey. (F.).

kâd, m. der Rauch, Cig., Bes., Erj.(Min.); —
der Höhenrauch, Tolm.-Erj.(Torb.); — prim.
čad.

kàd, kadî, f. der Bottich.

káda, f. = kad, f., Cig., Štrek., Goriš.

kadá, adv. nam. keda, = kedaj? Rež.-Mik.,
Jarn.(Sadj.).

kadaj, adv. nam. kedáj, Alas., Mur., Cig., Jan.,
Mik.; kadaj, kje je Kristus rojen? Trub.

kadár, rja, m. der Böttcher, der Binder, Cig.,\ ogr.-C.; tudi: kádar, Valj.(Rad).

kádar, conj. wann, wenn, so oft; kadar je
leto mušno, je tudi krušno, Erj. (Torb.);
kadar me več ne bo, wenn (wann) ich nicht
mehr sein werde; kadar pride, bo prav, wann
immer er kommt, wird es recht sein, Cig.;
— als: kadar te ni bilo tukaj, während
deiner Abwesenheit, Cig.; kadar je govoril,
pridejo bratje, da (als) er redete, kamen die
Brüder, Met.; nista me zapazila, kadar sem
poslušal, kako sta se pogovarjala, Levst. (Zb.
sp.); — kadar koli, wann immer, so oft;
kadar si bodi, wann es immer sei, Mur.;
— nachdem: kadar se je poročilo prečitalo,
Levst. (Močv.).

kadárka, f. neka trta, Vrt., Št.

kâdba, f. das Rauchen, C.

kâdca, f. dem. kad; kleiner Bottich.

káden, dna, adj. rauchig: kadnò je, es raucht,
Svet.(Rok.).

kadēnca, f. glasopad, die Cadenz (mus.).

kàder, conj. = kadar, Cig., Cv.

kadēt, m. vojaški gojenec, der Cadet.

kadētnica, f. das Cadettenhaus, Cig.

kadētski, adj. Cadetten-

kâdež, m. das Rauchen: k. tobaka, DZ.

kâdežen, zna, adj. Rauch: kadežni tobak, C.

kādi, dija, m. der Kadi (turkischer Richter).

kadíca, f. = kadca, Cig., Valj. (Rad).

kadič, m. = kadivec, Jan.(H.).

kadíčka, f. dem. kadica; kleiner Bottich, Jan.
(H.).

kadíken, hna, adj. zum Räuchern gehörig, Rauch-
Mur., Cig.; kadíni les, das Räucherholz,
Cig.; kadilni dar, das Rauchopfer, Cig., Jan.;
kadilni altar, Dalm.

kadílnica, f. 1) das Rauchfaßs, das Thurt-
bulum; — 2) die Schmauchstube, Cig.

kadílnik, m. 1) = kadilnica 1), Meg., Alas.,
Cig., Jan., Jan.; — 2) die Rauchröhre,
das Rauchloch, Mur.

kadíňjak, m. = kadilnik 1), Guts.

kadílo, n. 1) das Räuchern; meso v kadilo
dejati, C.; — 2) das Räucherwerk, pos. der
Weihrauch.

kadíti, ím, vb. impf. 1) einen Rauch machen,
räuchern; po hiši kaditi, das Haus einräuchern;
k. koga, kaj, báhen, räuchern; kadila sem
otroka, mazala sem ga, pa ni nič pomagalo,
jvžhŠt.; — k. meso, das Fleisch seichen; —
z žveplom sode k., die Fässer mit Schwefel
einbrennen, Cig.; pojdi se kadit, mache, daß
du weiter kommst, pacł dich! jvžhŠt.; k. komu,
jemandem Räucherwerk streuen: mene so za-
pustili in kade drudim bogom, Dalm.; —
k. komu, jemanden łobjudeln, íhm Weihrauch
streuen (z. B. in Reden); — k. se, rauchen;
kadi se iz peči; kadi se po sobi; kadi se
po gorah, es ist Höhenrauch; peč se kadi
der Osen raucht; njih pusta (= opustošena)
dězela se kadi, Dalm.; kri se kadi in teče
v potokih, Jap.-Valj.(Rad); — kadi se mu
pod nos, es verdrießt ímu, Cig., jvžhŠt.; =
kadi se mu, ZgD.; Babilončanom vse to
zvedšim (nam. zvedevšim) se je grozno ka-
dilo, Ravn.; — 2) k. (tobak), (Tabat) rauchent;
ali kadiš? ne kadim; k. cigare; — 3) Staub
machen: kaj tako kadiš? jvžhŠt.; k. jo kam,
schnell gehen, Z.; to sta jo kadila! UčT.; —
k. se, stauben: kadi se po cesti.

kadívee, vca, m. 1) der Räucherer, Cig.; —
der Weihrauchstreuer, Valj.(Rad); — 2) der
Tabakraucher.

kadívó, n. das Räucherwerk, Jan (H.).

kádmij, m. neka kovina, das Kadmium, Cig.
(T.).

kadnáč, m. = zapah, Kras-Levst. (Rok.); —
prim. it. catenaccio.

kadník, m. = kadilnica 1), das Rauchfaßs,
Let.

kadrílja, f. neki ples, die Quadrille, Cig.

kadúlja, f. der Salbei, Mur., Cig., Jan.; ko-
ristna k., gebräuchlicher Salbei (salvia offici-
nalis); travniška k., der Wiesen-Salbei (salvia
pratensis), Tuš.(R.).

kadúnja, f. die Mulde (geog.), Cig.(T.), Jes.;
nav. pl. kadunje, die Mulde zum Außschwingen
des Getreides, Cig., Jan., C., Dol.; eine grö-
ßere Mulde, die als Backtrog dient, Dict.,
Guts., Mur., Cig., C., Lasče-Levst. (Rok.).

kadúnjast, adj. muldenförmig, Cig.(T.), C.;
k. dol, ein Muldenthal, Jes.

kadúnjice, f. pl. dem. kadunje; die Getreide-
oder Futterwanne, (wird auch als Kinder-
wiege benügt), jvžhŠt.

kakóver — kalamāriš

— 380 —

kalamēr — kâlež

kakóver, pron. rel. indecl. wie beschaffen,
Levst.(Sl. Spr.), Trub., Dalm.; s kakover
mero vi merite, s to se bo vam zopet me-
rito, Dalm.: sv. pismo, v kakover jeziku
bodi, die hl. Schrift, in welcher Sprache immer,
Dalm.; kakover so matere, take so hčere,
Levst. (Sl. Spr.); kadar kdo kakover koli
živino da, wann jemand ein irgendwie be-
schaffenes Wieh gibt, Levst. (Sl. Spr.).

kakóvost, f. die Qualität, Cig., Jan., Cig.
(T.), nk.

kakovrěd, adv. um welche Zeit? Mariborska
ok.-C.

kakóvršen, šna, adj. = kakršen: kakovršen
koli. Dalm.

kakôvstvô, n. die Qualität, Cig (T.); — stsl.

kakôvstven, adj. qualitativ, Cig.(T.).

kákovšen, šna, adj. = kakšen, Levst.(Nauk),
Vrt.

kákršen. šna, adj. wie beschaffen (rel.); kakršen
je bil, takšen je še zdaj; (kákeršen, Cv.,
Levst.).

kákršnost, f. = kakšnost, (-nôst) Kast.

kákšen, adj. I. pron. interr. wie beschaffen? was
für ein?—v vzkliku: za Boga, kakšni ste! wie
seht ihr aus!—II. indef. irgendwie beschaffen,
irgend ein; pes kakšno kost kje dobi; že
kakšen berač pride, daj mu kaj! — III. rel.
= kakršen, na vzhodu.

kákšenkrat, adv. sie und da einmal, manchmal.

kákši, adj. = kakšen, C., Mik., vzhŠt., ogr.

kákšnost, f. die Qualität, die Beschaffenheit,
Mur., Cig.(T.), DZ., nk.

kakšte, kakšteč, adv. = kakor koli (-šteč
= -hoteč), ogr.-Mik.; — prim. hte.

kākt, m. der Cactuš, Jan., Tuš. (R.).

kākti, conj. = kakor, Mur., vzhŠt.-M., ogr.-
Levst.(Rok.); kakti — tak i, wie — so auch,
ogr.

kaktica, f. kaktice, Cactuspflanzen (cacteae),
Jan., Tuš.(R.).

kakto, conj. = kakor, ogr.-C.

kaktovnica, f. = kaktica, Cig.(T.).

kakúkavica, f. das gemeine Knabenkraut (orchis morio), Rodik(Kras)-Erv.(Torb.).

1. kâł, m. 1) der Koth in Pfüßen, Cig.; — die Hefe, das Sediment, Jan., C.; — 2) eine flache Wertierung, in welcher sich Regenwasser ansammelt, die Lache, Cig., Jan., C., Notr.; iz kala napiti se, Vrtov.; domače vasi umazani kal, Zv.; skoro pri vsaki hiši je kak kal, BIKr.; die Viehtränke, Štrek.; v kalih tudi živino napajajo, Nov.

2. kâł, m. = 1. kal f., der Keim, Zv., Škrinj.,
Ravn.-Valj. (Rad).

1. kâł, î, f. der Keim; kali pognati, zu keimen
ansfingen.

2. kâł, î, f. die Härtung des Eisens (als Eigen-
schaft): dobra, mehka k., Cig.

kalâłnik, m. = kalalo, Ip.

kalâłó, n. der Schöpfeimer, Jan., Ip.

kalamāriš, m. das Tintenfaß, ogr.-Valj.(Rad);
— prim. lat. calamarius, zum Schreibzeug
gehörig.

kalamêr, m. das Bleiloth, Cig.(T.); — prim.
hs. kalamir.

kalamîna, f. der Galmei, Cig., Jan., Cig.(T.),
Erv.(Min.); — prim. fr. calamine, Galmei.

kalamit, m. = magnet, Cig., Vrtov. (Vin.);
— prim. it. calamita, Magnet.

kalamita, f. = strelovod, Cig.; — prim. ka-
lamit.

kalân, înà, adj. = kalen.

kâlanec, nca, m. ein geschlitztes Fell, V.-Cig.

kâlanica, f. 1) das Spaltzeit, Cig., Jan., Mik.,
BIKr.; kalanice, langes Spaltholz, BIKr.,
M.; — 2) = kalanka, Mur., Cig., Jan., C.,
vzhŠt.; ein vom Kerne gehendes Obst über-
haupt, Mur.

1. kâlanje, n. das Spalten, Mur., Cig., vzhŠt.

2. kalânje, n. das Schöpfen: prim. 2. kalati.

kâlanka, f. vom Kern gehende Pfirsich, Mur.,
Cig., C., Kras, Ip.-Erv.(Torb.), Dol., jvzhŠt.

1. kâlar, rja, m. neka vinska trta, Rihenberk-
Erv.(Torb.).

2. kalár, rja, m. der Dorsch (gadus callarias),
Erv.(Ž.).

3. kalár, rja, m. ktor vodo kala, der Schöpfer,
Jan.

kálast, adj. Keime habend, keimend: kalasto žito,
Levst.(M.).

1. kâlati, am, vb. impf. spalten, schlißen, Mur.,
Cig., Jan.; debelejši les na drobno k., vzhŠt.;
drva k. = cepiti, Dalm., BIKr., Dol., jvzh-
Št.; k. se, sich spalten: pečine so se kalale,
Mur.; — koža se kala = poka, Cig.

2. kaláti, âm, vb. impf. 1) mit dem Wasser-
eimer Wasser aus dem Brunnen, der Eisterne
herausfördern, schöpfen, Jan., Ip., Kras.; kâ-
lati, Prim.-Erv.(Torb.); — 2) sinken: voda
kala, Blc.-C.; — prim. it. calâre (tr.) nieder-
fassen, (intr.) sinken, abnehmen.

kâlavec, vca, m. 1) ein Werkzeug zum Spalten,
Mur.; — der Klieber, Jan.; — 2) kalavci,
die Spate (min.), C., Cig.(T.).

kâlcedon, m. neki kamen, ki spada h kre-
menjakom, der Chalcedon, Cig., Erj. (Min.).

kâlcij, m. neka kemična tvarina (kovina), das
Calcium, Cig.(T.).

kalcinčija, f. die Verkalkung, die Calcination
(chem.), Cig.(T.).

kâlček, čka, m. dem. 1. kalec m., das Keim-
chen, Cig.

kâlčmar, rja, m. der Schweineschneider, Tolm.-
Levst.(Rok.) — prim. švic. galzler = Schweine-
schneider, Levst.(Rok.).

1. kâlec, łca, m. dem. 2. kal m., das Keimchen,
Cig.

2. kâlec, łca, m. Jan. (H.), pogl. kavec, skavec.

kalejdoskôp, m. krasogled, das Kaleidoskop
 phys.), Cig.(T.).

kâlen, łna, adj. trübe; kalna voda; kalno oko.

kaleštráti, âm, vb. impf. pantschen: po vodi
k., C.

1. kâlež, m. = gošča, drozga; die Hefe, das
Sediment, C.; ein Gemenge von Dünger,
Erde, Wasser u. dgl. zum Düngen der Neben,
jvzhŠt.; — prim. 1. kal m.

kalûparski — kâmba

— 382 —

kambáč — kámen

kalûparski, adj. die Formenmacher betreffend;
k. pesek, der Formjand, Cig. (T.); kalupar-
ska priprava, das Formzeug, Cig.

kalûparstvō, n. die Formkunft, die Modellier-
tunft, Cig. (T.), C.

kalûpen, pna, adj. Form-, Cig.

kalûpiti, ûpim, vb. impf. formen, Cig. (T.)

kaluporèz, rèza, m. der Formenschneider, Cig.

kaluporêzba, f. das Formschneiden, Cig.

kaluporêzec, vza, m. der Formischneider, Jan.

kaluštrati, âm, vb. impf. trüben, C.

kalúža, f. die Rothlache, die Pfüße, Mur., Cig.,
Jan., Notr., SlGor.

kalúžast, adj. pfüßig, lachig, Mur., Cig.

kalúžati, am, vb. impf. im Koth wälzen, Mur.;
k. se, sich im Kothe wälzen, in der Pfüße
baden, Mur., Jan., Mik.; svinje se kalužajo,
C., SlGor.

kalúžen, žna, adj. pfüßig, schlammig, Cig.,
Jan.

kalúžiti, ûžim, vb. impf. stagnieren, Jan. (H.),
kalúžnat, adj. pfüßig, lachig, Jan.

kalúžnica, f. 1) das Pfüßenwasser, Cig., Jan.;
— 2) navadna k., die gemeine Žumpfsschnecke
(paludina vivipara), Erj. (Ž.); — 3) die Sumpf-
Dotterblume (caltha palustris), Cig., Jan.,
Tuš. (R.).

kālpak, m. madžarsko pokrivalo, der Kalpak.

kalvilar, rja, m. der Calville-Apfel, Jan., Nov.

kalvīnēc, nca, m. der Anhänger der calvinischen
Lehre, der Calvinīst, Cig., Jan.

kalvinīzem, zma, m. der Calvinišmus, Jan.

kalvīnka, f. die Calviniſtin, Cig.

kalvinski, adj. calviniſt, Cig., Jan.

kalvīnstvō, n. der Calvinišmus, Cig., Jan.

kám, adv. I. interr. wohin? kam greš? kam
li? wohin denn doch, Levst.; kam to, wohin
doch? C.; ne vem ne kod ne kam, ich weiß
weder aus noch ein; — v vzkliku: kam smo
prišli! wohin sind wir gekommen! — pred
komparativom: viel, weit; kam lepši, viel
schöner, C.; — kam ne, geschweige denn: on
bi cigana ukanil, kam ne bi mene, C.; =
kam li: on nema peneza, kam li goldinar,
C.; = kam li še, Vrt.: — II. indef. kám,
irgendwohin; kam drugam, sonst wohin; pojdi
(si) kam! warum nicht gar! Levst. (M.); —
ni kam iti v tem vremenu, in diesem Wetter
kann man nirgendšin gehen; — kam — kam,
jowohl als auch: smrt kam bogate kam ne-
voljne jednako jemlje, ogr.-C.

kama, adv. = kam, ogr.-Mik., C.

kamaráš, m. eine Art Zeug, C.

kamarášnica, f. suknja iz kamaraša, vzhŠt.-C.

kamášna, f. die Gamaſche, Cig.

kâmba, f. 1) der gebogene Stab am Joche, der
dem Döhen um den Hals gegeben wird, Cig.,
BlKr., Dol., Notr.; kamba od jarma, Levst.
(Zb. sp.); — 2) eine Borrichtung, damit Vögel
zu fangen, Sempas(Goriš.)-Ejr.(Torb.); die
Dohne, Cig.; die Schlinge, Z.; — die Masche,
Zil.-Jarn.(Rok); — 3) eine Handhabe an
der Thür, der Thürgriff, Cig., Jan.; — 4)
der Schließhafen, in welchen der Riegel des
Schlosses schnappt, Cig.; — 5) der Kinnbacken,

Rez.-C.; — prim. avstr.-nem. kamp =
Kummet, C.; gr. κάρβη, res curva, Mik.
(Et.).

kambáč, m. kebel (škaf) z železno kambo,
Ponikve-Erj.(Torb.); — die Milchgelte, C.,
Polj., Tolm.

kâmbala, f. die Platteise (pleuronectes pla-
tessa), Cig., Jan.; — rus.

kâmbast, adj. kambi podoben, Cig.; kam-
basto vzbočena opna, prepona zvana, Erj.
(Som.).

kâmbati se, am se, vb. impf. Schlingen bil-
den, C.

kâmbica, f. dem. kamba; 1) die Dohne, die
Schlinge (beim Vogelsang), Cig.; — 2) der
Kloben an der Wage, das Wagegericht, V.-
Cig.

kâmbnica, f. die Wendungsschlinge, V.-Cig.;

kâmbora, f. dolga in debela smokva dolzega
repa, Ip.-Erf.(Torb.).

kambrîk, m. eine Art Stoff: Cambrics, Kammer-
tuch (dünne lockere Batistleinwand aus Cam-
bray, deutsch: Kameryck), Cig.

kamč-, pogl. kamenč-.

kamēja, f. erhaben geschnittenener Edelstein, die
Camee, Cig. (T.).

kamēla, f. das Kameel: dvogrba k., das Trampel-
thier oder baktrisches Kameel (camelus bac-
trianus), enogrba k., das einhöferige Kameel
oder Dromedar (camelus dromedarius), Erj.
(Ž.).

kamělar, rja, m. der Kameeltreiber, Cig.

kaměleon, m. das Chamáleon, Cig., Jan.;
afrikanski k., das afrikanische Chamáleon
(chamaeleo vulgaris), Erj.(Ž.).

kamelica, f., Cig., C., pogl. kamilica.

kamělija, f. die Camelie (camellia iaponica),
Cig., Jan., Tuš.(R.).

kaměłji, adj. vom Kameel.

kamelopārd, m. die Giraffe (camelopardalis),
Jap.-C.

kamelopārdal, m. die Giraffe, Cig.

kâmen, m. der Stein; ima trdo srce kakor
k.; k. se mi je odvalil od srca, es fiel mir
ein Stein vom Herzen; k. lomiti, Steine bre-
chen; k. rezati, den Stein behauen, Dict.;
rezani k., der Quadernstein, Cig., Jan., Dalm.,
nk.; kresilni k., der Feuerstein; dragi k., der
Edelstein; lahki k., der Kalktuff, Cig., Jan.,
C.; gluhi k., der Bimštein, Z.; scejeni k.,
der Tropfstein, Trnovo-Erj.(Torb.); beli k.,
der Weißstein, der Granulit, Cig. (T.); der
Kalkstein, C.; sinji k., die Grauwacke, Z.;
kisli k., der Alaun, Cig., C.; peklenski k.,
der Höllenstein, Sen. (Fiz.); mlinski k., der
Mühlfstein; na dva kamena mleti, mit zwei
Mühlgängen, Cig., Jan.; k. vložiti, den Grund
legen, M.; temeljni k., der Grundstein, Cig.,
Jan., nk. (hs.); = vkladni k., Cig., Jan.;
zgani k., der Ziegestein, C.; vinski k., der
Weinstein, Cig., Jan., DZ. (po nem.); k. v
meurju, der Blasenstein, Cig.

kámen, adj. steinern, Stein-, Mur., Cig.; Pod
lipo stoji miza, Oj miza kâmena, Npes.-
Vraz; zagledne kameno mizo, Npr. (vzhŠt.)-

kamenár — kamenína

— 383 —

kamenît — kamenotis

Kres; kameni ogelj, die Steinkohle, Cig. (T.);
kameno olje, das Steinößl, das Petroleum,
Cig. (T.), Levst. (Nauk), Žnid.; kamena smola,
das Eudharz, Erj. (Min.); kamena posodba,
steinerne Gefäße, Raič (Slov.); tudi: kamên,
Mur., Vrt.

kamenár, rja, m. der Steinmeß, Štrek., Vrtov.
(Km. k.).

kamenárnica, f. die Steinmeßwerstätte, Jan., C.

kamenárski, adj. Steinmeß, Cig.

kamenárstvő, n. die Steinmeßkunst, Cig.

kâmenast, adj. steinicht, steinartig, Mur., Cig.,
Jan.

kâmenat, adj. steinig; na kamenato vsejati,
Trub.; — steinern; miza kamenata (nav.
kâmnata); kamenata sol, das Steinsalz, Vod.
(Izb. sp.).

kamenáti, âm, vb. impf. steinigen, Jan., Valj.
(Rad).

kamenávec, vca, m. der Steiniger, Jan.

kâmenčati, am, vb. impf. mit Steinchen spie-
len, Notr.

kâmenček, čka, m. dem. kamenec, das Stein-
chen; slušni kamenčki, die Gehörsteinchen
(Ötolithjen), Erj. (Som.); —kamenčki, Stein-
becren, KrGora; (prim. kamenica 9).

kâmenčiž, m. = kamenček.

kâmenčje, n. coll. Steinchen, Zora.

kâmenčkati, am, vb. impf. mit Steinchen
spießen, Kr.; tudi: k. se, LjZv.

kâmenec, nca, m. das Steinchen, Cig., C.,
Dalm., Valj.(Rad); — der Blaensterne, Valj.
(Rad); žolčni kamenci, Gallensteine, Erj.
(Z.); — der Alaun, C.

kameněn, adj. steinern, Stein-; (nav. kamněn).

kameněnje, n. der Versteinerungsprocesz, Cig.
(T.).

kameněti, ím, vb. impf. versteinern, Mur.,
Cig., Met., Danj.-Valj. (Rad).

kâmenica, f. 1) der Ort, wo Steine gebrochen
werden, der Steinbruch, C.; — 2) die Stein-
meßwerstätte, C.; — 3) ein steinernes Gefäß
(z. B. das Weißwasserbecken), C.; — 4) stei-
nerne Rechentafel, ogr.-C.; — 5) steinernes
Haus, Jan.; — 6) kamenice, ein Wagen-
gestell, auf welches Steine aufgeladen werden,
Strek.; — 7) das Muschelthier, Jan.; — die
Auster, Cig., C. (hs.); — der Rochen (raja),
Prim.-Erj.(Torb.); — trnjeva k., der ge-
meine Stachelrochen (raja clavata), Erj.(Ž.);
— 8) der Stein (eine Krankheit), Mur.; — 9) die
Felsenbrombeere (rubus saxatilis), C., Medv.
(Rok.).

kámenič, m. das Steinchen, Valj.(Rad).

kámeničar, arja, m. = slegur, die Steindrossel
(turdus saxatilis), Frey.(F.).

kámeničje, n. coll. Steinchen; — steiniger
Boden, Cig., C., Vrt.

kámeničnik, m. der Steinkrebs, C.

kameníka, f. das Johanniskraut (hypericum
perforatum), C.; — die Teesdalie (teesdalia),
C., Medv. (Rok.); — der Teufselsabbiss (suc-
cisa), C.

kamenína, f. das Steingut, das Steinzeug,
Jan., Cig. (T.). C.

kamenît, adj. steinig; kamenit pot, svet; —
Stein-, steinern; — kamenito srcr imeti, ge-
füßtlos sein, Cig.

kameníten, tna, adj. steinig, Dict., Jan., M.;
— steinern, Cig., Jan.; kamenitna krava,
LjZv.

kameníti, ím, vb. impf. versteinern, zu Stein
machen, V.-Cig.

kamenitnik, m. ein steiniger Hügel oder Berg,
Cig., C., ZgD.

kamenîtost, f. die steinige Beschaffenheit.

kamenják, m. = koščak, die Steinnuš, C.

kamenjánje, n. die Steinigung, Cig.

kamenjast, adj. = kamenit, Guts., Mur.

kamenjáti, âm, vb. impf. steinigen, Mur., Cig.

kamenjávec, vca, m. der Steiniger, Cig., C.

kamenjávka, f. die Steinigerin, Cig.

kâmenjče, n., pogl. kamenjiče.

kâmenje, n. coll. 1) Steine, das Gesstein; k.
lučati; k. lomiti; k. je padalo, es reqnete
Steine, Cig.; plovocě k., der Traß, DZ.;
— 2) eine Bergstaudenfrucht, Rez.- C.; —
tudi: kamenjè, Valj.(Rad), in kamênje, na
vzhodu.

kâmenjiče, n. dem. kamenje; gladko, belo
k., (kamenjče) Zv.; kamênjiče, kajk. - Valj.
(Rad).

kaměnka, f. = kamenolomnica, C.

kamenodětec, łca, m. der Steinarbeiter, Jan.
(H.).

kamenobrůsec, sca, m. der Steinschleifer, Jan.

kamenojědec, dca, m. der Lithophag, Cig.

kamenokrěč, krčěa, m. immergrüner Stein-
bruch (saxifraga aizoon), Tuš. (R.).

kamenolòm, lóma, m. = kamenolomnica,
Jan., Notr.

kamenolòmec, mca, m. der Steinbrecher,
Guts.-Cig.

kamenolòmnica, f. der Steinbruch, Levst.
(Cest.).

kamenolòmnja, f. = kamenolomnica, Cig.
(T.); — rus.

kamenomětnica, f. die Steinwurfmaschine,
Jan.(H.).

kamenopis, písa, m. die Lithographie, Cig.,
Jan., Cig. (T.), nk.

kamenopísec, sca, m. der Lithograph, Cig.,
Jan., nk.

kamenopísen, sna, adj. lithographisch, Cig.,
Jan., Cig (T.), nk.

kamnopísnica, f. die lithographische Anstalt,
Cig.

kamenorězba, f. die Steinschneidekunft, Cig.
(T.).

kamenoròv, róva, m. = kamenolom, Nov.

kamenorězec, zca, m. der Steinschneider, C.

kamenorísar, rja, m. der Graveur, C.

kamenosěk, sěka, m. = kamenar, der Stein-
meß, Mur., Cig., nk.

kamenoslóvje, n. die Lithologie, Jan.

kamenotěrec, rca, m. der Steinbrecher, C.

kamenotěsec, sca, m. der Steinmeß, Cig.,
Jan., C., Zora; — rus.

kamenotis, tisa, m. = kamenotisk, Jan.

kamenotísen — kamoj

— 384 —

kámor — kânast

kamenotísen, sna, adj., Cig., pogl. kamenotiskoven.

kamenotisk, tíska, m. der Steindruck, die Lithographie, Cig. (T.), C., nk.

kamenotiskár, rja, m. der Steindrucker, der Lithograph, Cig., Jan., nk.

kamenotiskárna, f. = kamenotiskarnica, nk.

kamenotiskárnica, f. die Steindruckerei, lithographische Anstalt, Cig., Jan., C., nk.

kamenotískoven, vna, adj. lithographisch, Jan. (H.).

kámenov, adj. = kamenen, kamenit, Trub.-Mik.

kamenoválj, válja, m. der Steinwälzer (strepsilas), Erj. (Z.).

kamenovânje, n. die Steinigung, Mur., Cig., Jan.

kamenováti, ûjem, vb. impf. steinigen, Guts., Mur., V.-Cig., Jan.

kamenovâvec, vca, m. der Steiniger, Mur.

kamenovâvka, f. die Steinigerin, Mur.

kámenovec, vca, m. das Erdöl, Jan. (H.).

kamenovína, f. = kamenina, Jan. (H.).

kamenovít, adj. steinig, Jan., Trub.-M.

kamenoviten, tna, adj. = kamenovit, Meg.

kamenovrt, vŕta, m. navadni k., die gemeine Bohrmuschel (pholas dactylus), Erj. (Ž.).

kamenoznástvø, n. die Lithologie, Jan.

kamenožěrec, rca, m. der Lithophag, Jan.

kamenoživka, f. die Steinkoralle, Jan. (H.).

kámenstvø, n. das Steinreich, Jan.

kámenščica, f. die Steinkirche, vzhŠt.-C.; — neka breskev, kajk.-Valj. (Rad).

kámenščnica, f. = kamenščica (Steinkirche), C.

kámer, adv. rel., C., Škrab. (Cv.); — pogl. kamor.

kámera, f. die Kammer: dvorna kamera, die Hofkammer, Cig.

kamerálen, lna, adj. Cameral, Cig., Jan.

kamerar, rja, m., Jan., pogl. kamernik.

kāmeren, rna, adj. Kammer-, Cig., Jan.; kamerni urad, das Kammeramt, Cig., Jan.

kāmernik, m. der Kämmerer, Cig., C.; (po čes.).

kāmerski, adj. = kameren, Cig.

kamež, m., Vrt., pogl. kaniš.

kámik, m. dem. kamen: dragi k., Meg.

kamílica, f. die Kamille; kamilice komu skuhati, jemandem einen Kamillenthee kochen; prava k.,chte Kamille (matricaria chamomilla), Tuš. (R.); — prim. 2. gomilica.

kamíličen, čna, adj. Kamillen-; kamilično cvetje.

kamíličnik, m. der Kamillenthee, Jan.

kamílovec, vca, m. = kamiličnik, Cig.

kamizhóla, f. das Wamš, kurzes Mäuserröckel, Cig., Jan., Dol., Notr.; —prim. nem. das Kamipol, fr. la camisole, it. camiciuola.

kamlót, m. der Kamelot (eine Art Stoff), Cig.

kamn-, pogl. kamen-.

kámo, adv. = kam, nk.; — hs.
kamča, f. die Gemse, Reč.-C.; — prim. it. camoscio.

kamoj, adv. = kam, Meg., Boh., BlKr.-DSv.

kámor, adv. rel. wohin; kamor koli, wohin immer; kamor si bodi, wohin immer es sei; — kamor — tamo, = kakor — tako, so—wohl — als auch, C., Raič(Slov.).

kāmora, f. = kamera, die Kammer, ogr.-C., nk.; —dvorna kamora, die Hofkammer, Levst. (Pril.), DZ.

kāmornik, m. der Kämmerer, C.; mestni k. ali denarničar, Let.

kāmp, kāmpa, m. 1) der Theil; razdeliti kaj na tri kampe, Valj. (Rad.); —die Abtheilung, Jan., Fr. - C., Vest.; na dva kampa, abgesondert, C.; na dva kampa podelovati kaj, Notr.; po kampu, scharenweise, C.; na vse kampe delati = na vso moč d., SlGor.; — 2) das Feldlager, Jan., C., Dalm.; — das Kampfheer, Dalm.; — prim. nem. der Camp = das Feldstück, lat. campus, Mik. (Et.); it. campo, das Lager.

kāmpa, f. = kamba, die Schlinge, die Masche, C., Z.; mreža na široke kampe, Z.

kampanělica, f. das gewöhnliche Sperberkraut (sanguisorba officinalis), C., Medv (Rok.); — prim. it. campanella, das Glöckchen, C.

kāmpica, f. = kambica (Masche), Guts.

kampíšče, n. das Feldlager, Dict., C.; tedaj si trije junaki v filistrsko kampišče predrli, Dalm.

kāmpoš, m. der Engerling, C., Valj. (Rad); tudi: kampošt, C.

kāmpuš, m. = kampoš, Trst. (Let.).

kāmra, f. = izba, die Kammer; — iz nem.

kāmrica, f. dem. kamra; das Kämmerlein; — pogl. izbica.

kámščič, m. der Felsenbrombeerstrauch (rubus saxatilis), pod Kaninom - Erj. (Torb.); — prim. kamenica 9).

kamůra, f. ein Kuhname: eine Kuh mit krumen Hörnern, Trst. (Let., Zora); — eine hörnerlose Kuh, C.

1. kán, m. 1) die Absicht, das Vorhaben, C.; to je naš kan in namen, ogr.; meni je kan, ich will, C.; blag kan, SlN.; — 2) der Trug, Cig., M., Valj. (Rad).

2. kán, m. der Tropfen: hodil je žganje pokušat, dokler ga je bilo kak kan, Goriš.; — der Fettropfen, das Fettauge: k. na juhi, juha brez kanu, Gor.; — niti za kan, nicht um ein Geringes, Goriš.

3. kán, m. der Kafn („Kafn“), der Weinrahn, Mur., Cig., BlKr., jvzhŠt.; — iz nem.

4. kán, m. mongolischer, tatarischer Häuptling, der Khan.

5. kan, m. = neresec, mrjasec, ogr.-C.; — iz madž.

kanácija, f. neka psovka: ti kanacija ti! Z.

kanál, m. der Canal.

kanárček, čka, m. dem. kanarec.

kanárec, rca, m. der Kanarienvogel (fringilla canaria), Jan., Erj. (Ž.).

kanárka, f. das Weibchen des Kanarienvogels, Valj. (Rad).

kânast, adj. kafmig: kanasto vino, Cig., M., BlKr., jvzhŠt.; — prim. 3. kan.

kancelár — kánja

— 385 —

kánjav — kanzôbec

kancelár, rja, m. der Kanzler, Jan., nk.; cesarstveni k., der Reichskanzler, DZ.

kancelíja, f. pisarna, die Kanzlei, Cig., Jan.; (nav. kanclija).

kancelíjski, adj. Kanzlei-, Cig., Jan.

kancelíjstvo, n. das Kanzleiweien, Cig., Jan.

kancelír, rja, m. der Kanzler, Cig., Jan.; der Vorsteher einer Kanzlei: Prišel je v grad, mlad, lep kancelir, Preš.

kancelírstvo, n. das Kanzleramt, DZ.

kancelíst, m. neka vrsta uradnikov, der Kanz lift, Cig., Jan., nk.

kancláti se, ám se, vb. impf. zanken, Dol.

kancóna, f. neka vrsta liričnih pesni, die Cauzone.

kânček, čka, m. dem. kanec; das Tröpfchen, Cig., Jan., C. -ogr.-M.; do zadnjega kančka se posušiti, Vrtov. (Km. k.).

kandidāt, m. ktor se poteguje ali ponuja za kako službo, častno mesto itd., der Candidat.

kāndis, m. der Kandižzucker, Jan.

kandrcíja, f. = zmesňjava, Podgorje (Gor.)-Svet. (Rok.); pogl. kodrcija.

1. kânec, nca, m. der Tropfen, Cig., Jan., M., Notr.; k. vina, Senožeče-Erj. (Torb.); — kanec zavisti kali in greni jim strmenje, Zv.

2. kanec, nca, m. dem. 5. kan, = neresec, mrjasec, ogr.-C.

kanefás, m. eine Art Stoff, Canevaš, Cig.

kanefásast, adj. aus Canevaš, Cig.

kaněla, f. der Zimmtbaum, der Kanellbaum (canella), Mur.

kângla, f. die Kanne; — prim. bav. kannel, kandel, Levst. (Rok.).

kânglica, f. dem., kangla.

kanílo, n. prekanjen človek, Notr.

kaníš, m. das Tabakfeifenrohr, ogr.-C., Dol.; das Mundstück des Tabakfeifenrohres; pipa je ležala razbita in v zobeh mu je ostal samo kaníš, zgornji del cevi, Jurč.

kániti, kânem, vb. pf. 1) intr. tröpfeln, in einem oder mehreren Tropfen fallen; nekaj tinte je kanilo na papir; ni nikar kaplje kanilo, fein Tropfen fiel, Ravn.-Mik.; — kakor kane, je nachdem es sich trifft; na srce mu je kanilo, er ist vom Schlagflusse berührt worden, Z.; („kadar človeku zvoni v ušesih, tri kaplje v njem visijo; ako mu katera na srce pade, zadene ga mrtvoud“, jvzh.St.); — 2) tr. einen oder mehrere Tropfen fallen lassen; nekoliko kapljic vina kaniti med vodo.

kániti, im, vb. impf. 1) beabsichtigen, vorhaben, im Sinne haben, Habd.-Mik., Mur., Cig., C.; kam kaníš iti, Mur; kaj kani? was ist sein Beginnen? Cig.; — 2) betrügen, täuschen, Cig., C., M.; bližnjega k, Burg.; — 3) kaniti = strašiti: kanilo ga je, Savinska dol.; — prim. prekaniti, ukaniti.

kánja, f. der Mäusebussard, (buteo vulgaris), Erj.(Ž.), Frey (F.), Vrt.; kosmatonoga k., der Schneegeier, (buteo lagopus), Levst. (Nauk); — die Weiße, Cig., Jan., Krelj, Celovška ok.; — žejen sem kakor kanja, želeti česa, kakor kanja dežja, M., Rib.

kánjav, adj. mil zerrauften Kopfshaaren, vzh-St., C.

kānjec, njca, m. 1) der Hühnergeier (falco milvus), Cig. — 2) = zakrivljen sekavec (nož), Livek (Goriš.)-Erj. (Torb.); das Astmesser, Tolm. — 3) der Wiesensalbei (salvia pratensis), Ben.-Erj. (Torb.).

kānjek, njka, m. = kanja, der Mäusebussard, Frey. (F.).

kanjěr, m. = torba, vzhŠt.; — prim. bav. kanier, it. carniere, die Jagdtafche.

kanjúh, m. = kanja, die Weiße, Cig., Jan., C., Mik.; — = slegur, die Steindrosfel (turdus saxatilis), Erj. (Ž.), Sveta gora (Goriš.)-Erj. (Torb.).

kânka, f. der Tripper, Mik.

kánkola, n. pl. 1) eine Art Schubkarren (ohne Truhe), vzh.St.-C.; — 2) Stelzen, C.

kánkole, f. pl. = kankola, Mur.

kánkora, f. die Thürangel, Cig., C., Ip.; pri lesenih durih oni les, na katerem tečaj stoji in teče, Notr.; — prim. it. ganghero, die Thürangel, C.

kanljiv, iva, adj. betrügerisch, Mur.

kanljívost, f. betrügerisches Wesen, der Trug, Mur.; laž in kanljívost, Danj. (Posv. p.).

kānoba, f. der Keller, Jan., Blc.-C.; — prim. it. canova, die Vorrathskammer, der Wein- keller, Levst. (Rok.).

kanón, m. die Kanone; — iz romanskih jezikov, Levst. (Rok.).

kanóna, f. die Kanone, Cig.; — iz nem.

kanonāda, f. streljanje s kanoni, die Kanonade, Jan.

kanonár, rja, m. der Kanonengießer, Cig.

kanónik, m. der Domherr, der Canonicus.

kanónír, rja, m. der Kanonier.

kanonovína, f. das Kanonenmetall, Cig.

kānova, f. = kanoba, Strek.

kānt, kánta, m. der Bankerott, Mur., Cig., Jan.; na k. priti, банферот werden, fallieren; (pogl. klič); k. napovedati, den Concurs ersöffnen, Jan.; — prim. nem. der Gant = die Aution; iz srlat, inquatus, it, incanto od lat.: quanti? za koliko? C.

kānta, f. die Kanne, C.; Notri v kanto se zgledava, Npcs.-Kres.; — prim. lat. cannata, sryn. kante = Kanne, Mik. (Et.).

kāntarič, m. kleiner Kasten, Z.; — iz it. cantaro?

kantarídka, f. der Pflasterkäfer, die Cantha-ride, Jan.

kantāta, f. neka vrsta liričnih pesni, die Cantate, Cig. (T.).

kánten, tna, adj. den Concurs betreffend, Cig.

kanterič, m. = kantarič, Bes.

kantón, m. der Canton, der Bezirk, Cig., Jan., C., Kr.

kantônski, adj. Bezirks-, Canton-, Cig., Cig. (T.).

kantůš, m. otročja obleka iz pisane tkanine, vzhŠt., Pjk. (Črt.).

kanučka, f. die Flösserhacke, C.

kanzôbec, bca, m. der Hauzahn (des Schweišnes), ogr.-C.; — prim. 5. kan,

Slov.-nem. slovar.

25

kâpîčar — kâpljica

— 387 —

kâpljičast — kàr

kâpîčar, arja, m. = kapar, Cig.

kâpîčast, adj. = kapast, Cig.

kâpîčati, am, vb. impf. kappen, Jan. (H.).

kâpîčev, adj. vom Spindel- oder Pfaffenbaum:
k. les, (kapč-) Cig.

kâpîčevina, f. das Holz vom Spindelbaum,
(kapč-) Cig.

kâpîčevje, n. europäischer Spindelbaum oder
Pfaffenhütlein (evonymus europaeus), Jan.,
Josch, (kapč-) Tuš. (R.); — prim. kapica 9).

kapilären, rna, adj. Capillar-, Cig., Jan.

kapilärnost, f. die Anziehung in Haarröhren den,
die Capilarität, Cig., Jan., Cig. (T.), Sen.
(Fiž.)

kapîn, m. = 2. kapec, kapast vol, Lašče-
Levst. (M.), Notr.

kapitäl, m. glavnica, das Capital.

kapitálček, čka, m. dem. kapital; ein kleines
Capital, Zora.

kapitalist, m. der Besiiger von Capitalien, der
Capitalist.

kapitalizováti, ûjem, vb. impf. capitalisieren,
Cel.(Ar.), nk.

kapitálke, f. pl. die Capitalsschrift, h. t.-Cig.(T.)

kapitân, m. der Capitân (eines Schiffes); —
der Hauptmann, Mur., Cig., Jan.

kapitanica, f. kapitanova žena, kajk.-Valj.
(Rad).

kapitânstvō, n. die Capitânswürde; — der
Hauptmannswang, die Hauptmannschaft, Cig.

kapitanováti, ûjem, vb. impf. za kapitana biti,
nk.

kapiti, im, vb. impf. kappen, Jan.(H.).

kapitulacija, f. pogodba (pos. o udaji), die
Capitulation, Cig., Jan.

kaplân, m. duhovski pomočnik, der Kaplan;
vojaški k., der Militär-, Feldkflaplan.

kaplanîja, f. die Kaplanei, die Kaplanswohnung.

kaplániti, ânim, vb. impf. als Kaplan dienen.

kaplânski, adj. die Kaplâne betreffend, Kaplans-.

kaplânstvō, n. die Kaplanswürde, die Kaplans-
stelle.

kâplja, f. 1) der Tropfen; človek je kakor
kaplja na veji; — 2) der Schlagfluss, Cig.,
Jan., Notr.; kaplja ga je zadela, Vrt.; k.
ga je ud(a)rila, vžh St.-C.; kaplja mu je na
srce pala, Z.; prim. kap f.

kapljânje, n. das Tröpfeln, das Träufeln.

kâpljast, adj. tropfenförmig, Cig. (T.).

kapljáti, âm, vb. impf. 1) intr. tröpfeln; dež
kaplja, es fallen Regentropfen; tudi kâpljati,
Valj. (Rad); Na pragu deklica lepa stoji In
solza za solzo ji kaplja 'z oči, Preš.; —
2) trans. träufeln, Cig.

kâpljati, am, vb. impf. = kopiti, C.

kâpljavica, f. das Tropfbad, V.-Cig.

kâpljec, pljeca (peljca), m. der Tropfenschmuck,
(bei Fßen), C., Z.

kapljevína, f. ein (tropfbar) flüssiger Körper,
h. t.-Cig.(T.), Sen.(Fiž.).

kapljevit, adj. tropfbar flüssig, h. t.-Cig.(T.)

kâpljica, f. dem. kaplja; 1) das Tröpfchen, der
Tropfen; kapljice ga nisem pokusil; dobra
k., ein guter Tropfen (Wein); kapljica ga je
pobila, er hat einen Rausch, Cig.; — 2) das

Maiglöchchen (convallaria majalis), Bolc-Evj.
— (Torb.).

kâpljičast, adj. tropfenförmig, Cig.

kâpljičica, f. dem. kapljica; das Tröpfchen,
Valj.(Rad).

kapljína, f. eine tropfbare Flüssigkeit, Jan.

kapljiv, iva, adj. tropfbar flüssig, Cig., Jan.,
Cig.(T.), Jes., Sen.(Fiž.), nk.

kapljívost, f. die Tropfbarkeit, Cig., Jan.

kapnat, adj. = kapljiv, Bes.

kapníca, f. 1) das Traufwasser; (kâpnica,
Strek.); — 2) der Wasserfang, die Regen-
cisterne, Cig., C., Jap.-M.; — 3) das unterste
Ende des Daches, die Ose, Cig.; — skalica
kraj strehe, s katere lije kap, Gor.; die un-
terste Latte am Dache M.; — 4) slabo drevo,
katero bije kap, Gor.; — 5) der Tropfschahn,
V.-Cig.; — 6) die Bürette (chem.), Cig.(T.).

kapníčast, adj. tropfssteinartig, Erj.(Min.).

kapník, m. 1) der Tropfsstein, Cig., Jan.; —
2) die Dachrinne, C.; — die Stelle unter
der Dachtraufe, Valj.(Rad).

kapnína, f. die Tropfssteinbildung, Jan.(H.).

kapniti, kâpnen, vb. pf. = kaniti, Mur., Rož.-
Kres.

kâpnost, f. = kapljivost, Cig.

kapnják, m. die Dachrinne, C.

kapotáti, otâm, ććem, vb. impf. tröpfeln, C.

kapûc, m. = kapuca, Cig., Burg.

kapûca, f. die Kapuze, Z., Tržaška ok.-Zora.

kapucîn, m. der Kapuziner, Cig., Jan.

kapucînar, rja, m. pogl. kapucin.

kapucînec, nca, m. der Kapuzineraffe (cebus
capucinus), Erj.(Z.).

kapucînka, f. 1) die Kapuzinerin, Cv.; —
2) die Kapuzinerfresse (tropaeolum), Cv.

kapucînski, adj. Kapuziner-, Cig., Jan.

kapûn, m. = kopun.

kapûr, rja, m. das Petroleum, Borovnica-Evj.
(Torb.).

kapûra, f. neka suhota za drva, kajk.-Valj.
(Rad); — = mrtvaščica, kajk.-Valj.(Rad).

kâpus, m. der Gemüse oder Gartenkohl (bras-
sica oleracea), Josch, Tuš. (R.); = zelje,
Cig., C., Mik., Celovška ok., Notr.; kapûs,
KrGora; —prim. stvn. chapuz, Mik.(Et.).

kâpusen, sna, adj. Kohl-, Let.; kapusni vrt,
Jsvkr.

kâpusišče, n. der Kohltafer, der Krauttafer,
Jan.; (kapušče, Plužna pri Bolcu-Evj.(Torb.).

kâpusje, n. = kapusišče, Jan.(H.).

kâpusnica, f. 1) eine Aepfel- und eine Birnen-
gattung, C.; — 2) = zelnica, Jan.

kâpusnik, m. = zelnik, C.

kapusnják, m. = zelnik, Notr.

kâpusov, adj. = kapusen, Jan.(H.).

kapûsta, f. = kapus, Jan., C., ogr.-Valj.(Rad);
— prim. stvn. kumpost, iz lat. composita,
Mik.(Et.).

kapúžiti, ûžim, vb. impf. enthaaren: prašiča k.,
Dol.

1. kâr, m. der Bank, BlKr.-M.

2. kâr, m. der Fels, Gor.; — prim. ker.

kàr, I. pron. rel. 1) was; kar si iskal, to si
našel; teci, kar najhitreje moreš, lauš, so

25*

karabīnar — karbōlen

— 388 —

kardināl — karóga

schnell du nur kannst; kar najprej mogoče,
chestenš, Cig.; kar najbolj, möglichst, C.; —
kar — toliko, je — dešto, Mik.; kar večji, to
boljši, C.; kar dlje, tem bolj, Vrt.; — II.
conj. 1) seit; kar ga poznam, seit ich ihn
fenne; kar jaz pomnim, seit meinem Gedanken;
prim. odkar; — ravno kar (nav. ravnokar),
soeben; — 2) razen kar, samo kar, = razen
da, samo da, Levst.(M.); druge dote mu
nisem dal, razen kar sem mu hišo pustil,
Levst.(M.); — 3) alš (da) ploßlich; vse je
bilo tiho: kar nekaj zašumi v listju; — III.
adv. 1) ohne weiterš, nur; kar v grob z mano,
pod zemljo! Ravn.; kar na samo pismo za-
beležiti, Levst.(Nauk); kar ustrelil ga je;
kar pojdi! kar to-le, nur dieses hier; to ni,
da bi se kar tako jemalo; — kar nič, kein
nichtš, Cig., C.; kar eden ne, nicht ein ein-
ziger, Cig.; kar veliko se doseže, recht viel
erreicht man, Vrtov.(Km. k.); kar doteknil
se ga nisem, ich habe ihn gar nicht berührt,
Notr.-Levst.(M.); — 2) = nikar, nicht, Guts.;
kar — temuč, nicht — sondern, Guts.(Res.); —
geſchweige: greh na greh nakopava, kar da
bi se ga kesal, Ravn.; še poslušati me ni
hotel, kar pa da bi mi bil kaj dal, južhŠt.;
v tem pomenu tudi: ne kar: = se vzel bi mi,
ne kar dal, Jan.(Slovn.); še jesti nimamo,
ne pa kar bi se lepo oblačili, Jan.(Slovn.).

karabīnar, rja, m. der Carabinier, Cig., Jan.

karabīnka, f. der Carabiner, Cig., Jan.

karafīna, f. namizna priprava s stekleničicama za ocet in olje, die Caraffine, Cig.

karafīnka, f. = karafina, Cig., Jan.

karākter, m. značaj, der Charakter.

karakteristika, f. označba, die Charakteristik,
Mur., Cig., Jan., Cig.(T.).

káránec, nca, m. der Gerügte, Jan.(H.).

káranje, n. die Zurechtweisung, die Abhndung
(mit Worten), Cig., ogr.-Valj.(Rad).

karás, m. die Karausche (cyprinus carassius),
Cig., Jan., Erj.(Z.).

karásek, ska, m. = karas, Jan.

karásnik, m. črv k., der Karauſchwurm, Cig.

karát, m. štiriindvajsetinka uteži (pri zlatu),
das Karat, Cig., Jan., Cig.(T.), Cel.(Ar.).

karáten, tna, adj. Karat= karatna utež, das
Karatgewicht, Cig., Jan.

kárati, am, vb. impf. 1) schartig machen, Z.,
C.; — 2) mit Worten zühztigen, verweisen,
rügen, Mur., Cig., Jan., BłKr., ogr., kajk.-
Valj.(Rad), nk.; učitelj hude opomina, kara,
kaštiga, ogr.-Valj.(Rad); — k. se, = kre-
gati se, Svet.(Rok.); — 3) provocieren (=
vznemirjati), Krn-Erj.(Torb.), — tudi: kárati.

karatováti, šíjem, vb. impf. karatieren, Cig.(T.).

karáva, f. die Rüge, der Verweis, C.

karavána, f. potujoča truma (trgovcev, ro-
marjev), die Karavane.

karavánski, adj. Karawanen= k. čaj, Jan.

káravec, vca, m. der Tadler, der Sittenrichter,
C.

karbōl, m. = karbolna kislina, nk.

karbōlen, lna, adj. Carbol= -lna kislina, die
Carbolsäure (chem.), DZ., nk.

kardināl, m. naslov najvišjih cerkvenih do-
stojanstvenikov za papežem, der Cardinal.

kardinālski, adj. Cardinalš=, Cig., Jan., nk.

kardinālstvō, n. die Cardinalswürde, Cig.,
Jan., nk.

kare, pron. rel. = kar, ogr.-C.

kārengar, rja, m. = karnar, Gor.

karēta, f. 1) die Kutsche, Cig.; — kleinerer
Fuhrmannswagen, Zil.-Jarn.(Rok.); — 2) die
Carrettschildkröte (chelonia imbricata), Erj.
(Ž.); — prim. bav. karrete, it. carretta.

kārf, kārfa, m. der Karpf.

karfijōl, m. der Blumenfohl, der Karfiol, Cig.,
Jan.

karfijōla, f. = karfijol, C.

karijatīda, f. ženski kip namestu stebra, die
Karatatide, Cig.(T.).

karikatūra, f. zasmehljivo pretirana podoba,
die Caricatur.

kárjice, f. pl. V.-Cig., pogl. kljuka; (dvomna
beseda).

karjōla, f. die Schiebtruhe, Lašče-Levst.(Rok.);
— prim. karola.

kārka, f. 1) die Rüge, C.; — 2) der Banf,
Habd.-Mik., kajk.-Valj.(Rad).

karla, f. neko jabolko, M., C.

kárlav, adj. mit fangem ungeordnetem Haar,
Npes.-Vrač.

kárle, f. pl. lange Haare, Z., Št.

kārmelec, lca, m. = karmelit, (karmelci) Zv.

karmelit, m. der Karmeliter (redovnik), Jan.

karmelitān, m. = karmelit, Cig., Jan.

karmelitānka, f. = karmelitka, Cig.

karmelitka, f. die Karmeliternonne, Jan.

karmelitskī, adj. Karmeliter, Jan.

karmēn, m., Guts., pokvarjeno iz: pergament,
C.

karmezīn, m. das Carmoſiuroth, Mur., Jan.,
Ravn.

karmezīnast, adj. carmoſiuroth, Mur., Cig.,
Jan.

karmīn, m. neko rdeče barvilo, der Karmin,
Cig., Jan., Cig.(T.).

kármina, f. das Todtenmaßl, Jan., Z., Mik.;
tudi pl. karmine, Dol.-Cig., vzhŠt.-Pjk.(Črt.);
— iz. lat. „carmina“, (pesni, ki so jih nekdaj
nad mrtveci prepevali), Mik. (Et.).

karminják, m. der Gást beim Leichenmaſe, C.

karmīnov, adj. Karmin= karminova kislina,
die Karminſäure, Cig.(T.).

karminščák, m. = karminjak, C.

kārnar, rja, m. = kostnjak, das Beinhauš,
Mur., Trub., Sl.N., Gor.-Mik.; — prim. bav.
karner, srlat. carnarium, der Leichenhof, C.

karnej, m. = kanjer, ogr.-C.

karnět, la, m. = tkalec, Notr., Goriš., (ker
so bili tod nekdaj največ Karneli tkalcí).

karner, rja, m. = kanjer, Trub.

karneōl, m. neki kamen spadajoč med kre-
menjake, der Carneol.

karnevāl, m. predpust, der Carneval.

karniš, m. das Karnies, Cig.; (karniš, Vrtov.
[Vin.J].)

karóga, f. das Fahnenwappen, C.; — prim.
karogla.

karógla — káša

— 389 —

kášar — kaštíga

karógla, f. = cerkvena zastava, Tolm.-Erj. (Torb.); — prim. stsl. horágy, horágvá.

karóla, f. der Schubkarren, Dol.; — prim. it. carriuola, das Hollbett.

1. kárp, kárpa, m. der Karpfen (cyprinus carpio), Mur., Cig., Jan.; — prim. 2. krap.

2. karp, m. der Schneeschuh, C.

karpa, f. der Schneeschuh, Jan.

kárpast, adj. karpfenartig, Cig.

karpoč, m. die Schleihe (tinca), Frey.(F.)

kárpov, adj. Karpfen-, Cig., Jan.

karpovína, f. das Karpfenleisch, Cig., Jan.

kárpovnik, m. der Karpfenteich, Cig., Jan.

karstenít, m. der Karstenit (min.), Cig. (T.).

kárta, f. die Karte; die Spielkarte; karte igrati, Karten spielen; v karte igrati, Mur.; karte metati, Karten aufschlagen, Prim.

kartáča, f. Cig., pogl. karteča.

kartáš, m. der Kartenpieler, C., Valj.(Rad).

kártati, am, vb. impf. Karten spielen, Jan., = k. se, Mur.

kártavec, vca, m. der Kartenpieler, Mur.

kartávna, f. neko strelno orodje, die Kartaune, Cig., Jan.

kartávžar, rja, m. Cig., Jan., pogl. kartuzijanec.

karteča, f. z drobnejšimi kroglami napolnjena topovska patrona, die Kartätsche, Jan.

kârten, tna, adj. Karten: Jan.

kartón, m. der Carton, die Pappe, Cig., DZ.

kartónar, rja, m. der Pappenmacher, Cig.

kartůš, m. die Patronentaše (cartouche), Kos.

kartuzijänee, nca, m. der Karthäufer (redovnik), Jan.

kartuzijänski, adj. Karthäufer-, Cig., Jan.

kárželj, žlja, (željna), m. der Kaijerling (agoricus caesareus), Cig., Tuš.(R.), BlKr.

kāsa, f. denarnica, blagajnica, die Caffe, C.

kasárna, f. vojaščnica, die Kaserne.

kasati, am, vb. impf. 1) den Kopf schüttelnd gehen (o konjih), C.; — prim. hs. kasati, traben.

kasavec, vca, m. konj k., ein Pserd, das den Kopf zu schüttenflegt, Habd.-Mik.

kásen, sna, adj. = kesan.

kásija, f. die Kassie (cassia), Cig., Jan., Dalm.

kasír, rja, m. blagajnik, denarničar, der Cassier.

kásta, f. die Kaste; (kaste so stanovi, katerih pravice in dolžnosti se dedujejo).

kastěl, m. kleine Festung, das Castell.

kastelán, m. der Burghauptmann, der Castellan, Cig., Jan.; — prim. 1. gradnik.

kastelánstvó, n. die Castellanswürde, Cig.

kastţór, m. = kastorec, Lašče-Levst.(Rok.).

kastţorec, rca, m. der Biberßut, Cig., Kr.

kastróla, f. die Casserolle, Cig., BlKr.

kastruži, m. pl. Svet.(Rok.), pogl. kostruži.

káša, f. 1) der Brei, bej. der Hirsebrei, die Grüße; prosena, ječmenova, ajdova, ovsena k., Hirfen-, Gerften-, Heiden-, Hafergrüße oder -brei; mlečna kaša, otročja paša, Zv.; kašo pihati, sich darein mengen, Jan.(H.). S Turkom noč'mo se vojsk'vati, Vrele kaše ne pihati, Npes.-K.; kašo upihati komu, jeman den daran kriegen, auszahlen, Let., jvzhSt.;

v kaši biti, im Malheur sein, Cig.; — babja kaša = babje pšeno, C.; — 2) svinjska k., der Vogelfknöterich (polygonum aviculare), Fr.-C.

kášar, rja, m. der Grüßgehändler, Cig.

kášast, adj. breiartig, Cig.

kášča, f. 1) der Getreidekaften, Jan.; — 2) ein Gebäude zur Aufbewahrung des Getreides, Cig., Jan., Dol., Notr.; zidana klet, kjer se žito hrani, BlKr.; — 3) der Getreideboden, Cig.; — das Getreidezimmer, Notr.; — 4) der Dachboden, Goriška ok.-Erj.(Torb.); — 5) das Bollwerk im Wasserbau, Cig., Jan., Kr.; — prim. kašt, kašta.

káščica, f. dem. kašča.

kášelj, žlja, m. der Husten; suhi k., der tročene Husten; oslovski k., der Efelsjuften.

kašelöt, m. der Bottfisch (cachelot), (physeter macrocephalus), Erj.(Ž.).

kášen, šna, adj. Breiž, Grüße: kášni oblog, der Breiumschlag, Cig.

1. kášica, f. dem. kaša.

2. kašica, f. das Hirtentäschel (capsella bursa pastoris), Bodrež(Goris.)- Erj. (Torb.); — prim. it. cassa, lat. capsa, Strek.(Let.).

1. káška, f. dem. kaša, Levst.(Zb. sp.).

2. kaška, f. k. sv. Ivana, die Spierstaude (spiraea aruncus), Razdrto-Erj.(Torb.); — prim.

2. kašica, Strek.(Let.).

kašljáló, n. der Huster, Cig.

kašljanje, n. das Husten.

kašljati, am, vb. impf. Husten; den Husten haben: že od božiča kašljam.

kašljav, adj. am Husten leidend, Mur.

kašljavec, vca, m. der Huster.

kašljavka, f. die Husterin.

kašljiv, iva, adj. = kašljav, Jan.

kašljeváti, šjem, vb.impf. plátschern (vom Greräuch geschüttelter, nicht ganz voller Fässer), vzhSt.-C.

kašmŕka, f. die Kaschmirziege, Erj.(Ž.).

kāšnat, adj. breiig, Mur., Cig.; kašnata klobasa, die Grüßwurst, Cig.

kāšnica, f. 1) das Breiwasser, Dol.; — 2) die Grüßwurst, Cig., Jan.; — 3) neko jabolko, Vrsno(Tolm.)-Erj.(Torb.).

kášnik, m. 1) die Grüßstampfe, Jan.; — 2) der Breiließhaber, Z.

kašnják, m. 1) der Breitopf, C.; — 2) der Breiließhaber, C.

kašpret, m. die Käſesuppe, Dict.; (kašprad, Jarn.); — gotovo iz nem.

kašt, kašta, m. der Dachboden, Stopice-Erj. (Torb.); — prim. bav. kaischt, kaescht, Fach in einem Getreidebehälter, Levst.(Rok.).

kášta, f. 1) der Getreidekaften, Mur., vzhSt.; — 2) der Getreideboden, Cig., Gor.; die Scheuer: žito v svoje kaše spravljati, Dalm.; — 3) die Schildmauer im Wasserbaue, V.-Cig., LjZv.; kaše v obrambo mosta, SIN.; — 4) die Schleuse, Mur.; — 5) tekoča voda s koritom vred, Bolc-Erj.(Torb.).

kaštávnik, m. der Verwalter der Gemeindeweingärten, BlKr.; — prim. it. castaldo.

kaštíga, f. Mur.; pogl. kazen.

kaštigati — katéri

— 390 —

katérič — kâvči

kaštigati, am, vb. impf. = kazniti, Mur., Cig.,
ogr., vžhŠt.-C.; — prim. stvn. chastigōn, lat.
castigare, Mik. (Et.).

kaštrūn, m. pogl. koštrun.

katakōmbe, f. pl. podzemeljsko pokopališče,
die Katakomben.

katalēktičen, čna, adj. z nepopolno končno
stopo (o verzih), katalektisch, Cig. (T.).

katalīza, f. die Natalyse (chem.), Cig. (T.).

katalíti, im, vb. impf. = kotaliti, Cig., C.

kataljáti, ám, vb. impf. rollen, machen, Gor-
Valj.(Rad); k. se, rollen: kroglja se katalja,
Mik.(Et.); — prim. kotaljati.

katalōg, m. imenik, zaznamek, der Nataleg,
katálp, f. der Natalpabaum, Cig.

katān, m. = vojak, C., ogr.-M.; — prim.
madž. katona.

katānčev, adj. Wau-, katančevo žoltilo, das
Waugelb, Cig. (T.).

katānec, nca, m 1) = katan, C.; — 2) die
Fürberrebeda, der Wau (reseda luteola), Cig.,
Jan., Cig. (T.). Tuš. (R.), Medv. (Rok.).

katānek, nka, m. 1) = katan, C.; — 2) =
soldatek (cyclamen), Ščav.-C.

katánja, f. neka vinska trta, Kanal- Erj.
(Torb.).

katār, m. der Matarrh; katar imeti; katara se
iznebiti.

katāren, rna, adj. Katarthal-, katarrhalisch,
Cig., Jan.

katarīnčica, f. = marjetica, BIKr.

katarînka, f. neka hruška: die Katharinen-
birne, Cig.

katarînščica, f. eine Art Zwetschke, C.

katāster, tra, m. popis zemljskih razmer, der
Catafter; v k. zapisati, katastrieren, Cig., Jan.

katastrālen, lna, adj. = katastrski, Cig.,
Jan., Cig.(T.).

katastrōfa, f. prevrat (v tragediji, v življenju),
die Katastrophe, Cig. (T.).

katāstrski, adj. Catastral-, Cig. (T.).

katědra, f. učiteljska stolica, der Katheder,
Cig., Jan., Cig. (T.); (tudi rus.).

kategōričen, čna, adj. določen, kategorisch,
Cig. (T.).

kategorīja, f. razred, vrsta, die Kategorie.

katehēt, m. verski učitelj, der Katechet.

katehētičen, čna, adj. h katchetiki spadajoč,
katchetisch, Jan. (H.).

katehětika, f. die Katechetif, Cig., Jan.

katehětski, adj. Katecheten-, katchetisch.

katehīzem, zma, m. = katekizem.

katekēt, m., Cig., pogl. katehet.

katekizem, zma, m. nauk (pos. verski) na
vprašanje in odgovor spisan, der Katechis-
mus.

katéri, pron. I. interr. welcher? (von zweien
oder mehreren) katera gospa ves svet ob-
hodi? Jan. (Słow.), — der wievielte? kate-
rega imamo danes? welches Datum haben
wir heute? — v indirektnem vprašanju: Bog
ze ve, kateri kozi rep krati, = Gott weiß
schon, wen er züchtigt, Met.; — II. rel. wel-
cher; katerega bom poklical, tisti naj se
oglasi; kateri koli, welcher immer; kater;

bodi, welcher es auch sei; — III. indef. irgend
welcher, irgend einer; — če vaju (vas) ka-
terega zadene, brez strahu pojdi v boj; nas
bi lahko katero šlo k božji službi, von uns
Hausgenossen irgend einer, C.

katérič, adv. I. interr. welches mal? zum wie-
vieltenmal? (kterič) vžhŠt.-C.; — II. indef.
irgendeinmal, zumeißen, manchmal, C.; ali si
že bil katerič na Bezjaškem? (kterič) Raič
(Kol.).

katérikrat, adv. I. interr. welches mal? — II.
rel. wann; k. koli, wann immer; — III. indef.
irgend einmal, manchmal.

kāteta, f. die Kathete, Cel. (Geom.).

katěter, tra, m. neko cevasto ranocelniško
orodje, der Katheter.

katōd, m. = katoda, Cig. (T.).

katōda, f. die Kathode (phys.), Jan. (H.).

katoličan, m. der Katholik; tudi: katoličan.

katoličáneč, nca, m. = katoličan, ogr.-M.,
Mik.

katoličanka, f. die Katholikin; tudi: katoli-
čanka.

katoličanstvo, n. der Katholicišmus; tudi:
katoličânstvo.

katolič, m. po nem. Katholik, Cig., Jan.

katoliški, adj. katholisch.

katóptričen, čna, adj. katoptrisch, Cig. (T.).

katóptrika, f. nauk o odsevanju, die Kato-
ptrik, Cig. (T.).

katorna, f., Mur., pogl. kotorna.

katrān, m. der Theer, Cig. (T.), nk; — hs.;
prim. tur. katran, Mik. (Et.).

katríga, f. = stol, kajk-1'alj. (Rad); — prim.
it. (dial.) carrega, Sejjel.

katūn, m. neka bombaževa tkanina, der Kattun.

katunár, rja, m. der Kattunweber, Cig., Jan.

katunárnica, f. die Kattunfabrik, Cig., Jan.

katunárski, adj. die Kattunarbeiten betreffend:
-ska stiskalnica, die Kattunpresse, Cig.

katūnast, adj. kattunen.

katūnov, adj. kattunen.

katūnski, adj. Kattun-: -ska igla, die Kattun-
nadel, Cig.

káva, f. der Kaffee, Mur., Cig., Jan., nk.; —
prim. hs. kava, kafa.

kavár, rja, m der Kaffeesieder, Mur.; =
kavarnar, Cig., Jan.

kavaríca, f. die Kaffeesiederin, die Kaffeeschenkin,
C., Zgd.

kavárna, f. das Kaffeehaus, Jan., nk.

kavárnar, rja, m. der Casetier, nk.

kavárnica, f. = kavarna, Mur., Cig., Jan.

kavárnik, m. der Kaffeeschenk, der Casetier,
Cig., Jan.

káveija, f. varščina, die Caution, Cig., Jan.,
nk.; govori se tudi: kavčija.

kávčevina, f. = kavčina, jvžhŠt.

kávčica, f. dem. kavka; 1) die Alpendohle,
pod Kaninom-Erj. (Torb.); — 2) die Fäthaue,
Jan.

kávčina, f. neka vinska trta: die blaue Kölner-
traube, M., jvžhŠt.-Erj. (Torb.).

kávčji, adj. von der Dohle, Dohlen-

kâvčmar — kávljiti

— 391 —

kâvnar — kazâj

kâvčmar, rja, m., Štrek., Let.; pogl. kalčmar,
rezar.

kavčuk, m. der Kautschuk.

kavčůkovec, vca, m. der Kautschukbaum (si-
phonia elastica), C., Tus. (R.).

kâvdranje, n. daš kaudern, das Gekoller des
Truthahnes.

kávdrati, am, vb. impf. 1) faubern, kollern
(vom Truthahn); — 2) plaudern, Z., S.I.
Cig., vca, m. der Trefferwein, der Nachwein,

Cig., Jan.; tropine, zalite z vodo, dajo v
Istri kuhati; kar odtoče, imajo po leti za
pijačo, ki jo zovejo kavec, S.I.
XIII. 61.

kávelj, vlja (veljna), m. 1) der Hafen, Mur.,
Cig., Jan., Kr.; — 2) der Keim, C.; — 3)
tüchtiger Mann: ako jim je načelnik kavelj,
gredo za njim skozi peklenski ogenj, Bes.;
presukan k., durchtriebener Merl, Zora.

káveljček, čka, m. dem. kavelje, das Häkchen,
Cig., Jan., Kr.

káven, vna, adj. Kaffeez, Mur., Jan., nk.

kavijar, m. slana ikra, der Caviar, Cig.; —
rus. kavijárz.

kâvka, f. 1) die Dohle (corvus monedula); k.
škrlatnica, die Purpurdohle, Cig.; — 2) eine
blaue Traubengattung, Vrtov. (Vin.), Trumm.,
St.-Erj. (Torb.); — 3) der Haken, Cig.; —
palica z železno kljuko na koncu, s katero
tkalec ladjico pobira, Gor.; — die Fäthaue,
Jarn., Mur.; — 4) die Thürschnalle, Z.; —
5) die Winde, Krn-Erj. (Torb.); — 6) grober
Schriftzug, Z.; kavke delati, trißeln, Krühzen-
füße machen, Cig.; — 7) človek, ki vedno
javče (kavka): vi si prava kavka, jvzhŠt.

kâvkati, am, čem, vb impf. 1) ähnliche Laute
von sich geben, wie die Dohle; pure kavkajo,
jvzhŠt.; — jammern: kaj vedno kavkaš, jvzh-
Št.; — 2) luščiti kostanj iz griče (ježice),
GBrda-Erj. (Torb.).

kávkelj, klja, m. der Haken, Lašče - Levst.
(Rok.).

1. kavkljáti, âm, vb. impf. = nadležno beračiti,
moledovati, Rihenberk (Goriš.-)Erj. (Torb.);
prim. kavkati.

z. kavkljáti, âm, vb. impf. kuppełn, Jan.;
prim. kavkelj.

kâvkljec, kljeca (-keljc, -keljca), m. das Häk-
chen: trotje noge imajo kavkljece, jako be-
ćelnim podobne, Levst. (Boč.).

kâvla, f. 1) die Kohfrübe, (kavlja) Cig., Lašče-
Levst. (Rok.); — 2) die Steckrübe (posebna
zvrst ogrščice), Tuš. (R.); — prim. lat. caulis,
it. cavolo.

kávljast, adj. hakicht, Cig.

kavlját, áta, adj. háig, Cig.

kavljáti, âm, vb. impf. keimen, sprßen, Notr.-
Z.; krompir (v kleti) kavlja, Sv. Peter-Erj.
(Torb.).

kávljič, m. dem. kavelj; das Häkchen, Cig.

kávljičati, am, vb. impf. häkeln, Jan. (H).

kávljije, n. coll. die Keime, die Triebe, Sv.
Peter.-Erj. (Torb.).

kávljiti, im, vb. impf. mit einem Haken fassen,
Cig.

kâvnar, rja, m. der Vorkenfäser, Poh.; —
prim. knaver.

kâvnica, f. die Kaffeeschale, Jan.

kâvnik, m. die Kaffeebüchje, Jan.

kavopîvec, vca, m. der Kaffeetrinker, der Kaffee-
bruder, Cig.

kavopîvka, f. die Kaffeetrinkerin, die Kaffee-
schweiter, Cig., Jan.

kavovár, vára, m. die Kaffeemaschine, Jan.

kávovec, vca, m. der Kaffeebaum (coffea
arabica), Jan., Tuš. (R.).

kavovína, f. das Kaffein, Cig. (T.).

1. kâvra, f. 1) die Truthenne, Guts., Mur.,
Cig., Jan., Zora; — 2) = vrana, C.

2. kâvra, f. die Unterkoßrübe (podzemeljska
koleraba), Cig., Notr.-Z.; — prim. it. ca-
volo rapa, C.

kavráč, m. 1) der Truthahn, Mur., Cig., Jan.,
Danj.-Mik., Glas., Zora, Vest., Slom.; —
2) = vran, C.

kâvran, m. der eigentliche oder Kolkrabe (cor-
vus corax), Mur, Erj. (Ž.), BlKr., jvzhŠt.,
Hrušica v Istri-Erj (Torb.).

kavrána, f. = vrana, Celjska ok.-C.

kavráti, âm, vb. impf. faubern, krächzen, Z.

kâvrej, m. = kavrač 1), Guts.

kâvrna, f. die Wolle am Sammt oder Tuch,
C.; — die beim Weben sich bildende Wolle,
C., Zora; — prim. Caf(Vest. I. 167.).

kávrnat, adj. wollig, rauh, C.

kávrnčen, čna, adj. zottig, wollig, (tudi: kab-
ogr.-C.

kâvrnek, nka, m. = kabrnek, kabronek, C.;
kavrnki visijo na leščevju, SlGor.

kávrnica, f. die Wolle, die sich beim Weben
bildet, Z.

kávrnje, n. das Rauhe am Tuche, C.

kávrnka, f. = kavrna, C., Zora.

kâvs, m. der Bank, der Hader, Cig.; stari kavs
(med Judi in Samarjani) se je zmerom huje
vnemal, Rawn.; to je bil ravs in kavs! Z.

kâvsanje, n. das Hacken mit dem Schnabel; —
das Gezänfe.

kâvsati, am, vb. impf. 1) mit dem Schnabel
oder einem ähnlichen Gegenstande picken, ha-
den, schnappen; ptiči se kavsajo, hacken sich
mit den Schnäbeln; — 2) k. se, zanken; pri
tej hiši se noč in dan kavsajo, Lašče-Levst.
(Rok.).

kávselj, slja, m. das Häkchen, Cig.; der
Schnapper (der Mundärzte), V.-Cig.

kavsljáti, âm, vb. impf. dem. kavsati, Z.

kávsniti, kâvsnem, vb. pf. mit dem Schnabel
oder mit einem ähnlichen Gegenstande piken,
hafen, schnappen.

kâvtre, f. pl. = vrnila, Notr., Polj.

kàz, káza, m. der Fehler, das Gebrechen: z. B.
eine fehlerhafte Falte im Tuch (Rattenschwanz),
Cig.

kazáč, m. 1) kstor kaj kaže, der Zeiger, der
Weißer, C.; — 2) der Zeigefinger, ogr.-Valj.
(Rad); — 3) das Regifter, C.

kazáčen, čna, adj. kazáčni prst = kazač, der
Zeigefinger, ogr.-C.

kazáj, m. der Fingerzig, S.I.

kazálce — kazemāta

— 392 —

kâzen — kaznîv

kazálce, n. dem. kazalo.

kazáten, Īna, adj. zeigend, demonstrativ, Cig.;
kazálni uk, der Anschauungsunterricht, Cig.
(T.), C.; kazalni naklon (način), die anzei-
gende Art (gramm.), Cig.; kazalni zaimek,
das anzeigende Fürwort, das Demonstrativ-
pronomen (gramm.), Levst. (Sl. Spr.).

kazálnica, f., Cig., C., pogl. monstranca.

kazálnik, m. 1) der Zeiger (3. B an der Ihr.),
Cig., Jan., DZ.; 2) nihalni k., der Pendelzeiger,
DZ.; — 2) das Verzeichnis, Cig.; k. držati
o čem, über etwas ein Register führen, DZ.;
— 3) der Accusativ (gramm.), Cig., Jan.

kazáló, n. 1) die Zeigevorrichtung, der Zeiger,
Mur., Cig., Jan., Cig. (T.); — 2) das Re-
gister, das Inhaltsverzeichnis, das Reperto-
rium, Cig., Jan., Cig. (T.), nk.; abecedno
k., Levst. (Nauk).

kázanje, n. das Zeigen.

kazáti, zem. vb. impf. 1) zeigen; rad kaže,
kar ima; roka kaže, kam cesta drži; k. kam,
na kaj, auf etwas hinweisen; — k. se, sich
zeigen; sich bemerkbar zu machen suchen; rad
se kaže; — k. se, öffentlich auftreten, sich
producieren; na senjmih se kažejo glumači;
— (ohne Absicht) sehen lassen: gosli k., den
Bufen entblößt haben; kaj vedno zobe kaže,
warum lachst du in einemfort? jvzhŠt.;
— k. se, zum Vorschein kommen: ruda se
že kaže; — weisen, lehren: k. komu,
kako se siva, einem das Nähen weisen; —
to kažejo oči, das lehrt der Augenschein, Cig.;
— äußern: ne k., nichts merken lassen;
zur Schau tragen: svojo učenost k.; kazati,
kakor bi ne čutil veselja, žalosti, Gleich-
gültigkeit zeigen; — k. se, sich zeigen, sich
stellen; dobrotljivega, prijznega se kazati,
Güte, Freundlichkeit zur Schau tragen; —
k. se, sich äußern; tako se kaže sovraštvo,
zavist; — 2) erwarten lassen, bedeuten: to
kaže dolgo zimo, to nič dobrega ne kaže;
na vojsko kaže, es läßt sich zum Kriege an,
Cig.; kakor vse kaže, allem Anschein nach;
nič ne kaže, es ist keine Aussicht vorhanden;
slabo kaže! schächte Ausfichten! po vinogradih
lepo kaže, die Weingärten versprechen eine
gute Ernte; vreme kaže, pa laže, Podkruci-
Ejr. (Torb.); — k. se, den Anschein haben;
kakor se kaže, dem Anschein nach; — 3)
passen, angezeigt jein: to mi ne kaže, das
taugt mir nicht; to nikamor ne kaže, damit
ist nichts zu machen, Cig.; ne kaže kopati
ob tem vremenu; tu kaže puščati, hier ist
ein Aderlafs angezeigt; kakor kaže, je nach
dem.

kazâvec, vca, m. 1) der etwas zeigt, Cig., Valj.
(Rad); — 2) der Zeigefinger; — 3) = ka-
zalo, kazalnik, der Zeiger (mech.), Cig. (T.);
— 4) der Exponent (math.), Cig., Žnid.

kazâvka, f. 1) die Zeigerin, Cig.; — 2) der
Indeg, der Anzeiger (math.), Cig. (T.).

kazec, zca, m. = kazavec, der Zeigefinger,
Guts.

kazemāta, f. bombenfestes Gewölbe (in Ze-
stungen), die Casematte, Cig.

1. kâzen, zni, f. 1) die Strafe; božja k., die
Strafe Gottes; smrta k., die Todesstraße;
pod veliko kaznijo, bei hoher Strafe, Cig.;
s kaznijo je prepovedano, es ist bei Strafe
verboten, Levst. (Nauk); — 2) eine Abgabe
an die Herrschaft, wie sie einst eingeführt war,
Jan., Mur., Cig., Jan., Fr.-C.; žitna k., das
herrschaftliche Zinſtreide, Jarn., Fr.-C.; —
3) der Zinſ, KrGora - DSv.; — v kazen
dati = v najem dati, Rož.-Glas.

2. kâzen, zni, f. der Schein, Dol.-Mik. (Et.);
na k. imeti, zur Schau tragen, C.

kâzen, zna, m. = 1. kazen f. 2), Guts, Mur.,
Gor.-Mik., jvzhŠt.

1. kâzen, zna, adj. 1) kazno je, es hat den
Anschein, es ist wahrscheinlich; ni kazno, da
bi on bil to storil, Svet. (Rok.); kakor je
bilo kazno, wie es den Anschein hatte, Gor.-
Let.; — 2) gute Ausfichten bietend: žito je
kazno, Mik.; vreme je kazno, = dobro
kaže, Dol.; — ni kazno, es ist nicht ange-
zeigt, passend, C.; — 3) anfehnlich: k. človek,
stattlicher Mann, Dol.; vrt ni kazen, Litija-
Svet. (Rok.); naj ima kazno ali nekazno
ime, Jurč.; — 4) ni kazno = ni za poka-\zanje, Svet. (Rok.).

2. kâzen, zna, adj. verdorben: kazen (kazân)
kostanj, krompir, Gor.-DSv.; — prim. kaz,
kaziti.

kázenski, adj. Straſ-, Criminal-, Cig., Jan.,
DZ., nk.; kazensko pravo, das Strafrecht,
das Criminalrecht, Cig., Jan., DZ.; v stva-
reh kazenske sodbe, in Strafgerichtlichen An-
gelegenheiten, Levst. (Nauk).

kazenskoprávden, dna, adj. Straſprocesſ-,
Jan., DZ.

kazenskopráven, vna, adj. Strafrechtlich, DZ.

kazenskosóden, dna, adj. Strafrechtlich, DZ.

kazíten, Īna, adj. verderbend, verderblich, Cig.,
nk.; entstellend, nk.

kazíti, im, vb. impf. verderben, verhunzen;
to ga kazi, das enſtellt ihn; to nič ne kazi,
das schadet nichts, Cig., C.; veselje komu
k., jemands Freude stören; srečo si k., sich
sein Glück verderben, Rawn.; zapeljive reči
srece kaze, Jap. (Prid.); — kazi se mi delo,
es will mir nicht gerathen, Cig.

kazivec, vca, m. der Verderber, Cig., Valj.
(Rad).

kazněn, adj. 1) = kazenski, DZ.; — 2) mit
Abgaben belaſtet: tiste stare hiše so bile
kaznene, Gor.

kazněnik, m. neka žitna mera: pol mernika
ali četrt vagana, Tolm.; — prim. 1. kazen 2).

kazníken, Īna, adj. 1) strafend, Straſ-; kaz-
nitna oblast, die Straßgewalt, Cig., DZ.; —
2) kaznilno dejanje, straſbare Handlung, DZ.

kaznilišče, n. der Straſort, Cig., DZ.

kaznilnica, f. das Straſhaus, Cig., Jan., nk.

kaznína, f. das Straſgeld, C., DZ.

kaznitelj, m. der Straſer, C.

kazniti, im, vb. impf. strafen, Cig., Jan.; vse
prestopke te vrste kazni sodišče, Levst.
(Nauk); govori se tudi: kázniti.

kazniv, iva, adj. straſbar, Mur., Cig., Jan., nk.

kaznîvec — kdó

— 393 —

kdór — kec

kaznîvec, vca, m. der Strafer, Cig.

kaznîvka, f. die Straferin, Cig.

kaznîvost, f. die Strafbarkeit, Mur., Cig.,
Jan., nk.

kaznjênec, nca, m. der Sträfling, der Bücht-
ling, Cig., Jan.; kaznjênec, Levst.(Nauk);
sicer tudi: káznjenec.

kaznjênje, n. das Strafen.

kaznjênka, f. weiblicher Sträfling, Cig., Jan.;
— prim. kaznjênec.

kaznjeváti, ûjem, vb. impf. = kaznovati 1),
DZ.; kstor bi se tako molče hotel splaziti
mimo zakona, kaznjuje ga za obrtovnega
prestopnika, Levst.(Nauk); (kažnjevati, DSp.).

kaznováten, lna, adj. strafend, Straß, Cig.,
Jan., nk.

kaznovališče, n. der Strafort, Jan., C.

kaznovâlnica, f. das Strafhaus, Cig., Jan., C.

kaznovânje, n. das Strafen.

kazn nováti, ûjem, vb. impf. 1) strafen, Mur.,
Cig., Jan., nk.; kar je hudega, črti in kaz-
nuje Bog, Ravn.; — 2) den herrschaftlichen
Bins entrichten, Guts.; prim. 1. kazen f. 2).

kaznovâvec, vca, m. der Strafer, Mur., Cig.,
Jan., nk.

kaznovâvka, f. die Straferin, Cig., nk.

kazuar, rja, m. der Kasuar (casuarius indicus),
Erj. (Ž.).

kazuîst, m. der Casuist, Cig. (T.).

kazuistika, f. znanstvo, ki uči pomirjevati
vest v težavnih slučajih, die Casuistik, Cig.
(T.).

kažè, éta, m. cestni k., der Wegweiser (aus Holz,
Stein), Cig., M.

kažénje, n. das Verderben, das Verhunzen,
das Entstellen.

kažimed, m. der Honigkuckuck (cuculus indi-
cator), Erj. (Ž.).

kážipot, m. der Straßenzeiger, der Wegweiser,
Mur., Cig., Jan., nk.; — k. komu biti, je-
mandem den Weg weisen, Anleitungen ge-
ben, nk.; — prim. hs. kažiput.

kdâ, adv. = kdaj, kadar, C., Mik., vzhŠt.
kdáj, adv. l. interr. wann? od kdaj (odkdaj)?
jeit wann? do kdaj? bis zu welcher Zeit?
do kdaj si mu denar posodil? — II. indef.
kdäj, jemals, irgendwann; nimam kdaj, ich habe
(nie cine) keine Zeit (etwas zu thun); če sem
ti kdaj kaj dobrega storil, wenn ich dir je
eine Wohlthat erwiesen habe; — zuweilen:
vaščanje ga kdaj po ves teden niso videli,
LjZv.; kdaj in (pa) kdaj, zuweilen; — III.
rel. = kadar, jvzhŠt.; — pogl. kedaj.

kdàr, adv. rel. = kadar, Cig., Jan., Mik.

kdé, adv. = kje, C., Mik., Levst.(Sl. Spr.);
— „gdi“, [relat.] Trub.).

kdêkdê, adv. = tu in tam, Raič(Slov.).

kdêr, adv. rel. = kjer, Mik., Levst.(Sl. Spr.).

kdó, pron. I. interr. wer? kdo je? wer da?
kdo ve, kaj počenja! wer weiß, was er treibt!
kdo pameten se bo čudil? welcher vernünftige
Mensch wird sich wundern? ta ustava ni kdo
ve kako umetna, Zv.; tega ne dam iz rok,
ko bi ne vem kdo prišel! jvzhŠt.; —II. indef.
kdó, irgendwer, jemand; če kdo ve, pa naj

pove! vsaj nima kdo po njega iti, es ist ja
niemand da, der ihn holen könnte; ima kdo
nositi med, Levst.(Beč.); — III. rel. = kdor,
na vzhodu.

kdór, pron. rel. wer; kstor ne dela, je brez
jela, Cig.; kstor koli, wer immer! kstor (si)
bodi, wer es sei.

kè, conj. 1) wenn: ke bi .. (okršeni keder
= kadar, namesto zdaj v knjigah sploh na-
vadnega: ko bi .), Guts.; prim. Škrab.
(Cv. VII. 10. VII. 9.); — 2) = ker, Guts., C.

kěba, f. 1) etwas Abgestußtes, Cig.; — kokoš
brez repa, Lašče - Levst.(Rok.); — 2) die
Zwergin, BlKr.

kěbast, adj. 1) gestußt, stumpf, Cig., Jan.;
kebasta kokoš, eine Henne mit sehr kurzen
Schwanzfedern, BlKr.; kebast pes, ein Hund
mit gestußtem Schweif, Levst.(Zb. sp.); —
stümmelicht, C.; — 2) zwergartig, BlKr.-M.

kěbček, čka, m. dem. kebec; junger Vogel,
das Küchlein, C.

kěbec, bca, m. 1) ein Thier mit abgestußtem
Schwanz, Cig.; — 2) kleiner, unterseßter
Mensch, ein Zwerg, BlKr.; — 3) eine Art
weiße Fisole, Lašče-Levst.(Rok.).

kebèl, blà, m. das Schaff, Cig., Vrt., Dol.;
vina ni maral piti iz kupice, morali so mu
prinesti kebel, LjZv.; vodni kebli, Erj. (Let.);
pravi k. („kebal“) in mera, Krelj; — (kébel,
der Mezen, ogr.-C.); — prim. kabel.

kěber, bra, m. hrošč, der Käfer; — iz nem.

kěbica, f. dem. keba; schwanzloßes Huhn, Cig.

kěbiti, im, vb. impf. stugen, den Schwanz ab-
stugen, Cig.

kebláča, f. der Kopf (zaničlj.), SlGor. - C.,
Trst. (Let.); — prim. kebel.

keblánja, f. = keblača, C.

keblár, rja, m. der Schaffbinder, C., Svet.
(Rok.).

keblěnik, m. kraj, kamor se postavljo škafi,
BlKr.

keblíca, f. ein Schaff, Habd., Dol.; die Milch-
gelte, C.; Mleka dosti nam podeli, Dve če-
brici, Dve keblici, Vrt.; — die Schöpfgelte,
Notr.

kěbrast, adj. betrunken, Kr.

kěbrc, m. dem. keber.

kěbrček, čka, m. dem. kebrc.

kěbrič, m. dem. keber.

kebrščák, m. die größte Gattung Fisole, vzh-
Št.-C.

kebzováti, ûjem, vb. impf. schauen, Acht haben:
k. na koga, kaj, ogr.-M.; Acht geben, merken,
ogr.-C., Valj.(Rad).

kèc, keča, m. 1) der Schnabelhieb, der Pich,
Jan.(H.); — der Hieb, Jan.(H.); — 2) kec
ti bo, ako ti oče umrje, dein Loos wird sich
nach dem Tode des Baters zum Schlimmeren
wenden, Z., GBrda; — 3) der Skis (im
Tarokspiel), Cig.; — k. biti komu, jeman-
dem gewachsen sein, Cig.; — (ni gotovo, ali
te besede vse skupaj k enemu korenu spa-
dajo).

kec, adv. = odkod, Mik.; (iz ked-ci; prim.
ked).

kèc — kéhljast

— 394 —

kehljáti — kengurū

kèc, interj. s tem glasom mačke podijo, M., Dol., Notr.

kecátí, ám, vb. impf. 1) berühren, Jarn., — 2) k. se, schlecht gehen: keca se mi, GBrda; — prim. kec 2)

kècmec, m. das Baumharz, Mur., C.; arabski k., das Gummi, Danj. (Posv. p.).

kecniti, nem, vb. pf. berühren, Jarn., — mit der Ruthe schlagen, Jan. (H.).

kěča, f. = kečiga, Mur., Erj. (Z.).

kečiga, f. der kleine Stör, der Sperlet (acipenser ruthenus). Erj. (Z.), Mik.

kěčka, f. dem. keka; der Haarschopf, das Haupthaar, Cig., Jan., C., Mik., na vzhodu; za kečko potegniti koga, ogr.-Valj. (Rad.), vzhŠt.; uže mi brezje v kečko sili, meine Haare werden schon grau, C.; = glava: imaš trdo kečko, SlGor.; — prim. kačka.

kěčkati, am, vb. impf. beim Schopf fassen, bei den Haaren zaußen, Z., Prip.-Mik., vjzhŠt., vzhŠt.; že mnogokrat ste me kečkali in tele, Cv.

ked, adv. = kod: od ked, Mik.

kedá, adv. = kdaj, kedaj, Kor., Št.-Cig., C.

kedáj, adv. = kdaj (tako sploh pišejo v novejšem času); prim. Cv. X. 4.; — kedaj = k letu, künftiges Jahr, C., Lašeč - Erj. (Torb.).

kedájšnji, adj. manchmalig: kedajšnje (njegovo) govorjenje, Jurč.

kedánji, adj. einstig, künftig, SLN.

kedar, adv. rel. = kadar, Cig., Jan.

kedó, pron. interr., kedó, undef. = kdo, Str., DSv. i. dr.; — prim. Cv. II. Št. X. 4.

kedór, pron. rel. = kdor; prim. kedo.

kéfa, f. = krtača, Mur., vzhŠt., ogr.; — iz madž.

kefáti, ám, vb. impf. = krtačiti, ogr.-Valj. (Rad); — prim. kefa.

kégelj, glja, m. der Kegel, Cig., Jan., Cig. (T.); tudi: kégel; — iz nem.; pogl. stožec.

kegljáč, m. der Kegelsieber, Jan.

kegljătnica, f. = kegljišče, Cig.

kégljast, adj. = stožkast, kegelsörmig, Cig., Jan.

kegljáti, ám, vb. impf. Kegel schieben.

kégljec, gljeca (geljca), m. dem. kegelj.

kegljávec, vca, m. = keglac.

kegljišče, n. die Kegelbahn.

kéh, kéha, m. 1) = kih, das einmalige Riesen, der Rieser, ogr.-C.; — 2) das Hußten der Pferde, vzhŠt.-C.

kéha, f. der Kerker, die Keiche, Cig., Kr.; — iz nem.; prim. srvn. křiche, Cv.

1. kéhelj, hlja, m. der Kropf bei Menschen und Thieren, Mur., 1.-Cig.; — prim. kehlja.

2. kéhelj, hlja, m. der Schweinshauzahn, vzhŠt.-C.

kehetáti, etám, éčem, vb. impf. keuchen, hušten, lachen, C.; — prim. kehljati.

kéhlja, f. der Kropf, Habd.-Mik., Guts, kajk.-Valj. (Rad.).

kehlják, m. = 2. kehelj, vzhŠt.-C.

kéhljast, adj. kropfig, Guts.

kehljáti, ám, vb. impf. keuchen, Mur., C.; hüstełn, Z.; svinje kehljajo, geben röchelnde Laute von sich, Z.

kéhljav, adj. kropfig, Guts., Mur.

kéhljavec, vca, m. der Kropfige, Mur.

kéhniti, kěhnem, vb. pf. = kihniti, Mur., Volkm.-M., Mik.

1. kěka, f. 1) das reichliche Haupthaar, Z.; — 2) kleiner hölzerner Hammer, C.; — prim. kečka.

2. kěka, f. človek, ki pohuljeno hodi, kajk.-Valj. (Rad.).

kěkati, am, vb. impf. leicht schlagen, C.

kěkeo, kca, m. der Schlägel, C.

kěketáti, etám, éčem, vb. impf. = kekljati, Z.

kěkica, f. dem. keka; 1) der Schlägel, der Hammer, C.; — 2) das männliche Glied, C.

kěkič, m. mali skržat (cicada orni), Goriška ok.-Erj. (Torb.).

kekljáló, n. der Stotterer, M.

kekljáti, ám, vb. impf. stottern, Jarn., M., Jap. (Prid.), Valj. (Rad.).

kekljávec, vca, m. der Stotterer, Dict.

kěl, klá, m. der Hauzahn (der Schweine), Cig., Jan., Cig. (T.); po drugih slovan. jezikih; prim. češ. kel g. klu, der Hauer; kěl, dolge kelě ima prasec, SlGor.

kéla, f. die Maurerfelle; — iz nem.

kelák, m. = kel, C.

kělder, dra, m. iz nem. Keller; pogl. klet.

kělec, lca, m. dem. kel, SlGor.-C.

kělih, m. iz nem. Kelch.

kelíti, ím, vb. impf. leimen, Mur., Cig., Danj. (Posv. p.), BlKr.

kělj, m. utež pri uri, Srpenica pri Bolcu-Erj. (Torb.).

keljást, ásta, adj. leimicht, Mur., Cig.

keljásten, stna, adj. = keljast, Mur.

keljè, n. der Tischlerleim, Guts., Mur., na vzhodu; parkije potrebujejo, da iz njih kelje delajo, vzhŠt.; — prim. klej.

kětžuh, m. der Hußten, die Druje, die „Kehlzucht“ der Pferde, Cig., C., Nov.; —iz nem.

kěmba, f. die Butte, Jan., C., M.

kěmbelj, blja (beljna), m. 1) der Blockenschwengel, Mur., Cig., Jan.; — 2) das Laufgewicht an der Schnellwage, Cig. (T.), Nov.; — 3) das Luhrgewicht, Cig.; — 4) die Löffelente (anas clypeata), Frey. (F.).

kěmičen, čna, adj. chemisch, Cig., Jan., nk. kemične tvarine, Chemicalien, Jan.

kemija, f. ločba, die Chemie.

kemíjski, adj. zur Chemie gehörig, chemisch, Cig., Jan., Cig. (T.); k. delavec, der Laborrant, Cig.; = k. strežnik, Jan.

kěmik, m. der Chemiker, Jan., Cig. (T.), nk.

kemikálije, f. pl. kemične tvarine, die Chemica len, Cig. (T.).

kenáti se, ám se, vb. impf. = brandig werden, sich entzünden (o ranah), Rihenberk (Goriš.-)Erj. (Torb.).

kěncelj, clja, m. die Mlette (lappa), Josch

kěnda, f. = torba, C.

kengurū, m., Cig., pogl. kenguruj.

kengurūj — kesáti se

— 395 —

kesâvec — keznânik

kengurūj, m. das Känguruh: velikanski k., das Riesen-Känguruh (halmaturus giganteus), Erj. (Ż.).

képa, f. 1) der Klumpen: kepa zlata, ila, Cig.; noga v kepo zrastena, der Klumpfuß, Pot.-Cig.; s prstenimi kepami metati, Dalm.; ognjena k., die Feuerfugel, Cig.; v keph, klumpenweise, Cig.; — die Aberscholle, Mur., Cig., Jan., C.; kepe tleči, Schollen zerschlagen, Z.; — der Schneeball: kepo zagnati v koga; — k. dlak, der Haarballen, Cig.; — 2) svoje ime ovci, Plużna pri Bolcu-Erj. (Torb.).

képanje, n. das Bewerfen mit Schneeballen.

képast, adj. klumpicht, geballt, Mur., Cig.; ke-
pasto je proso, kadar težko k tlom visi, Polj.

kepàt, adj. klümperig, schollig, Cig., Jan.

képati, këpam, vb. impf. 1) mit Schneeballen bewerfen: k. koga; k. se, sich mit Schneeballen bewerfen; — 2) volno k., die Wolle främpeln und in große Flocken verwandelt, C.

képec, pca, m. 1) der Bürzel, der Hühner-
stein, C.; — 2) der Zwerg, Cig., Jan.; (hs.);
— 3) die Rotbenhirje, Cig.

kepen, m. das große Wiesel, das Hermelin
(mustelina erminea), Frey.(F.).

kepenjek, m. = plaše, C.; — prim. madž.
kopenyeg.

képica, f. dem. kepa; das Klümpchen.

képiti, im, vb. impf. 1) ballen, Cig.; k. se, sich
ballen: sneg se kepi, Cig.; — (pren.) k. se,
sich paßig, wichtig machen, sich aufblasen,
Lašeče-Levst. (M.).

kepljenik, m. KrGora, pogl. kupljenik.

kêr, m. der Feiš, Z., Gor.; eine felsige Er-
höhung, Savinska dol.

kêr, I. conj. weil, da, denn; zato, ker —, deša-
halb, weil —; — II. pron. rel. = kir, ki,
Krelj; — „ker entspricht wohl einem altšlov.
knndeže", Mik. V. G. IV. 129.

kerât, m. das Hornsfilber (Kerat), Cig.(T.).

kerempuh, m. = vamp, kajk.-Zora I. 120.;
(prim. kerepuhi, der Bauch, Dalm.).

kerléjš, m. znamenje, pri katerem z mrličem postoje ter molijo pogrebci, Polj.; — prim. cerkveni: kyrie eleison!

kêrmes, m. neka rdeča barva, der Kermeš,
Cig.(T.).

kêrub, m. neka vrsta angeljev, der Cherub,
Cig., Jan.

kès, kesà, m. die Reue, Mur., Cig., Jan., Valj.
(Rad), nk.; kes in pes, oba grizeta, Z.

kesân, snà, adj. säumig, langsam; k. pri delu,
C.; k. za delo, Dol.; kesna pokora, C.; k.
plačnik, Cig.; otročja reja je najkesnejša,
Jurč.; kesne glave biti, ungelehrig, ein lang-
samer Kopf sein, Cig., Nov.; po kesnem,
langsam, Cig.; — spät, Mur., Cig., Jan.;
kesni ste, ihr seid spät gefommen, jvzhŠt.;
kesno je že, es ist schon spät; kesna seva,
prazna škrinja, Z.; kesneje, später, C.; —
kâsni, compar. kašnji, kesnêji, kesnêjši, Cv.,
C.; — tudi: kěsen.

kesanje, n. die Reue.

kesáti se, âm se, vb. impf. Reue empfinden;
k. se zavoljo česa; bercuen: k. se grehov;

(k. se, trauern: kěše se za rajnega, vzhŠt.-
C.).

kesâvec, vca, m. der Reuige, Valj. (Rad).

kesèn, snà, adj. = kesan.

kesîge, f. pl. vojaški čevrlji, kajk.-Valj.(Rad).

kesnè, éta. m. der Säunige, Z.

kesněla, f. die Säumige, Z.

kesnênje, n. das Sünmen, Cig.

kesněti, ím, vb. impf. säumen, säunig sein,
Cig., Navr. (Kop. sp.), Rev. - Kl.; s svojim
prihodom kesni, (kasni) Krelj.

kesniti se, ím se, vb. impf. = kesneti, (kas-)
Krelj.

kesnîvec, vca, m. der Zauderer, (kas-) Cig.

kesnóba, f. das Säunniš, Cig., Bas.

kesnôča, f. = kesnost, Jan. (H.).

kesnoglåv, gláva, adj. ungelehrig, stumpfssinnig,
Jan.

kesnôst, f. die Zaunseligkeit, Dict., Cig., Jan.;
— die Späte, Cig., Jan.

kesnóta, f. = kesnost, Jan.; Bog pretehta
pri grehu naglost in kesnoto, Slom.

kesnoúmen, mna, adj. langsamem Verstandes,
M.; k. biti, einer langsamen Kopf haben, Cig.

kesnováti, újem, vb. impf. säumen, zögern,
langsam sein, Mur., Jan., C.

kesnovâvec, vca, m. der Langsame, Jan.

keša, f. = torba, C., SlGor.; — prim. hs.
kesa, Beutel, iz tur.

kêšast, adj. zwergartig, (kejš-) Cig.

kešê, éta, m. der Zwerg, Z.

kêšek, ška, m. der Zwerg, C., (kešik) Rib.-
M.; (kejšek) Rib.-Cig.

kêšica, f. dem. keša, vzhŠt.

kešnjáti, âm, vb. impf. = obotavljati se, po-
časno napravljati se (na kako delo), Krn
(Goriš.-)Erj.(Torb.).

kêta, f. eine aus Flechtwerk und Lehm (Kotß)
gemachte Winzerhütte, ob Muri-Trst (Lct. 874.
69).

ketéri, pron. = kateri, Cv., DSv.; — prim.
Cv. II. S.

kétina, f. die Kette; — iz stvn. chetina, Mik.
(Et.); pogl. veriga.

kétinica, f dem. ketina; — zlata k. = gren-
kuljica (glechoma), Tuš. (B).

kêtiš, m. 1) der Bewohner einer keta, Trst.
(Let.); — 2) der Mitwinzer, C.; — 2) der
Gefährte, der Genosse, C.; — prim. keta.

kêtišati se, am se, vb. impf. Umgang pflegen,
ob Muri-C.

kêtuš, m. = ketiš 1), C.; = tovariš, kajk.-
Valj.(Rad).

kêvčica, f. 1) eine Art Doble, C.; — 2) der
Kibiš, C.; — prim. kevkati.

kêvh, m. der Kropf, Gor.

kêvkati, am, vb. impf. verdrießliche Laute von
sich geben, „penzen“, Št.-Z, C.

kêvžih, m. Ž., Strp., (kevžeh) Cig.; pogl.
kelžuh.

kezmáti, âm, vb. impf. zaušen, Z., jvzhŠt.; —
prim. kosmati.

keznânik, m. pol vagana, ali po nekaterih krajih
četrt vagana; stara mera na Goriškem in Vi-
pavskem, Erj.(Torb.), C.; — pogl. kaznenik.

kěžman — kíhniti

— 396 —

kīhra — kílavec

kěžman, m. vamp, pl. kežmani = kerepuhi,
Kutteleſkeſe, Dalm. (Reg.).

ki, pron. rel. indecl. v padežih, razen imeno-
valnika, z dotičnimi krajšimi oblikami oseb-
nega zaimka 3. os.: ga, je, mu, ji, itd.; der,
weſcher; mož, ki nas je videl, žena, ki smo
jo videli; predlog stoji pri zaimku 3. os.:
prijatelji, ki smo pri njih bili, Levst. (Sl. Spr.);
oči, ki nebeško veselje igra po njih, Ravn.-
Mik.; — prim. ker, kir.

kí, ka, ko, pron. = kateri, Krelj, na vzhodu;
ki vrag! wer Teufel! Mur.; ki vrabec je to
prel! Vrt.; ki ti je vran! jvžhŠt.; v ko selo
prišla, na to kolo prela, Istra-Jan. (Slovn.);
s kem — s tem, je — deſto, Mik. — prim. stsl. kyj.

kībla, f. der Kübel, die Döſe, Cig., Jan.; po-
soda za mast ali maslo, BlKr.; — iz nem.

kic, m. pogl. kijec.

kič, kiča, m. = kačka, čop, zatrep, der Dach-
walm, Pivka(Ravn.)-Cig.; — prim. 1. kika.

kičma, f. die Pſerdehaare an der Stirne, kajk.-
Valj. (Rad); — prim. 1. kika 1).

kidáč, m. der Míſter, der Míſtlader; der Schnee-
ſchauſler.

kidálnica, f. die Míſtgabel, Z.; = pl. kidal-
nice, Cig.

kidanje, n. das Wegräumen (des Míſtes,
Schnees).

kidati, kídam, vb. impf. herauswſerfen, aus
dem Wege wſerfen, wegräumen; gnoj iz hleva,
izpod živine k., ausmíſten; pojdi kidat;
sneg s ceste k., Schnee von der Straße weg-
ſchaufeln; — kopo k., einen Kohlenmeiler
ausſladen (ausſtoßen), Cig.; — sveča (se) kida,
die Kerze rinnit, Cig.

kidavec, vca, m. der Räumer, der Schauſler,
der Míſter, Cig., Jan.

kíh, m. 1) das einmaſtige Níſen, der Níſer,
Cig., Jan., SIN.; na kih reci: Bog pomagaj!
C.; — 2) die Níſesucht, der Schnupſen, Jan.,
Prip.-Mik., Svet. (Rok.).

kiháč, m. der Níſer, Cig.

kiháſen, hna, adj. Níſe-: kiháni prah, das
Níſespulver, Cig.

kihátka, f. der Schnupſen, Krn-Erj. (Torb.).

kihálo, n. 1) das Níſemittel, das Níſespulver,
Cig., Jan.; — 2) der Níſer, Cig.

kíhanje, n. das Níſen.

kíhati, kíham, šem, vb. impf. níſen; — pruſten,
Cig.; polh kiha, jvžhŠt.

kíhavec, vca, m. der Níſer, Mur., Cig., Jan.

kíhav, adj. níſesüſtig, Cig., Jan.

kíhavica, f. 1) die Níſesucht, der Schnupſen,
Mur., Jan., C.; — 2) die Níſwurz (helle-
borus). C.

kíhavka, f. 1) die Níſerin, Cig.; — 2) die
Níſwurz, Danj., Mur., Cig., Jan.

kíhavt, m. der Níſer, Cig., Jan.

kīhec, hca, m. 1) = kih 1), Jan.(H.); — 2)
daš ſioringraš (agrostis stolonifera), Jan.,
C., Nov., Vrt.

kíhljaj, m. = kih 1), Jan.(H.).

kíhniti, kíhnem, vb. pf. einmaſt níſen; kihniti
se mi hoče, es ist mir níſerlich, Cig.

kīhra, f. die Kicher- oder Zíſerberſe, Mur.,
kajk.-Valj. (Rad), vzhŠt.

kij, m. 1) ein großer Holzſchlägel, Meg., Dict.,
Jarn., Cig., Jan., Gor., St.; — die Keule,
Mur., Cig., Jan., Cig.(T.); — 2) der Mais-
kolben, Gor.-Cig.

kijáč, m. = kij 1), M., Z., Rez.-Baud.

kijáča, f. 1) = kij 1), C.; — 2) ein Knoten-
stod, Habd.-Mik., C.

kijast, adj. schlägelartig, C.; — keulenförmig,
kolbenförmig, Jan., Cig.(T.).

kijáš, m. kijaši, keulenförmige Käſer (clavicor-
nia), Erj.(Ž.).

kijček, čka, m. dem. kijec; kleiner Schlägel:
bobenski kijcek, der Trommelschlägel, Cig.;
kijčki pri klavirju, die Hämmerchen beim
Clavier, Slom.

kijčka, f. die Stecknadel, Jan.

kijec, jca, m. dem. kij; 1) der Holzſchlägel, Guts.,
Mur., Cig., Jan., Dol., jvžhŠt.; — der Knüttel,
Cig.; — 2) der Zapfen am Nadelholze, Cig.;
— entkernter Maisfolben, vzhŠt.-C.; — iz-
reka se nav. kíc; (kijèc, vzhŠt.).

kijenôſec, sca, m. der Keulenträger, Cig., Jan.

kijevka, f. eine Weizengattung, C.

1. kíka, f. 1) der Haarbüſhel, Z., kajk.-C.; —
2) der Zipſ, der Pips (eine Hühnerkraffheit),
C., Dol.

2. kíka, f. die Heiſerkeit, vzhŠt.-C.

kíkati, kíkam, čem, vb. impf. 1) heiser sein,
C., Z.; — 2) k. se, kichern: kaj se kičeš?
Krn(Goriš.)-Erj. (Torb.).

kíkav, adj. heiser, Z., jvzhŠt.

kíkavec, vca, m. die Míſteldrossel (turdus vi-
scivorus), C.

kíkelj, klja, m. das Ende, der Zipſel, ogr.-C.;
— prim. 1. kika.

kikedaj, adv. nam. kje kedaj, dann und wann,
Poh.-SIN.

kikirík, m. das Hahnengeschrei, Cig., Jan.

kikiríkanje, n. das Krähen des Hahnés.

kikiríkati, kam, čem, vb. impf. krähen (vom
Hahnje); petelin dan kikirika, der Hahn kräht
den Morgen aus, Cig.

kíkla, f. der Weiberroſ; — iz nem. „Kittel“

kíkravec, vca, m. der Hahn, KrGora.

1. kíla, f. 1) der Hodenbruch; — 2) der mit
einem Leibschaden Behaſtete, M.; — feige
Memme, M.; — 3) der Auswuchs an einem
Baume, Mur., Cig.

2. kíla, f. = kilogram, kilo.

kílast, adj. bruchartig, Cig.

kílav, adj. 1) mit einem Bruch behaſtet; —
2) schwäſchlich; kilavo dete; mehkužnost rodi
kilave otroke, Vrtov.; k. ptič, (ki je še v
gnezdu), Cig., BlKr.; k. fantič, unreiser
Bursche, BlKr.; — schlecht: kilavo sadje, ki-
lava pšenica, vzhŠt., ogr.-C.; kilavo jajce
= klopotec, Polj.

kílavec, vca, m. 1) der Bruchkranke, Mur.,
BlKr.; — ein noch nicht flügger Vogel, Kras-
Strek.; — 2) der Schwächling, Cig., BlKr.;
— 3) ein unreifes, miſſgestaltetes Ding,
Mur., BlKr.; — 4) der Pſlaumenmiſſwachs
(= rozíč), Senočeče (Notr.)-Erj. (Torb.); —

kîlavka — kîncati

— 397 —

kînč — kîpek

5) kilavci, eine Art Doppelspeisegefäß für Hirten, Notr.; — 6) kilavec, der Odermennig (agrimonia eupatoria), Medv.(Rok.); — goli k., das kahle Bruchkraut (herniaria glabra), Medv. (Rok.).

kîlavka, f. neka hruška: die Wasserbirne, die Schmalzbirne, Cig.; die Musikantenbirne, jvzhŠt.

kîlavnik, m. der Žanikel, das Bruchkraut (sanicula), Cig.

kîle, eta, n. snet pri turščici, Temljine(Tolm.)-Štrek. (Let.).

kîlec, lca, m. 1) nachter Vogel, Cig.; — 2) = kembelj na tehtnici, Krn-Erj.(Torb.).

kîten, lna, adj. Bruch-: kîtna preveza, das Bruchband, Jan.; = kilni pas, Cig.

kîlica, f. kilav ptiček: iz jajčka izleze gola kîlica, DSv.

kînják, m. neka trava za kilavo deco, C.

kîlo, m. indecl. das kîlo, pogl. kilogram, Cig. (T.).

kilocetnik, m. der Brucharzt, Cig.

kilogram, m. utežna mera: das Kilogramm.

kilomêter, tra, m. daljavna mera, das Kilo-meter.

kîm, m. das Ricken mit dem Kopfe, der Wink, Cig.; mig in kim, C.

kîmač, m. nekak nož, kajk.-Valj.(Rad).

kîmaček, čka, m. dem. kimač, Valj.(Rad).

kîmalica, f. das Genicke, Cig.

kimâlnik, m. = kimalo 2), Sen.(Fi7.).

kimáló, n. 1) der Kopfnicker, Cig.; — 2) der Balancier (mech.), Cig.(T.).

kimanje, n. das Ricken mit dem Kopfe.

kîmati, mam, mljem, vb. impf. nicken; k. komu, jemandem zunicen; od zaspanosti k.; z glavo k., mit dem Kopfe wackeln, den Kopf schüt滕en; — prim. kivati (kakor je tudi v drugih slovanskih jezikih.).

kîmavec, vca, m. 1) der Kopfnicker; — der zu allem „ja“ sagt, nk.; — ein schläfriger Menich, Kras-Strek.; — der Kopfnicker (ein Musted), Evj.(Som.); — 2) der Monat September; (nav. kimovec); — 3) das Schnee-glöckchen (galanthus nivalis), BlKr.

kîmavka, f. 1) die Kopfnickerin; — 2) die Nühenschelle (pulsatilla), Z.

kîmavnica, f. = kimavka 2), Z. (kimovnica) Jan., Strp.

kîmek, mka, m. neki nožek, kajk.-Valj.(Rad).

kimena, f. = kumena, der Kümmel (carum), Cig., Jan.

kimina, f. = kimena, kumena: zelje s kimino potresti, Ravn.

kîmljaj, m. nickende Kopfbewegung, Bes.

kîmniti, kîmnem, vb. pf. eine nickende Kopfbewegung machen, Mur., Cig., Jan., Mik.

kîmpež, m. = kinkež, ciza, zweirädriger Karren ohne Kasten, Cig., C., SIN., Gor.

kîna, f. die Chinarinde, Cig., Jan., Cig.(T.).

kîncati, am, vb. impf. nicken, Fr.-C.; glava mu je težko kincala, LjZv.; klanec je, konjiča kincata z glavami, Glas.; wackeln; C.; voz kinca, der Wagen wankt (auf holperigem Wege) Z.; vaga kinca, Z.; — nam. kimcati.

kînč, m. der Schmuck, der Zierat, die Zierde, Cig., Jan., nk.; — der Schaž: kinče si spravljati, ogr.-Valj.(Rad); — prim. madž. kincs, der Schaž, Mik.(Et.).

kînčati, am, vb. impf. schmücken, zieren, Cig., Jan., nk.

kînčiti, kînčim, vb. impf. = kinčati, Cig., Zora.

kînčnica, f. der Schmuckkasten, Cig.

kinin, m. neko zdravilo, das Chinin, Cig. (T.).

kîniti, kînem, vb. pf. 1) eine nickende Kopfbewegung machen, Alas; z glavo k., Dol.; — winken, Hal.-C.; — 2) tudi: impf. trava ne raste več, ampak kine, C.; ajda po mrazu kine, Z.; — k. k čemu, für etwas eingenommen sein, Cig.; — prim. stsl. kyti, nicken.

kînkalica, f. die Meise (parus), Noti.(Ravn.)-Cig.

kînkałó, n. der Kopfnicker, Cig., Jan.

kînkati, am, vb. impf. nicken, Cig., Soška dol.-Evj.(Torb.); dremaje k. z glavo, Cig., Jan.; (beim Gehen) wanken, schwanken, Mur., Cig., Jan.; — zweifeln, Cig.; — nam. kimkati, prim. kimati.

kînkav, adj. nickend, Jan.(H.); — wankend: kinkavo hoditi, Cig.

kînkavt, m. 1) der Ricker, Z.; — 2) = kinkež 2), Cig., Gor.; na kinkavtihripeljati, Škrinj.

kînkelj, klja, m. ein wackelnd einhergehender Mann, BlKr.

kînkež, m. 1) der Ricker, Z.; — 2) ein zweirädriger Handkarren, Cig., Jan.; — prim. kimpež.

kinkljáti, am, vb. impf. wackelnd einhergehen, BlKr.; — pren. etwas unvollständig thun, BlKr.

kîkniti, kîknem, vb. pf. einmal nicken: z glavo k., Jurč.; — überflippen, Cig.; dremaje z voza kinkniti, Z.; — zid je kinknil, die Mauer hat sich gesenkt, Cig.

kînov, adj. China=: kinova kislina, die China=fäure, Cig. (T.).

kînovec, vca, m. der Fieberrindenbaum, der Chinarindenbaum (cinchona), Cig., Tuš.(B.); kinovci, die Chinabäume, Cig.(T.).

kîp, m. = podoba, das Bild, die Abbildung, Meg.; Jan., vzhŠt., ogr., kajk.-Valj.(Rad); — das Vorbild, ogr.-C.; — pos. ein plastisches Bild, das Standbild, die Statue, nk., jvzhŠt.

kîpár, rja, m. der Bildhauer, Cig., Jan., Cig. (T.), nk.

kipárnica, f. die Bildhauerwerkstatt, das Bild-haueratelier, Cig.(T.).

kipârstvó, n. die Bildhauerkunst, Cig., Jan., Cig.(T.), nk.

kípati, pam, pljem, vb. impf. s trudom in težavo iti: kipala sem gori po bregu z vrečo, Gor.-DSv.; — menda = kimati.

kipčič, m. dem. kipec, Jan.(H.).

kípec, pca, m. dem. kip, kajk.-Valj.(Rad).

kípek, pka, m. svečni kipki, die Kerzenabfälle, Cig.

kipënje - kirürg

— 398 —

chirurgija - kiselják

kipënje, n. das Aufwählen einer Flüssigkeit, die
Walling; das Ueberlaufen (beim Sieden);
morsko k., die Meeresbrändung, Cig., Jan.,
Cig.(T.), Jes.; die Effervečenč (chem.), Cig.
(T.).

kipéti, ím, vb. impf. auſwallen, auſspruſeln;
beim Sieden überlaufen: mleko kipi; — sveča
kipi, die Verje runnt, C.; — branden (o morju);
— aufgehen (o testu), Jan.; — auſſchwellen, Cig.,
mrlčič začno k., Pohl.(Km.); — kvišku k., empor-
ragen (o gorah), Jan., nk.; — jeza mu je ki-
pela v secu, der Horn bestürmte sein Herz,
Cig.; vse je kipelo v njem, er war in großer
Aufregung, Cig.; duh ji kipi v nebo, erhebt
ſich, Ravn.; — in reichschem Maße hervor-
konun: n, nk.

kípie, m. = kipec, kajk.-Valj. (Rad).

kípič, m. dem. kip, Jan./H.).

kipnik, m. der Auſlauf, der Koch, Cig., Jan.

kipniti, kípnem, vb. pf. aufgehen (vom Teige),
auflaufen; kruh necē kipniti, je ze kipnil;
(tudi impf. jvžhŠt.).

kípnjak, m. der Germkuchen, Mur., die Dampfnudel, Cig., Jan.(H.).

kípnjenec, nca, m. der Auſlauf, der Koch,
Jan.(H.).

kípnjenje, n. das Aufgehen (des Teiges), Z.,
jvžhŠt.

kípnjenke, f. pl. neke gibanice, C.

kípnjenki, m. pl. Germnudeln, Guts., Mur.

kipobórstvq, n. die Bildeſtürmerei, der ſkonoflašmus, Cig. (T.).

kipolívstvq, n. die Bildgießerei, Cig.(T.).

kiporě, réza, m. = kipar, Mur., Cig., Vrtov.
(Km. k.).

kiporězec, zca, m. = kipar, nk.

kiposlóvec, vca. m. der Bildkenner, der ſpo-
nolog, Jan.(H.).

kiposlóvje, n. die ſkonologie, Jan.; — pogl.
podoboznanstvo.

kipotvórec, rca, m. = kipar, Jan.

kipotvórstvq, n. die Bildhauerei, Zora; die
Plastik, Jan.

kipovít, adj. plastisch, Cig.

kipovítost, f. die Plasticität, Nov.

kipovje, n. die Statuengruppe, h. t.-Cig.(T.),

kipoznánstvq, n. die Bilderkunde, Jan. (H.);
pogl. podoboznanstvo.

kipre, m. das Feuerkraut (epilobium angusti-
folium), Josch.

kiprej, m. das Weidenröſlein (epilobium sp.),
Medv.(Rok.).

kir, pron. rel. = ki, Trub., Dalm., Krelj,
Jsvkr.; — iz stsl. kъdeže, Mik. V. G. III.
149.

kîr, m. = ker, die Felsenklippe, Cig.

kiragra, f. die Handgicht (Chiragra), Cig.

kirasír, rja, m. der Kürassier, Cig.; — pogl.
oklepnik.

kiraš, m. = korež, pretikač, der Forſtfechtagel
am Pſluge, Cig.

kîrka, f. die Kafastienblüte, kajk.-Valj.(Rad).

kirôvje, n. coll. = kerovje, Felsenmassen, Cig.

kirôvnat, adj. ſelig, Cig.

kirürg, m. ranocelnik, der Chirurg.

kirurgija, f. ranocelnštvo, die Chirurgie.

kirurgijski, adj. h kirurgiji spadajoč, chirurgisch, Cig.

kirurški, adj. chirurgisch, nk.

kîs, m. 1) der Eſſig, Mur., Cig., Jan. („novozložena beseda“, Mur.); — 2) das Dyd, h. t.-Cig. (T.); — 3) die ſaure, weinerliche Miene, das Weinen: kes in kis, ZgD.

kisál, li, f. ſaure ſpeise(n) (n. pr. kiselo zelje, kisela repa, itd.), Notr., Gor.

kisálnica, f. die Gährkammer, Cig.

kisálq, n. der Gährſtoff, Jan.

kísanje, n. 1) das Säuern, Cig.; — 2) die
ſaure Gährung, Cig., Jan., Sen.(Fiż.); — 3)
troßiges Weinen, C.

kísár, rja, m. der Eſſigerzeuger, der Eſſihändler, Cig., Jan.

kisárnica, f. die Eſſigfabrik, Cig.

kîsast, adj. eſſigartig, Cig.

kisátev, tve, f. die Dydation, Cig.(T.), C.

kísati, kîsam, šem, vb. impf. 1) jäuern; jedi
k.; — 2) k. se, in der ſauren Gährung be-
griffen sein, sauern; vino se je začelo kisati;
— 3) k. se, ein ſaures Geißt machen, raun-
zen, troßig weinen; kaj se kisaš? zakaj ne
ješ?, Ravn.-Valj.(Rad); k. se in kujati,
LjZv.; — vreme se kisa, das Wetter iſt
unfreundlich, Z.; — 4) intr. kisati, gähren;
mošt kisa, Habd., Dict., Hip.(Orb.), Ravn.,
Valj.(Rad), Dol.

kísav, adj. ktor se rad kisa: weinerlich, Jan.(H.).

kisáva, f. = kisal, Notr.

kísavec, vca, m. 1) der Sauerampſer (rumex acetosa), Volče-Erj.(Torb.); — 2) der Eſſig, Lož.(Notr.)-Levst.(Nauk).

kîsavt, m. der Sauertopf, Cig., Jan.

kîsec, sca, m. das Dydul, h. t.-Cig. (T.).

kîſel, sela, nav. kisel, sla, adj. 1) ſauer; ki-
sela jabolka, kiselo vino, kiselo mleko; —
2) mürrisch, miſſlaunig: kiselo se držati, ein
ſaures Geißt machen; — kiselo vreme, un-
freundliches Wetter, Cig.

kiselák, m. = kiseljak 1), ogr.-Valj.(Rad).

kiselast, adj. säuerlich.

kiselát, áta, adj. säuerlich, prim. kislat.

kíselec, lca, m. 1) neka vinska trta = kurbin,
Vrtov.(Vin.); — 2) der Sauerſtoff, (kislec)
Vrtov.(Km. k.); — 3) kiselo vino, jvžhŠt.

kíselica, f. 1) das Sauerwasser, der Sauer-
brunnen, Guts., Cig., Jan.; — 2) ſaurer
Wein, Mur., Št.; — 3) der Sauerampſer
(rumex acetosa); — 4) die ſaure: kiselice
v sebi imeti, Vod.(Izb. sp.).

kiselíka, f. neko jabolko, kajk.-Valj. (Rad).

kiselína, f. 1) die ſaure, Mur., Cig.(T.), Valj.
(Rad): (nav. kislina); — 2) ſaures, ſaure
Speise(n), (n. pr. kisela repa, kiselo zelje itd.),
Svet.(Rok.); — 3) ſaure Milch, jvžhŠt.; zvara
in k., Pjšk. (Črt.); — kiselina, Skrab. (Cy.).

kiseliti, ím, vb. impf. jäuern, Dict., Guts., Mur.

kiselják, m. 1) der Quarſkäfe, ogr.-C., (kise-
lak) Valj.(Rad); — 2) der Sauerapsel, Cig.;
— 3) der Traubenwiddler, der Sauerwurn,
Jan.(H.); — 4) der Sauertopf (fig.), Jan.
(H.).

kjèr — kládivo

— 400 —

klâdje — klâjnik

Kast., i. dr.; kje s kom rajtinge imeti, Kast.;
bo že šel kje kod, Levst.(M.); kje kod, hie
und da, Cig., Nov.; — etwa: kam kje le?
wohin denn etwa? Kr.Gora.

kjèr, adv. rel. wo; Kjer te najdem, tam te
bom, Npes; kjer koli, wo immer; kjer (si)
bodi, wo immer es sei.

klabûštra, f. Jan., pogl. klobuštra.

1. kláč, m. der Blockenklöpfel, der Blocken-
hammer, Jan., M., C.

2. kláč, m. = klatež, der Bagabund, C., DZ.,
Kras-Erj.(Torb.); (klac) Štrek.

klâd, m. = nadstropje, das Stockwerk, C.; —
prim. klada 5).

kláda, f. 1) der Holzblock, der Kloß; klade z
zagvozdo razbijati; — kos debla, ki se ima
v deske razrezati, Notr.; len kakor klada,
Z.; spati kakor klada; — 2) der Unterlag-
balken, der Block einer Stampfe, Presse u. dgl.,
I.-Cig., C., Dol., Št.; kovaška klada, der
Ambossstock, DZ.; — der Balken mit dem
Zapfentlager der Müthtradwelle, Cig.; —
3) der Block als Fußsessel, der Stod, Dalm.
(Reg.), Dict.; hapca posadi v klado, Dalm.:
jetnike iz klade odpeljati, Trub.; noge komu
v klado stisniti, ogr.-Valj. (Rad); v klado
koga dejati, Cig.; —pren. živino, katero najde
poljak (poljski čuvaj) v škodi, žene v klado,
iz katere jo mora gospodar potem rešiti,
plativši po njej narejeno škodo, Plužna pri
Bolcu-Erj.(Torb.); —4) die Lage, die Schichte,
Mur., C.; — 5) das Stockwerk: omahniti s
tretje klade, C.

kladára, f. das Blockhaus, h. t.-Cig.(T.), Rut.
(Zg. Tolm.).

kládast, adj. blockartig.

klâdati, am, vb. impf. = pokladati, legen,
Mur.

kláden, dna, adj. Block-: klâdno karanje =
kladna kazen, Danj.(Posv.p.); —prim. klada 3).

kladénec, nca, m. der Brunnen, DZ.; — hs.

kládenje, n. das Vorlegen des Futterſs, die
Fütterung des Viehes, Cig., Valj. (Rad).

kládevce, f. pl. die Fußklemme für Pferde, Dol.

kládez, m. der Brunnen, Mur., Cig., Jan., DZ.,
Levst.(Nauk); — prim. stsl. kladežs.

kládeznica, f. das Brunnenwaffier, Cig.

kládica, f. dem. klada; das Klößchen.

kladína, f. 1) der Block, Habd.-Mik.; — 2)
der Unterlegbaum der Weinpresse, Hal.-C.

kládivar, rja, m. der Hammerschmied, C.

kládivce, n. dem. kladivo; 1) kleiner Hammer;
— 2) der Gehörhammer, Cig.; — 3) die
Hammermußchel (malleus vulgaris), Erj.(Ž.)

kládivišče, n. der Hammerstiel, Mur., Cig., C.,
Met.

kládivnica, f. 1) die Hammerart, Cig.; — 2)
das Hammerwerk, DZ.; — 3) der Hammerhai
oder Hammerisch (zygaena malleus), Cig.,
Jan., Erj. (Ž.).

kládivo, n. der Hammer; veliko k., die Vor-
schlage, Cig.; zobato k., der Zahnhammer,
Cig.; — das Hammerwerk, Cig.; = pl. kla-
diva, C., Z.

klâdje, n. coll. Blüče, Lagerholz, Cig., Jan.,
Nov.; die Grundbalken, C.

kládnica, f. 1) große Holzaxt, V.-Cig., C., Hip.
(Orb.), Dol.; goli razkoljejo s kladnico na
polena, Ravn.(Abc.); — 2) eine Art Wein-
pressc, C.; — 3) das Futterſchaff, C.

kládnik, m. der Ort, wo das Vieh gefüttert
wird, M.

kladovína, f. = kladje, Jan.

kladovít, adj. massig, Cig. (T.).

klâdovje, n. = kladje, Nov.

klâdva, f. die Unterlage, C.

kládyvišče, n., pogl. kladivišče.

kládvq, n., pogl. kladivo.

kláfa, f. = burka, kvanta, C.

klafač, m. der Ungehöriges schwägt, unflätige
Reden führt, der Zottenreißer.

klafálq, n. = klafač, Cig.

klafânje, n. unflätige Reden, Cig.

kláfar, rja, m. = klafač; der Schmächer: ne
kregaj se s klafarjem, Dalm.; —prim. nem.
der Kläffer.

klafáriti, árim, vb. impf. = klafati, Jan.

kláfarski, adj. poſſenreißerisch, M.; unflätig:
klafarske besede, klafarske pesmi, Zoten-
lieder.

kláfast, adj. geschwägtig, Boh.; unflätig im
Reden, C.

klafáti, âm, vb. impf. unflätige Reden führen,
Zoten reißen; — prim. bav. klaffen = un-
ehrbare Reden führen, Levst.(Rok.).

klafâvec, vca, m. = klafač, C., Trst. (Let.).

klafeta, f. schlechter Hut, der Schlapphut, Cig.,
C., Št.; der Hut (zaničlj.); vzemi svojo kla-
feto in pojdi! jvžhŠt.; tudi: klofeta.

kláfniti, klâfnem, vb. pf. ein unflätiges Wort
ausſprechen, C.

klâfra, f. geschwäztiges Weib, C.

klafráti, âm, vb. impf. = klafati, C.

klafrnica, f. = klobuk (zaničlj.), Z., Dol.

kláſtra, f. iz nem. Klafter; pogl. seženj.

klafudráti, âm, vb. impf. = mahudrati, C.;
— herumlumpen, C.

klafudráč, m. der herumlumpt, der Müßig-
gänger, C.

klafudrôn, m. = klafudrač, C.

klafûra, f. klafast človek, Kv.-Valj. (Rad).

klafúta, f. 1) schlechter Hut, Cirk.-Baud.; —
2) die Schlampe, C.; — prim. klofuta.

klafutáč, m. der Lump, C.

klafutáti, âm, vb. impf. 1) schlapp, wackelnd,
schleifend einhergehen, C.; — 2) herumlumpen,
Z.

klagováti, ûjem, vb. impf. jammern, Mur., C.;
— iz nem.

klagovániti, ánim, vb. impf. übermäßig jant-
meru, klagen, BlKr.; — iz nem.

klája, f. das Viehſutter.

klájarica, f. rjuha, v kateri nosijo klajo ži-
vini, Bolc, Plužna-Erj. (Torb.).

klâjen, jna, adj. Futter-; klajni koš, der
Futlerforb, Cig.

klájišče, n. die Futterſtätte, V.-Cig.

klâjnik, m. das Futterſeld, C.

klāten — klāmpa

— 401 —

klāmpa — klápati

klāten, lna. adj. zum Schlachten gehörig, Schlacht, Mur., Cig., Jan.; kläini kraj, der Schlachtort, DZ.; klalni vol, der Schlacht- ochš, Jan.; klalni dar, das Schlachtopfer, C.; — schlachtbar, (klaven), Cig., Jan.

klātnica, f. 1) das Schlachthaus, die Schlachtbank, Cig., Jan., C., DZ., nk.; — 2) die Spalthaße, Cig.; neka sekira, s katero se drva koljo, Plužna pri Bolcu, Dol. - Erj. (Torb.), Gor.

klām, m. der Schlaf, C.; der Todeschlaf: šel je pod klam, Savinska dol.-C.

klāma, f. 1) verworrender Traum, Cig.; vso noč sem bil v klamah, Z.; — 2) der Tölpel (psovka), Jarn., Mur., Cig., Jan., M., C., Ravn.; ta je bil pač — klama, da ne rečem norec, Rog.-Valj. (Rad); — človek, ki nerodno hodi ali se nerodno vede, Erj. (Torb.), Polj.; — pijanec, C.

klāmast, adj. tölpehaft, Cig., Jan., C.; delala se je preprosta in klamasta, Jsvkr.

klamáti, ám, vb. impf. 1) wie betäubt einhergehen, taumelnd, C., Kor.; nerodno hoditi, Lašče-Erj. (Torb.), Polj.; — 2) k. se = mešati se: tebi se klama = tebi se meša, ti si bedak, Gor.

klamatériti, ėrim, vb. impf., pogl. klamoteriti.

klamatíriti se, írim se, vb. impf. hoditi kakor pijan človek, Rihenberk-Erj. (Torb.); pogl. klamoteriti.

klāmfa, f. die Klammer; — prim. bav. klampfen, Levst. (Rok.).

klāmfar, rja, m., Jan.; prim. nem. (dial.) klampfrer; pogl. klepar.

klámíti, im, vb. impf. 1) kakor klama se vesti: sich dumm, ungeschäft geberden, Z., C.; — 2) k. se, sich albern betragen, Cig.; — sich reeden, Gor.; — taumelnd gehen, C.; pijanec gre in klami, Z.; — albern reden, Z.; phan=tafieren, C.; — 3) k. kaj iz koga, jemandem etwas abnarren, Cig.

klamodráti, ám, vb. impf. = klamoteriti, C.

klamóta, f. der Tölpel, Jan.

klamotáriti, árim, vb. impf., vzhŠt. - Trst. (Let.); pogl. klamoteriti.

klamotáti, ám, vb. impf. = klamoteriti, qualèln, Jan.

klamotéra, f. ženska, ki rada klamoteri, to je, pohaja, C.

klamotěrez, m. ktor rad klamoteri, to je, pohaja, pijančuje, C.

klamotérih, m. = klamoterež, C.

klamotíriti, črim, vb. impf. 1) taumelnd, wackelnd einhergehen (wie ein Trunkener oder Halbchlafender), Dict., Cig., C.; tako se grozno spotika, klamoteri (klamat-) ino pada, Krelj.; — 2) herumischwärmen, herumstreichen, C., vzhŠt.; — 3) sich albern benehmen, Dict., Cig.; sich ungebürlich geberden, C.

klamoterúh, m. = klamoterih, C.

klamotóriti, ôrim, vb. impf. = klamoteriti, C.

klamoštóriti, ôrim, vb. impf. = klamoteriti, C.; (tudi: klamošturiti, Št.).

1. klāmpa, f. = klamfa, Cig.

2. klāmpa, f. 1) ein ungeschäft einhergehender Mensch, Štrek., Kras; ime ovci, ki nerodno hodi, Erj. (Torb.); — 2) schlapper Hut, Štrek.

klāmpar, rja, m. = klamfar, Cig.; pogl. klepar.

klāmpast, adj. 1) = neroden: k. človek, Notr.; — 2) schlapp: k. klobuk, C.

klampáti, ám, vb. impf. taumelnd einhergehen, Notr.; — nachlässig einhergehen, schlendernd, C., Dol.; kam pa klampaš? Z.

klamúza, f. = klafeta, Cig., Gor.

klančán, ána, m. der Anwhoner an einem Vergwege, M.; der Hügelbewhner, Cig.

klánčast, adj. abschüssig, abhängig, Jan.

klánček, čka, m. dem. klanec; kleine Anhöhe; — die Kampe, Levst. (Pril.).

klánčen, adj. zum Abhang gehörig, M.; — abschüssig, C.

1. klánčič, m. dem., klanec.

2. klančič, m., Jan., Poh.; pogl. klonč.

klančína, f. die abschüssige Bodenlage, Cig., C.; — die Kampe, Cig.

klánec, nca, m. 1) der Hohlweg, Mik.; — die bergauf führende Straße; hud klanec; klanci = visoki poti med gorami, Dalm.; Gebirgswiege, Dict.; po klancih se voziti, jvzhŠt.; — klanec ali strmec, Steigung oder Gefälle, Levst. (Cest.); — 2) die Dorfgasse, Kras-Erj. (Torb.); — 3) das Minntal eines Baches, Goriška ok.-Erj. (Torb.).

klânfa, f. = klamfa, Mur., Cig.

klânfar, rja, m. = klamfar, Mur.; pogl. klepar.

1. klaníca, f., Cig., Jan., Notr.; pogl. klonica.

2. klaníca, f. 1) das Holzzeit, Štrek.; — 2) = kalanka, die vom Kerne gehende Pfirsich, Kras-Erj. (Torb.).

klanjálo, n. der Kratzfüßler, Cig.; der Complimentenmacher, Z.

klânjati se, am se, vb. impf. Verbeugungen machen, Mur., Cig.; k. se komu, sich vor jemandem verbeugen, ihn dadurch ehren, Cig., C., nk.; — hs.

klânje, n. 1) das Schlachten; die Megelei, Cig., Jan.; (vname) se strašen boj, ne boj, mesarsko klanje, Preš.; — 2) das Hadern, das Gehader, Cig.; — 3) die Kolik, das Bauchgruppen, Cig., Jan., C., Strp.; na naglem jo klanje popade, Jsvkr.; — 4) das Spalten, Cig.

klánjec, njca, m. = klanec, Habd.-Mik.

klánq, n. nam. knalo, in to nam. tnalo, Notr.

klapača, f. eine Sau mit herabhängenden Ohren, kajk.-Valj. (Rad).

klápast, adj. schlaff herabhängend, Cig.; klapasta ušesa, Cig., BlKr., M.; — klapasta svinja = klapouha svinja, Vrt.; — kaj se tako klapasto držiš? warum lässeft du also den Kopf hängen? BlKr.-M.

1. klápati, pam, pljem, vb. impf. 1) schlaff herabhängen: ušesa mu klapajo, BlKr.; glava mu klapije, Z.; zelena mu kapa do ušes klapa, Vrt.; — 2) die Ohren oder den Kopf hängen lassen, C.; — mit dem Kopfe nickend einhergehen, Mik. (Et.); tudi: klapáti, ám: stisne rep

Slov.-nem. slovar.

26

klapáti — klásik

— 402 —

klasîneć — kláti

med noge in klapa klavrno domov, *Str.*; (starikavi kapucini) so klapali v molilnico, *D.Sv.*

2. klapáti, âm, *vb. impf.* = klafati, C., Z.

klápavica, f. užitna k., die esbare Miesmujech (mytilus edulis), *Ejr.* (Z.).

klapéti, ím, *vb. impf.* = 1. klapati: ušesa mu klapijo, Mik. (Et.); — vreča klapi, der Sack hängt über, Z.

klapín, = klapouh, Lasče-Levst. (Rok.).

klápka, f. die Mlappe, Vrt.; die Tafchenklappe, die Laše, Jan., DZ.

klapoŭh, úha, m. der Schlappohrige, M.; — der Duckmäuser, Mur., C., Valj. (Rad.).

klapoŭh, úha, adj. 1) mit schlaff herabhängen- den Ahren, schlappohrig, Cig., Jan., M.; — 2) mit gesenktem Haupte, S.N.-C.; — 3) der sich taub stellt, Mik.; — heimtückisch, C.

klapoúhast, adj. tückisch, Z.

klapouhát, áta, adj. = klapouh 1), Dict.

klapoúhinja, f. klapouha ženska, Cig.

klapoŭšec, šca, m. ein Thier mit einem Schlot- terohr, Cig.; — človek, kateremu uha kla- pajo (psovka), Dict., C., M., BlKr.

klapoúšen, šna, adj. schlappohrig, Jan.; — mit gesenktem Haupte, niedergekommen (z. B. vor Scham): klapoŭšno hodi, vzhŠt.-C.

klapoŭška, f. 1) die Schlappohrige, M.; — 2) die Dhrfeige, C.

klapoŭškati, am, *vb. impf.* Dhrseigen versehen: k. koga, Mur., C.

klapoŭšnica, f. 1) die Schlappohrige, Cig.; — 2) die Dhrfeige, Mur., Cig., Jan.

klapoŭšnik, m. der Schlappohrige, Cig.

klapoŭšniti, ōšnem, *vb. pf.* eine Dhrfeige versehen, Cig.

klapoúzniti, ōžnem, *vb. pf.* eine Dhrfeige versehen: k. koga, Mur.

klápša, f. = klapača, kajk.-Valj. (Rad.).

klarinēt, m. glasbeno orodje, die Clarinette.

klarinētar, rja, m. der Clarinettist, Zora.

klāriš, m. die Koralle, ogr.-C.; — iz madž.

klāruš, m. die Perlenschnur, kajk.-Valj. (Rad.); — prim. klariš.

klās, klāsa, klasů, m. die Aehre; pšenični, rženi k.; — koruzni k., der Maiškolben, BlKr., jvzhŠt.

klāsast, adj. ährenartig, Cig., Jan.

klasát, áta, adj. ährig, ährenreich, vollährig, Cig.; klasata praprot, der Aehrenfarn, Cig.

klasáti, âm, *vb. impf.* Aehren anseßen, Nov. klásček, čka, m. dem. klasek.

klášek, ska, m. dem. klas, das Aehrenchen.

klāsen, sna, m. der Monat Juni, C.

klásen, sna, adj. 1) Aehren; — 2) = klasat, Cig.

klasicīzem, zma, m. vnetost za klasična dela, der Classicišmuš, Cig. (T.).

klasič, iča, m. = klasek, Cig., Jan.

klasičen, čna, adj. izboren, zgleden, classisch, Cig., Jan., Cig.(T.), nk.; — pogl. klasiški.

klasičnost, f. zglednost, die Classicität, Cig. (T.), nk.

klásik, m. zgleden pisatelj (posebno starih Grkov in Rimjanov), der Classiker, Cig., Jan., Cig.(T.), nk.

klasišne, nca, m. der Aehrenkolben, C.; — der entfernte Maiškolben, C.

klasišnje, n. = klasje, C.

klásiški, adj. classisch, Jan.; klasiška metrika, Cv.

klasišti se, ím se, *vb. impf.* in Aehren schießen, sich ähren, Cig., Jan., Slom.-C., vzhŠt.-Kres, Dol.

klasjè, n. coll. die Aehren; v k. iti, Aehren anseßen, sich ähren, Cig., Jan.; — die Aehren- leje, die Chrestomathie, Cig.(T.); — klásje, St.

klasnát, áta, adj. ährig, ährenreich, Cig.

klasníca, f. 1) bilka, ki ima klas, Tolm.-Štrek. (Let.); — 2) das wollige Honiggras (holcus lanatus), Sv. Peter pri Gorici-Erj. (Torb.).

klasnjáča, f. die Aehrenkoralle (madrepora), Erj. (Z.).

klasoróden, dna, adj. ährenhervorbringend, Cig., Jan.

klasováti, ûjem, *vb. impf.* = klasiti se, in Aehren schießen, Jan., C.; tudi: k. se, Gor.; bilo je ravno spomladi, ko se je začelo žito klasovati, Pjk. (Črt.).

klasóven, vna, adj. = klasen, Jan.

klasovéti, ím, *vb. impf.* = klasiti se, Ravn.

klasovít, adj. ährenreich, Cig., Jan.

klasovíten, tna, adj. = klasovit, Jan.

klasôvje, n. = klasje, Mur., Cig., Jan.; k. pobirati, Jsvkr.; klasovjè, kajk.-Valj. (Rad.).

klasovnát, áta, adj. = klasnat, Jan.

klást, ï, f. das Viehfutter, Jan., C.

klásti, kládem, *vb. impf.* legen, Mur., Krelj-M., Trub.; testo v peč k., Soška dol.-Ejr. (Torb.); k.si grahovico pod vzglavje, Npreg.-Ejr. (Torb.); živini k., dem Vieh Futter vorlegen, Cig., Jan., Erj. (Izb. sp.), Vrt., Gor.; Klast voličem hlapeci slí, Œpes.-K.; čebelam k., Por.; — v strah k., in Furcht versehen, Ben.-Kl.

klátnik, m. = oklo, kel, der Hauzahn des Schweincs, Tolm.-Štrek. (Let.).

klasûnec, nca, m. = klasinec, der Maiškolben, BlKr.

klaš, m. der Andorn (marrubium), Tuš.(Št. l. č.), Medv. (Rok.).

klat, m. = blato, Guts.; — prim. srvn. quât, Kotß, C.

kláta, f. les, ki se svinjam pod vrat obeša, da ne morejo bežati, kajk.-Valj.(Rad.).

klatáriti se, árim se, *vb. impf.* herumschwärmen, sich herumtreiben.

klatárjenje, n. das Vagabundieren, Valj.(Rad).

klatárski, adj. sich herumtreibend: k. pes, herrenloser Hund, BlKr.

kláteški, adj. Vagabunden: klateško življenje, SIN., Let.

klátež, m. der Landstreicher, der Vagabund; poulični k., der Gassenbube, Cig.

klateževáti, ûjem, *vb. impf.* vagabundieren, Jan.(H.).

klátežnica, f. die Vagabundin, C.

kláti, kóljem, *vb. impf.* 1) stechen: kolje me po trebuhu, po črevih, ich habe Baudh grimen, Cig., Jan.; — peinigen, quälen: skrbi

kléja — klën

— 404 —

klën — klepáló

kléja, f. neka riba v Krki, Kostanjevica-Erj.
(Torb.).

kléjár, rja, m. der Leimsieder, Cig., Jan.

kléjárnica, f. die Leimsiederei, Jan.

kléjast, adj. leimicht, klebrig, Cig., Jan., C.

kléját, áta, adj. leimig, Cig., Jan.

kléjati, am, vb. impf. = klejiti, Mur., Cig.,
Jan.

klêjec, jca, m. der kitted, leimt, der Mitter, Cig.

klêjev, adj. Leimz, Cig.; kl. slaj, das Leim-
süß, Cig.(T.).

klejevína, f. der Leimstoff, Cig.(T.), C.

klejítnik, m. der Leimpinset, Cig.

klejíti, im, vb. impf. leimen, pappen, kitten,
Cig., Jan.; klejen papir, geleimtes Papier,
DZ.; — gummieren, Cig. (T.).

klêjnat, adj. leimig, Nov.

1. klêk, m. 1) die Kniewippe, Telov.; — 2) ein gekrümmter Sprößling, Z.; — 3) = kljuka, die Klinke, Jan.

2. klèk, kléka, m. v kletvicah (kakor: šent,
vrag itd.): menda ne bo gozdarja več klek
prinesel, bil je, lejte kleka! i. dr.,
Jurč.; ti klek babji! BIKr.

3. klek, m. = drevo življenja (thuja), Tuš.(B.).

kléka, f. 1) ein elendes Pferd, die Schindmähre,
Cig., Jan., Soška dol. - Erj. (Torb.), Polj;
sedlo tako lepo stoji na koščenem hrbtišču
njegove kleke, Jurč.; — 2) eine magere
Kuh, C.; — 3) grčasta krivina na drevesu,
Notr.

klékanje, n. eine Art der Nähterei, welche aller-
lei kleine Löcher in der Naht lässt, der Hexen-
stich, V.-Cig.

klekaríja, f. = klekanje, Cig.

klékast, adj. 1) verkrümmt: klekasto drevo,
Notr.; prim. kleka 3); — 2) hinkend, Z.

1. klékati, am, vb. impf. in die Knie sinfen, beim
Gehen knifen, wanken, Z., ogr.-Mik.; k. v
napadu, Kniewippen im Ausfall machen,
Telov.

2. klékati, am, vb. impf. eine gewisse Art zu
nähen, prim. klekanje; = klekljati, Z.;
uči šivati, klekati, Dict.

klekec, kca, m. der Braunspat, Cig.

kleketáti, etám, éčem, vb. impf. klappern, Z.;
— fráchjen, Jan.(H.).

klékljati, am, vb. impf. Spißen klöppeln, Cig.;
— prim. nem. glöckeln = klöppeln.

klékniti, nem, vb. pf. eine knickende, wankende
Bewegung machen, ogr.-Mik., Z.; = po-
klekniti, Mur., Cig., Jan., ogr.

klekotáti, otám, óčem, vb. impf. = kleketáti,
Jan.(H.).

klekováti se, újem se, vb. impf. Kniebeugungen
machen, ogr.-C.

klempáti, ám, vb. impf. Cig., Jan., C.; pogl.
klampati.

1. klèn, kléna, m. der Feldahorn (acer cam-
pestre), Cig., Jan., C., Tuš.(R.).

2. klën, kléna, m. der Weißfisch (leuciscus),
Frey.(F.); der Döbel (leuciscus dobula), Cig.,
Erj.(Z.); zeleni k., der Alant, (Göse) (leu-
ciscus jeses), Cig., Frey.(F.); tudi klën.

klën, adj. = jeklen, gediegen, fernig: kleno
žito, Poh.-C.

1. klencáti, ám, vb. impf. = klecati, Z.,
Trst.(Let.); zob se klenca, wackelt, GBrda.

2. klêncati, am, vb. impf. mit dem Hinterhuf
an den Worderhuf schlagen (vom Pferde), Z.

klênckati, am, vb. impf. = klenkati, Mur.

klênčiti, klênčim, vb. pf. = klenkniti, C.

klênec, nca, m. neka riba, = 2. klen, C.;
(„kljanc“, Jarn.).

klengetáti, etám, éčem, vb. impf. klingelt,
schellen, C., Z.; — iz nem.

klénk, m. der Glockenstreich, der Klimperlaut,
Mur.; v klenk zvoniti = potrkavati, Zora.

klénka, f. neko jabolko, Sebrelje(Goriš.-)Erj.
(Torb.).

klênkanje, n. das Anschlagen der Glocke.

klênkati, am, vb. impf. an die eine Seite der
Glocke anschlagen; infolge solchen Anschlagens
klingen; umrl je, ze mu klenka; žalostno
klenka zvon; — prim. bav. klenken, klengen,
Levst.(Rok.).

klênkavec, vca, m. die Zügenglocke, Jan.(H.)

klênkniti, klênknem, vb. pf. einen Glockenlaut
anschlagen, oder einen solchen von sich geben.
klenköt, óta, m. = klenkanje, Jan.(H.).

klénov, adj. vom Feldahorn; klenven les je
za drenovim najtrši les, Polj.

1. klénovec, vca, m. der Feldahornbaum, Mur.

2. klenovec, vca, m. die grüne Nusschale:
oreh ima zelen klenovec, C., Pohl.(Km.);
— prim. 2. glinja.

klénovina, f. das Feldahornholz.

klënta, f. schlechter Fußgeher, Cig., M.

klentáló, n. = klenta, Cig., M.

klëntati, am, vb. impf. schwerfällig, schlecht auf-
treten, M.

klép, klépa, m. 1) = klepanje: če je moka
po klepu, je kruh rad sipast, Polj.; — 2)
kar pri klepanju kose odpada, Bolc, Lašče-
Erj.(Torb.); — der Staub, der bei der Schär-
fung der Mühlsteine abfällt, C.; — 3) das
Dengelzeug, Valj.(Rad); tudi pl. klepi, kle-
povi, Jarn., Jan., C.; — 4) der Kettenring,
Pohl., Jarn., Mur., Cig., Jan., Mik.; to je
tisti kolobar, tista veriga, v kateri se vsi
klepi ali členi drže, Vrtov. (Km. k.).

klepáč, m. 1) der Dengler; — 2) der Dengel-
hammer, Mur., Cig., Jan., C.; — der Mühl-
hammer (um Mühlsteine damit zu schärfen),
C., jvžhSt.; — 3) klepalo 1), Danj.(Posv. p.).

klepáča, f. die Kuhglocke, Cig.

klepáj, m. = klepalo 4), Jan

klepáten, łań, adj. Dengelz: klepalno kladivo,
der Dengelhammer, Z.

klepalíšče, n. der Dengelstock, C.

klepáňnik, m. 1) der Dengelstock, C., Gor.;
sedel je pri klepalniku in klepal koso, Zv.;
— 2) der Dengelhammer, Cig., Jan.

klepáló, n. 1) das Dengelzeug, Cig., Jan.; tudi
pl. klepala, Valj.(Rad); — 2) der Mühlstein-
hammer, C., Valj.(Rad); — 3) die Brett-
glocke, Mur.; — 4) das Klopswerkzeug, Cig.;
der Thürklopfer, Jan.

klépanje — klepî

— 405 —

klepîn — klěšče

klépanje, n. 1) das Klopfen, das Dengeln;
— 2) das Dengelzeug, Polj.

klepár, rja, m. der Spengler, der Blechschmied,
Cig., Jan., C., nk.

klepárstvq, n. das Spenglerhandwerk, Jan.(H.).

klépati, klépljem, tudi: klepáti, ám, vb. impf.
1) klappern: divja kura kleplje, Polj.; — 2)
klopfen, hämmern, klempern; kamenje na cesti
k., Steine klopfen; — koso, srp k., dengelnt;
mlinski kamen k., den Mühlstein schärfen.

klepâvec, vca, m. der Klopser, der Dengler,
Cig., Jan.

klépec, pca, m. 1) die Handklapper, M., Z.,
Mik.; — der Klöpfel, Jan.; der Schwengel,
Cig., Jan.; — 2) = klepetec 3), Gor.; —
3) der Dengelhammer; — der Mühlstein-
hammer, ogr.- C.; — 4) = klepec, das
Schnappmesser, C.; — 5) der Klepper,
der Klopfhengst, Jan.; — 6) ein kleiner Mann,
der Knorz, Cig.; der Kerl (zaniëlj.). Sol.; ti
klepec, ti! Dol.

klepèt, éta, m. 1) das Geflapper; — das Getön
der Kuhglocken, C.; das Geplauder, das Ge-
kläffe; — 2) klépet, der Blockenschwengel,
Malhinje na Krasu-Evj.(Torb.).

klepetáč, m. der Klapperer, Cig., Jan.; — der
Keifer, der Mauldrescher, Cig., Jan., Valj.
(Rad).

klepetáča, f. 1) die Rassel, Jan.; — 2) das
Klappermaul, Jan.

klepetálq, n. 1) die Klapper, Cig., Goriš.; —
2) das Klappermaul, die Plaudertasche.

klepetânje, m. 1) das Klapperern; k. z zobmi,
das Zähneklapperern; — 2) das Geplapper, das
Klaffen; das Klatschen.

klepetáti, etám, ččem, vb. impf. 1) klappern;
z. zobmi k.; mlin klepeče; — 2) schnell reden,
plappern, plaudern; unnüß reden, Nachtheißi-
ges von anderen ausplaudern, klatschen; rada
klepeče.

klepetäv, áva, adj. gern schnatternd, geschwäbig,
klatschhaft; klepetave ženske.

klepetávast, adj. = klepetav, LjZv.

klepetávec, vca, m. der Rasseler, der Klapper-
mann, Cig., Jan.

klepetáven, vna, adj. = klepetav, Cig.

klepétec, tca, m. 1) die Klapper; die Natſche,
GBrda; die Charfreitagraſſche, M., BlKr.;
— die Klapper auf einer Stange oder einem
Baume als Vogelſcheuche, Cig., M., BlKr.,
jvžhŠt.; — 2) die Wüſſege (zum Reinigen
des Getreides), Cig., C.; — 3) der Schuh
des Mühſrumpſes und der Rührnagel an
demſelben, C., Cig.(T.); k. trese grot, da leti
zrnje med kamena, Gor.; — 4) plauder-
haſter Mienſch, das Klappermaul, die Klatsche.

klepětež, m. = klepetanje, C.

klepetúh, m. der Schwäger, der Keifer, Jan.
(H.).

klepetúlja, f. 1) die Klapper, die Rassel, Mur.,
Cig.; — 2) das Klappermaul, die Plauder-
tasche, die Klatsche.

klepî, f. pl. = klepalo, das Dengelzeug, Jan.
(H.).

klepîn, m. = star dedec, C.

klepîš, m. die Mandelfrucht, Z., DZ.; — stsl.

klépka, f. 1) die Kuhglocke, Cig.; — 2) das
Schlaghäusel, der Vogelſchlag, V.-Cig., C.,
M.; = keha, ZgD.; — 3) die Schlieſe (z.
B. am Mantel), C.

klépniti, klépnem, vb. pf. einen Klapplaut be-
wirken: einen Klapp verjeßen, Cig.; — zu-
fallen: pokrov klepne, der Deckel fällt zu,
C.; — erkrinnen, M.

klěrik, m. duhovnik, der Cleriker, Jan.(H.).

klerikátec, lca, m. der Clericale, nk.

klerikálen, lna, adj. die Interessen der Geißt-
lichkeit betreffend oder vertretend, clerical, nk.

klerikalizem, zma, m. der Clericalizmus, nk.

klesár, rja, m. = kamenar, der Steinmeß,
V.-Cig.; — hs.

klésati, klěšem, vb. impf. (Steine) behauen,
Z., C.; umetniki so klesali podobe iz mra-
morja, Erj.(Min.); — konj se kleše, das
Pferd schlägt mit dem hinteren Hufeisen an
daš vordere an, Z.; — prim. kresati.

klesk, m. = lešnikar, der Ruſhäher, Frey.(F.).

klěsniti, klěsnem, vb. pf. Sol., C.; pogl. klecniti.

klěst, m. 1) die Abwäfung, C., M.; — 2) ab-
gehauener Aſt, ogr.-C.

klěstek, stka, m. abgehauener Aſt, Bes.

klěstítnik, m. langes, am Ende gekrümmtes
Hachmesser, Svet. (Rok.); das Abäſtmesser,
Cig., Kr., Goriš.

klěstina, f. abgehackter Zweig, Cig.; coll. ab-
gehackte Zweige, Z.

klěstiti, im, vb. impf. 1) behacken, behauen;
drevje k.; abhachfen; veje k., Cig.; — 2)
prügeln, Cig.; — 3) derb auftretend einher-
gehen, C.

klěstje, n. das Abholz, Z.; abgehauene Aſſe
in Buschen gebunden, als Futter oder auch
als Dünger, Gor.

klěstniti, klěstnem, vb. pf. 1) beschneiden, ab-
äſten, C.; — 2) schlagen, C.

klěstriti, im, vb. impf. = klestiti, BlKr.-DŠv.

klěšč, klěšča, m. die gemeine ſecke oder der
Holßboſ (ixodes ricinus), Cig., Jan., Mik.,
Evj.(Ž.); — prim. klošč.

2. klěšč, m. = kleščman, Cerkljanski hribi-
Štr. (LjZv.).

klěščar, rja, m. 1) der beim Pſlügen die Pſlug-
narbe (klešče) hält, Cig., Kr.; tudi: kleščár;
— 2) = rogač, der Hirschſafer, Cig., Jan.,
Bole-Evj.(Torb.); — 3) = rak, Erj.(Izb. sp.).

klěščarica, f. der Dhrwurm (forhica), Go-
riska ok.-Evj.(Torb.); — die Scherenaffel, Cig.

klěščáriti, árim, vb. impf. pri oranju kleše
držati, Cig., Kr., Tolm.-Strek.(Let.).

klěščast, adj. zangenförmig, Cig., Jan.

klěše, f. pl. 1) die ſange; beraške k., die
Biegzange, V.-Cig.; — v kleščah biti, in
der Klemme ſein; — die Krebſchere; — die
Brefſzange, Cig.; — 2) das Charnier an der
Sägemühle, V.-Cig.; — 3) „ona lesena kamba,
s katero navadno kak dečak mej oranjem
navrača plužna kolesca, da prav teko po
jamłijšči (razoru)“, Erj. (Torb.); die Pſlug-
narbe, Cig.

klěščec — klětka

— 406 —

klětnik — klčí

klěščec, eca, m. neka vinska trta: der Ort-
lieber, Vrtov. (Vín.), Rihenberk. Hal. - Erj.
(Torb.); beli ali drobní k., Trumm.; ru-
meni, modri k., C.

klešček, čka, m. = lešnikar, der Nusšäher,
C.; — prim. klesk.

kleščenína, f. abgehackte Reiser, C.

kleščenje, n. das Behacken, das Abästen.

kleščevec, vca, m. okleščeno deblo, Št.

kleščevina, f. der Wunderbaum (ricinus), Cig.

kleščevje, n. = klešće, Nov.

kleščice, f. pl. dem. klešče; 1) kleine Zange;
— 2) der Kloben in der Uhr, Cig.(T.). C.;
— 3) eine Art Falleisen, vzhŠt.-C.

kleščiti, im, vb. impf. = kleščariti, C.

kleščeje, n. das Abholz, Z., BIKr.

kleščman, m. der Hirchkäfer (lucanus cervus),
Notr.-Cig., Idrija-Strek. (LjZv.).

kleščnica, f. die Zangenhälfte, M.

kleščnik, m. 1) großer Vorderzahn, Cig., M.;
mlečni kleščniki, Nov.; — 2) = dlesk, C.;
— 3) oni kolček na plužni, za katerega drži
pri oranju kleščar, Gor.; — prim. klešče 3).

kleštra, f. Cig., Erj., C.; nav. pl. klestre, das
Kummetholz, die Kummetklammer, Mur., Cig.,
C.; lesena kamba v konjskem homotu, Kr.-
Erj. (Torb.); — kleštra, psovka za nerod-
nega človeka Kr.-Erj. (Torb.), ali živinče,
C.; — prim. bav. klöster, ki je iz slov.;
prim. klešče, Erj. (Torb.).

1. kleštráti, ám, vb. abschlagen, abästeln,
Jarn., BIKr.; — prim. klestiti.

2. kleštráti, ám, vb. impf. ungeschickt gehen,
Z., Gor.; — prim. kleстра.

kleštriti, im, vb. impf. = klestiti, ogr.-C.

kleštrnjak, m. = klestre, C.

kleštrnja, f. der eine Theil der Kummetklam-
mer, C.

klět, ?; f. der Keller; — der oberirdische Keller,
vzhŠt.-C.

kleštanja, f. ein schlechter Keller, C.

kletár, rja, m. der Kellermöister, C.; — der
Kellner, Guts., Mur., Cig., Jan., C., nk.;
(naglaša se tudi: klětar).

kletarica, f. die Kellnerin, Guts., Mur., Cig.,
Jan., C., nk.; (naglaša se tudi: klětarica).

kletårstvø, n. die Kellerwirtschaft, Cig.(T.),
C., DZ., nk.

klětba, f. das Fluchen, Jan.; kletbo hočejo
odpraviti, jvzhŠt.

1. klěten, tna, adj. Keller; = klětni oddušek, das
Kellerloch, Jan.

2. klěten, tna, adj. fluchenswert, Cig.

klětev, tve, f. das Fluchen; der Fluch, die
Verwünnung; strašna k.

klěti, kólnem, vb. impf. fluchen; eden moli,
drugi kolne; k. s hudičem, s šentom, itd.,
solche Worte ausprechend fluchen, C.; k. koga,
jemanden verfluchen, fluchend schelten; očeta,
mater k.; — 2) k. se, schwören, schwörend
betheuern, Dict., Cig., C.

kleťína, f. = kletka, Vrt.

klětje, n. das Fluchen.

klětka, f. 1) der Käfig; k. polna vrabcev,
Dalm.; — der Vogelschlag, Meg., C.; ptíce

v kletko loviti, Dol., jvzhŠt.; — 2) eine Art
Weinpresſasten, C.

1. klětnik, m. = kletar, Guts., Cig.

2. klětnik, m. der Flucher, kajk.-Valj. (Rad).

klětva, f. = kletev.

klětvica, f. das Fluchwort, der gesprochene
Fluch.

klětvina, f. das Fluchen, Cig., Šol.; med naj-
veče greche šteje naš narod kletvino, LjZv.;
— der Fluch, Mur., Cig., Jan.; s strupom
kletvine sebe ubiti, Valj.(Rad); tudi: kletvína.

klešvec, vca, m. = preklínjavec, Mur., Jan.

klevetá, f. = obrekovanje, Zora; — stsl.

klevetáti, ám, vb. impf. = obrekovati, C.,
nk.; — stsl.

klevetljiv, íva, adj. obrekljiv, Vrt.; — stsl.

klevetnik, m. = obrekovavec, nk.; — stsl.

klěvsa, f. schlechtes Pferd, Mik.(Et.).

klíc, m. der Ruf, Mur., Cig., Jan., Ravn., nk.

klica, f. der Keim, Mur., Cig., Jan., Cig.(T.);
zobova k., der Zahnkeim, Erj. (Som.); pren.
nova k. izprijenosti, Zv.; — der Keimtrieb, Cig.,
Jan., C.

klicáj, m. das Ausrufungszteichen, Cig., Jan.,
nk.

klicáten, lna, adj. klicálni sklon; = klicalnik,
Mur.; klicalno povelje, die Einberufungss-
ordre, DZ.; klicalni rok, der Einberufungss-
termin, Cig.

klicálnik, m. der Vocabativ (gramm.), Cig., Jan.,
nk.

klícanje, n. das Rufen; k. na Boga, die An-
rufung Gottes, Krelj; k. na boj, die Heraus-
forderung zum Kampfe, Cig.

klicár, rja, m. der Rufer, der Ausrufer, der
Herold, der Verkündiger, Cig., Jan., C., Ravn.,
Zora, Navr. (Let.), Bes.

klicáriti, árim, vb. impf. = za klicarja biti, Bes.

1. klícati, kličem, vb. impf. rufen; na pomoč, na
pomaganje k., um Hilfe rufen; pijače k. v
krčmi, ein Getränf verlangen, Jurč.; po imenu
k., beim Namen rufen, nennen; — anrufen:
Boga k., duhove k.; anrufen: v Boga k. ob
sili, Ravn.; na Boga k., Krelj, Trub., Dalm.,
na svetnike k., Z.; na boj k., zum Kampfe
herausfordern; pod orožje k., das Aufgebot
ergehen lassen, Cig.; k. koga na pravico,
zur Verantwortung ziehen, Z.; namestnika
k., den Erfaßmaun einberufen, DZ.; —laden,
Cig.; na pir k., Z.; —locken, Cig.; sovo kli-
cati s čovinkom, jvzhŠt.; —aufrufen: po vrsti
k., Cig.; — verfündigen, verlautbaren, Cig.:
k. po občinah zakon, Levst.(Nauk); ure k.,
die Stunden abrufen, Cig.; — nennen, k. se,
heißen, Cig., Jan.; Pravi Bog se kliče Bog
ljubezni, Preš.; (menda po it. chiamarsi).

2. klícati, cam, čem, vb. impf. = kliti, ogr.-
C., Z.

klicávee, vca, m. der Rufer, Mur., Cig., Jan.;
glas klicavca v puščavi, C.

klicávka, f. die Ruferin, Cig.

klicenòs, nóna, m. der Keimträger, Cig.(T.).

klčí, m. das Rufen, C.; — die Versteigerung:
na klč staviti, öffentlich versteigern, C., Istra-
Nov.; če bodes tako gospodaril, prideš hitro

klíčen — kliničen

— 407 —

klinika — kljubetáti

na klič, (= propade ti, kar imaš), Tysno-Erj. (Torb.).

klíčen, čna, adj. Keintz, Cig., Tuš.(B.), Cig.(T.).

klíčica, f. dem. klica; das Keimchen, ogr.-C.

klíčje, n. coll. 1) Keime, C.; — 2) belo kličeje, das Täschelkraut (thlaspi perfoliatum), Medv. (Rok.).

klíčnica, f. das Keimtoch, Cig.(T.), Tuš.(B.).

klíčnik, m. das Keimbläschen: iz mehurčiča se razvije klica, zato ga imenujemo kličnik, Erj.(Izb. sp.).

klík, m. der Ruf, Jan.

1. klíka, f. der Keimtrieb (z. B. des Gelreides), C., Z.

2. klíka, f. svojat, die Clique, nk.

klíkniti, klíknem, vb. pf. aušruſen, Jan., nk.

kliktáti, âm, vb. impf. schreien (vom Adler), Mik.(Et.).

klima, f. = klimat, Jan.(H.).

klimat, m. podnebje, das Klima, Cig.(T.); — rus.

klimátičen, čna, adj. podnebja se tičoč, klimatisch, Cig.(T.), nk.

1. klin, klína, m. 1) = zagozda, der Keil, C., Cig. (T.), Sen. (Fiž.); — 2) der Pflock, der Döbel, der Holznagel, der Bolzen; klin s klinom, = ein Keil treibt den andern; klin se s klinom izbija, Jurč.; na klin obesiti, auf den Nagel hängen; — die Leiterproſſe.

2. klin, ína, m. = 2. klen, Gor.

klinar, rja, m. der Pflock- oder Nagelschneider, Cig.

klinast, adj. 1) keilſörmig, Cig., Jan., Cig.(T.); klinasto pismo, die Keilſchrift, Jan., Cig.(T.); klinasto se končevati, sich auſkeilen (min.), Cig.(T.); — 2) pſlockartig, holznagelſörmig.

klinčaľnica, f. die Klöppelmaſchine, DZ.

klinčati, am, vb. impf. 1) klince biti (otročja igra), Dol.; — klince premikati po vejicah (otročja igra), BlKr.; — 2) klöppeln, Jan.; na bučah tenke mrežice k., nk.

klinček, čka, m. dem. klinec; 1) das Pflockchen, das Holznägelchen, ein kleiner Bolzen; — klinčki, Zündholzchen; = netilni klinčki, Jan.; = užigalni klinčki, Cig.; — der Rechenſtift, Jan.; — 2) die Nelke (dianthus), Mur., Cig., Jan.; — klinčki, Gewürznelken, Mur., Št.

klinčevje, n. coll. = klinci: die Klöppel (bei der Verſertigung von Spißen gebraucht), SIN.

klinčič, m. die Nelke (dianthus), Tuš.(B.).

klinčka, f. neko kiselo jabolko, C.

klinčkati, am, vb. impf. klöppeln, Cig.

klinčkov, adj. Nelken, Jan.

klinčkovec, vca, m. der Nelkenſtoch, Jan.

klinčnica, f. 1) das Nielkengewächs, Jan., Cig. (T.), Nov., Tuš.(B.); — 2) neka hruška, Mariborska ok.-Erj. (Torb.).

klinec, nca, m. dem. klin; 1) das Pſlöckchen, der Stift, der Holznagel; — der Griffel, Jan.; — der Klöppel (bei der Verſertigung der Spißen), Cig., Jan.; — 2) die Nelke, Cig., C.; divji (rdeči in beli) k., C.; pasji k., C.; die Lichtnelke (lychnis), C.; — 3) klinci, Gewürznelken, Mur., Cig., Jan.

kliničen, čna, adj. h kliniki spadajoč, klinisch.

klinika, f. zavod, v katerem se dejansko uči zdravljenje bolnikov, die Klinik.

klíniti, klinim, vb. impf. 1) Pſlöcke ſezen, Z.; — 2) = siliti: klinijo nas, da bi delali cesto, Gorenja Soška dol.-Erj. (Torb.); — 3) feilen, ſpißen, Cig.; — (Getreide) ſchroten, Mur.; beim Verzehren des Kernobſtes die Kerne wegwerfen, Mur., C.; — k. se, sich auskeilen (min.), Cig.(T.).

klínja, f. die Klingle, Cig., DZ.; das Blatt einer ſage, Cig.; der Blockmeißel der Schmiede, Cig; — iz nem.

klínje, n. coll. Pſlöcke, Holznägel, Mur.

klinkati, am, vb. impf. klimpern, Cig.

klinkét, čta, m. das Gellingel, C.

klinktáč, m. der Schreiadler (aquila naevia), C.

klinktáti, tám, vb. impf. schreien wie der Adler: orel klinkta, C.; — prim. kliktati.

klinolík, lika, m. das Sphenoid, h. t.-Cig.(T.).

klinov, adj. Pſlock, Keil=, Cig.

klinovina, f. die grüne Rußschale, C.; — pogl. 2. glinja, klenovec.

klíp, m. der Maiskolben, Tuš. (R.), SIN.-C., kajk.-Valj (Rad).

klípka, f. der Stočjisch (gesalzen und getroefnet), Erj.(Ž.); — prim. hs. klipka, der Kolben.

klisati, am, vb. impf. galoppieren, kajk.-Mik.

klistīr, m. v zadnjico vbrizgano zdravilo, das Klyſtier.

klistīrati, am, vb. impf. (pf.) klyſtieren.

klistīrka, f. die Klyſtierpriſe, DZ.

kliť, klisem, vb. impf. keimen, hervorsprießen; vijolice klijejo iz zemlje.

klítje, a. das Keimen, C.

klítva, f. = klitje, C.

klívcati, am, vb. impf. = klivkati (o psu), Poh.-Glas.

klívkati, kam, čem, vb. impf. stöhnen, ächzen, C.; schlußhen, M; winſeln, keisen, C.; pes, pura klivče, ogr.-Valj.(Rad).

kljeváti, kljújem, vb. impf. = kljuvati, Cig., Jan., Levst. (Sl. Spr.).

kljúb, I. adv. zum Troß: k. delati komu, = kljubovati, jemandem Troß bieten, Cig.; — II. praep. c. dat. troß; k. prepovedi; tudi: v kljub (vkljub); — prim. kljubu.

kljubáj, m. na kljubaj, zum Troß, Nov.

kljúbast, adj. troßig, C.

kljúbati, am, vb. impf. troßen, I. - Cig., Šol.

kljúbečen, čna, adj. troßend, Dol.-Levst.(Rok.).

kljúbemu, adv. mit Fleiß (im guten und schlechten Sinne), C.; — zum Troß, zum Vossen, Fr.-C.; — prim. kljubu.

kljuběst, f. der Troß, Cig., Jan., Poh., C.; od kljubesti, zum Troß, C.

kljuběsten, tna, adj. troßig, boshaft, ränkefüichtig, Fr.-C.

kljubestljiv, iva, adj. troßig, Jap.-C.

kljuběstnik, m. der Troßige, C., Z.

kljubestováti, újem, vb. impf. = kljubetovati, Poh.-C.

kljubět, f. der Troß, Guts., Jarn., Mur., Cig., Jan., Poh.-C.; h kljubeti, zum Troß, Guts., vzhŠt.-C.

kljubetáti, âm, vb. impf. = kljubetovati, Jarn.

kljuběten — ključ

— 408 —

ključálnica — ključica

kljuběten, tna, adj. = kljubesten, Guts., C.; kljubetni otroci, Slom.

kljubětnica, f. die gerne einem etwas zum Troße thut, Fr.-C.

kljubětnik, m. der gerne einem etwas zum
Troße thut, Guts., Fr.-C.

kljubetováti, ûjem, vb. impf. troßen, Guts., Mur., Cig., Jan., Poh.-C.

kljubězen, zni, f. der Troß, Cig.; prej (pred
zenitvijo) ljubezen, potlej kljubezen, Z., Dol-
Levst. (Rok.).

kljubežljiv, íva, adj. = kljubesten, C.

kljůbice, adv. = kljubu, vzhšt.-C.

kljúbičen, čna, adj. = kljubečen, Jan.(H.).

kljubljiv, íva, adj. trožig, Cig., Jan., C.

kljubljívost, f. der Troßinn, Guts., Cig.,
Jan., C.

kljúbost, f. = kljubest, der Troß, Jan., C.

kljúbosten, stna, adj. = kljubesten, trožig, Jan.

kljubostiv, íva, adj. = kljubesten, trožig, C.

kljúbostnica, f. die Trožerin, Jan.(H.).

kljúbostnik, m. der Trožer, Jan.(H.).

kljubováten, kna, adj. trožend, trožig, Jan.;
kljubováni ponos, Zu.

kljubovânje, n. das Troßen, Cig., Jan., M., C.

kljubováti, ûjem, vb. impf. troßen: k. komu;
vsemu svetu k.; — kljúbovati, Jap.(Prid.)-
Valj.(Rad).

kljúbovaten, tna, adj. = kljubljiv, ktor rad kljubuje, Gor.

kljubovâvec, vca, m. der Trožer, Jan.

kljûbu, adv. zum Troß, zum Poffen, Cig., Jan.,
Fr.-C.; njim kljubu, Krelj; k. delati = klju-
bovati, Cig.; na kljubu, zum Troß, (na kljubo)
Cig.; Bogu na kljubu, Jap.-C.; tebi na kljubu,
Preš.; h kljubu = kljubu, Jan.; pri kljubu
ne, erst recht nicht, Kr-Gora; — iz nem. zu
Liebe, Levst.(Rok.).

kljûcati, am, vb. impf. gebeugt einhergehen, C.

ključelj, clja, m. ein alter, gebeugter Mann
(zaničlj.), C.

kljúč, m. 1) der Hafen: der Widerhafen, damit
Stroß oder Heu aus einem Haufen zu rausen,
Leste an sich zu ziehen u. dgl.; požarni k.,
der Feuerhafen, DZkr.; — 2) etwas Hafen-
artiges; die Schlüsselrebe: trtna mladika tako
odrezana, da se je še košček stare rozge,
iz katere je zrasla, drži; tudi sploh: der
Rebenseßling; — der Zuganfer (mont.), V.-
Cig.; — der Rahmen beim Pfluge, V.-Cig.;
die Stußfläule am Dachgerüfte, Krn-Erj.
(Torb.); — = cestni ovinek, Kras-Strek.
(Let.); ključi, Serpentinen, Notr., Rihenberk-
Erj.(Torb.); cesta čez Ljubelj gre v ključe,
Z.; — ključi, vezi pri košu na vozu, Sv.
Peter-Erj.(Torb.); — ključ zerjavov, ein Zug
Kraniche, Cig.; — 3) der Schlüssel; pod k.
djati, einſperren; pod ključem imeti, unter
Schloß verwahren; k. od vrat, od veže, der
Thürschlüssel, der Hauskthorschlüssel, Levst.
(Zb. sp.); meni luč, tebi ključ, ali: v roko
luč, iz roke ključ (= po smrti prehaja po-
sest v druge roke), Npreg.; — das Schränk-
eisen zum Schränken der Säge, Cig.; — der

Schraubenschlüssel; — der Reiber oder Wirbel
(pri pipi), DZ.; — das Orgefregister, C.; —
der Stempel oder Kolben der Handpriße, Mal-
hinje na Krasu-Erj.(Torb.); — ključi, die
Schlußsteine bei Wölbungen und Kalfösen,
Cig., Notr.; — sv. Petra ključ, neko ozvezdje,
Pjk.(Črt. 259.); — „rimskega ključa iskati“
= neka pastirska igra, Vest. I. 126.; — der
Molo, Vrt.; — 4) die Schlüsselblume (pri-
mula), C.; — das Schneeglöchchen (galanthus
nivalis), Zemon (Notr.)-Erj.(Torb.); — sv.
Petra k., der Erdrauch (fumaria), C., Tuš.
(B.), Strp.; die Himmelskerze (verbascum
thapsus), C.

ključálnica, f. 1) das Schloſſ; — viseča k.,
das Vorlegeschloſſ, Cig., Jan.; — 2) das
Schneeglöchchen (galanthus nivalis), Vas Krn-
Erj.(Torb.).

ključálničar, rja, m. der Schloſſer, Mur., Cig.,
Jan.; ključaľničar dela ključalnice, Ravn.
(Abc.).

ključálničarica, f. die Schloſſerſfrau, Cig.

ključálničarski, adj. Schloſſer-, Cig.

ključálničarstvo, n. das Schloſſerhandwerk,
Cig., Jan.

ključálničen, čna, adj. Schloſſe, Cig.

ključálničica, f. dem. ključalnica, kleineš Schloſſ,
Cig.

ključánica, f. das Schloſſ, Meg., Alas., Dict.,
Mur., Cig., Dalm., Hip. (Orb.), Štrek., Št-
Svet. (Rok.), Vrt., DZ., BlKr.; s ključanico
zapreti, Jsvkr.; zaškriplje k., Jurč.; viseča k.,
das Vorlegeschloſſ, DZ.; — ključanica, vzhšt.

ključaničar, rja, m. der Schloſſer, Levst.(Nauk),
Vrt.

ključár, rja, m. 1) dem die Schlüssel anvertraut
sind: der Schlüsselbewahrer, nk.; der Haus-
hälter, der Beschließer, Dict., Mur., Cig., Jan.;
der Schenk, der Rellermeister, Meg., Cig.,
Jan., Dalm.; der Kämmerer, Mur., Cig.,
Jan.; cerkveni k., der Kirchenkämmerer, der
Kirchenprobst, Cig., Jan., C.; — 2) der Schloſſer,
Alas., C., nk.; — kljúčar, Valj.(Rad).

ključarica, f. die Beschlieſerin, die Haushälterin,
die Schaffnerin, Dict., Mur, Cig., Jan.: Eli-
zabete pestinja in ključarica, Trub. (Post.);
za ključarico služiti, Jsvkr.

ključárski, adj. 1) Haushälter-, Kämmerer-, Mur.; — 2) Schloſſer-, ključarsko delo, LjZv.

ključárstvo, n. das Beschließeramt, Cig.; die
Kämmererwürde, Cig., Jan.; — cerkveno k.,
das Kirchenvorsteheramt, Cig.

ključáti, ím, vb. impf. gebeugt sein, C.

ključee, čca, m. dem. ključ.

ključěk, čka, m. dem. ključ; 1) das Schlüssel-
chen; — 2) die Schlüsselblume, C.

ključěk, čka, adj. frumm, C.; ključka in trnova
pot, C.; na ključko, frumm, schief, ogr.-C.

ključěen, čna, adj. Schlüssel.

ključenica, f. 1) Guts., Mur., Jan.; pogl. klju-
čanica; — 2) ključenica, magere Kuh, C.

ključevina, f. etwas Krummes, C.

kljúčica, f. 1) dem. kljuka; das Häſchen; lahko
si ključico podasta, = oba sta enaka, nič
ali malo vredna, Erj.(Torb.); ključico komu

kljúčič - kljúkati

— 409 —

kljûkavec - kljûnka

iztegniti, jemandem den Anschlag vereifein, C.; (prim. kljuko vleči); — 2) = ključ, die
Schlüsselrebe, všťSt.-C.

kljúčič, m. dem. ključ; 1) das Schlüsselchen;
— 2) der Ranken (z. B. an der Weinrebe),
Cig.

kljúčiti, im, vb. impf. biegen, krümmen, Cig.;
k. se, jich krümmen, zusammenchrumpfen,
Cig.; v starih letih se hrbet začenja ključiti,
Cig.; zastavna in močna njegova postava
jela se je ključiti, Jurč.

kljúčnica, f. das Schlüsselbein, V.-Cig., Cig.
(T.), C., Erj. (Som.).

kljúčnik, m. die Kufuckſlichtnelſe (lychnis flos
cuculi), Soška dol.-Erj.(Torb.); — (= lučnik
[verbascum]. Hal.-C.).

ključnina, f. das Schlüsselgeld, Cig.

kljúk, m. 1) das Klopfen, M.; — 2) die Rohr-
donmel (ardea stellaris), C.; = nočni k.
Frey. (F.).

kljúka, f. ein hakenförmig gebogener Gegen-
stand: z. B. der Wandhaken; na kljuko obe-
siti kaj, etwas auf den Nagel hängen; Sem
obesil zavolj tebe Dokaj časa uk na kljuko,
Preš.; der Heſtelhaken, der Henkelhaken, der
Fenſterhaken, der Hafen zum Heuraufen, u.
dgl.; kljuka se kvake drži, gleich und gleich
gesellt jich gern, C.; — das Knieholz, das
Knieſtück, Cig.; — = ključ, die Schlüsselrebe,
der Rebenſetzling, C.; — das Winkelholz
(Winfelmaß), Cig., M.; = vogalna k., Hip.
(Orb.); — die Zimmermannſklammer, C.;
— die ſensenkrüſe, Cig.; — die Kurbel,
Cig., Jan.; — die Thürkunfte; za kljuko pri-
jeti, držati; — = sključen prst: na kljuko
zažvižgati, Zv.; — kljuko vleči = za sklju-
čena prsta se vleči, Levst.(Rok.); (prim. bav.
hackel ziehen); — die Hanke, C.; — kljuke,
hakenſörmige, unförmliche ſchriftzüge, Z.;
kljuke delati, Krähenfüße machen, Cig.; —
die röm. Fünſt: kljuka pet, križ deset, pa
kola dva, to stori sedemnajst, Jurč.; — meja
na kljuko, ſcharfwinklige Grenze, Svet.(Rok.);
— ein elendes Pferd, Laše-Levst.(Rok.), oder
Rind, Z.; — eine vom Alter gebeugte Frau
(zaničlj.), M.; — kljuka prediva, eine Knoſe
Spinnhaar, Andr.

kljukáč, m. das Krummesser, Ben.-C.

kljúkanje, n. das Klopfen.

kljúkar, rja, m. = brglez, der Grauſpecht, C.

kljúkast, adj. hakenförmig; k. nos, eine Krumm-
nase, Cig.; kljukasta cev, die Knieröſre, Cig.;
— gekrümmt; k. palica, der Krummstab, Cig.,
Jan.; hodil je ob kljukasti palici, Jurč.; k.
človek, ein Mensch von gebeugter Haltung,
C., M.; — zidzackförmig, Cig.

kljukastonóg, nóga, adj. frummbeinig, Habd.-Mik.

kljukát, áta, adj. Haten enthaltend, háfig, Cig.

1. kljúkati, kljúkam, vb. impf. 1) = ključiti,
hakenförmig biegen, Cig.; — 2) gebeugt,
nickend, wankend einhergehen, C., Z.

2. kljúkati, am, vb. impf. pochen; an die Thüre
klopfen, Meg., Trub., Dalm.; Grenka smrt
na duri kljuka, Npes.-Levst.(Rok.); na prsi

se k., Trub., Krelj; kljukam in bijem na
svoje grešno srce, Kast.; moje srce kljuka
v meni, Trub.; — píſen, Cig.; — = klen-
kati: zvonček žalostno kljuka, Slom.

kljúkavec, vca, m. 1) der Klopfser, Cig.; —
2) der Schwarzspecht (picus martius), C.

kljúkee, kca, m. 1) ein Gebeugter; — 2) der
Dietrich: kljukec žabico (das Vorhängeschloſs)
odpira, Z.; — 3) = zakrivljen nož, GBrda-
Erj. (Torb.); das Krummesser zum Abäften,
Dol.; — das Taſchenmesser, C.; — 4) der
Schelm, Notr.-Z.; lažnjivi kljukec (v narod-
nih pravljicah); Jaz kljukec čuden sem v
resnici, Levst.(Zb. sp.).

kljúkica, f. = ključica, Cig., Jan.; — die Ell-
bogenpiige, Erj. (Som.).

kljukičar, rja, m. = svinjska glista, der Kraßer
(echinorhynchus gigas), Erj.(Ž.).

kljukljáti, ám, vb. impf. ſchwach klopfen, C.

1. kljúkniti, kljúknem, vb. pf. niederrhoden, C.;
— zusammenknicken (z. B. vom überreifen Ge-
treide), Z.

z. kljúkniti, kljúknem, vb. pf. anklopfen, Jarn.,
Cig.

kljukonós, nóga, m. ein Mensch mit einer
Krummnaſe oder Adfernase, Cig., Jan., M.

kljukonós, nóga, adj. mit einer Adfernase:
bila je dolga, suha, kljukonosa, Levst.(Zb.sp.).

kljukonósast, adj. mit einer Adfernase, Cig.

kljukonôsec, sca, m. = kljukonos, m. C.

kljukónosen, sná, adj. = kljukonosast, Cig.

kljún, m. 1) der Schnabel; — 2) das Maul
des Hahnes am Flintenschloſſe, Cig.; — der
Schnabel des Ţampſchlägels, C.; — 3) račji k.,
die gemeine Entenmuschel (lepas anatífera),
Erj.(Ž.).

kljunáč, m. 1) ein Vogel mit großem Schnabel,
der Großschnabel, C.; — 2) die Schnepfe;
kljunači, Schnepfen (limicolae), Erj.(Ž.); —
3) der Schiffshaken, C.

kljunáča, f. die Keilhace, Cig.; die Spitzhaue, Z.

kljunáčev, adj. von der Schnepfe, Schnepfen-, Cig.

kljunák, m. = kljunač 1), Hip.-C.

kljunarica, f. kljunarice, Schnabelkräuter (gru-
inales), Tuš.(R.).

kljúnast, adj. schnabelförmig, schnabelig; klju-
nasta podkova, das Stelzeißen, DZ.

kljúnáš, m. kljunaši, Schnabelthiere (monotre-
mata), Cig. (T.), Erj. (Ž.); čudoviti k., das
ſonderbare Schnabelthier (ornithorhynchus pa-
radoxus), Erj.(Ž.).

kljunát, áta, adj. schnabelig, geschnäbelt, Cig.

kljúňček, čka, m. dem. kljunec; 1) das Schnä-
belchen; — 2) die Tulpe, Mur.; divji k., die
wilde Tulpe (tulipa silvestris), Z.

kljúnec, nca, m. dem. kljun; (kronasti) k. pri
celjusti, der Kronenſortſab, Cig. (T.), Erj.
(Som.).

kljúnek, nka, m. dem. kljun.

kljúničti, kljúnem, vb. pf. mit dem Schnabel
píſen, háſen; — prim. kljuvati.

kljunjáti, ám, vb. impf. = kljuvati, Notr.

kljúnka, f. das Kropſgraš (rhynchospora),
Medv.(Rok.).

kljunorîčnik — klobásiti se — 410 —

klobâsnik — klobúk

kljunorîčnik, m. = kljunaš, das Schnabelthier, C.

kljunorôg, róga, m. = kljunoroţec. Cig.

kljunorôţee, ţca, m. der Naschornvogel, C.; veliki k., der große Naschornvogel (buceros rhinoceros), Erj. (Ž.).

kljunotâj, tája, m. brazdasti k., der Knohlgallenrüfşler, Jan (H.).

kljúsa, f. die Mähre.

kljusáč, m. der Pafsgänger, Jan.(H.).

kljúsati, am, vb. impf. wankend einhertraben (wie ein schlechtes Pserd), Cig., SI Gor. - C.

kljúse, eta, n. ein schlechtes Pserd, der Gantl, die Mähre; — kljusè, età, Lašče-Levst.(Rok.).

kljusina, f. = kljusa, Meg., Dalm.

kljúti, kljújem, vb. impf. = kljuvati, Habd.-Mik.

kljuváč, m. der Baumspecht, C.

kljuvâtnik, m. der Beckhammer (der Kupfer-schmiede), V.-Cig.

kljuváti, kljúvam, kljújem, vb. impf. mit dem Schnabel hacken, picken; Kdo ve Kragulja odgnati, Ki kljuje sree? Preš.; v zobu me kljuje, ich empfünde einen pickenden Schmerz, C., Z.

kljuvâvce, vca, m. der Picker, Cig.

klobása, f. 1) die Wurst; jetrna k., die Leberwurst, krvava k., die Blutwurst, kašnata k., die Breiwwurst; mesena (mesna) k., die Feitschwurst, die Bratwurst; tudi: rdeča k., Ravn. (Abe); klobaso za psom positi, jentandem, der selbst kommen und bitten sollte, etwas nachtragen, Mur.; klobaso za psom metati, Wohlthaten jentandem wider seinen Willen aufdringen, Z.; — (klobasa, die Fleitschwurst, Ščav.-C.); — 2) die Rolle: k. tobaka, eine Rolle Tabak, Cig.; k. denarja, eine Rolle Geld, Sol.; — 3) der Wulst, Cig., Jan.; — 4) die Strieme (z. B. infolge eines Peitschenhiebes); klobasa se mu je naredila; — klobase pod cemi, die Augenringe, Cig.

klobasáč, m. der Zotenreißer, Cig., Jan.

klobasálo, n. = klobasač, M.

klobasânje, n. unšinniges Geschwägt, Z.; das Zotenreissen, M., Cig.

klobasár, rja, m. der Wurstmacher, der Wursthänder, Meg., Dict., Mur., Cig., Jan.; — klobásar, Kr.-Valj (Rad).

klobasarica, f. die Wurstmacherin, die Wursthänderin, Mur., Cig.

klobásast, adj. 1) wurstförmig, wußtig, Cig.; klobasast podbradek, Glas.; — 2) mit Striemen bedeckt, M.

klobasáti, ám, vb. impf. Unšinniges oder Ungehöriges schwägen, plaudem, Zoten reissen; — Knüttelietme machen, V.-Cig.

klobásen, sna, adj. Wurstz.

klobasica, f. dem. klobasa; 1) das Würstchen; — 2) kleine Striemen, Cig., Vest.; — tudi: klobasica, Valj.(Rad)

klobasičar, rja, m. der Würstler, Valj.(Rad).

klobasin, m. = klobasač, Cig.

klobasiniti, ſinim, vb. impf. = klobasati, Mur.

klobásiti se, ásim se, vb. impf. die Wurstform annehmen, wurstförmig werden, Mur., Cig.

klobâsnik, m. der Wurſtüller, Cig.

klobasulja, f. die Unšinniges oder Ungehöriges schwägt, die Zotenreißerin, M.

klóbce, n. der Spielball, ogr.-C.

klóbčast, adj. knäuesförmig, Cig., Jan.

klóbček, čka, m. der Knäuel, Cig., jvzhŠt.

klóbčič, m. der Knäuel.

klobčiček, čka, m. dem. klobčič.

klóbec, bca, m. = klobek, („klovč“) Gor.

klóbek, bka, m. = klobčič, Dict., Jan.

klobka, f. = klobko, C.

klóbkast, adj. knäuesförmig, Jan., BlKr.-M.

klobčece, n. dem. klobko, das Knäueschen, Cv.

klobkô, n. der Knäuel, Mur., Cig., Jan., BlKr.-M., Vrt., Dol.

klobučanka, f. neka hruška (ima oster lubad, zelenkasta je in od strani rdeča), Ip.-Erj. (Torb.).

klobučár, rja, m. der Hutmacher.

klobučarica, f. die Hutmacherſtrau.

klobučarija, f. = klobučarstvo.

klobučáriti, árim, vb. impf. die Hutmacherei betreiben, Cig., Jan.

klobučárka, f. 1) = klobučarica, Cig.; — 2) die Brillenschlange (naja tripudians), Erj.(Ž.).

klobučárnica, f. die Hutfabrit, Cig., Jan., Vest.

klobučárski, adj. Hutmacher.

klobúčast, adj. Cig., Jan., pogl. klobukast.

klobučáti se, ám se, vb. impf. neka otročja igra: dete, ki se klobuča, Levst.(Zb. sp.).

klobúček, čka, m. dem. klobuk; 1) das Hütchen; — 2) die Gewehrkapfel, Jan.

klobúčen, čna, adj. Hütz.

klobučevina, f. = klobučina, Jan., M.

klobúčič, m. = klobuček, Cig., M.

klobučína, f. der Hutfilz, der Filz.

klobučinast, adj. 1) jilzicht, Cig., Jan.; — 2) aus Filz, Filz, Cig.; klobučinasti čevrlji, Gor.

klobučínar, rja, m. der Filznacher, Cig.

klobučje, n. der großflättrige Hufslattich (tussilago petasites), C.; — prim. klobukovje.

klobučkati, am, vb. impf. eine Art Kinderspiel, M., C.

klobučnica, f. die Hutschachtel, Cig., Jan.

klobučnják, m. 1) die Hutform, Cig.; — 2) pl. klobučnjaki, Quallen (medusae), Cig., Erj.(Ž.); klobučnjaki rebraši, Nippenquallen, Cig. (T.).

klobúk, m. 1) der Hut; k. na glavo dejati, sneti, den Hut auſſeßen, abnehmen; — zelezní k., der Helm, C., Jan.; k. Boga očeta, (neko ozvezdje), Pjk. (Črt. 260.); — 2) die Deckgarbe auf Mandeln, C.; — der Desttlerhelm, Cig.; kotlov klobuk, der Helm der Brantweinblase, DZ.; — der Nachstuhl, Cig.; — 3) der Glockenmantel, Cig.; — 4) die Blaſe auf einer Hüſſigkeit, Cig.; klobuk se dela na mleku, (kadar vre), jvzhŠt.; — die Eſſignutter, Cig., M., BlKr., jvzhŠt.; — na nekaterih jedeh se dela klobuk, t. j., prevclejo se z nekako dreno po vrhu, Tolm.-Strek.(Let.); — 5) morski klobuki, Quallen (medusae); návadni morski k., die gewöhnliche Hyrenqualle (aurelia aurita), Erj. (Ž.);

klobúkast — klofúta

— 411 —

klofutânje — klonč

osipni k., die Wurzelqualle (rhizostoma Cu-
vieri), Sesljan pri Divinu- Erj. (Torb.); —
6) eine Art großer Schwamm, Rez.-C.: —
zlati k., der Türkenbund (lilium martagon),
Cig., Tuš. (B.); — črni k., die Küsepappel
(malva rotundifolia), Cig., Medv. (Rok.).

klobúkast, adj. hutförmig.

Klobúkovje, n. der großblättrige Huſtattich
(tussilago petasites L.), C.

Klobúštra, f. 1) schlechter Hut, Levst. (Rok.);
— 2) psovka nerodnemu ali zmedeno go-
vorečemu človeku, Levst.(Rok.), jvzhŠt.

klobuštráč, m. einer, der verworren redet oder
haußelt, Levst.(Rok.).

klobuštráti, ám, vb. impf. 1) verwirren, Levst. (Rok); pantschen, C.; vino, vodo k., jvzhŠt.; — k. se, sich wirr durcheinander bewegen: sivi oblaki se sučejo in klobuštrajo zmeraj bliže, Glas.; — 2) ungeschickter Weise, stolpernd einhergehen, Jan., M.; — 3) wirrtes Zeug schwäken, plappern, Mur., Cig., C., jvzhŠt.

klobúta, f. schlechter Hut, Mur., Met.

klóča, f. die Klöče, Jan., Bolc- Erj. (Torb.);
— iz nem.; prim. bav. klotzen.

klóčati, cam, čem, vb. impf. glüßen (von der
Henne), Cig., C.; ne kloči, jezna kokla!
Vrt.

klóča, f. 1) die Gluchenne, Cig., Jan., Štr.;
— 2) die Brautmutter, Cig., M.; — 3) der
Kirchenlufter, Soška dol., Kot-Erj. (Torb.);
— 4) polovica orehovega jedra, Kras-Erj.
(Torb.); — prim. kloka, kokla.

klóčec, čca, m. die Mannaesche (fraxinus or-
nus), C.

klóček, čka, m die gefiederte Pimpernußs (sta-
phylea pinnata), Cig., Jan., Medv.(Rok.);
— tudi: die Piftazie (pistacia), DZ.

klóčenje, n. das Glüßen; k. kokle, Str.

kločíčevec, vca, m. der Pimpernußstrauch,
Jan.

kločíčevje, n. die gefiederte Pimpernußs, Jan., C.
1. klóčiti, klóčim, vb. impf. glüßen, gadern, M., Z.

2. kločiti, im, vb. impf. krümmen, C.; pogl.
ključiti.

klofanica, f. nam. knoflica, Notr.-Levst. (Rok.)

klofáti, ám, vb. impf. ohrfeigen, Jan.

klóſeta, f. = klafeta, slab klobuk, Z., Gor.

klóſiti, klóſim, vb. pf. 1) = klofniti, Jan.; —
2) zuklappen, C.

klófniti, klóſnem, vb. pf. eine Dhrseige geben,
k. koga, Mur., Kr.

klofrníca, f. 1) = klafrnica 4), Levst. (Rok.);
— 2) = klofuta, Mur., Cig., Kr.

klofrníčiti, ččim, vb. impf. = kloftati, ZgD.

kloftáti, ám, vb. impf. ohrfeigen, Mur., Kr.;
— prim. klofutati.

klofúčiti se, účim se, vb. impf. sich zum
Schlechten ändern (vom Wetter): vreme se
klofuči, Polj.

klofúta, f. 1) ein schlechter Hut, Met.; klo-
buka sicer nimam, pa mi bo uže hlapec
kako klofuto posodil, Andr.; — 2) die
Schwungfeder eines Raubvogels, C.; — 3)
liederliches Weib, Mur.; — 4) die Dhrseige.

klofutânje, n. 1) das Dhrfeigen, M.; — 2)
das Herumstreichen, M.

klofutáti, ám, vb. impf. 1) schlapp herabhängen:
rokav klofuta, C.; — 2) herumstreichen, herum-
schlampen, Mur.; — 3) ohrfeigen, Mur., Cig.,
Jan.; schlagen, C.

klofútniti, útnem, vb. pf. eine Dhrseige ver-
ſeßen, k. koga, Cig.

klojčnik, m. das Klößenbrot, Hal.-C., ogr.-C.

klojec, jca, m. 1) die gedörrte Dßſipalte, die
Klöče, Mur., Cig., Jan., SlGor.-C.; — iz
nem.; prim. kloca.

klojžen, žna, adj. armſelig, karg, C., Z.; —
prim. nem. (dial.) klug = karg, C.

kloß, interj. glüſ, Jan. (H.).

klóka, f. 1) die Gluchenne, Goriš.-Erj. (Torb.);
— 2) die Brautmutter, Notr.; — 3) der
Kirchenlufter, Jan.; — 4) orehovo jedro,
Vreme(Kras)-Erj. (Torb.); — prim. kvokati.

klokač, m = klokec, Jan.

klokáča, f. = kloka, Jan. (H.).

klokan, m. das Känguruß, Jan.; velikanski
k., das Riesen-Känguruß (halmaturus gigan-
teus), Erj. (Z.); — tudi: češ.

klókar, rja, m. = črna žolna, der Schwarz-
specht, Cig., Frey.(F.).

klókati, kam, čem, vb. impf. glüßen, Mur.,
Cig., Jan.; — prim. kvokati.

klokčevína, f. die Pimpernußſtaude, Z.

klókec, kca, m. die gefiederte Pimpernußs (sta-
phylea pinnata), Cig., Medv.(Rok.).

klokòt, kóta, m. das Sprudeln, das Geprudel,
Cig., C.

klokotáti, otám, óčem, vb. impf. 1) glüßen,
Mur., C., Mct.; vran klokoče, kráčžt, Zora;
— 2) sprudeln, prudeln, Cig.; čisti izvor
klokota, Vrt.; voda po grlu klokoče, Z.

klokotčina, f. der Pimpernußſtrauch, Cig.

klokótec, tca, m. = klokec, die Pimpernußs, Z.

klokotica, f. ein Trinkgefäß mit engem, lan-
gem Halse, das Gluckglas, C., kajk.-Valj.
(Rad).

klokotína, f. das Pimpernußsholz, Cig.

klokotúlja, f. eine Art Geschirr für Wein oder
Waffjer, Dict., C.; — prim. klokotica.

klömpati, pam, pljem, vb. impf. ein Geräusch
von sich geben oder bewirfen, wie z. B. wenn man
ein nicht volles Fuß bewegt (Z.), oder wenn man
Butter rührt (C.), oder eine Flüssigkeit stark
mißſt, Cig.; plätschern, Jan.; — klappern:
naj se potrese kokon, ako klomplje, je do-
bro, Nov.; — prim. klonkati.

klómpniti, klómpnem, vb. pf. platschen: v
vodo k., SIN.

klomuzávati, am, vb. impf. = klampati: z enim
konjem klomuzaava naprej, Jurč.; — (menda
nam. klam-; prim. klamati).

kłón, klóna, m. die Reigung, Cig. (T.).

kłóncati, am, vb. impf. wadeln, Guts., Jarn.,
Cig.; — hinken, Fr.-C.; — prim. klecati, C.

kłóncniti, kłóncnem, vb. pf. eine hinkende Be-
wegung machen, stolpern, Fr.-C.

klonč, m. = klobko, Guts.; — prim. švic.
kluntschi = Knäuel, Levst.(Rok.).

klončáti — klopčc

— 412 —

klôpek — klôstrski

klončáti, ám, vb. impf. = vozlati, Notr.;
— prim. klonč.

klončič, m. dem. klonč; = klobčič, Guts.

klončiti, im, vb. impf. knarren (o vratih), C.

klončkati, am, vb. impf. klappern (z. B. von einem Apfel mit losen Wernen), C.

klónčniti, klónčnem, vb. pf. fallen, C.; (o odsekani glavi), Npes.-Vraž.; — pogl. kloncniti.

klônek, nka, m. neka naprava v ptičjo lov, Idrja-Erj. (Torb.); — prim. klonja.

kloníca, f. die Wagenremise, C.; kedar gredo oblaki na Gorico, deni kola pod klonico, Kras-Erj.(Torb.); na eni strani kozolca je nekoliko strehe podaljšane na nižjih stebrih, da pod njo vozove devajo, to je klonica, Ljub., Ig. (Dol.); — die Vorhalle: obokane klonice na stebrih imajo tudi hiše, Nov.-C.; na Notranjskem imajo tudi nekatereserkve pred vhodom klonice; — iz: kolnica, Mik. (Et.).

kloníló, n. das Inclinatorium (phys.), h. t.-Cig. (T.).

klóniti, klónim, vb. impf. zukommen lassen: njemu vse kloni, Svet. (Rok.), Gor.; schenfen: jaz vam ta svet klonim, Goriš.-Erj. (Torb.); — tudi: kloniti, Polj.

kloniti, nem, vb. pf. sich neigen, sinfen, C., SIN.; k tlom mi je vela glavica klonila (o cvetlici), Levst. (Zb. sp.); — prim. hs. klonuti, sinfen.

klónja, f. die Vogelsalle, ogr.-C.; der Vogelstäfig, der Hühnerstäfig, ogr.-C.; der Taubenschlag, ogr.-Valj. (Rad).

klónkati, am, vb. impf. plasschen, plätschern, BlKr.-M.; vino v (ne polnem) sodu klonka, BlKr.; — prim. klompati.

klónkniti, klónknem, vb. pf. plasschen, BlKr.-M.

klonokàz, káza, m. das magnetische Declinatorium, Cig. (T.).

klóp, klópa, m. 1) die Zeke, Mur., Cig., Jan., Ravn., Strek., Gor.; navadni k., die ge-meine Zeke oder der Holzböck (ixodes ricus), Erj. (Ž.); prijeti se koga kot klop, sich an jemanden anfletten, Cig.; drži se ga, kakor klop kože, Str.; — 2) der Zwerg, Meg., Guts.

klóp, í, f. 1) die Bank; vreči kaj pod k., etwaš beifeite thun, aufgeben; s klopi pod klop, vom Regen in die Traufe, Cig.; — 2) beim Wagen der Querbalken über dem Achsenstofd unter dem Kungstuhl, C.

klópati, klópljem (klopáti, ám), vb. impf. Klapplaute bewirren: ohrfeigen, C.; schlagen, C.; — stark austretend gehen, C.

klópeca, f. dem. klop; 1) das Bäufchen, ogr.-Valj. (Rad); — 2) kleine Terrasse, Bolc.

klopčánka, f. neko jabolko, kajk.-Valj. (Rad).

klopčíca, f. dem. klopca; 1) das Bäufchen: tožnja klopčica, Levst. (Zb. sp.); — 2) die Unterlage, worauf der Mühlgründel läuft, C.

klópčič, m., Cig., Jan., pogl. klobčič.

klópec, pca, m. 1) die Fallklappe, Cig.; — 2) der Kopfhänger, Cig.

klôpek, pka, m., Danj. (Posv. p.), pogl. klopko, klopčič.

klopíca, f. kleine Bank, Cig., Jan., C.

klópkó, n., Cig., Prip.-Mik., pogl. klobko.

klopníca, f. das Bankbrett, C.; das Banklabenbrett, DZ.

klopník, m. ein Arbeiter, der seine Arbeit leicht sigend verrichtet, der Banfarbeiter, Cig.

klópniti, klópnem, vb. pf. einschnappen, zuklappen, Cig., Jan.

klopót, óta, m. das Geflapper.

klopotáč, m. = capovoznik, die Klapperralle, Cig.

klopotáča, f. die Klapperschlange, Jan.; severnoamerikanska k., die nordamerikanische Klapperschlange (crotalus durissus), Erj. (Ž.).

klopotáló, n. das Klapperwerk, Jan.

klopotânje, n. das Klappern, das Poltern.

klopotáti, otám, óčem, vb. impf. klappern, poltern; mlin klopoče; — plappern; —prim. klepetati.

klopotáv, áva, adj. schlotterig, Jan.; — plapperhaft, Jan.

klopotávka, f. der Klapperapsel, Cig.

klopótec, tca, m. 1) die Klapper, die Rassel; die Klappermühle (als Vogelscheuche) = klepetec, Cig.; — die Windmühle zum Säubern des Getreides, Cig.; — 2) ein klapperndes Ei, das Windei; —der Schlotter- oder Klapperapsel, Cig., Jan., C., Z.; — die Polternußs, Cig., Jan.; — die Klapperstein, Cig., Erj. (Min.); — 3) der Plapperer, Cig.

klopotúlja, f. 1) das Klapperzeug, Cig., Jan.; — 2) das Plappermaul, Cig.

klopotúša, f. (kača) k. = klopotača, Cig.

klopúša, f. = kopuča, več lešnikov ali orehov vkupe, Tolm.-Štrek. (Let.).

klor, m. neki plin, das Chlor, Cig., Jan., Cig. (T.).

klorée, rca, m. = klorid, Cig. (T.).

klorid, m. das Chlorid: kovinski k., das Chlor=metall, Sen. (Fiž.).

kloróv, adj. Chlor=: klorova kislina, die Chlor=säure, Cig.(T.); klorovo apno, der Chlor=kalk, Strp.

klorovec, vca, m. das Chlorür, Cig. (T.).

klorovodík, m. der Chlorwasserstoff, Sen. (Fiž.).

klošč, klošča, m. = klop, klešč, Mur., Cig., Jan., C., Dol., jvzhŠt.

kloščec, ščeca, m. dem. klošč, Valj. (Rad).

klošček, čka, m. dem. klošč, Glas.

kloščevevec, vca, m. der Wunderbaum (ricinus), Tuš. (B.).

kloščevina, f. 1) coll. = klošči, Mur.; — 2) = kloščevec, Cig., Jan., C.; k. ima seme klopom, ali po dolenjsko, kloščem podobno, Ravn.

klôšter, tra, m. = samostan, das Kloster; — iz nem.

kloštír, rja, m. = klop, klošč, die Zeke, Rihenberk-Erj. (Torb.).

kloštràn, ána, m. der Klosterbewohnner, Jurč.

klôštrski, adj. = samostanski, Kloster-, klôšterlich.

klóštrstvó — kmetáriti

— 413 —

kmétati — kmetúlja

klóštrstvó, n. = samostanstvo, das Klosterwesen, Cig.

klóžje, n. Möbel, vzhŠt.-C.

klóžnja, f. das Trödlerwerk, der Plunder, das Gerümpel, Cig., Jan., C., Št.; geringeres Hausgeräth, Volkm.-M.; — prim. kložen, C. (?)

kložnjáč, m. der Rumpeler, Guts, Cig.

kložnjár, rja, m. der Trödler, Cig.

kložnjáti, ám, vb. impf. rumpeln, mit Geräth oder Werkzeugen ein Geräusch machen, Guts., Cig., Fr.-C.

klúdba, f. slabo vino (zaničlj.), Sv. Duh pri Krškem-Erj. (Torb.).

klúmati, am, vb. impf. = kimati, ogr.-C.

klúmfati, am, vb. impf. = klumpati, C.

klúmniti, klúmnem, vb. pf. = pokimati, ogr.-C.

klúmpati, am, vb. impf. = kvokati, C.

klup, m. das Augenlid, Pohl., Cig.; (dvomna beseda).

klúpa, f. 1) ein Klemmwerkzeug, die Klemme, Cig., Jan.; die Fußstämme (f. unbändiges Rindvieh), Mur.; die Bremse (zum Bändigen der Pferde), Cig., M., C.; v klupe dejati konja, bremsen, Cig., Jan.; pl. klupe, das Zwangholz; — 2) die Hakenjpange (Agraffe), Cig.; die Schließe, DZ.; — 3) die Thürschnalle, der Drucker am Schloße, Mur., Št.-M.: — 4) = kljuka, hölzerner, Stumpfer Hafen (um darauf etwas aufzuhängen), Fr.-C.; klupa se klupe drži, gleich und gleich gesetzt sich gern, C.; — prim. nem. Kluppe = Klemme.

klúpast, adj. = kljukast, C.; — prim. klupa 4).

klúpica, f. dem. klupa, Cig.

kmali, adv., Cig., Jan., pogl. kmalu.

kmálu, adv. 1) bald, in kurzer Zeit; kmalu potem, bald darauf; — 2) auf einmal, Dict., Dalm.; dvema gospodoma kmalu služiti, Krelj; vsi kmalu so pogrešili, sie sind „allzumal“ Sünder, Krelj; žena je štiri hčerke kmalu imela, Vod.(Nov.); vrgel je Križaja in stol, oboje kmalu skozi okno, Levst.(Zb. sp.); vse kmalu, alles auf einmal, Cig.; O kaj žalost ne stori! Kmalu dve gospe vmori, Npes.-K.; — prim. stvn. mal, der Zeitpunkt, ze einemo mäle, Mik.(Et.).

kměčki, adj. nam. kmetiški, = kmetski; prim. Cv. (VII. 3.).

kmēnt, m. seines Leinen, seine Leinwand, ogr.-M., C.; — morda iz srvn. gewant, Mik. (Et.).

kměstu, adv. = k mestu: sogleich, ogr.-C.

kměstvó, n., Jan., pogl. kmetstvo.

kměški, adj., Mur., pogl. kmetski.

kmét, čta, m. der Bauer, der Landmann; der Ganzhübler, Gor.-Mik.; = celi kmet, Cig.; na kmetih, auf dem Lande; na kmete iti, aufs Land gehen; s kmetov priti, vom Lande kommen; po kmetih hoditi, auf dem Lande herum gehen; po kmetih imajo take navade; v kmetih, unter dem Bauernvolke: v kmetih najmanj čislano rokodelstvo, Zv.

kmetáč, m. der Bauer (zaničlj.), Cig., SIN.

kmetáriti, árim, vb. impf. = kmet biti, Jurč.

kmétati, kmětam, vb. impf. k. koga, jemanden einen Bauer schelten, Cig.

kmetávs, m. der Bauer (zaničlj.), der Bauernkerl; Mnoga po hlevu diši tvoja beseda, kmetavs, Preš.

kmetávslj.a, f. das Bauernweib (zaničlj.), Mur., Cig., Met.

kměťče, eta, n. das Bäuerlein: ubogo kmetče, Sl.N.

kmetíca, f. die Bauersfrau, die Bäuerin.

kmětič, m. dem. kmet; nav. = kmet, der Bauer; — der Taglöhner, ogr.-C.; (kmetič, daš Bäuerlein, Valj. (Rad)).

kmětički, adj. = kmetiški, Meg, Dict., Danj., Volkm.-M.

kmetija, f. das Bauerngut, die Bauernwirtsgaft; kmetijo prodati, kupiti; cela kmetija, die Hube, Cig.

kmetišjica, f. dem. kmetija; eine kleine Bauernwirtsgaft; male kmetije in kmetijice, Slovan.

kmetijski, adj. landwirtschaftlich, Mur., Cig., Jan.; kmetijska kemija, die Agriculturchemie, Cig., Vrtov.(Km. k.); kmetijska družba, die Landwirtschaftsgesellschaft, Cig., Nov., nk.

kmetijstvó, n. die Bauernwirtsgaft, der Landbau, die Landwirtsgaft, Cig., Jan., Nov., nk.

kmetinja, f. = kmetica, Mur., Cig., Jan., vzhŠt.; Stoji mi stoji nova vas, v novi vasi kmetinja, Npes.-Vraz.

kmetišče, n. = kmetija, Dol.

kmětiški, adj. = kmetski, Bauern-, bäuerlich; k. stan, der Bauernstand, Mur.; kmetiško delo, Dict.; kmetiški ljudje, Slom., Levst. (Zb. sp.); kmetiški gospodarji, Pirec.

kmětiti, kmětim, vb. impf. = kmetovati, Cig., Dol., LjZv.; začel je po malem zopet kmetiti, LjZv.; — kmetiti grunt (zemljišče), Svet. (Rok.).

kmetoděr, děra, m. der Bauernschinder, LjZv.

kmetoděrec, rca, m. der Bauernschinder, Sl.N.

kmetoděrstvó, n. die Bauernschinderei, Str.

kmětovanje, u. der Betrieb des Landbaues; das Landbauersein; das Wirtsgaften.

kmětovati, ujem, vb. impf. Bauer sein, den Landbau betreiben; Noe kmetuje, kakor je poprej, Ravn.; umno k., rationellen Landbau betreiben, Cig.; — die landwirtschaftlichen Arbeiten verrichten; spomladi začnejo k., Jurč., Dol.; — k. grunt (zemljišče), Svet. (Rok.).

kmetovávec, vca, m. der Landbauer, der Landwirt.

kmetovávka, f. die Landwirtin.

kmetovávski, adj. die Landwirte betreffend, landwirtschaftlich.

kmetovávstvó, u. der Landbau, die Landwirtsgaft.

kmětovica, f. = kmetica, ogr.-M., C.

kmětovski, adj. = kmetski.

kmětovstvó, n. = kmetstvo, M.

kmětovščina, f. = kmetstvo, Cig.

kmětstvó, n. 1) die Bauernschaft, Cig., Jan.; — der Bauernstand, C., Npes.-K.; — 2) = kmetijstvo, Meg., Mur., C.

kmetúlja, f. die Bäuerin (zaničlj.), Jan.(H.).

kmica — kněževstvě

— 414 —

kněžič — knjigotiskár

kmica, f., ogr., pogl. tmica.

kmīn, m. der Münmel, Cig.; — prim. kumin.

kmisati se, am se, vb. impf. = kisati se,
kujati se, jokaje stokati, Tolm.-Strek. (Let.)

kmûkač, m. der Laubfrosch, kajk.-Valj. (Rad.)

knádi, adv. (k nadi) = ob enem, žu gleicher
Zeit (prim. češ. hned, sogleich), Soška dol-
Ej (Torb.); (hnado, na ťapadu-Mik.)

knalą, n., Mur., C., BlKr., pogl. tnalo.

knáp, knápa, m. der Bergnappe; — iz nem.

knápača, f. = bergla, BlKr.-DSv.

knäster, stra, m. nekak tobak, der Knaster,
Cig., Jan.

knáver, vra, m. = lubadar, Z., Slom., Nov.
Št.; — der Holzwurmt, M., C.

kněfra, f. der Knieriem (der Schuhmachev);
— iz nem. Kniehafter, C.

knegínja, f. 1) die Gräfin, Alas.; — 2) die
Fürstin, Mur., Cig., Jan., Trub., Krelj-M.
nk.; velika k., die Großfürstin, Cig., Jan.,
nk.; — 3) die Kornblume (centaurea cy-
anus), Vrsno-Erj. (Torb.).

kněški, adj. = knežji, Fürsten-, fürstlich, Cig., Jan., M.

kněštvą, n. der Fürstenstand, die Fürstenwürde,
das Fürstenthum, Mur., Cig., Jan., C., Cv.;
veliko k., das Großfürstenthum, Vrt.

kněz, m. 1) der Graf, Meg., Alas., Guts,
Dalm., Trub., Krelj; — 2) der Fürst, Mur.,
Cig., Jan., nk.; izborni k., der Wahlfürst,
Cig., Jan., nk.; veliki k., der Großfürst,
Cig., Jan., nk.

knezoškŕd, škŕfa, m. der Fürstbischof, Cig.,
Jan., nk.

knezoškofija, f. das gefürstete Bissthum, nk.

knezoškofijski, adj. fürstbischöslich, nk.

knezoškofijstvą, n. das fürstbischofliche Amt,
nk.

knezoškofóvski, adj. fürstbischoflich, nk.

knězov, adj. des Fürsten, Cig.

knezovânje, n. das Fürstjein, Mur.

knezováti, újem, vb. impf. Fürst sein, als Fürst
regiereit, Mur., Cig.

kněžovič, m. der Fürstensohn, Cig., Jan.

knezovína, f. das Land eines Fürsten, das
Fürstenthum, Jan.

knezovladíka, m. = knezoškof, nk.; —prim.
hs. knez vladika.

knezovladíštvą, n. das gefürstete Bissthum, nk.

kněžovna, f. = knežna, die Fürstentochter,
Jan.(H.).

kněžovski, adj. = knežji, Fürsten-, fürstlich,
Mur., Jan., nk.

kněža, f. eine Art Stiefel, Guts., Fr.-C., Poh.;
— iz nem. Knieschuh (?), C.

kněžen, žna, m. die Stiefelröhre, Št.-C.; nav.
pl. knežni, Celjska ok.; — prim. kneža.

kněžev, adj., Cig.

kneževáti, újem, vb. impf. = knezovati, Cig.,
Jan., C., nk.

kněževič, m. = knezovič, Cig., Jan., nk.

kneževína, f. = knezovína, Cig., Jan., nk.

kněževski, adj. = knezovski, Cig., Jan., nk.

kněževstvą, n. = kneštvo, das Fürstenthum,
Jan. (H.), Vest.

kněžiči, m. = knezovič, Jan.

kněžiček, čka, m. dem. knežič; kleiner Fürst:
gredo k svojemu malemu knežičku, Glas.

knežija, f. 1) die Graffchaft, Meg; — 2) =
knezovina, Mur., Cig., Jan., Ravn., Vrtov.
(Sh. g.).

knežina, f. = knezovína, Mur., Cig.

knežinka, f. neka goba, der Kaiserling, BlKr.

kněžiti, im, vb. impf. = knezovati, Vrt., SIN.

kněžji, adj. fürstlich, Fürsten-, Mur., Cig.,
Jan., nk.

kněžna, f. die fürstliche Prinzessin (nap. -žinja,
Jan.; prim. stsl., knežna, rus. knjažna).

knežníca, f. die Fürstenbirne, die Bergamotte,
Cig.

kněžnja, f. = kneginja, Mur.

kničemrati, am, vb. pf. verderben, Levst.
(Zb. sp.).

knjáček, čka, m. ein knorriger Klop, Št., Valj.
(Rad).

knjákast, adj. mit nur einer Hand oder an
den Händen krüppelhaft, Dol.-Cig.; — knja-
kasta beseda, ein verstümmeltes Wort, Levst.
(Zb. sp.).

knjákec, kca, m. ein an den Händen verkrüp-
pelter Mensch oder der Einhand, Cig., Z.

knjást, ásta, adj. verstümmelt, verkrüppelt,
C., Z.

knjápav, adj. knjapav je človek, kateremu
manka prsta na roki, BlKr.; — prim. knja-
kast.

knjávkati, kam, čem, vb. impf. raunzen, C.;
— prim. nem. knauzen.

knjíga, f. 1) das Buch, Mur., Cig., Jan., nk.;
zemljiška k., das Grundbuch, DZ., Levst.
(Nauk); deželna k., die Landtafel, Cig., Jan.,
Nov., DZ.; fevdna k., das Lehenbuch, DZ.;
rudarska k., das Bergbuch, DZ.; knjiga ma-
tica, die Matrif., Levst. (Nauk); glavna k.,
das Hauptbuch, Cig., Jan.; priročna k., das
Handbuch, Cig., Jan., nk.; založna k., das
Verlagsbuch, Cig.; k. dolgovnica, das Passiv-
buch, DZ.; k. vpisnica (zapisnica), das Vor-
merfbuch, DZ.; — pl. knjige, das Buch, kajk.-
Mik.; — 2) die Literatur, nk. (hs.); — 3)
der Blättermagen, C.

knjigár, rja, m. der Buchhändler, Mur., Cig.,
Jan., nk.

knjigaríca, f. die Buchhändlerin, Cig.

knjigárna, f. = knjigarnica, nk.

knjigárnica, f. die Buchhandlung, Mur., Cig.,
Jan., Cig. (T.), nk.; založna k., die Verlags-
buchhandlung, Cig.

knjigárski, adj. Buchhändler-, nk.

knjigárs tvą, n. der Buchhandel, Cig., Jan.,
Cig. (T.), nk.

knjigoljúb, ljúba, m. der Bücherliebhaber, Cig.

knjigopis, písa, m. die Bibliographie, Cig. (T.).

knjigopísee, sca, m. 1) der Bibliograph, Cig.,
Jan.; — 2) = pisatelj, Cig. (T.).

knjigopísje, n. die Bibliographie, Cig., Jan.

knjigoshramba, f. = knjižnica, Zora.

knjigotisk, tíska, m. der Bücherdruck, nk.

knjigotiskár, rja, m. = tiskar, der Buchdrucker,
Jan., nk.

knjigotiskârstvō — knôfla — 415 —

knôflica — kobáliti

knjigotiskârstvō, n. die Buchdruckerfuntst,
Jan., nk.

knjigotřštvō, n. der Buchhandel, Jan., nk.

knjigotřzec, čza, m. der Buchhändler, Jan., nk.

knjigotřžnicā, f. die Buchhandlung, nk.

knjigověški, adj. Buchbinder, Jan., nk.

knjigověštvō, n. das Buchbindergewerbe, die
Buchbinderei, Jan.(H), nk.

knjigovèz, véza, m. der Buchbinder, Cig.,
Jan., nk.

knjigovezálnica, f. = knjigoveznica, Cig.

knjigovězec, zca, m. = knjigovez, Cig.,
Jan., nk.

knjigovězje, n. die Buchbinderarbeit, Levst.
(Močv.).

knjigovězka, f. die Buchbinderin, Cig.

knjigověznica, f. die Buchbinderwerkstätte, die
Buchbinderei, nk.

knjigověžnja, f. die Buchbinderei, Cig.

knjigovědja, m. der Buchhalter, der Buch-
führer, Jan., C., nk.

knjigovědnik, m. = knjigovodja, Cig.(T.),

knjigovědstvō, n. die Buchhaltung, Jan., nk.

knjigovřtavec, vca, m. der Bücherwurm (fig.),
Cig.

knjigoznânec, nca, m. der Bücherkenner, Cig.

knjigoznânstvō, n. die Bücherfenntniß, Cig.

knjigožer, žéra, m. der Büchernarr, Cig.

knjšštvō, n. das Bücherwesen, Cig., Jan.; —
die Literatur, nk.

knjižen, žna, adj. Bücher-, Cig., Jan., nk.;
knjižno tiskalo, die Buchdruckerpresse, Cig.
(T.); Bücherlich, Cig., Jan.; — literarisch,
Jan., Cig.(T.); knjižni jezik, die Bücher-
 sprache, die Schriftspitache, Jan., Cig.(T.), nk.;
knjižna slovenščina, Cn.; knjižna kraja, lite-
 rarischer Diebstaßl, Cig.(T.); k. mož, homo
 literatus, Vrt.; knjižni ljudje, Literaten, Levst.
 (Zb. sp.).

knjižěven, vna, adj. literarisch, Cig., Jan., nk.;
književni posel, literarische Beschäftigung, C.;
— hs.

knjižěvnik, m. der Literat, Cig.(T.); — hs.

knjižěvnost, f. = knjištvo, literatura, Jan.,
nk.; — hs.

knjižica, f. dem. knjiga, das Büchlein, Mur.,
Cig., Jan., nk.; pisna k., die Theke, Cig., Jan.

knjižišče, n. = knjižnica, C.

knjižnica, f. die Bibliothek, Cig., Jan., nk.;
priročna k., die Handbibliothek, Cig.; poso-
jaňa k., die Leibbibliothek, Cig.

knjižničar, rja, m. der Bibliothekar, Cig., Jan.,
nk.

knjižničarski, adj. Bibliothekarš-, nk.

knjižničen, čna, adj. Bibliothetš-, Cig., nk.

knjižnik, m. 1) der Literat, Mur., C., Cig.
(T.), Levst. (LjZv.); — 2) = knjižnjak, Kres.

knjižnják, m. der Bücherschrank, Cig., Jan.

knjižūra, f. das Buch (zaničlj.), Cig., Nov.;
sleparske knjižure, Slom.

knjižurina, f. = knjižura, Cig., Zora.

knôf, knôfa, m. = gumb, der Knöpf; — iz
nem.

knôfla, f. die Stefnadel, die „Knopfnadel“;
— iz nem.

knôflica, f. dem. knofla.

knupa, f. der Knauf, der Knoten, C.; — (= zaponka [‘], Pohl., Mur.); — prim. nem. Knauf, C.

knût, m. die Knute, Cig.; — rus.

1. kôd, I. adv. interr. = kako, BlKr., jvzhŠt.;
ko pa = kako pa, C., jvzhŠt.; Moj ti Bože,
ko sem lepa! Npes.-BlKr.; — II. conj. 1)
= kakor, wie: ko bi trenil, in einem Augen-
blicke; — (za komparativom) aſs: jaz sem
močnejši, ko ti; — aſs (= in der Eigenschaft):
to je treba izobraženemu Slovencu vedeti
ko Slovencu, Cv.; — 2) aſs, nachdem, wann;
ko smo odvečerjali, šli smo spat; Breda
vstane, ko se dan zazori, Npes.-K.; =
kadar: ko pasem, veselo prepevam, Mik.;
hitro ko, brž ko, sôbald; v tem ko, med
tem ko, während (le v časnem pomenu);
— meni pšenica daje po dva mernika, ko
(während) drugim pa le po merniku, Levst. (M.),
(bolje: drugim pa le po merniku); — 3) je:
bolj ko je tekla kri, več je bilo kristjanov;
več ko sem mu dajom denarja, manj je bil
hvalěžen; — da: komu še smem verjeti,
ko me prijatelji varajo? rad bi mu poma-
gal, pa kaj hasne, ko ne morem, jvzhŠt.;
— 4) ko bi —, wenn; ko bi mi sila ne bila,
bi te ne prosil, Mik.; ko bi ne bil sam
videl, ne bi verjel; — III. rel. = ki, C.,
Strek., Št.; tisti ko —, tam, ko—, C., Št.

2. kôd, adv. ko pridi, komtni nur, C.; ko pojdi,
Poh.-C.; ko teci, Rez.-C.; — ko precej,
sogleich, ko davno, schon längst, C.; ko ne
reci, sage nur nicht, Guts.(Res.); od jutra
do večera ko na posvetne reči misliš, Guts.
(Rcs.); — prim. kar.

kobacáti, ám, vb. impf. auf allen vieren krie-
chen, krabbeln; otroci po tleh kobacajo; —
— schwerfällig gehen; osel potrpljivo kobaca
črez brv, Jurč.; — klettern, Jan., C.; tudi:
k. se, Štrek., Erj. (Izb. sp.); — kobácati,
vzhŠt.

kobácelj, clja, m. auf allen vieren kriechendes
Kind, C.

kobáciti se, ácim se, vb. impf. Burzelbäume
schlagen, Dol.-Mik.(Et.).

kobacljáti, ám, vb. impf. auf allen vieren
krabbeln, Z.

kobáča, f. 1) der Hühnerkäfig, Mur., C., vzh-
Št.; — das Vogelhaus: V kobačah ptiče
'mam, Danj. (Posv. p.); — 2) das Lichtgestell
auf drei Füßen, Št.-Valj. (Rad); — prim. it.
gabbia, Mik. (Et.).

kobáčnik, m. ein auf allen vieren krabbelndes
Kind, C.

kobalíca, f. die Jochwiede, Rib.-M.

kobáliti, álim, vb. impf. 1) die Füße aus
spreizend sich fortbewegen, klettern: črez sod,
črez plot k., C.; po lestvi z odrá, po ka-
menju navzdol k., Jurč.; v vodi tudi ne
znam kobaliti tako, kakor se pravi, da se
plava, Jurč.; — 2) rittlings auf etwas fitzen,
reiten: drevo k., C., M.; ne kobali debla,
Lašeč - Erj. (Torb.); — 3) k. se, rittlings
fitzen, C.; — prim. okobalo.

kobâlj — kobîla

— 416 —

kobîlar — kobîlsa

kobâlj, m. 1) die Ausüpreizung der Füße: der Schritt, C.; za dober k. naprej se pomeknuti. SIN; — 2) = kobalja 2), Jan.(H.); — prim. okobalo.

kobâlj, adv. = okobalo, rittlings, Cig., Jan., tudi: kôbalj, M.; — pogl. okobalo.

kobálja, f. 1) die ausügespreizten Schenkel des Menschen, C., Gor.-M.; v kobalji, rittlings, Zora; — die Bäcke, Kr.-Valj.(Rad); med kobaljami = med nogami, Gor.; — 2) zweischentliger Ait, der Zwiesel, zweischentliges Holz, Cig., Jan., C., Gor.-M.; v kobalji je začel gniti hrast, Gor.

kobáljast, adj. zwieselig, zweizackig, Cig., Jan., Gor.-M.

kobáljati, am, vb. impf. mühjam fortbewegen, C.; — k. se, sich mühjam fortbewegen, C.; — sich mühjam durchbringen, C.; — prim. kobaliti.

kôbalt, m. neka kovina, das Kobalt, Cig., Jan., Cig.(T.).

kobaltin, m. das Kobaltin, Cig.(T.).

kôbaltov, adj. Kobalt-, Cig., Jan., Cig.(T.); k. cvet, die Kobaltblume, Jan.; kobaltova zmes, die Kobaltspeise, Cig.(T.); kobaltovo modrilo, das Kobaltblau, Cig.(T.).

kôbaltovec, vca, m. der Kobaltglanz, Cig., Jan.

kôbaltovica, f. die Kobalterde, Cig.

kobaltovît, adj. kobalthältig, Cig.

kôbára, f. 1) gruča lešnikov on leskovi veji, Bolc. vas Krv-Erj.(Torb.); — 2) die Krystall-druše, Erj.(Torb.).

kôbaráški, adv. = šuporamo, huckepač: k. nositi koga, Bolc-Erj.(Torb.); — prim. okobalo.

kôbec, bca, m. = skobec, der Sperber, Kras-Mik., Štrek.

kobêcati se, am se, vb. impf. = kobaciti se, Dol.-Mik.(Et.).

1. kôbeł, bla, m., Cig., Jan., C., Trub., Ravn., BlKr., pogl. kabel, kebel.

2. kôbeł, bla, m. ein Früchtenbüschel: z. B. von Kirfschen, Kr.Gora-D.Sv., Gor.; prim. kobul.

kôber, bra, m. 1) der Würfel, Pohl., Guts., Jarn., Cig., Jan., Valj.(Rad); kobre metati, mit Würfeln spielen, Slom.; — 2) die grüne Nieswurz (helleborus viridis), Prodig (na benetski meji)-Erj.(Torb.).

kôbł, m. = kobilar, C.

kobîla, f. 1) die Stute; čistokrvna k., die Vollblutslute, Cig., Jan.; — psovka nerodnemu človeku; — 2) ein Gestell oder Gerüst mit drei oder vier Füßen, der Bock: die Bohrbant, die Falzbant, die Schneidebank, der Reisstuhl u. dgl., Cig.; klado na kobilo položiti (kadar drva žagajo), Levst.(Zb. sp.), Dol.; der Fügebock, Jan.; hölzerner Ausfladebock, Z.; der Dengelstuhl: = stol s klepalom (babico), Levst.(Rok.); — 3) das Brückenjoch, Cig., Jan., Cig.(T.), C., Nov.; der Sattel (in den Hütenwerfen), Cig.; — großer umgestürzter Fels, C.; — 4) der Zwiesel, Cig.; — 5) durrer Weinrebenamt, der Weinrebenknorren, v7hSt., ogr.-C.; — der Tucker bei

der Rebe = šparon, konjič, C.; — 6) = mrzlica, das Fieber, Cig., C.; — 7) siva k., = kobilar, der Pirol (oriolus galbula), Kras-Erj.(Torb.).

kobîlar, rja, m. 1) der Gestütmeister, Cig.; — der Stutenhändler, M., C.; — der Pferdehirt, C.; — 2) die Goldamfel, der Pirol (oriolus galbula), Cig., Jan., C., Erj.(Ž.); (pravijo o njem, da poje: „Jurij, si videl mojo kobilo:“ ali kaj enakega, C.).

kobilarîja, f. das Gestüte.

kohiláriti, ârim, vb. impf. mit Stuten Handel treiben, M.

kobilárna, f. der Stutenstall, Nov.; — = kobilarnica, Jan.(II.).

kobilárnica, f. das Gestüte, DZ., SIN.

kobilica, f. dem. kobila; 1) das Stüchen; — 2) die Heuschrecke; zelena k., die grüne Laubheuschrecke oder das grüne Heupferdchen (locusta viridissima), Erj.(Ž.); k. selka, die Zug- oder Wanderheuschrecke (acridium migratorium), Erj.(Ž.), = k. selivka, Cig.; — k. ropotulja, die Klapperheuschrecke, Cig.; — 3) = kobila, der Holzbock, Cig.; — der Dengelstuhl, Cig.; — stol, na katerem stoji žehntjak, Dol.; — 4) der Saitensteg, der Geigenstattel, Mur., Cig., Jan., Zil.-Jarn.(Rok.), C., Dol.; — 5) das Spinnwirbelhäkchen, SlGor.-C., Vrt., Dol.; pretikati kobilico na perotih, Jurč.; — 6) der Hestelhaken, Cig., Jan., C.; — 7) der oberste (meist lederne) Theil der Peitsche, Mur.; — der erste Ansaß beim Rechgeslecht, Z.; — 8) das Gabelbein (zool., furcula), Cig.(T.); — der Astwinkel, Sol.; — die Scheidewand in der Ruß, Dict.; — der Strahl des Pferdehufes, Dol.: — 9) das Fieber, Guts., Zil.-Jarn.(Rok.); (prim. kobila 6).

kobiličar, rja, m. 1) der Schmarožer, der Zuschauer beim Hochzeitschmause, Cig., C., Št.; — 2) der Heuschreckenfänger (ptica), Cig., Levst.(Nauk); — 3) der Heuschreckenkrebs (palinurus vulgaris), Erj.(Ž.).

kobiličast, adj. heuschreckenförmig; kobiličasti rak = kobiličar 3), Cig.

kobiličica, f. dem. kobilica; — die Hestel, Cig.

kobiličji, adj. Heuschrecken: k. skok, Telov.

kobilička, f. dem. kobilica.

kobiličkar, rja, m. der Stutentreiber, Z.; — der Zäuner, Mur.

kobilîna, f. das Stuten Fleisch, Vrt.

kobilíšeč, u. das Gestüte, Jan.

kobíliti, šlim, vb. impf. 1) die Füße auspreizend steigen: kobilil je po vseh štirih čerez meje in plotove, Andr.; tudi: k. se: k. se na voz, Dol.; — 2) = žrebiti se, Mur.

kobîlje, u. coll. Weinrebenknorren, Weinrebenäste, C.; — prim. kobila 5).

kobiljevec, vca, m. der Brantwein aus Stutenmilch, C., M.

kobilji, adj. Stuten-; kobilje mleko.

kobîłsa, f. psovka nerodni ženski, Gor.

kobji — kocënëti

— 417 —

kócénj — koč

kobji, adj. = koblji, Poh.

kóbljak, m. der Pferdekoth, Kor.

kóblji, adj. Roſſz, Jarn., Mariborska ok.-C.,
Trst. (Let.); koblja muha, die Roſſliege,
Jarn.; koblji kumič, koblja kumena, der
Roſſfümmel, C.

kóbniti, kôbnem. vb. pf. hereinbrechen: sodni
dan če na nje kobniti, Krelj - Mik.; zdajci
kobne strašna nevihta, Vrt.

kóbra, f. = kober, Guts.

kóbranka, f. die Würfelnatter (tropidonotus
tessellatus), Erj. (Ž.).

kobrár, rja, m. der Würfelspieler, Guts., Cig.

kóbrast, adj. würfelsörmig, Guts., Jan.

kóbrati, am. vb. impf. würfeln, Pohl., Guts.,
Jarn., Mur., Cig., Jan.

kóbre, m. dem. kober; das Würfelschen, Valj.
(Rad).

kobút, m. die Dolde, Cig., Jan., Cig. (T.),
Tuš. (B.); nepravi kobul, die Trugdolde, Cig.

kobúla, f. = kobul, Cig.; bezgova k., die
Holundertraube, Cig.

kobúlast, adj. doldig, doldenartig, Cig., Jan.

kobútček, čka, m. dem. kobulec; k. češenj,
ein Büschel Kirschen, Cig., C.

kobútec, Ica, m. die Dolde, Ravn.-Cig., Jan.

kobúlica, f. 1) dem. kobula, die Dolde, Jan.;
— der Knoblauch, Zwiebel- oder Mohnkopf,
Z.; — der Schüdel, C., Z.; — kobulica, der
enfernte Maiskolben, Sv. Peter (Goriš.-)Erj.
(Torb.); — der Pfirsich- oder Marillenkern,
Gorica-Erj. (Torb.); — 2) das Täschelkraut
(thlaspi), Cig., Nov., Medv. (Rok.).

kobůlnat, adj. doldig, Cig.

kobůtnica, f. die Doldenpflanze, Cig., Jan.,
Cig. (T.), C., Tuš. (B.).

kóc, kóca, m. die Koge, die Haardecke; —prim.
stvn. chozzo, bav. der kotzen, Levst.(Rok.).

kóca, f. = koc, Mur.

kócast, adj. zottig, rauhhaarig.

kocáti, âm, vb. impf. 1) in großen Flocken
fallen: sneg koca, Dol.; — 2) zotteln, schwer-
fällig gehen, Cig.

kóce, eta, n. = kocek, Solkan-Erj. (Torb.).

kôcej, m. = kocek, Z.

kôcek, cka, m. junges Schweinchen, Kras-Erj.
(Torb.).

kócel, cla, m. entfernter Maiskolben, Ip.-Erj.
(Torb.); — prim. 1. kocelj.

1. kócelj, clja, m. 1) der Krauftostpf, Kras-
Erj. (Torb.); — zottiger Hund, C.; — ein
rauhaaariges Kleid, ein Pelz, C.; — ent-
fernter Maiskolben, Rihenberk (Goriš.-)Erj.
(Torb.); — 2) die Haarzotte, C., Kras-Erj.
(Torb.).

2. kocêlj, m. die Bleihe (cyprinus brama),
(„kocel“) Frey. (F.); bodeči k., der Dorn-
brassen, Cig.

kocên, m. der Kohl- oder Krautfstengel; — der
Kürbisstengel, Mur., C.; vsaka buča za svoj
kocen drži, BlKr.-D Sv.; — entfernter Mais-
kolben, C.

kocënëti, im, vb. impf. starr sein (z. B. vor
Külte), Jan., C.; vse skriplje pod nogami
in koceni, Zora; mraz je, da vse koceni, Z.

kócénj, enja, m. die Schneeflocke, Cig.

kocënje, n. coll. die Krautfstengel; — kocënjè,\ ogr.-Valj. (Rad).

kocënjiče, n. dem. kocenje; kleine Kraut-
stengel, Valj.(Rad).

kocina, f. das einzefüne dickere und längere Haar
am menschlichen Leibe, mit Anuahme des
Kopfes, oder am thierischen Körper; — das
Haar an Pflanzen, Jan.

kocinast, adj. haarig, zottig.

kocinât, áta, adj. = kocinast, Jan.(H.).

kocínica, f. dem. kocina.

kocínje, n. coll. = kocine; — kocinje na
rastlinah, Trst. (Let.).

kocínka, f. kozje ime, Baška dol.-Erj. (Torb.).

1. kôcka, f. der Würfel, Habd., Cig., Jan.,
Cel. (Geom.); kocke igrati, Cig., Jan.; kocke
metati, C.; — der Cubuš, Cig. (T.); — das
Würfelbein (zool.), Cig. (T.); — prim. češ.,
polj, kostka.

2. kôcka, f. = svinjka, Ponikve-Erj. (Torb.);
— prim. kocek.

kôčkanje, n. das Würfelspiel, Cig.

kôčkar, rja, m. der Würfelspieler, Cig., C.

kôčkarSKI, adj. Würfelspielerz, C.

kôčkast, adj. würfelsörmig, Cig., Jan., Cig.
(T.); — cubisch, Cig. (T.); kockasto zlato,
heracdrisches Gold, Cig. (T.).

kockáš, m. der Würfelspieler, Habd. - Mik.,
ogr.-C.

1. kôckati, am, vb. impf. würfeln, Cig.

2. kôckati, am, vb. impf. = svinjko igrati,
Ponikve-Erj. (Torb.).

kôčkov, adj. cubisch, Jan.(H.).

kockovânje, n. die Cubatur, die Cubierung,
Cig.(T.).

kockováti, ûjem, vb. impf. 1) cubieren (math.),
Cig. (T.); — 2) kockovan pod, gewürfelter
Boden, Cig.

kôčkovec, vca, m. das Würfelerz, C.

kôčkoven, vna, adj. tessularisch, Cig. (T.); —
cubisch: kockovni koren, die Cubikwurzel,
Cig. (T.).

kôčman, m. ein Thier mit zottigem Haar, M.

kocmína, f. = kosmina, Hip.-C.

kocmînje, n. = kosminje, Hip.-C.

kocmôvec, vca, m. = mah, das Mooš, Mur.,
Vest., vzhSt.

kocmovína, f. coll. Mooš, C.

kocmôvje, n. coll. Mooš, Mur., C.; S koc-
movjem ladjo pšem, Danj. (Posv. p.).

kôčena, f. eine Kette, um das Vieh an die Krippe
zu binden, V.-Cig., M., Kr.-Valj. (Rad).

kócnja, f. große Schneeflocke, Zora.

kócnjast, adj. slockig, Jan.(H.).

kocnjáti, âm, vb. impf. 1) bei den Haaren
ziehen, zausen, Cig., M.; — 2) slocken, Cig.,
Jan.; kocnja, es schneit in großen Flocken,
Cig., Svet.(Rok.); — 3) einherzotteln: poleg
njega je kocnjal velik kosmat pes, Bes.

kôčoha, f. kozje ime, Tolm.-Erj. (Torb.).

kocnoğ, nôga, adj. federfüßig, Cig.

kocnoğast, adj. = koconog, Cig.

kôč, m. 1) ein mit Brettern abgesonderter Raum
(ž. B. im Stalle, für ein Kalb, für ein Maſt-

Slov.-nem. slovar.

27

kóča - kočljívka

— 418 —

kočljívost — kódra

vieh), V.-Cig., Gor.-UčT.; — 2) der Schastall, Kr.Gora; — eine Nothhütte, Svet.(Rok.); — menda nam. kotič; prim. 2. kotec.

1. kóča, f. die Bauernhütte, ärmliche Wohnhütte.

2. kóča, f. = buča, der Kürbis (cucurbita), Goriska ok.-Erj.(Torb.); — prim. it. cocuzza, Kürbis (?).

3. kóča, f. das Schwein, Gor.; —prim. kocek.

kočán, ána, m. der Bewohner einer Bauernhütte, Z., Zora.

kočanjek, njka, m. eine elende Bauernhütte, jvžhSt.

kóčar, rja, m. 1) der Besitzer einer Bauernhütte, der Häusler, der Keischler; — 2) der Nomade, Cig., Jan. (po drugih slovanskih jezikih).

kočára, f. schlechte Bauernhütte, C.

kóčarica, f. die Häuslerin, die Keischlerin, Jan.; ta kočarica da bi nam gospodarila! DSv.

kočáriti, árim, vb. impf. 1) in einer ärmlichen Bauernhütte wohnen, Cig.; —2) k. se, kümmerlich leben, elendlich sich durchbringen: z delom k. se, ogr.-C.

kóčars adj. Häusler; — kočarsko življenje.

kóčej, m. das Ferkel, Guts., Mur., Cig., Jan., C., UčT.

kočemájka, f. kurzes, weibliches Oberkleid; — prim. kačomajka.

kočénje, n. das Werfen von Jungen, Cig.

kočeváti, újem, vb. impf. ein Nomadenleben führen, nomadisieren, kočujoč, nomadisch, Cig., Jan., Cig.(T.), C., Raič(Slov.), SlN.; — po rus.

kočevávec, vca, m. der Nomade, Cig., Jan.

kočevávski, adj. nomadisch, Cig.

kočevník, m. der Nomade, Jan., Šol.

kóčica, f. dem. koča, das Bauernhütchen.

kóčič, m. die gemeine Maueraffel (oniscus murarius), Erj.(Ž.), Soška dol.-Erj.(Torb.).

kočija, f. die Kutsche; —prim. it. cocchio, Kutsche.

kočijaš, m. = kočijaž, Mur., Valj.(Rad).

kočijaški, adj. Kutscher.

kočijaž, m. der Kutscher.

kočijažiti, žim, vb. impf. Kutscher sein, als Kutscher dienen, Z.; — kutschieren, Cig., Jan.

kočijen, jna, adj. Kutschen.

kočijica, f. dem. kočija.

kočijíšče, n. = kočijnik, Cig.

kočijnik, m. der Wagenfassen der Kutsche, Cig.

kočijski, adj. Kutschen.

kočína, f. elende Hütte, C.

kočínar, rja, m. der Keischler, C.

kóčiš, m. = kočijaž, Habd.-Mik.

1. kóčka, f. dem. koča; das Häuschen, Zora.

3. kóčka, f. junges Schwein, Gor.; — prim. 3. koča, kocek.

4. kóčka, f. die Osterluzei (aristolochia clematis), Bilje na Ipavi-Erj.(Torb.); — prim. 2. koča.

kočljiv, íva, adj. wählerisch, bes. im Essen, geändrig, nachschäft, Guts., Jarn., Mur., Cig., Jan.; kočljivo živeti, prassen, V.-Cig.; — heikel, heikelig, Cig., Jan., Gor.-M., nk.

kočljívec, vca, m. der Heikelige, Cig., Jan.

kočljívka, f. = kočljiva ženska, Cig.

kočljívost, f. die Heikeligkeit in Bezug aufs Futter, Pohl.-Valj.(Rad); die Heikeligkeit überhaupt, Cig., Jan., nk.

1. kóčnik, m. der Backenzahn; tudi: kóčnik; — iz kotčnik; prim. kotnik.

2. kóčnik, m. = kočevavec, Vrt., Stare(Zgod.).

kóčnjak, m. der Backenzahn, Cig.(T.), Erj.(Z.), Valj.(Rad).

kočuh, m. = kočija, ogr.-Mik.

kočůn, m. der Frühlingssfran (crocus vernus), Bled(Gor.).

kočúr, rja, m. 1) elende Wohnhütte, Bes., Jurč. (Tug.), Vrt.; — 2) oddelek za teleta v hlevu, Notr.

kočúra, f. elende Wohnhütte, Cig., Jan., C., Svet.(Rok.), Poh.

kočúrič, m. kleine, elende Hütte, Dict.

kód, adv. l. interr. auf welchem Wege, wo — herum? Kod si hodil, kje si bil? Npes.; ne ve ne kod ne kam, er weiß sich nirgendschin zu wenden, jvžhSt.; ni kod kam, man kanu sich nirgendschin wenden, ni kod kam bezati, Dol.-Levst.(M.); — od kod? (odkod?) woher? do kod? (dokod?) bis wohin? — II. indef. auf irgend welchem Wege, irgendwo herum; le pojdi, doš že kod priSEL do mesta; — III. rel. = koder, na vzhodu; beži, kod tod, fliehe wo du kannt, Dol.-Levst.(M.).

kóda, adv. = kod, Krelj-M.; ne ve koda kam, C.

kodáckati, am, vb. impf. = kokodakati, Fr.-C.

kódaj, adv. = kod: od kodaj, Kast.

kódar, adv. = koder, Mur., Cig.

kodělja, f. das in Cylinderform zusammengelegte Spinnhaar oder Werg, wie es auf den Spinnroden gesteckt wird, die Rupfe; — po kodelji, = po preslici, in mütterlicher Linie, Cig.

koděljica, f. dem. kodelja: 1) die Haar- oder Samenfrone (pappus), Erj.(B.); — 2) die traubige Muscathycacinthe (muscari racemosum), Povir na Krasu-Erj.(Torb.).

kóder, ra, m. 1) die Haarlocke; — die Gotte, die Flocke, Cig., Jan.; — 2) der Pudel (canis aquaticus), Mur., Cig., Jan., Erj.(Ž.).

kôder, adv. rel. auf welchem Wege, wo—herum; koder koli hodim, auf welchen Wegen ich immer wandle; Koder se nebo razpenja, Grad je pevu brez vratarja, Preš.; od koder, woher; do koder, bis wohin, so weit.

kôdež, m. = kolduš, C., ogr.-Mik., Valj. (Rad).

kódi, adv. = kod, Mur., vžhSt.; kodi to? wo denn? C.; kodi kak, allfällig, Cig.

kódik, adv. = kod, koder, vžhSt.

kódíš, m. = kolduš, ogr.-C.

kóditi, im, vb. impf. = prosjačiti, Cig., ogr.-Mik., vžhSt.; — prim. kolduš.

kôdlja, f. = kodelja, Mur., vžhSt.; Prelja ima narejeno kodljo (kodlo), Danj.(Posv. p.).

kodljáti, ám, vb. impf. krauš machen, in Löden legen, löden, Z.; k. se, krauš weiden, Cig., Jan.; — prim. kodrljati.

kódra, f. die Gotte, Jan.(H.).

kodráłen — kohar

— 419 —

kohár — kokodâjc

kodráłen, ňa, adj. zum Kräuselın dienend: kodrážne klesžice, die Kräuselzange, Cig.

kodráłnik, m. der Kräusellamm, Cig.

kodrálo, n. das Kräuselseisen, Cig.; — leseno k., das Kräuselholz, Cig.

kodrán, ána, m. der Krauskopf, Cig., C.

kodránje, n. das Haarkräuseln.

kôdrast, adj. kraus̈, kraushaarig, lofig; kodrasti lasje, kodrast človek, slockig, zottelig, Cig., Jan.

kodrát, áta, adj. lofig, lockenreich, Cig., Jan.

kodráti, âm, vb. impf. kräuseln, locken; lase k.; sukno k., Cig.; k. se, sich kräuseln, C.

kôdrav, adj. = kodrast, Mur., Cig., Jan.

kôdravec, vca, m. 1) der Krauskopf, Mur.; — 2) kodravec, der Haarkräusler, Cig.

kôdravka, f. krausköpfiges Wett, Jan.(H.).

kôdravost, f. die Kraushaarigkeit, Jan.(H.).

kôdre, m. dem. koder; das Löckchen, Cig., Jan.

kôdrcati se, am se, vb. impf. sich zausen, raufen, M.

kodrcîja, f. der Wirrwarr, wirres Zeug, der Wust, Mur., Cig., Jan.

kodrcilło, n. = kodralo, das Kräuselseisen, Jan.

kodrciti, im, vb. impf. = kodrati, kräuseln, Jan.

kodrčija, f. = kodrcija: k. tega sveta, Jurč.; hočemo, da bi koga razveseljevale naše kordrije, Levst.(Zb. sp.); časnik nima prostora za mojo kodrčijo, Glas.

kodrè, ęta, m. = kodrež, Cig.

kôdrež, m. der Krauskopf, Mur., Cig., Mik.

kôdrica, f. dem. kodra, die Krauslofte, Jan.(H.).

kôdrič, m. 1) das Löckchen, Jarn.; das Stirn Löckchen, Cig.; — 2) der Pudel, Jarn.

kodričáti, âm, vb. impf. kräuseln, in Löckchen legen, Cig.

kodrîga, f. = kodrava ženska, C., Z.

kodrînik, m. = kodralnik, Cig.

kodrîlło, n. = kodralo, Jan.

kodrîn, m. = kodrež, Cig.

kôdriti, im, vb. impf. = kodrati, Cig., Jan.

kodrlijáti, âm, vb. impf. kräuseln, k. se, sich kräuseln, Kr.

kôdrnat, adj. lofig, Cig.

kodrobrâdec, dca, m. der Krausbart, Cig., Jan.

kodroglâvec, vca, m. der Krauskopf, Cig.

kodrolâs, lása, adj. kraushaarig, lockenhaarig, Cig., Jan.

kodrolasát, áta, adj. = kodrolas, Jan.

kodrolâsec, sca, m. der Krauskopf, Cig., Jan.

kodúnja, f. C.; pl. kodunje, Meg., Cig., Št.; pogl. kadunja.

koefficiënt, m. der Coefficient (math.), Cig.(T.). Cel.(Ar.), Sen. (Fiż.).

kôfan, m. nekakšna skrinja srednje velikosti, BlKr.; — prim. nem. Koffer (?).

kofè, ęta, m. der Kaffee; pogl. kava.

kofêtar, rja, m. Cig., Jan., pogl. kavarnar, kavarnik.

1. kohar, rja, m. tieſes Körbchen aus Baumrinde, die Kieze, die Harzemſte, Cig., Jan.; — prim. nem. Köcher, C.

2. kohár, rja, m. der Gauner, Gor. - Glas.; kstor hoče biti konjar, mora biti rojen kohar, Npreg.-Glas.

kôj, kója, m. das Aufziehen, die Zucht, M.; — die junge Zucht, die aufgezogenen Thiere, Cig.

1. kôj, adv. 1) = takoj, taki, fogleich, Mur., Cig., Jan., Št., Gor.; — 2) ziemlich: še koj lep, Št.

2. kôj, adv. = 2. ko, nur, Npes.-Schein.

kója, f. die Erziehung, Notr.

koji, pron. = kateri, Jan.(Slovn.), nk.; — hs.

kôjče, eta, n. aufgezogenes Rind, M.

kojec, jca, m. prazen koruzni klas, vzhŠt., ogr.-C.

kôjica, f. majhna lesena hišica na dveh stebrih, kakor jih imajo pastirji po hribih, Sp. Idvija-Evj. (Torb.).

kojíti, im, vb. impf. erziehen, aufziehen, Meg., Habd., Mur., Cig., Jan., Trub., Dalm., Nov., BlKr.-DSv.; koji svoje otroke Bogu k časti, Krelj; tudi: živino k., Svet.(Rok.); — prav za prav: stiffen, (koren: ki-), Mik.(Et.).

1. kok, m. dajati komu koj = potuho dajati komu, GBrda-Evj.(Torb.); — Levst.(Rok.) primerja it. cucco, Muttersöhnden.

2. kok, m. die Koppe, der Gupf, V.-Cig., Jan.; nam. kolk.

1. kôka, f. 1) = kvoka; — 2) dolgovezne koke, Hüßnerſtelzen (alectorides), Erj. (Ž.); — 3) koka, celo orehovo jedro, Hrušica (Kras)-Erj. (Torb.); — prim. kloka.

2. kôka, f. der Kofastrauch (erythroxylon coca), Tuš. (B.).

kokalj, m. Mur., Cig., Jan., Tuš. (B.); pogl. kokolj.

kôkałnica, f. = kloka, kokla, die Gluchhenne, Dalm., Krelj.

kôkati, kam, čem, vb. impf. = kvokati, glugen, Cig., C.; tudi jerebica koka, C.; — = stokati, C.

kokâva, f. steinige, unfruchtbare, unebene Gestend, eine Schlucht, Cig., C., M., Z.; — das Geſtrüppc, Cig.; — menda nam. kolkava?, prim. kolk 2).

kôkelj, klja, m. neka riba (cyprinus natator), Povir na Krasu-Evj.(Torb.).

kokëta, f. die Kofette, nk.

kokëten, tna, adj. gefallfüchtig, reizgierig, kokett, nk.

koketováti, ûjem, vb. impf. koketno se vesti, kofettieren, nk.

kôkica, f. dem. koka; das Felsenhuhn (rupicola), Erj.(Z.).

kôkla, f. 1) die Gluchenne, — das Siebengestirn, (tudi: die Gluchenne), Mur., Cig.; — 2) = kloka, die Brautmutter, Valvasor.

kôklica, f. dem. koka; 1) kleine Gluchenne; — 2) der in der Zelle eingeschlossen gehaltene Bienenweſel, Levst.(Beč.).

kokljáti, âm, vb. impf. glugen: kokoš koklja, Z., Irt.

kokodâckati, am, vb. impf. = kokodakati, Z.

kokodâjc, m. der Gackerlaut der Henne, Jan.; velik kokodâjc, pa malo jajc, viel Geschrei und wenig Wolle, Cig.

27*

kokodājkati — kokošina

— 420 —

kokošinjak — kolča

kokodājkati, kam, čem, vb. *impf.* = kodakati, Cig.

kokodājsati, am, vb. *impf.* = kokodakati, Jan., M.

kokodājskati, am, vb. *impf.* = kokodakati, Polj.

kokodāk, m. das Gackern der Henne, *Mur*.

kokodākanje, n. das Gackern; kokodakanja
dosti, jajc malo, viel Geräusch und nichts
dahinter, Cig.

kokodākati, kam, čem, vb. *impf.* gackern (von der Henne, wenn sie ein *Ei* gelegt hat); — oblak kokodaka, kadar grmi brez dežja, Dol.-LjZv.

kokojáre, adv. hučepač: k. nositi = štupo-
ramo nositi, Solkan-Erj. (Torb.); — prim. it.
mettersi coccolone, mettersi coccoi, nieder-
hoden, Erj. (Torb.).

kokolica, f. neko bajeslovno žensko bitje, Pjk. (Crt. 68).

kókolj, m. der Kornraden (agrostemma gittago);
— misji k., der Taumellofch, der Tollhafer
(lolium temulentum), C.

kókoljast, adj. mit Raden vermišč, Jan. (H.).

kókoljen, ljna, adj. Raden-: kokoljni venčki, Vod.(Pes.).

kókoljnat, adj. voll Raden.

kókoljščica, f. eine Art Gartenblume, vzhŠt.-C.

kokora, f. das Haarbüscheł, die Haarlocke, Istra-
C.

kokorček, čka, m. — kokorek, Medv.(Rok.).

kokorek, rka, m. die europäische Erdscheibe, das Schweinsbrot (cyclamen europaeum), Cig., Medv. (Rok.).

kokorica, f. = koruza, der Mais, ogr.-C.

kokorik, m. 1) = kokorek, Tuš.(R.); — 2) = predenica, die Flachscheide, C.

kokoríkati, kam, čem, vb. *impf.* krähen (o pe-
telinu), BlKr.

kokoroš, m. der Maiškolben, ogr.-C.

kokos, m. 1) die Cocošnuſš, Cig.; — 2) eine
Art Fisſole, C.; (kokes, Gor., koks, LjZv.).

kōkosnik, m. der Cocosbaum, Jan.

kokosnják, m. = kokosnik, Cig.

kōkosov, adj. Cocošnuſš-, Cig.; kokosova
palma, die Cocošnuſšpalme (cocos nucifera),
Tuš.(B.); kokosovo mleko, olje, LjZv.

kokôš, f. die Henne; divja k., die Auerhenne;
mala d. kokoš, die Birkhenne, Cig.; lesna k.,
das Buschhuhn (catheturus), Erj.(Ž.).

kokošár, rja, m. 1) der Hühnerzüchter, der Hühnerhändler, Dict., Mur., Cig., Jan., Štrek, Rež.-Baud.; — 2) der Hühnergeier, der Habicht, Cig., Valj.(Rad.).

kokošarica, f. die Hühnerzüchterin, die Hühner-
händlerin, Cig., Jan., Štrek., Zora, Jurč.,
Levst.(Zb. sp.).

kokošariti, arim, vb. *impf.* die Hühnerzucht,
den Hühnerhändel betreiben, Cig.

kokošárstvo, n. die Hühnerzucht, der Hühner-
handel, Cig., Jan.

kokôščica, f. das Blášshuhn (fulica), ogr.-C.

kokôševec, vca, m. der Hundswürger (cynan-
chum vincetoxicum), Vas Krn-Erj. (Torb.).

kokošina, f. das Hennensleisch, ogr.-C.

kokošinjak, m. der Hühnerstall, C., Z.

kokošinji, adj. Hennen-, Mur., Raič(Let.).

kokôšjak, m. der Hühnermift, Vrtov.

kokôšji, adj. Hennen-; kokošje meso; k. mrak,
die Nachtblindheit, Cig. (T.).

kokôška, f. dem. kokoš; 1) das Hennchen; —
2) kokoške, Wasserbühner, Cig.(T.), Erj.(Ž.);
plava kokoška, das Sultanshuhn (porphyrio
hyacinthus), Erj. (Ž.); — 3) die Hundšrose
(rosa canina), C.

kokôškovec, vca, m. der Hundstrojfenstrauch, C.

kokôškovica, f. = kokoška, die Hundšrje, C.

kokôšnica, f. das Hungerblümchen (draba verna),
Ben.-Erj. (Torb.).

kokošnják, m. 1) = kurnjak, Cig.; — 2) ko-
kôšnjak = kokošjak, Štrek.

kokôť, m. 1) der Hahn, Mur., Cig., Jan., Št.;
— 2) der ganze Muſſkern, C.

1. kokotáti, otám, óčem, vb. *impf.* gackern, Cig., C.; pute kokotajo, Ravn. (ABC.); k. kakor jerebica, *Dict.*; — unverständlich reden, C.; radebrechen: gospoda francoski, nemški kota, Levst.(Zb. sp.).

2. kokotáti, ám, vb. *impf.* zärteln, GBrda; —
prim. 1. kok.

kokôțec, tca, m. dem. kokot; 1) kleiner Hahn,
Št.; — 2) = oreh, Bolc-Erj.(Torb.); (jedrce?),
prim. kokot 2).

kokôtek, tka, m. dem. kokot; 1) das Hähnchen,
C., Valj.(Rad.); — 2) = kokot 2), C.

kokotíca, f. das Ohrenheil, die Ballote (ballota nigra), Cig., Medv. (Rok.); — tudi = predenica, die Flachscheide, C.

kokotíčevina, f. = kokotica, das Ohrenheil-
kraut, Z.

kokotînka, f. die Brunelle (prunella vulgaris),
SI Gor.-Erj.(Torb.).

kokotljáti, ám, vb. *impf.* gackern: kokot ko-
kotljá, Glas.

1. koks, m. LjZv., pogl. kokos 2).

2. kóks, m. die Coakſtoſle, Erj.(Min.).

Koktáti, ám, vb. *impf.* radebrechen, C.; —prim. kokotati.

kókul, m. der Kockelstrauch (cocculus), Tuš.(B.).

kół, kóla, m. der Pfahl, der Stecken; s kolom
koga udariti; der Rebenpfaſſ, der Weingarten-
ſtecken; trdo h kolu privezati; der Zaunpfaſſ,
Cig., Jan., Reż.-C.; stavbe na kolih, Pſahl-
bauten, nk.; — železni kol, das Brecheisen,
Cig., Jan.

kóła, n. pl. išči pod: kolo.

kola, f. ovčje ime, Podgorje v Istri-Erj.(Torb.).

koláč, m. 1) radförmiges Österbrot; kolače peči;
— ein runder Kuchen überhaupt, bej. als
Geschenk, oder auch, was man sonst an dessen
Stelle als Geschenk, z. B. vom Jahrmarkte,
von einer Wallfahrt bringt, Gor.; — ein
Laiß Weißbrot, vzhŠt.; — = butarica na
cvetno nedeljo, Savinska dol.; — 2) ein
ähnlich ausſehendes Bund Draht u. dgl., Cig.;
— 3) eine Art rundes, hölzernes Weingefäß,
= čutara, C.; — 4) der Kreiß: Vranec pleše
na kolače, Levst.(Zb. sp.); — 5) beneški k.,
das venetianische Radthierchen (rotalia veneta),
Erj. (Ž.).

koláča — kôlč

— 421 —

kôlča — kolěčka

koláča, f. eine alte Kuh, C.

koláčar, rja, m. der Kuchenbäcker, Cig.

koláček, čka, m. dem. koláč; 1) ein kleines radförmiges Osterbrot; — 2) der Delfuchen, C.; — 3) = kravajec, C.

koláčnik, m. majhen hlebec, ki se daje v dar (n. pr. krojaču, kadar delo dogotovi), Gor.

koláda, f. die Biestmilch (pri človeku in živinčetu), Dict., C., Vreme-Erj. (Torb.), — pogl. koljada.

kolájna, f. die Deufmünze, die Medaille, Cig. (T.), DZ.; — hs.

kolár, rja, m. der Wagner.

kolaríca, f. die Wagner'sfrau.

kolaríja, f. = kolarstvo.

koláriti, árim, vb. impf. das Wagnerhandwert betreiben, Cig., Jan.

kolárna, f. = kolarnica 1), Zora, Bes.

kolárnica, f. 1) die Wagnerwerfstattè; — 2) der Wagenfchoppen, die Wagenremise; — 3) neka priprava v precejanje mleka, Krn-Erj. (Torb.).

kolárski, adj. Wagner.

kolárstvo, n. das Wagnerhandwert.

koláš, m. 1) der Anführer beim Kolo-Tanze, C.; — 2) kolaši, Scheibenqualen, Cig. (T.), Erj. (Z.).

kolávsati, am, vb. impf. heftig schaukeln, Mur.

kolávsnica, f. die Schaukel, Z., Jan.(H.).

kolavtrati, am, vb. impf. hinabrollen: sodi kolavtrajo, Zil.-Jarn.(Rok.).

kôlba, f. 1) die Keule: kolba mesa, C.; zadnji konec mesa pri zaklani živini, C., BlKr.; — 2) der Schädel, C.; — iz nem. Kolbe.

kôlbati, am, vb. impf. k. koga, jemandem die Haare kurz schneiden, SlGor.-C.; — prim. kolba 2) in bav. kolben, C.

kôlč, kôlča, m. der Schluchzer, Cig.; na kolc reci: Bog me oskrbi, St.-C.

kôlčanje, n. krampfhaftes Aufstoßen, der Schluchzen.
kôlčati, cam, vb. impf. 1) schlagen: srce kolca, Raič.(Let.); — 2) kolca se mi, ich habe den Schluchzen (das Schluchsen); kolca se mi: nekdo na-me misli; po tem se nikomur ne bo kolcalo, darnach wird kein Hahn krähen, Cig.

kôlčavec, vca, m. der den Schluchzen hat, Jan.

kôlčavica, f. = kolcanje, Jan.

kólce, n. 1) das Rädchen; radförmiges Scheibchen, der Ring; kolce iz lecta, jvzhSt.; — 2) pl. kolca, dem. kola; zweirädriger Handwagen oder Karren, Cig., Jan., ogr.-C.; — das vordere Pfluggestell mit den Rädchen: gredelj in kolca, Erj.(Torb.); — das Spinnrad, C.

kôlčeniti, kôlčnem, vb. pf. schluchzen, C.; nav. k. se: kolcnilo se mi je, ich habe einmal geschluchzt, Cig., M., C.

kôlč, š, f. der unbewurzelte Rebenseßling, C., Nov., Ip.-Erj.(Torb.); kolči rezati, Goriš.; od neznanih ljudi ne bo kolči ali sajenic kupovati, Vrtov.(Vin.).

kôlč, m. 1) = kolčaj, Trst.(Lct.); — 2) der Stößel, Mur.

kôlča, f. das Büschel, der Schopf, die Quaſte, (kuča) SlGor.-C., Trst.(Let.).

kolčáj, m. ein Büschel Flachs, Mur., C., Mik.; Vehtra-baba, dežja daj! Lanu ti dam debel kolčaj, (kučaj) Npes.-Glas.

1. kólčast, adj. radähnlich, ringsörmig, Cig.; — prim. kolce.

2. kólčast, adj. schopſig (o rastlinah) C.; — prim. kolča.

kólčè, éta, n. der Butterſaſſtempel, Mur., Cig. kólčèc, čcà, m. dem. kolec, Valj.(Rad).

kólčece, n. dem. kolce; das Rädchen, Cig.; — pl. kolčeca, dem. kolca, das Wägelchen, ogr.-Valj.(Rad).

1. kólček, čka, m. dem. kolk; die Hüſte, C.

2. kólček, čka, m. dem. kolec; kleiner Pſahl, Stecken; tudi: kólček, čkà, Valj.(Rad).

3. kólček, čka, m. der Klopſer an der Thüre, (kuček) V.-Cig.; — prim. kolči?

kólčen, čna, adj. Stempel, (kolečen) DZ.

kólčet, m. = kolk, Danj.-Mik., C., vzhSt.

kólčěvnica, f. das Werg, (koč-) Jan.; nav. pl. kolčevnice, C., jvzhSt.

kólči, kólčem, vb. impf. = tolči, Mur., SlGor.

kólčíca, f. lopatična k., die Schulterhöhe, Erj. (Som.).

kólčiti se, im se, vb. impf. sich elend fortbeheſsen, Lašče-Levst.(M.).

1. kôlčje, à, n. der Butterſaſſtempel, (kolčè) Lašče-Erj.(Torb.).

2. kôlčje, n. coll. die Radſpeichen, C.; — prim. kolč 2.

kôlčka, f. = kolk, C.

kólčníca, f. 1) das Hüſtbein, Erj. (Ž.), Cig. (T.); — 2) der Druckſtempel, Cig.

kólčník, m. = kolčnica 1), das Hüſtbein, vzh-St.-C.

kólčnína, f. die Stempelgebür, C.

kólčnják, m. = kolčnik, C.

koldiš, m. = kolduš, ogr.-C.

kolditi, im, vb. impf. betteln, ogr.-C.

koldováti, ûjem, vb. impf. betteln, ogr.-C.

kolduš, m. der Beitler, ogr.-C.; — prim. madž. koldus.

kolěb, m. = kolebaj: k. v bok, Telov.

kolebāj, m. der Schwung, Telov.; — die Schwungung (z. B. des Barometers), Cig.(T.).

kolebanje, n. das Schwingen, das Schwanken, Cig.

kolebati, am, vb. impf. schwingen: k. z glavo, s trupom, z rokama, den Kopf, den Rumpf, die Hände schwingen, Telov.; — k. se, schwanken, schwingen, Cig.; — hs.

kolebav, adj. schwankend, Jan.(H.).

kolebłjaj, m. die Schwingung, C.

kolebljiv, íva, adj. schwankend, Cig.(T.).

kolebniti, êbnem, vb. pf. eine schwankende, schwingende Bewegung machen: naprej k., Telov.; k. z roko, Nov., Bes.

kólec, łca, m. dem. kol; der Pſahl, der Stecken.

kólečka, ček, n. pl. der Schießfarren, Senožeče-Erj.(Torb.); — prim. kolca, (kolce).

kólěčka, f. = kólečka, C., Rogatec (Št.)-Erj. (Torb.).

koléda — kolèk

— 422 —

kolektūra — kolénq

koléda, f. 1) der von Musiſk und Geſang be-
gleitete (um die Weihnachtszeit herum statt-
findende) Umgang von Haus zu Haus, wobei
Gaben gesammelt werden, Mur.; iti v koledo,
Gorenja Soška dol.-Evj.(Torb.); — pl. ko-
lede, Weihnachten, ogr.-C.; — 2) (psovka)
daš Schreimaul, Zil.-Jarn.(Rok.); — prim.
gr. καλάδαι, lat. calendae, Mik.(Et.).

kolědar, rja, m. 1) ktor hodi v koledo, Go-
renja Soška dol.-Evj.(Torb.); — 2) nav. ko-
ledár, der Kalender, Cig., Jan., Cig.(T.), nk.

kolědarček, čka, m. dem. koledar; — kole-
dárček, kleiner Kalender, Jan., nk.

koledārnik, m. der Kalendermacher, Cig.

koledárski, adj. Kalender: k. dan, der Ka-
lendertag, DZ.

kolěden, adj. Weihnachts: kolědni svetki, C.;
koledni post = dan pred božičem, Hal.-
Vest.; na koledno, zu Weihnachten, ogr.-
Valj.(Rad).

kolědnica, f. 1) pesem, katero koledniki pojo,
Mur., vžhŠt.-Vest.; — 2) koledujoča ženska,
C.

kolědnik, m. 1) der an den Weihnachtsumzügen
theilnehmende Sänger, Mur., vžhŠt.-Vest,
jvžhŠt., Lašče-Evj.(Torb.); — 2) dan pred
božičem, Hal.-Vest.

kolednína, f. to, kar koledniki naberejo, Z.

kolědníški, adj. kolednikov se tičoč, M.; ko-
ledniške pesni, Npes.-K.

kolědnjak, m. 1) = kolednik 2), Pjk. (Črt.);
— 2) der Monat December, C.

kolědovanje, n. die weihnachtlichen Umzüge
mit Gesang und Spiel.

kolědovati, ujem, vb. impf. 1) zur Weihnachts-
zeit von Haus zu Haus ziehen, Lieder singen
und dafür milde Gaben sammeln; — 2) beteeln,
C., Vest.

kolědovavec, vca, m. = kolednik, Zil.-Jarn.
(Rok.), Valj.(Rad).

kolědrati, am, vb. impf. herumschwärmen, herum-
streichen, Mur.

1. kolěhati, am, vb. impf. 1) schütteln, zerren,
C., Z.; k. pijanca, = na noge ga spravljati,
C.; k. tele prek plota, C.; — k. se, sich
auf der Erde herumwälzen, ogr.-C.; sich auf
die Beine zu stellen suchen, C.; — sich recken,
Dol.; — k. se, das Krankenbett verlassen
haben, C.; — 2) mühsam kriechen: po vseh
stirih sem moral kolehati v vas, Bes.; —
prim. rus. kohaty, bewegen, schaukeln.

2. kolékati, am, vb. impf. rund ausschneiden,
Mik.(Et.).

kolěg, m. = kolega, Valj. (Rad).

kolěga, m. tovariš v šoli, uradu itd., der
College, nk.

koléja, f. das Wagengeleise, Mur., Cig., Šol.,
Met., Mik., DZ., Levst.(Cest.); po izvoženih
kolejah, Zv.

koleján, ána, m. = kolednik, C.

kolějnica, f. die Eisenbahnschiene, Jan.(H.).

kolěk, lka, m. dem. kol; 1) das Pfählchen,
kleiner Stefen, Valj.(Rad); kolek, Mur.; —
2) kolek, lka, der Urkundenstempel, Cig.,
Jan., nk.; (po češ.: kolek, lku).

kolektūra, f. die Collectur; pogl. bernja, bira.

kólen, lna, adj. 1) = kolesen: kólno pešče,
Mik.; — 2) Wagen-, C.

kolénast, adj. knieförmig.

kolenát, áta, adj. gefniet, Cig.

kolénce, n. dem. koleno; 1) kleines Knie; —
2) der Halmknoten, das Gelenk (bot.), Cig.,
Jan., Cig. (T.); kolence na žitnem steblu,
Mik.; rž v kolenca gre, Vrtov.(Km. k.); —
der einjährige Trieb, die Lode beim Schwarz-
holze, Cig.; — 3) der Rücken des Quercanals
an einer abschüffigen Straße, Gor.; — 4) v
kolencu smo si, wir sind Vertraufe, C.

kolěnčák, m. prag na navzdolnem potu, C.;
— prim. kolence 3).

kolénčast, adj. knotig, Cig. Jan.

kolěnčát, áta, adj. gekniet, (durch Knoten) ge-
gliedert, Cig.

kolěnčati, am, vb. impf. 1) (einem Thiere mit
einer Borrichtung) die Knie klemmen und es
dadurch bändigen, k. kravo, C., Z.; —krumm
schließen, Cig.; — 2) k. se, Knoten, Gelenke
ansetzen: žito se kolenča, BlKr.

kolěnče, eta, n. das Schoßkind Z.; — = ko-
lenček 1), M.

kolěnček, čka, m. 1) ein Kind, das der Braut,
wenn sie in das Haus des Bräutigams kommt,
auf den Schoß gelegt wird, Valvasor.; —
2) die Dotterblume (caltha), vžhŠt.-C.

kolěnčič, m. = kolenček 1), C., Štrek.

kolěnčiti, ěnčim, vb. impf. = kolenčati, kravo
k., C., Dol.

kolěnčiv, adj. knotig, Dict.-Mik.

kolěnčati, am, vb. impf. = kolenčiti, vžhŠt.

kolěnčnik, m. 1) pri statvah prečna palica
pod prsnim vratilom, Bolc-Evj.(Torb.); —
2) = kolenič, Bolc-Evj.(Torb.).

kolěnec, nca, m. 1) = kolence, Jan.; das
Fingergelenk, Mur., C.; — 2) der Rainfohl
(lapsana communis), Tolm.-Evj. (Torb.); —
der Sparf (spergula), Cig., C., Medv.(Rok.).

kolénica, f. 1) voda do kolen segajoča, Ko-
borid-Evj.(Torb.); — 2) = kolenka 2), Npes.-
V'az.

kolénič, m. iz prota zvita gož, katero paso-
čemu se konju ali bravcu natikajo na zga-
njeno prednjo nogo, da ne zaide predaleč,
Bolc-Evj.(Torb.).

koleník, m. der Spark (spergula arvensis),
Josch.

koléniti, ěnim, vb. impf. 1) = kolenčati 1),
kolenčiti, Z.; — 2) nach Art des Rindviches
auf den Knieen liegen, V.-Cig.

kolénji, adj. Knie: k. upogib, Telov.; nad
kolenjo zgibo, Levst.(Zb. sp.).

kolénka, f. 1) eine Art Geranium, C.; — 2)
kolenke, eine Art Weiberstrümpfe, BlKr.

kolénq, n. 1) das Knie, am kolenih, kniefällig;
kolena mu utripljejo, seine Knie wanken, Cig.;
= se šibijo, jvžhŠt.; pl. kolena, der Schoß;
na kolena vzeti, na kolenih imeti otroka;
— 2) das Kniestück, Cig.; — der Kniehebel,
Cig.(T.); das Kniceisen, DZ.; — 3) der Halm-
toten, Cig.; pogl. kolence; — 4) die Ge-
neration, Cig.(T.); šestnajst kolen slovečih

koler — koli

— 423 —

koli — kôlikaj

pradedov, Jurč.; — der Verwandtschaftsgrad,
Mur., Cig., Jan., Cig. (T.); — die Abstam-
mung, Z., Jan.(H.).

koler, m. 1) der Kragen, Mur., Cig., Jan., Mik., vzhŠt.; (koler, Gor.j.; — 2) kôler, der obere Balken des Dachsenjoches, jvzhŠt.; — prim. nem. Koller, it. collare, fr. collier.

kôlera, f. kužna bolezen, die Cholerka.

kolerába, f. die Kohlrübe, der Kohlrabi; —
iz nem.

kôleren, rna, adj. Cholerka; — cholerakranf:
ponudil se je v postrežbo kolernim, Cv.

koléričen, čna, adj. vročekrven, cholerisch,
Cig.(T.).

koles, m. = koleselj, C.

kolěsar, rja, m. 1) der Radmacher, 1'.-Cig.;
— 2) der Radfahrer, der Bicyklist, LjZv., nk.

kolěsarski, adj. Radfahrer=, nk.

kolěsast, adj. radförmig; kolesasta mreža,
Zv.; k. list, Tuš.(B.).

kolěsati, am, vb. impf. = na kolesu se vo-
ziti, auf dem Bicyele fahren, LjZv.

kolěsce, n. dem. kolo; das Rädchen; — ein
rundes Scheibchen, Cig.; krvna kolesca, Blut-
förperchen, Cig.(T.). Erj.(Z.).

kolěsčast, adj. rundscheibig, Cig.

kolěselj, slja, m. die Kaleche.

kolěsen, sna, adj. Rad=

kolěsje, n. das Räderwerk, Cig., Jan., Cig.(T.),
DZ., Z.

koleska, f. = koleselj, Cig., Jan.; — rus.

kolěsnat, adj. räderig, Jan.(H.).

kolesníca, f. 1) das Wagengeleife, die Rad-
spur, Dol.-Cig., Štrek., kolěsnica, Levst.
(Cest.), Notr.; železnične kolesnice, das
Eisenbahngeleife, Sl.N.; šel sem v ravno k-
kor kolesnica, Jurč.; ni jih to vzdignilo iz
kolesnic, das brachte sie nicht aus dem Con-
texte, Jurč.; — 2) pl. kolesnice, kleiner Hand-
wagen, Cig.; — 3) kolesnice = kolca, das
Pfluggestell, Mur., Poh.; — 4) kolěsnica,
neka goba, Rihenberk-Erj.(Torb.).

kolěsnik, m. 1) der Achsennagel am Wagen,
C.; — 2) die Eufa= Wolfsmitl. (euphorbia
esula), Cig., C.; — 3) kolesnik, der Eisen-
hut (aconitum napellus), Soča-Erj.(Torb.).

kolesnják, m. der Radfasten (3. B. am Schiff),
DZ.

kolešev, adj. = razpokan, ne cel, Notr.

kolešěvka, f. 1) lijasta, globoka, nav. skalnata
dolina, Notr.-SlN.

kolěštra, f. 1) der Schneefuß, C.; — 2) psovka
nerodnemu človeku, Levst.(Rok.); — prim.
kleštra.

koleštráti, âm, vb. impf. nerodno hoditi: jaz-
bec koleštra navzdol, Glas.; — nerodno de-
lati, Z.

kolět, m. poleten na lehko roko narejen svinjak,
Plužna-Erj.(Torb.).

kòli, adv. 1) wie viel auch, wie sehr auch, Boh.;
koli sem majhen, pa se te vendar ne bojim
Dol.-Levst.(Sl. Spr.), C.; — koli — toli, wie
sehr — so sehr, C.; — 2) za relativnimi be-
sedami: immer, auch: ktor koli, wer immer,
kolikor koli, wie viel immer, itd.; — 3)ziemlich,

Z.; koli slaba letina, ziemlich magere Ernte,
Z., C.; še koli dobro, noch ziemlich gut, Dol.;
zna še koli brati, jvzhŠt.

koli, interj. koli-te! (izražuje začudbo), Gor.,
Tolm.

kolíba, f. hółžerne Hütte, die Barače, Cig.,
Jan., Mik., nk.; — prim. tur. kaliba iz gr.
καλύβη, Mik.(Et.).

kolíbica, f. dem. koliba; das Hüttchen, Z., nk.;
k. na vrtu, Zora.

kolíbje, n. coll. Baračen, Navr.(Let.).

kolíbrič, m. = kolibrij, Cig., Jan.

kolibrij, m. der Kolibri, Cig., Jan.; navadni
k., gemeiner Kolibri (trochilus colubris), ru-
binasti k., der Rubintopas-Kolibri (trochilus
mosquitus), Erj.(Ž.).

količ, iča, m. 1) dem. kol; kleiner Pfahl, Stecken;
der Zaunpfahl, Cig., M., Vest.; — tudi količi;
količ, iča, die Morbrippe (tisti kol pri košu,
okrog katerega gredo vitre), Tolm., Cerkljan-
sko-Strek (Let.); — 2) količ, der Arbeiter,
der die Rebenpfähle in die Erde steckt, der
Bestedfer, jvzhŠt.

kolíčati, am, vb. impf. mit Stecken, Pfählchen
versehen, pflöcken, Cig.

kolíček, čka, m. dem. količ, = kolček, kleiner
Stecken, Cig., Jan., Valj.(Rad).

količek, čka, pron. indef. irgendwie groß: ko-
ličko, ein bißchen, C., Zora; količko kaj,
irgend eine kleine Menge, količko kdo, irgend
jemand, C

količina, f. das Quantum, die Quantität, Cig.,
Jan., Cig.(T.), C.; die Quote, Cig., DZ.; die
Größe (math.), Cig.(T.); prostorna k., die
Raumgröße, Cel.(Geom.); pretržna k., un-
ſtetige Größe, Cig.(T.); k. prožnosti, die Ela-
ſtiftättsgröße, Cig.(T.).

količiti, ičim, vb. impf. pfählen: vinograd k.,
Cig., Jan.

količje, n. coll. Stecken, Pfähle (pos. o slabem
kolju), (kol'čje) Dol.

količkaj, pron. indef. irgend eine kleine Menge,
ein bißchen, ein menig; da mi je le količkaj
dal; če me imaš le količkaj rad.

količken, kna, adj. = kako majhen, wie klein,
Cig.

količkati, am, vb. impf. neko igro za solde
in gumbe igrati, Kneža (Tolm.)-Erj.(Torb.).

kolíčkovati se, ujem se, vb. impf. neka pa-
stirska igra s količi, v Medjimurju-Vest.
I. IIo.

količnik, m. der Quotient, Cig.(T.), Cel.(Ar.),
DZ., UčT.

kolíja, f. kolija je jama, kotanja, Jurč.; pogl.
koleja.

kólik, pron. interr. wie groß? koliko, wie viel?
k. veder vina? k. časa, wie lange? k. voja-
kov, ljudi? wie viel Soldaten, Menschen? —
koliko še imam dela! koliko bolj bomo ve-
seli, če sam prideš! um wie viel mehr wird
es uns freuen, wenn du selbst kommst!

kôlika, f. grizenje, ščipanje po trebuhu, die
Kolik.

kólikaj, pron. indef. irgend eine kleine Menge,
ein bißchen, Cig., Trub., Kr.; to danes po-

kōlikanj — kolīnjak

— 124 —

kolír — kołníca

kosim, če mi kolikaj pomoreš, če mi kolikaj vina daš, Levst. (Rok.).

kōlikanj, pron. I. interr. wie viel, (nav. v vzkliku); kolikanj dobrot smo od njega prejli! — II. (redko) rel. = kolikor: kolikanj je duš, tolikanj je milosti božjih, Jsvkr.

kolikěr, adj. wie vielerlei?

kolikěren, rna, adj. wie vielsach?

kolikěrnat, adj. wie vielsach?

kōliki, pron. interr. der wievielte? Jan.; koliki dan je danes? C.

kōlikič, adv. zum wievieltenmale? Mur.

kōliknat, adj. wie vielfältig? Met.

kolikǒča, f. die Quantität, C., kajk.-Valj.(Rad).

kólikočas, adv. = kolikokrat, C.

kolikogùb, gùba, adj. wie vielfältig? Cig.

kólikokrat, adv. wie oft?

kólikokraten, tna, adj. wie oftmałig?

kōlikor, pron. rel. wie (so) viel; (z rodilnikom) wie (so) viele; kolikor je mogoče, so viel alš möglich; kolikor glav, toliko misli, Cig.; k. koli, k. si bodi, soviel nur immer, wie viel immer; kolikor — toliko, je — desto; kolikor toliko, immerhin eine gewisse Quantität (wenn auch eine geringe); dal ti bom kolikor toliko; k. me je, k. me je pod klobukom, so groß ich hin, Jan.; k. jaz vem, meines Wissens; k. pomnim, so weit ich mich erinnere; — infoserne, Cig., Jan., nk.; le Bogu posveči človek, kolikor svetu odmrje, je pravi dar, Burg.

kōlikorkrat, adv. rel. so oft; k. koli, so oft auch.

kōlikoršen, šna, adj. pogl. kolikršen.

kólikōst, f. die Quantität, die Größe, Cig., Jan., Cig.(T.); k. sile, Sen (Fiž.).

kólikošen, šna, adj. pogl. kolikšen.

kólikotěri, adj. = koliki, kateri, der wievielte? Mur., C.

kolikovřsten, stna, adj. wie vielerlei? Cig.

kólikrat, adv. = kolikokrat, Cig., Jan., Levst. (Sl. Spr.).

kōlikršen, šna, adj. wie (so) groß (relat.); tolik (tolikšen) je, kolikršen mora biti.

kólikšen, šna, adj. wie groß?: kolikšne velikosti? DZ.; s kolikšno muko! Levst.(Nauk).

kolína, f. 1) das Schlachten eines Hausthiereš, bes. eines Schweines, Danj.-Mik., Levst. (Zb. sp.), SI Gor., Kor.; prasiči bodo to jesen za kolino in prodajo, Jurč.; — 2) das Geschlachtete, C., M.; ste li koline meni darovali? Jap. (Sv. p.); žemu je meni tolikanj vaših kolin? Škrinj.; — nav. pl. koline, das Geschenk an Fleisch und Würsten von einem für das Haus geschlachten Schweine u. dgl.; — pl. koline, der auf das Schlachten folgende Schmaus; na k. povabiti; — 3) kolina, die mit Brei und Blut gefüllte Wurst, Mur., vžhŠt.

kolínec, nca, m. = kolinjak, C.

kolíniti, řinm, vb. impf. mit dem Schweine-schlachten und Bereiten der Würste beschäftigt sein, Pjk. (Črt.); včeraj smo kolinili, SI Gor.

kolínjak, m. das Wagengeleise, die Radspur, Mur.-Cig.; = kolovoz, der durch ein Geleise kenntlich gemachte Weg, C.

kolír, m. = koler, Zora, Št.

kolíšče, n. die Pfahlrije, das Pfahlwerk, Jarn., Mur., Cig., Jan.

kolíšenica, f. eine Umzäunung mit Pallisaden, Cig.

kolítev, tve, f. das Bepfählen, das Bestecken (ž. B. der Weingärten), Z., jvžhŠt.

kólití, kólim, vb. impf. pfählen, Pfähle stecken, Cig.; okopali smo ze, zdaj kolimo, ještě s find wir mit dem Bestecken (des Weingartens) beschäftigt, jvžhŠt.; k. kaj, bepfählen, Mur., Cig., Jan.; k. vinograd, jez, Cig.; — tudi: kolíti, Št.

kolízija, f. strnjenje nasprotij, die Collision, Cig.(T.).

koljáč, m. = količ 2), der Bestecker, Dol.

koljáda, f. = kolada, die Bieſtmilch (iz furl. caglade), Štrek. (Arch.).

kólje, n. coll. die Pfähle, die Stecken; die Wein-gartenpfähle; sto mer kolja; — das Pfahlwerk, Cig., Jan., Cig.(T.).

kóljeneč, nca, m. die Steceniſſole, C., Z.

kóljenik, m. = koljenec, Mariborska ok.-C.

kóljenje, n. das Pfählen, Cig., M., jvžhŠt.

kółk, kólka, m. 1) die Hüfte, das Hüftbein; bolezen v kolkih, Cv.; kolka vzdigovati in spuščati, die Hüften heben und senken, Telov.; klobuk svoj mu (suhemu konju) lahko obesiš na kolk, SlN.; — 2) der Zelſenvorsprung, Cig.; — die Klippe, C.; — die Koppe eines Bergeš, (kok) V.-Cig.; — der Hügel, Rež.-C.; — 3) der oberſte Weinpfeſriegel, C.; — der große Thorriegel, Savinska dol.-C.; — 4) der Kegel, M.; kolke podirati, Št.-Cig.; — 5) die Radſpeiche, Z.; — 6) das Häkchen am Flügel der Spinnradſpule, C.; — 7) der Pſeil, Cig.

kólke, f. pl. das Werg, Caf(Vest. I. 4.; kuke, Cig.)

kółkov, adj. Hüſt.; kolkov sklep, das Hüſtgeſenk, Cig.

kolkoválo, n. die Stempelpresse, C.

kolkováti, újem, vb. impf. stempeln, Cig., Jan., nk.; — prim kolek.

kolkovávec, vca, m. der Stempler, Jan.

kółkoven, vna, adj. Stempelč: kolkovni urad, das Stempelamt, Jan.

1. kółkovina, f. slabše predivo, katerega se še nekoliko pazdirja drži, Dol.; — prim. kolke.

2. kółkovína, f. die Stempelgebür, Jan., C.

kółkůn, m. der Zapfen, Vrtov.(Vin.).

kólmež, m. der Kalmus (acorus calamus), Cig., Jan., Tuš. (R.); — psovka sitnemu otroku, Polj.

kólnenje, n. = kletje, Krelj-Mik.

kołníca, f. 1) der Wagenſchoppen, Cig., Jan., C., DZ., Notr.; — kólnica, Valj. (Rad), Rib.-M.; — 2) das Wagenbrett, ogr.-C.; — kolníce, ein Wagen mit solchen Bretern, zum Verführen des Düngers, Dol.; — 3) = kolnik, kolinjak, C., Koborid (Goriš.). - Strek. (Let.); čerez kolnice bezati, über Hals und Kopf stiehen, V.-Cig.

kolník — kolobáren

— 425 —

kolobáric — kolomaznína

kolník, m. kolovozna pot, der Fahrlweg, Cig.,
ogr.-C., Gor., Dol., Kobotid-Erj.(Torb.); k.
ali kolovoz, Hip.(Orb.); der Waldweg, C.;
s kolnika zavoziti, = vom rechten Wege ab-
kommen, Glas.

kolǒ, ésa (-ésa, Dol.), u. 1) das Rad: mlinsko kolo;
mlin na tri kolesa; grebenasto k., das Kamm-
rad, Jan.(H.); palčno k., das Kronrad, Jan.
(H.); črepalno, zajemalno k., das Schöpfrad,
DZ.; samotežno k., das Tretrad, Cig., DZ.,
= stopnjato k., Sen. (Fiz.); gonilno k., das
Triebrad, Cig.; k. kretalo, das Kraftrad, k.
vodilo, das Leitrad, Cig.(T.); k. zaseguje v
k., ein Rad greift ins andere, Cig.; v kolo
plesti koga, rädertn, Meg., Trub. (Post.); s
kolesom treti, rädern: Da so me s kolesom
trli, Oh s kolesom železnim, Npes.-K.; —
2) = kolovrat, BlKr.; — 3) ein rad= oder
ringsörmiger Gegenstand, Cig.; — der Hof
um den Mond, Cig.; — 4) das Kreis; v
kolo teči, im Kreise herumlaufen, Z.; tre-
bušno ročno k., die Bauch-, Armwelle, Telov.;
k. točiti, ein Rad schlagen, Levst. (Rok.); —
5) der Kolo-Tanz: k. plesati, k.igrati, LjZv.;
(hs.); — kolǒ, g. kóla, Notr.-Erj.(Torb.);
(na oseh) kola („kula“) teko, Dict.; — 6)
pl. kóla, der vierrädrige Bauernwagen, Dict.,
Mur., Cig., Jan., Boh., Dalm., vzh.St., ogr.-
Valj.(Rad); sila kola lomi, Roth bricht Eißen;
— das Sternbild des großen Bären, Cig.,
Dalm.; —nebeška kola Dobroradova (ozvez-
dje), Valj.(Glas. 1867. 251.); — križevata
kola, der Blockwagen mit unbeschlagenen Häu-
dern, deren Speichen durch kreuzförmige Blöcke
erseßt sind, Cig.; tudi samo: kola, Notr.

kolobántati, am, vb. impf. = kolobitati, Ge-
räusch machen, C.

kolobár, ára, (árja), m. 1) der Kreisring, der Kreis; narediti k., einen Kreis bilden, Cig.; če se sumnji, da vedomec v katero hišo prihaja, napravi se na tleh krog ali „kolobar“, Tržaška ok.-LjZv.; — der Hof um den Mond oder die Sonne, Cig.(T.); če ima luna kolobar, bo kmalu dež, Kr.; — der Ring, der Reif, C.; voščeni k., freisrunder Wachsstock, ogr.-C.; runde Scheibe, Jan., C.; die Scheibe der Spule, das Spulrad, C.; — der Radmantel, Jan.(H.); — 2) der Umlauf, die Periode, der Turnus, Cig., C.; po kolobarju, turnušweise, DZ.; = na kolobar, Cig.; die Fruchtwechselwirkung, Cig., Z.; v kolobarju kmetovati = kolobariti, Vrtov.(Km. k.); — der Cyclus: solnčni k. (astr.), Cig.(T.); — grešni k. (circulus vitiosus), Cig.(T.).

kolobárast, adj. kreisförmig, Zora.

kolobárčast, adj. ringartig, Jan. (H.).

kolobárček, čka, m. dem. kolobarec; kleiner
Kreisring.

kolobárec, rca, m. dem. kolobar; kleiner Kreis;
der Ring, C.; kača v k. zvita, C.; k. žice,
ein Bund Draht, Zora.

kolobären, rna, adj. 1) Kreis-, freisförmig,
Cig.; — 2) turnušartiq: kolobárno gospo-
darstvo, die Wechselwirtschaft, Jan.

kolobáric, m. = kolobarec, Habd.-Mik.

kolobarítev, tve, f. = kolobarjenje, Jan.

kolobáriti, árim, vb. impf. 1) freisen: kragulj kolobari po zraku, BlKr.; — 2) bei der Getreidesaat der Felder wechseln, Cig., C.; ako met na svojih njivah pridelke menjuje, tako da n. pr. prvo leto seje pšenico, drugo ječmen, tretje deteljo, četrto korun in potem znovič od kraja pšenico, ječmen itd., imenuje se to: kolobariti, Vrtov.(Km. k.).

kolobárjenje, n. 1) das Kreisen; — 2) der
Kreislauf, der Turnus, Cig., Jan., C.; —
die Wechselwirtschaft, Cig., Jan., Vrtov.(Km.
k.).

kolobárnica, f. kolobarnice, strahlblütige Pflan-
zent (corymbiferae), Jan., Cig.(T.), Tuš.(R.).

kolobárnik, m. kolobarniki, Ringelwürmer
(annulata), Cig.(T.), Erj.(Ž.).

kolobároma, adv. im Kreise herum, C.

kolobárski, adj. Ring=: kolobarske gore, Ring=
gebirge (am Mond), Cig.(T.).

kolobéncati se, am se, vb. impf. sich wälzen,
Npes.-Vrač.

kolobéncati, am, vb. impf. ein Rad schlagen,
1.-Cig.

kolobénec, nca, m. das von einem Menschen
geschlagene Rad, 1.-Cig., Jan.

kolobintati, am, vb. impf. 1) herumwälzen, k.
se, sich herumwälzen, ogr.-C.; — 2) = ko-
lobitati 2), C.

kolobítati, am, vb. impf. 1) sich drehen, M.;
— 2) strampfen, C.; polfern, Geräusch nia-
chen: kolobita, ktor škrinje vozi, C.; einher-
stolpern, C.

kolobécija, f. 1) das wirre Durcheinander, der
Wirrwarr, das Chaos; — 2) das Schlaraffen-
land, Kr.-Valj.(Rad).

kolobójtati se, am se, vb. impf. sich ringeln,
Bes.

kolódij, m. neka tekočina, das Collodium.

kolodriš, m. C., pogl. kolodrs.

kolodrš, drša, m. das Wagengeleife, SlN.

kolodvór, dvóra, m. der Bahnhof, Cig., Jan., nk.

kolodvórec, rca, m. der am Bahnhofe Be-
schäftigte, der Bahnhöfler, C.

kolodvórski, adj. Bahnhof=: kolodvorska po-
slopja, nk.

kolofón, m. = kolofonij, Cig.(T.).

kolofónij, m. das Geigenharz, das Colophonium.

kolofonit, m. kolofoniju podoben granat, der
Colophonit, Cig.(T.).

kolovkvinta, f. die Koloquinte (cucumis colo-
cynthis), C., Tuš. (B.).

kôloma, adv. herum: tam koloma, dort herum, C.

kolomajsati se, am se, vb. impf. herumwezen,
Cig., M.

kolomást, f. die Wagenschmiere, Mur., Mik.,
Jarn.(Sadj.).

kolomáz, máza, m. = kolomast, Habd., Cig.,
Jan., C., Valj.(Rad).

kolomázar, arja, m. der Wagenschmierhändler,
Jan.(H.).

kolomáznica, f. der Wagenschmierbehälter,
Cig., C.

kolomaznína, f. das Wagenschmiergeld, Cig.

kolomèr — kolováti

— 426 —

koloviž — kolovratov

kolomèr, méra, m. 1) der Zirkel, Cig., C., Mik.; — 2) = kolomera, Cig., C., Mik.

koloméra, f. papierenes Muster (der Schneider) zum Zuschneiden, Cig., Zgd.

koloměriti, měrim. vb. impf. zirkeln, C.

kolomija, f. das Wagengeleise, Cig., vžhŠt.-C.

kolomijnica, f. das Radgeleisewasser, vžhŠt.-C.

kolomón, m. „kolomonov žegen“, neka čarovniška knjižica; (s tistim kolomonom ljudi slepariti, Zv.).

kolón, m. „koloni niso lastniki zemljišč, ampak za to, da jih obdelujejo, imajo določen del pridelka, Prim.; — it. colono.

kolóna, f. vrsta, razpredelek, stolpec, die Colonne.

kolonijālen, lna, adj. Colonial: kolonijalno blago, Jan., Cig.(T.).

kolóp, m. der Galopp; v k. teči; — iz nem.

kolör, m. eine Art Mantel, Mur., vžhŠt.-C.

kolőra, f. der Schubkarren, Dol.-Cig.; — pogl. karola.

koloratūra, f. umetno okraševanje melodij pri petju, die Coloratur, Cig., Jan.

kolorit, m. ubrane barve, barvitost, das Cororit, Cig.(T.).

koloríža, f. = kolomija, C.

kolós, m. velikanski kip, der Kolosš, Cig., Jan.

kolosālen, lna, adj. velikanski, kolossal, Cig., Jan., Cig.(T.), nk.

kolosék, séka, m. der Weingartsfteckenschlag, Rebenpfähle lieferndes Gehöß, Habd.-Mik., Jan., Cig.(T.), C., Svet.(Rok.), jvžhŠt.

kolospěv, spěva, m. der Rundgefang, nk.

kolóšna, f. eine Art Schuh, die „Galošche“, C., Gor.

kolotáč, táča, m. 1) das Rad, der Kreis, ogr.-C.; — 2) der Bereich: v kolotaču avstrijske cesarjevine, SIN.; bil je šaljiv, pa v kolotaču dostojnosti, SIN.

kolotěč, téča, m. = koloteča: kamenja nasuti po kolotečih, jvžhŠt.

kolotěča, f. die Radipur, das Wagengeleise, Mur., Cig., Jan., C.

kolotěčina, f. 1) = koloteča, Cig., Jan., Cig. (T.), BlKr.; preseke, steze in kolotečine, LjZv.; — 2) der Radkranz, Hip.(Orb.).

kolotěčnica, f. neka krivulja, die Cycloide, h. t.-Cig (T.).

kolotěčnik, m. = kolotečina 1), C.

kolotěk, téka, m. die Rotation, Jan.; — 2) = koloteča, Cig., SIN.

kolotóčen, čna, adj. rollend: kolotočno blago, das rollende Material (z. B. der Eisenbahn), Cig. (T.); kolotočna vožnja, die Rollfuhr, DZ.

kolotòk, tóka, m. 1) der Mühllauf, C.; — 2) = kolotek 2), Bes.

kolotūra, f. = škripec, die Rolle, Cig. (T.), DZ.; — hs.

kolotůrnik, m. = škripci, der Flaschenzug, Cig.(T.), DZ.; — prim. kolotura.

kolovânje, n. der Umlauf: k. denarja, DZ.

kolováti, šjem, vb. impf. sich in Umlauf befinden, circulieren, DZ.

koloviž, víža, m. die Schneckenwindung, der Schneckengang, Cig., Sol.

kolovje, n. coll. = kolje, Pfähle, Bes.; das Pfahlwerf, Cig.

kolóvnica, f. 1) die Radstube (mont.), 1'-Cig.; — 2) das Fahrgeleise, Cig.; ërez vse kolovnice dirjati, über Halß und Kopf rennen, 1'-Cig.

kolovóden, dna, adj. ktor kolo vodi, ali sploh kaj vodi, anführend, Levst.(Zb. sp.).

kolovódja, m. der Reigenführer, Cig.; — der Rädelführer, der Anführer, Jan., nk.

kolovôdnik, m. der Reigenführer, Cig.(T.).

kolovôdstvo, u. die Führung, die Leitung, C.

kolovóz, vóza, m. 1) die Radipur, das Wagengeleise, Mur., Cig., Jan., Cig.(T.), C., Štrek.; — 2) der durch öfteres Fahren gemachte Fahrtweg, Dict., Mur., Cig., Jan., C., Levst.(Cest.), Št.; po cestah in kolovozih, jvžhŠt.

kolovózen, zna, adj. fahrwegmäßig: kolovozna pot, = kolovoz 2), C.; mala cesta ali bolje kolovozna pot, Jurč.

kolovozína, f. kolovozna pot: stare kolovozine, Jurč.

kolovóznica, f. 1) das Fahrgeleise, Jan.; — der Fahrtweg, Jan.; — po kolovoznici življenja, SIN.; — 2) das im Geleise sich melinde Wasser, Z.

kolovóznik, m. = kolovozna pot, Cig., Jan., Nov; poljski in gozdni kolovozniki, Levst. (Nauk).

kolovožnják, m. der Monat August, C.

kolóvrat, m. 1) das Spinnrad; — lončarski k., die Drehschleihe des Töpfers, Cig., Rib.-Erj.(Torb.); — električni k., die Elektrifizermaschine, Cig., C., Vest., Sen. (Fiz.); — das Spulrad des Weber's, Bolc.-Erj.(Torb.); — das Ziehrad, mit welchem bei einer Pansternühle das Rad in die Höhe gezogen und niedergelassen wird, 1'-Cig.; — die Haspel, die Winde sammt dem Gestell, Frey.(Rok.); — priprava zadaj pri senenem vozu, da se žrd pritegne, Erj.(Torb.); — 2) psovka za nerodnega človeka, jvžhŠt.

kolóvratar, rja, m. der Spinnradmacher, Mur., Cig., LjZv.

kolóvratec, tca, m. dem. kolovrat; 1) kleines Spinnrad; — 2) die Wolfsmilch (euphorbia) C.

kolóvratek, tka, m. dem kolovrat.

kolóvraten, tna, adj. 1) zum Spinnrad gehörig; — 2) kolovráten, rotatorisch, rotativ, Cig.(T.), DZ.; — 3) schwärmerisch: kolovratna fantazija, Zv.

kolóvratič, m. kleines Spinnrad, Cig.

kolovrátiti, átim, vb. impf. 1) im Kreislauf begriffen sein: voda neprestano kolovrati, Erj. (Min.); — 2) Umwege machen, C.; — sich herumtreiben, herumchwärmen; kod si kolovratil vso noč? jvžhŠt.; mnogo let je kolovratil po svetu, LjZv.; schlendern, Z.; stoj no! kam pa kolovratiš? Jurč.; — Unordnung stiften, C.

kolóvratov, adj. zum Spinnrad gehörig: kolovratovo vreteno, Levst.(Zb. sp.).

kolovrt — komárec

— 427 —

komáriti — kómin

kolovrt, vrta, m. der Taumel= oder Drehkäfer
(gyrinus natator), Erj. (Ž.).

kolovřta, f. der Wagnerstuhl, Vreme - Erj.
(Torb.).

kolóvski, adv. durcheinander, im Wirrwar:
vse je šlo k., Tolm.-Štrek. (Let.).

kółp, m. = kolk, Meg.-C.

kolščica, f. weißer Mangold, die Runkefrübe,
I.-Cig.; laška velika repa ali kolščica, Dict.

kółter, tra, m. eine geſtepte Bettdecke; —prim.
srvn. kolter, kulter, it. coltre.

kółtra, f. = kolter, C.

kółtre, m. dem. kolter.

kôłtrnica, f. die Heſtnadel, C.

kolünder, dra, m. eine Art Nothrad am Wagen,
nad Mariborom-C.

kolúra, f. = kolora, Cig.

kolúrati, ûram, vb. impf. karren, Cig.

kolút, m. eine runde Scheibe, Cig. (T.), DZ.;
obdoyni k., die Pufferscheibe (am Eisenbahn=
wagen), DZ.; — der Ring, Cig. (T.), nk.;
— hs.

kolútast, adj. Scheibenförmig, Cig. (T.).

kolútec, tca, m. dem. kolut, kleine runde Scheibe,
DZ.

kolutnják, m. die Ringeleidechse, kolutnjaki
(annulati), Cig. (T.), Erj. (Ž.).

kom, m. der Widerriſt, Cig., C., Strp.; —prim.
nem. Kamm?

komâd, m. = kos, das Stück, nk.; — prim.
hs. komad, stsl. komatъ iz gr. κομμάτιον,
Mik. (Et.).

komâdič, m. dem. komad, nk.

kômaj, adv. 1) kaum; — 2) = prav, redht,
Met.; komaj vam je, Burg.; komaj ji je;
zakaj se ni varovala? Jsvkr.

komajsati se, am se, vb. impf. sich herum=
balgen, Cig., Polj.

komandér, rja, m. zapovednik, tudi: druge
stopnje odlikovanec pri nekaterih zaslužnih
redih, der Commandeur, Jan.

komandérski, adj. Commandeur: k. križ, Jan.

komár, rja, m. 1) die Mücke, die Gelse; na-
vadni k., die gemeine Stechmücke oder Schnacke
(culex pipiens); banatski ali golubaški k.,
die Hollubaßer Fliege (simulia maculata),
senožetni k., die Wiesenschnacke (tipula pra-
tensisi), Erj. (Ž.); — 2) der beim Kartenſpiel
zuſieht, LjZv., Kr.

komára, f. ime črni kravi, kajk.-Valj. (Rad).

komárati, am, vb. impf. 1) krabbeln, po vse
štirih k., auf allen vieren herumkriechen, Mur.,
Cig., Jan., C., Polj.; mühsam herumschleichen,
C.; — 2) sich rühren, arbeiten, sich abmühen:
komaraj, in Bog ti bo pomagal, Slom., Svet.
(Rok.).

komárča, f. der Klumpſuß, Kr.-Valj. (Rad).

komárčast, adj. klumpfüßig: k. konj, Z.

komárče, eta, n. daž junge Müchchen: Prišel
je komar s komarčeti, Npes.-K.

1. komárček, čka, m. dem. komarec.

2. komárček, čka, m. = komorač, Jan., Tuš.
(R.).

komárec, rca, m. dem. komar, Jan.

komáriti, árim, vb. impf. 1) = komarati, Jan.;
delal in komaril je okrog svoje hiše, Vrt.;
— 2) ubožno in slabo živeti, Tolm. - Erj.
(Torb.); — 3) beim Kartenspiel zuſehen, Lj-
Zv., Kr.

komárjevec, vca, m. die Ragwurz (ophrys),
Medv. (Rok.).

komárnica, f. pastirska koča v senožetih gor-
skih, Krn-Erj. (Torb.).

komárnik, m. das Neß zur Abwehr der Mücken,
Fliegen u. dgl., Mur.

komároma, adv. auf allen vieren gehend, Mur.

komášna, f. die Gamaſche; — krompir v ko-
mašnah. Erdäpſel im Schlaſrock, Zora.

komât, m. = homot, das Kummet; —iz nem;
prim. srvn. komat, Levst. (Rok.).

komatár, rja, m. 1) der Kummetmacher, Dict.;
— 2) die größte Art Hummel, Gor.; — 3)
komátar, die Ringdrossel (turdus torquatus),
Cig., Valj. (Rad).

komatáti, ám, vb. impf. k. konja, dem Pferde
daš Kummet anlegen, Valj. (Rad).

kômba, f. 1) kamba, Rihenberk-Erj. (Torb.);
— 2) die Kuppel, Navr. (Let.); — prim. hs.
kuba, Kuppel.

kômbelj, blja (beljna), m. = kembelj, utež
pri tehtnici, Z., Valj. (Rad), KrGora.

kombinácija, f. sestava (math.), Cel. (Ar.); —
sklepanje, die Combination, Cig. (T.); po kom-
binacijah (sklepanju) kaj najti, etwas combi-
nieren, Cig. (T.).

kombinováti, újem, vb. impf. combinieren,
Cig. (T.), Cel. (Ar.).

kômbljec, bljeca (beljca), m. dem. kombelj,
Valj. (Rad).

kome, eta, m. = kum, boter, BIKr.

komédija, f. 1) vesela igra, die Komödie; —
2) Poffen; to je komedija!

komedijánt, m. der Komödiant.

komedijantka, f. die Komödiantin, Cig.

komedijáš, m. der Komödiant, Mur.

komedijepîsec, sca, m. der Komödiendichter,
Cig. (T.).

komelica, f. = gomilica, Jan.; komelice =
gomilice, Josch.

kômen, m. 1) der Kamin, Jan.; — 2) der
Feue: herd, Mur., Cig., Jan., SIN., Pjk. (Črt.),
vzhŠt.; — 3) ein Vorsprung beim Offen, auf
welchem die Kinder zu fügen pflegen, um sich
zu wärmen, BIKr.

komênda, f. die Ordenspfründe, die Com-
mende, Cig.

komenjáča, f. der Herdesſen, C., Mik., Valj.
(Rad), vzhŠt.

komêndnik, m. der Vorſteher einer Commende,
der Comthur, Cig., Jan.

kômensčnica, f. = komenčača, C.

komentār, rja, m. razlaga, der Commentar.

komentārij, m. = komentar, Cig. (T.).

komēt, m. repata zvezda, der Komet.

kômičen, čna, adj. komisch, Cig., Jan., Cig.
(T.), nk.

kômik, m. der Komíker, nk.

kômika, f. die Komík, Cig. (T.).

kômin, m. = komen, Mik.

komīs — kompa

— 428 —

kompākten — koncēntričen

komīs, m. das Comuntiſsbröt, Z., Ljublj.

komisār, rja, m. neka vrsta uradnikov, tudi:
poverjenik, der Commissār; okrajni, policijski,
finančni k.

komisārstvō, n. das Commissariat, Cig., Jan.

komisīja, f. 1) navod, poverjenstvo, die Com-
mission; — 2) nekdaj: die Bezirksbehörde;
oče župan pridejo neki dan klavrni iz ko-
misije, Erj. (Izb. sp.); bil je skoraj vedno
na poti: zdaj v komisijo, zdaj v kresijo, Str.

komisijski, adj. h komisiji spadajoč.

komīzg, m. das einmalige Zucken mit der Achsel,
Jan.

komízgati, am, vb. impf. die Achsel zucken,
Jan.; na vse le kratko odgovarjaš, ali pa
z ramo komizgaš, Glas.

kómnata, f. = čumnata, kemenata, Cig., Jan.

komōł, adj. 1) hórnetloš, („komul“) C.; —
2) in Trauerkleidung: hči obrobljena ali
komola („komula“) hodi po materi, Guts.;
— prim. rus. komolyj, hórnerłoš, stvn. ha-
mal, mutilus, C.

komōłcati, am, vb. impf. mit den Achseln
zucken, Jan.

komōłčen, čna, adj. Ellbogen-; komolčna žila,
die Ellbogenader, Cig.

komōſec, ica, m. 1) der Ellbogen; s komol-
cem koga suniti; — der Theil des Armes
von dessen mittlerem Gelenke bis zur Hand
wurzel, Cig.; als Längenmaß, = laket, C.;
= ein einhalb Fuß, Z.; šestdeset komolcev
dolg, Dalm.; — v komolce so si, sie sind
sehr verträglich, Notr. - Cig.; do komolca
biti komu prijatelj: sehr befreundet feiu, nk.;
— 2) der Bug (bei Thieren), Cig.; zadnji
k., das Sprunggelenk, C.; — 3) das Band
(bei den Zimmerleuten), Cig.; — 4) der Hügel,
ogr.-M., C.; po solnčnih komolcih, Ahac.

komónika, f. der Beifuß (artemisia), Valj.
(Rad.), Mik. (Et.).

komónjica, f. = komonika, C.

komōra, f. die Kummer, kajk. - Valj.(Rad);
(als Behörde), Habd.-Mik., Cig. (T.); višja
računska k., die Sberrechnungskammer, DZ.;
/nav. kōmora).

komorāč, m. 1) der Fenchel (foeniculum offi-
cinale), Cig., Jan., C.; Jej, jej komorač, Da
te ne pikne pisan kač, Dolenji Kras-Erj.
(Torb.).

komorāčev, adj. Fenchel: komoračevo seme,
Pjk. (Črt.).

komorāčevlje, n. das Stefenkrant (ferulago
galbanifera), Škrbina(Kras-Erj. (Torb.).

komorāčnica, f. das Fenchelwasser, Cig.

komorāčnik, m. der Fenchelwein, Cig.

komoríka, f. die Steinlinde (phillyrea media),
Lošinj-Erj. (Torb.), (hs.); — divja k., die
Kermeseiche (quercus coccifera), Medv. (Rok.).

kômornik, m. der Kämmerer, nk.; komôrnik,
ogr.-Valj.(Rad).

kômorništvō, n. die Kämmerervürde, nk.

komp, m. das Müßl Schiff, vzhŠt.-C.; — prim.
nem. der Kumpf, Kumpen = etwas Ver-
tieſtes, C.

kompa, f. die Fähre, C.

kompākten, tna, adj. jednat, compact, Cig.
(T.).

kompanīja, f. oddelek vojaštva, stotnija, die
Compagnie.

kompanijski, adj. Compagnie-; k. poveljnik.

komparativ, m. primerjalnik, der Compa-
rativ (gramm.).

kompās, m. severnica, der Compasš, Cig.,
Jan., Cig.(T.).

kompāsnik, m. die Compasšbüchse, Cig.(T.).

kompāsovnik, m. = kompasnik, Cig.(T.).

1. kómpati, pam, pljem, vb. impf. = klopo-
tati, C.

2. kómpati, pam, pljem, vb. impf. = kopati,
baden, GBrda.

kompāva, f. die ſtengelſloſe Eberwurz (carlina
acaulis), Cig., Jan., Tuš.(R.); tudi: kóm-
pava, Kr.-Valj.(Rad); — kompāva = ko-
stanjeva ježica, Tolm.-Štrek. (Let.); — prim,
popava.

kômpec, pca, m. = klopotec; ſchlechtes Į,
Sv. Jakob na Savi-Erj. (Torb.).

kômper, rja, m. = srakoper; veliki in mali
k., Bolc-Erj.(Torb.).

kômperica, f. = komper, Staro Sedlo-Erj.
(Torb.).

1. kompēta, f. ein zänkijes Weiß, C.

2. kompēta, f. = kopeta, Ig(Dol.).

kompetáti, etâm, ččem, vb. impf. zanken,
murren, C.

kompléksija, f. die Zusammenfassung, die Com-
plektion (math.), Cig.(T.), Cel.(Ar.).

komplikácija, f. die Verwickelung, die Com-
plication (phil.), Cig.(T.).

kômplje, pelj, f. pl. die ſeffel, C.; v komplje
mu deno roke, Levst.(Rok.); — prim. lat.
compes, ſeffel. (?)

kômpolja, f. 1), Jan.; nav. pl. kompolje, die
Hochebene, Cig., C.

kômrica, f. neka necepljena hruška, Mari-
borska ok.-Erj.(Torb.).

kompor, m. die Braunwurz (scrophularia),
Medv.(Rok.), Tuš.(Št. l. č.).

kompöt, m. zavarjeno sadje, das Compot.

komtūr, m. = komendnik, der Comthur.

1. komûn, m. eine Vertiefung im Wasser, Mur.,
Met., Štanga(Gor.)-Valj.(Rad); — prim.
tolmun.

2. komûn, m. 1) die Commune, die Gemeinde,
Cig., Jan., C.; — 2) der Gemeindeplag, der
Marktplag, BlKr.-M.; — prim. it il co-
mune, die Gemeinde.

komunikácija, f. občevanje, die Communiz-
cation, nk.

komus, m. der Bullenbeißer, vzhŠt.-Let. 1871.
182.

komúza, f. slab klobuk, DSv.

konáti, ám, vb. pf. endigen: = do kraja do-
tirati, Nov.; pravdo k., schlichten, C.

kóncelj, clja (celjna), m. entfernter Maiš-
kolben, C.; — prim. 1. kocelj 1).

koncentrácija, f. usredba, die Concentration,
Cig.(T.).

koncēntričen, čna, adj. sosreden, istosreden,
concentrīſch, Cig.(T.), Cel.(Geom.).

končet — končeváti

— 420 —

končevávec — kónc

končěpt, m. osnutek spisa, das Concept, Jan.,
Cig.(T.).

končěpten, tna, adj. Conceptz̄, Jan.

končěrt, m. glasbena produkcija, das Concert.

končěrten, tna, adj. Concertz̄.

koncertováti, ûjem, vb. impf. ein Concert,
Concerte geben, concertieren, nk.

končěsija, f. pripust, dovolitev, die Conces-
jion, DZ., nk.

koncipient, m. der Entwerfer (3. B. von Ul-
funden), der Concipient

koncipist, m. der Conceptsbeamte, der Conci-
pist, Cig., Jan.

koncljáti, âm, vb. impf. hin und her reißen,
Tržič-Strek. (LjZv.); — prim. kanclati se.

koncljanje, n. die Balgerei, Tržič-Strek.
(LjZv.).

končaj, m. 1) = pika, der Schlußpunkt, Cig.;
— 2) = končnica, die Endung, Jan.

končán, ána, m. = končar: gornji in spod-
nji končani, Zv.

končânje, n. die Beendigung; — die Vertil-
gung, die Vernichtung, Mur., Cig.

končár, rja, m. der am Ende eines Dorfes,
Marktflecken's Wöhnende, ogr.-C.; ene vasi
zgoranji in spodnji končarji, ogr.-Valj.(Rad)
kónčast, adj. zwirnartig, Cig.

končátelj, m. der Beendiger, Sol.

končáti, âm, vb. pf. 1) beenden: pravda je
bila z lepo končana, wurde gütlich beigelegt,
Cig.; — k. se, enden, ein Ende nehten;
kako se je končala pravda? — 2) zugrunde
richten; pijančevanje ga je končalo; — z de-
lom se k., sich zu Tod arbeiten, Cig.; sam
se je končal, er hat Hand an sich selbst ge-
legt; — končaj ga! daßs iht doch! M; kon-
čana reč! eine verzweifelte, arge Sache, V.-
Cig.

končáva, f. 1) die Beendigung, das Ende, C.;
— 2) die Zugunterrichtung, C.

končávati, am, vb. impf. ad končati; 1) be-
enden, M., Z.; schließen, Cig.; Nemec govor
končava z glagolom, Levst.(Zb. sp.); — k.
se, enden, Jan.; — 2) vernichten: lažnike
končavaš, Dalm.; končavaš te, kateri lažejo,
Trub.

končávec, vca, m. 1) der Beendiger, Dalm.,
— 2) der Bernichter: angel k., Dalm.

konče, adv. = konči, C., Mik.

kónček, čka, m. 1) das Endchen, das End-
stückchen (eines Fadens, einer Kerze u. dgl.);
konček motvoza, sveče; — 2) der Faden,
Levst.(Zb. sp.).

kónčema, adv. = konči, St.-Cig., Jan., Bcs.,
I'est. (I. 6.).

kónčen, čna, adj. 1) End-, Schluss-, Mur., Cig.,
Jan., nk.; kónčni zlog, die Endstilbe, Mur.,
Cig.; končna brzina, die Endgeschwindigkeit,
Cig.(T.); — schließlich, nk.; endgiltig, nk.;
— 2) endlich, Mur., Cig., Jan., Cel.(Ar.).

končěn, adj. zwirnen, Cig., Jan.; končene
nogavice, BlKr.

končěnat, adj. = končen, Cig.

končeváti, ûjem, vb. impf. 1) im Beendigen
begriffen sein; k. se, enden, Jan.; — endi-

gen, ausgehen, Jan., nk.; — 2) zugrunde
richten.

končevávec, vca, m. der Bernichter, Cig.

kónčevje, n. coll. zwirn: pretrga vrvi, kakor
bi bilo končevje, Jurč.

kónči, adv. wenigstens, Mur., Jan., C., DZ.;
konči ti bi me naj pustil pri miru, BlKr.;
naj gre, konči bo mir, jvžhSt.

končica, f. das Schwartenbrett, C., Z.

kónčič, m. dem. konec; = konček 1).

končimar, adv. = končema, konči, ogr.-C.

končína, f. 1) der äußerste Theil einer Sache;
pl. končine, die Extremitäten, Jan., Cig.(T.);
k. prstov, die Fingerpißen, C.; — končine;
die Ausläufer, Cig.; die Grenzen, C., Nov.;
iz vseh krajev in končin, SLN.; — 2) der
Endpunkt, DZ.; — 3) die Endung, der Aus-
gang (gramm.), C.

končka, adv. = konči, C.

končki, adv. aufrecht, C.

končljiv, íva, adj. endlich, vergänglich, Cig.
(T.), Krelj-M.

končljivost, f. die Endlichkeit, Cig.(T.).

kónčnat, adj. zwirnen, Jan.(H.).

končníca, f. das Endtheil (einer Sache: 3. B.
das Webertrumm), Cig., das End- oder Fuß-
brett eines Bettes, Cig.; das Endbrett am
Bienenstof, Valj.(Rad), Navr.(Sp.); prednja,
zadnja k., Gol.; — die Endung, der Wort-
ausgang, Cig., Jan., Cig.(T.); — = konč-
nik 1), Jan.; — tudi: kónčnica, Valj.(Rad).

kónčnik, m. 1) der Afterdarm, der Mastdarm,
Cig.; — 2) = končnica, das Endbrett am
höfzernen Bienenstof, C., Tolm.-Strek. (Let.);
— 3) der Endlaut, Jan.(H.).

končnina, f. der schlechtere Tuchrand, die An-
schrote, Cig.

kónčnost, f. die Endlichkeit, Mur., Cig., nk.

kôndor, rja, m. der Condor (sarcorhamphus
gryphus), Cig., Jan., Erij.(Z.).

kôndrast, adj., C., pogl. kodrast.

kôndrav, adj., ogr.-C., pogl. kodrav.

kondrčija, f. = kodrčija (tudi kondrcija),
Lašče-Levst.(Rok.).

kondrovânje, n., ogr.-Mik., pogl. kodranje.

konduktér, rja, m. izprevodnik, der Con-
ducteur.

kondûktor, rja, m. der Conductor (an elektri-
schen Maschinen), Cig.

kóncé, nca, m. 1) das Neußerste eines Dinges,
daš Ende; sprednji, zadnji, zgornji, dolnji
k., das vordere, hintere, obere, untere Ende;
volkodlak je v sprednji konec volk, v zadnji
konec človek, LjZv.; prednji, zadnji k., das
Vorder-, Hintertheil; — die Spitze, k. prsta,
jezika; der Zipfel; — pl. konci, das Kopf-
holz, die Rüste (bei den Köhlern), V.-Cig.;
daš Trumm, das Zettelende (bei den We-
bern), Cig., Reststücke (vom Zeuge), Cig.;
sami konci so! Gor., jvzhSt.; — brez konca
in kraja, ohne Ende; — zlo smo si v konce,
wir sind einander abgeneigt, Cig., Z.; —
po koncu (konci), aufrecht; po koncu se
držati; lasje mu stoje, stopijo po koncu (zu
Berge); po koncu biti, sich aufbeſinden, nicht

kóncë - konicà

— 430 —

končast — konjáriti

im Bette liegen; na konec, auſreicht, C.; —
črez konec pasti, kopfüber fallen, C.; — na
konec mi je priſlo, ich erinnere mich, C.;
črez konec bežati, über Hals und Kopf flie-
hen, C.; — 2) der Anfang, od konca, an-
fangt, zu Anfang; od konca začeti, von
neuem beginnen; od konca do kraja (konca),
vom Anfang bis zum Ende, von A bis Z.;
nima ne konca ne kraja, ist unendlich, Cig.;
— 3) das Ende; do konca, bis zum Ende;
brez konca, ohne Ende; gänzlich, gründlich,
Cig., Jan., C.; do konca neznan, vollständig
unbekannt, Erj. (Torb.); do konca pretru-
gačiti, Levst. (Nauk.): do konca len, grund-
faul, Cig.; do konca kaj razumeti, etwas
aus dem Grunde verstehen, Cig.; vsaki reči
trdo do konca iti, jeder Sache auf den Grund
zu kommen fuchen, Ravn.; s konca, am Ende,
Z.; zum Beschluffe, Cig.; — die Beendigung,
der Schluss: tako stori, pa bo konec, mahe
eš so, und das Lied hat ein Ende, Cig.; pri
koncu biti, zu Ende sein; na koncu, zum
Beschluss, Cig.; na konec, zuletzt, C.; na
konec konca, zu allerlebt, ogr.-C.; — der
Außgang; kakšen konec bo to imelo? —
4) das Ende, die Bernichtung; k. sveta, der
Untergang der Welt; saj te ne bo k., es
kostet dich ja nicht den Kopf; ne bo vsega
k., če —, die Welt wird deshalb nicht zu-
grunde gehen, wenn —; ravno tak k. vas
bo, ihr werdet dasſelbe Ende nehmen, mesta
je bilo k., die Stadt ward zerſört, Ravn.-
Mik.; k. vzeti, jemati, ein Ende nehmen,
vergehen, zugrunde gehen; od suše vse ko-
nec jemlje, jvžh St.; od žalosti k. jemati,
vor Leid vergehen, Cig.; k. dati, zugrunde
richten, C.; — 5) der Zweck, das Ziel, Cig.,
Jan.; iz tega konca, in dieser Absicht, C.;
6) der Zwirn, Cig., Jan., BlKr.; klobko
domačega konca, Malhinje na Krasu- Erj.
(Torb.); pl. konci, der Zwirn, Mur., Cig.,
Met.

kóncë, praep. c. gen. am Ende; k. vasi; k.
jezika se rado opotikat, Npreg. - Jan. (Sl.);
konec oči te ne morem videti, ich kann dich
durchaus nicht leiden, Senočeče-Evj. (Torb.);
— prim. skonec.

konferënca, f. = konferencija.

konferëncija, f. posvetovanje, die Conferenz,
Cig.(T.).

konfigurácija, f. oblika, die Configuration
(geogr.), Cig.(T.).

konfin, m. die Grenze, C.; —prim. it. confine.

konfina, f. = konfin, Št.

konflíkt, m. spor, navzkrižje, dei Conflict,
Cig.(T.).

konglomerát, m. labora, das Conglomerat,
Cig.(T.).

kongrës, m. shod, der Congrëss.

kongruëncija, f. skladnost, die Congruenz,
Žnid.

kongruēnten, tna, adj. skladen, congruent,
Cig.(T.).

koníca, f. 1) die Spíze, Cig.(T.), DZ., Erj.
(Min.), Gor.-Mik.; die Messerspíze, Bes.; —

končni hrustanec med rebri, der Schwert-
fortsäb, Erj. (Som.); — 2) = končica, konć-
nica, C.

koničast, adj. spízig, Erj.(Torb.); lisiči ušesi
sta koničasti, Vrt.

köníčen, adj. conſich, gefeg förmig, Cig.(T.).

könj, kónja, m. 1) das Pferd; vozni, vprežni
k., das Zugpferd, Cig.; priročni, odročni k.,
das links, rechts gehende Pferd, Z.; k. pod
sedlo, das Sattelpferd, Mur., Cig.; k. kraj
ruda, das Pferd neben dem Sattelpferde, Mur.,
Cig.; = vnanji k., Cig.; k. na vojko, k.
kraj vojke, das vordere Pferd links, rechts
beim Viergespann, Mur., Cig.; ježni k., das
Neitpferd, Cig., Jan.; področni k., das Hand-
pferd (das dem Reiter nachgeführt wird), Cig.,
Jan.; tovorni k., das Saumpferd, Cig., Jan.;
na konju, zu Pferde; na konju biti, alle
Schwierigkeiten überwunden haben; zdaj sem
na konju; močen kakor konj; dela kakor
konj; ni ne na konja ne na osla = es ist
weder gehauen noch gestoßen, Cig.; — 2) ver-
schiedene Borrichtungen: k. na ognjišču, der
Feuerbock, Cig.; — strojarski k., der Falz-
boc, Cig.; — der bewegliche Futtertrag vor
den Wirtshäufern, C.; — das obere Gestell
einer Weinpresse, Št.-C.; = = hik, locenj,
der Rebenbogen, Cig., C.; — der Hammer
an der Thüre, Cig.; — der Hestelhaken, C.;
— konji, die Dachsparren, Kras-Erj. (Torb.);
— der Buckel an einem Holzfanme, Cig.;
les po konju cepiti, Cig.; — der Pferde-
sattel (sella equina) (anatom.), V.-Cig.; —
3) povodni k., das Flusspferd (hipopotamus
amphibius), Jan., C., Erj. (Ž.); — 4) die
Akelei (aquilegia sp.), vas Soča-Erj. (Torb.);
— rusi konj, die Stechpalme (ilex aquifo-
lium), Stara Gora (pri Gorici)-Erj. (Torb.).

konjáč, m. 1) der Pferdeknecht, C., Z.; — 2)
der Wasenmeister, der Abdecker, Cig., C., Nov.-
ZgD., Notr.

konjačija, f. die Behausung des Abdeckers, V.-
Cig.

konjačka, f. die Wasenmeisterin, Notr.

konják, m. 1) der Pferdestall, Cig., Jan., C.;
iskri konji so jim stali v konjaku, Zv.; le
urno zapri kobilo v konjak, Levst. (Zb. sp.);
— 2) der Pfeſehuſuagel, Tolm.-Strek. (Lct.).

konjánik, m. der Reiter, Habd.-Mik., Mur.

konjáništvó, n. die Reiterci, kajk.-Valj.(Rad).

konjár, rja, m. 1) der Rosſhirt, der Pferde-
knecht, der Pferdeſuhrmann, vžh St.; — 2)
der Pferdehändler, Mur., Cig, Jan., Valj.
(Rad); — 3) eine Art Schuhnagel, Kr.-Valj.
(Rad).

konjára, f. die Pferche für Pferde, Cig.

konjárček, čka, m. der Pferdejunge, Cig.

konjaríca, f. 1) die Roſhirtin, Valj.(Rad);
— 2) das Weib des Roſshändlers, Valj.
(Rad).

konjaríja, f. = konjarstvo, Cig.

konjarína, f. das Rittgeld, C.

konjáriti, árim, vb. impf. den Pferdehandel be-
treiben, Mur., Cig., Jan.

konjárjenje — konjína

— 431 —

konjíški — konopljên

konjárjenje, n. das Betreiben des Pferde-
handels, Mur., Cig.

konjárnicæ, f. der Pferdestall (z. B. eines
Pferdehändlers), Cig.; der Marstall, Mur.

konjärstvō, n. der Pferdehandel, Cig., Jan.

konjáščnica, f. die Behausung des Abdeferš, Cig.
konjáštvō, n. das Abdeckergewerbe, Cig.

kónjcelj, clja, m. = konjec 2), kobilica, die
Heuschrecke, Zil.-Jarn. (Rok.), Bes., KrGora.

kónjcer, rja, m. die Felsenpige, Tolm.-Strek.
(Let.).

kónjče, eta, n. dem. konj, das Pferdchen.

kónjčar, rja, m. = slegur, der Steinröthel,
GBrda.

kónjec, njca, m. dem. konj; 1) das Pferdchen;
lesen k., Zv.; — der Gaul, Zil., Jarn. (Rok.);
— 2) = kobilica, die Heuschrecke, C.

konjeděr, děra, m. = konjederec, Jan.

konjeděrec, rca, m. der Abdecker, der Schinder.

konjeděrka, f. die Abdeckersfrau, die Abdeckerin.

konjeděrnica, f. die Abdeckerei, das Schinder-
haus, Cig., Jan., DZ.

konjeděrski, adj. Abdecker-, Schinder-.

konjeděrstvō, n. das Abdeckerhandwerk, Cig.,
Jan., nk.

konjedir-, pogl. konjeder-.

konjegriz, griza, m. die Cichorie (cichorium), C.

konjěk, njkà, m. dem. konj; das Pferdchen,
Valj.(Rad); kónjek, Mur.

konjekòv, kóva, m. der Hufschmied, Levst.
(Zb. sp.).

konjeník, m. = konjik, Mur., Jan., vzhŠt.

konjenštvo, n. = konjíštvo, Mur., DZ.

konjerěja, f. die Pferdezucht, Cig., Jan., nk.

konjerějec, jca, m. der Pferdezüchter, nk.

konjerějski, adj. die Pferdezucht betreffend, nk.

konjětina, f. das Pferdeſleijch, C.

konjevína, f. die Pferdehaut, Jarn.

konjevládnik, m. der Pferdelenker, Cig.

konjíc, m. das Röſſlein, Valj.(Rad).
konjíca, f. das Reiterheer, die Cavallerie, Npes.-
Cig., Jan., nk.; kónjica, Nov.; (nam. konjnica).

konjicelj, clja, m. das Röſſlein, Valj.(Rad).

konjič, íca, m. dem. konj; 1) das Röſſlein;
— der Springer (im Schachspiel), Cig., Jan.;
— 2) die Heuschrecke, Mur, Jan., C.; — 3)
der Näthfolben der Niemer, V.-Cig.; — 4)
bik, locenj, die Vogenrebe, die Tuchrebe, C.,
Št.-Z.; — 5) der Streichbaum am Weßtuhle,
Jan.(H.); — 6) der Heftelſhaken, k. in kobi-
lica = dedec in babica, SlGor.-C.; — das
Spinnspulhaken, C.; — 7) morski k., das
gemeine Seepferdchen (hippocampus brevi-
rostris), Erj. (Ž.); — 8) neka užitna goba,
C., Glas.

konjiček, čka, m. dem. konjič; 1) das Röſſ-
lein; — 2) die Heuschrecke: kobilice in ko-
njički so veselo črčali in drgali, Glas.

konjičkatí se, am se, vb. impſ. pastirska igra,
vzhŠt.-Vest. I. 126., Pjk. (Črt. 131.).

kónjik, m. der Soldat zu Pferde, der Reiter,
der Cavallerist; (nam. konjnik, Met., Levst.
[Rok.]).

konjína, f. 1) das Pferdeſleijch, Cig.; die
Pferdehaut, Mur., Cig.; — duh po konjini,

der Pferdegeruch, Cig.; — 2) = slabo seno,
konjsko seno, Razdrto-Erj. (Torb.).

konjíški, adj. Reiter-, Cavallerie-; (nam. konj-
niški).

konjíštvō, n. die Cavallerie; (nam. konjništvo).

kónjka, f. neka smokva. Ipav.-Erj. (Torb.).

konjník, m. = konjik, Met., Levst. (Rok.).

kónjski, adj. Pferde-, Röſſe-; konjsko meso;
konjski zdravnik, der Curschmied, Jan.

konjskonód, nóga, adj. pferdefüßig, Cig.

kónjstvō, n. das Pferdewejen, Cig.

kónjščak, m. 1) der Pferdemist; — 2) der
Hufnagel, Z.; — 3) die Röſſkastanie, C.; —
+ 4) die größte Gattung Fisolen, C.; — 5) =
konjšica, die Röſſpilaume, C.

kónjščica, f. die Röſſpilaume, Cig., Jan., C.,
Valj.(Rad).

kónjščina, f. das Pferdeſleijch, Mur.-Cig., C.

konjugácija, f. sprega, d. Conjugation (gramm.);
— (bot.), Tuš. (B.).

konjúh, m. 1) der Pferdeſnecht, Levst. (Zb. sp.);
 po drugih slovan. jez.? — 2) = slegur,
 GBrda; prim. konjčar.

konjůšnica, f. der Pferdeſtall, Jan., Levst.
(Nauk).

konkordát, m. pogodba med papežem in
državo, das Concordat.

konkrěten, tna, adj. stvaren, concret, Cig.
(T.), nk.

konkürs, m. natečaj, stečaj, der Concurs (der
Gläubiger, der Bewerber), Cig., Jan., nk.;
tudi: konkurz, nk.

konkürsen, sna, adj. Concurs-, Jan., nk.;
(-zen, Cig., DZ.).

kónoba, f. = kanoba, der Keller, Meg., Kras-
Erv. (Torb.), Bes.; — prim. srlat. canaba,
canava, Keller, Mik. (Et.).

konobár, rja, m. = kletar, Meg.

konoīd, m. ein kegelartiger Körper, das Co-
noīd (math.), Cig. (T.).

konóp, ópa, m. der Strick, Habd.-Mik., Guts.,
Jan., C., Pivka-Mik., Polžane (Istra) - Erj.
(Torb.), nk.

konopár, rja, m. der Zeiter, Cig.

konópec, pca, m. dem. konop; der Strick,
Mur., Cig., Jan., nk.; redovno obleko pre-
pasati s konopcem, Cv.

konópen, pna, adj. Hanſ-, Dict., Mur., Cig.,
Jan., Dol.; konopno liéje, Pirc; konopna
zrna, Tuš. (R.); konopno platno, Dol.

konópje, n. coll. Štrike, Taue, Jan., C.

konópka, f. der Grüning (coccothraustes
chloris), Frey. (F.).

konóplja, f. der Hanſ (cannabis sativa); die
Hanſſtaude; k. semenica, samica, črnicá,
samoraščna k., der weibliche Hanſ, Cig.; k.
belica, ploskovnica, der männliche Hanſ, Cig.;
pl. konoplje, der Hanſ; konoplje treti, den
Hanſ quetſchen, Cig.; gospodari, kakor pes
v konopljah, Npreg.-Mur.; — konoplja
(coll.) = konoplje, Gor.

konopljár, rja, m. der Zeißig, C.

konopljên, adj. hänsen, Hanſ: konopljeno
zrno, Guts., St.

konopljénka — kontrabântar

— 432 —

kontrabās — kópa

konopljénka, f. 1) butarica iz obeljenih, suhih stebel konopljenih, s katerimi si sveztijo, BlKr.; — 2) der Hänstling (fringilla canabina), Mur., Cig., Kr.-Valj. (Rad).

konópljica, f. dem. 1) konoplija; — 2) = konopna preja, C.; — 3) bela k., die Buschwindblume (anemone nemorosa), Cig., Medv. (Rok.); rumena k., die ranunkelartige Windblume (an. ranuncoloides), Medv. (Rok.).

konopljíka, f. 1) die Hansftaude, Mur., Cig., C., Nov.-Mik., Vtov.; — 2) der Kneusbaum (vitex agnus castus), Cig., C., ČresErj. (Torb.); (hs.).

konopljína, f. die Hanskleinwand, Mur, C.; uganka: izpod pečine v jelovino, iz jelovine v konopljino (= moka v mlinu, ki se v vreče deva), jvžhŠt.

konopljínščica, f. der Hohlzahn (galeopsis cannabina), C.

konópljíšče, a. ein Hansfacker nach der Ernte.

konopljíščica, f. der Hänstling (fringilla canabina), Cig., Frey. (F.); laška k., der Cittenenfink, Cig., Frey. (F.).

konopněn, adj. = konopljen, Jan.

konopnica, f. 1) das Hanfgewächs, Cig., Jan.; — 2) die Zahnwurz (dentaria), Cig., Robič (NKol.); — tudi: die Windblume (anemone nemorosa), Z., DSv.; — 3) die Schnatterente (anas strepera), Cig.

konópník, m. = konopnjak, Cig.

konopnína, f. = konopljína, Jan.; vrvar dela iz konopnine vrvi, Ravn. (Abc.).

konopnják, m. = konopljiščica, Frey. (F.).

konsérva, f. tako pripravljena jed, da se dolgo drži, die Conserve: divjinska k., die Wildbretconserve, DZkr.

konservativen, vna, adj. ohranitev posposujoč, conservativ, Cig., Jan., nk.

konservátor, rja, m. ohranjevec, der Conservator.

konservatōrij, m. glasbeno učilišče, das Conservatorium.

konsistōrij, m. = konzistorij, Cig.

konsonānt, m. soglasnik, der Consonant.

konsōrcij, m. združba v kako podjetje, das Consortium.

konstatováti, ûjem, vb. impf. istinitost izrekati, constatieren, Cig.(T.), nk.

konstelácija, f. stanje zvezd, die Constellation (astr.), Cig. (T.); = stanje, razmere, nk.

kōnta, f. eine Vertiefung zwischen dem Kalkgestein, die Felsenkluft, der Bergkessel, V.-Cig., Jan.; iskati srebrne rude po planinskih kontah, Glas.; — prim. it. cunetta, Wassergraben, C. (?)

kontár, m. = povodec, die Pferdehalster, C., vžhŠt.; — iz madž., C.

kontént, adj. indecl. = zadovoljen; — iz it. contento.

kontiněnt, m. celina, der Continent.

kontinentālen, Ina, adj. celinski, Continental, Jan., nk.

kontrabānt, m. der Contrabant, verbotener Schleichhandel.

kontrabântar, rja, m. der Schleichändler.

kontrabās, m. der Contrabass, Cig.

kontrāst, m. nasprotje, der Contraft, Cig.(T.).

kontrěga, f. der Seffel, Kras; —prim. katriga.

kontribúcija, f. die Brandsschaltung, die Contribution, Cig., Jan., nk.

kontrōla, f. prigled, die Controle.

kontrolnik, m. = kontrolor, Cig.

kontrolōr, rja, m. priglednik, der Controlor.

kontrolováti, ûjem, vb. impf. prigledovati, kontrolieren, Jan., nk.

kontrōlstvō, u. das Controlwesen, Cig.

kontumācija, f. die Absperrung gegen ansteckende Krankheiten, die Contumaz, Cig., Jan., nk.

kontumācijski, adj. Contumaz: kontumacijska služba, DZ.

kontumāčnica, f. die Contumazanstalt, DZ.

kōnva, f. die Kanne, Jan., DZ.; —prim. češ. konev.

konvēncija, f. dogovor, die Convention.

konvēncijski, adj. Conventions: konvencijski (-jski) denar, Cel.(Ar.).

kontúš, m. eine Art weißl. Oberkleid, Notr.-Levst. (Rok.), Vest. I. 6r.; —prim. bav. kantusch; iz tur. kontoš, Mik.(Et.).

konvergēncija, f. stičnost, die Convergenz (math.), Cig. (T.).

konzistorijālen, Ina, adj. Confistorial, Cig., nk.

konzistōrij, m. = konsistorij, duhovno svetovavstvo (papeževo, škofovsko), das Confistorium, Cig., nk.

kōnzul, m. nekdaj: ljudovladni oblastnik, zdaj: uradnik, izvoljen od državne oblasti v varstvo domače trgovine v tujih krajih, der Conful, Cig., Jan., nk.; glavni k., der General-conful, DZ.; namestni k., die Viceconful, DZ.

konzulát, m. konzulstvo, das Confulat.

kōnzulski, adj. Confular: k. opravnik, uradnik, der Confularagent, der Confularbeamte, DZ.

kōnzulstven, stvena, adj. Confular, Confular: konzulstvena oblast, die Confularbehörde, DZ.

kōnzulstvō, n. die Confulswürde, das Confular, Cig., Jan., nk.

koordināta, f. die Coordinate (math.), Cig. (T.).

1. kóp, kópa, m. = kop, der Schopf, Guts., Jarn., Mur., Cig.; der Hühnerschopf, C.; kopi na ženski glavi, Nov.; —k. kake gore, der Gipfel, die Bergfuppe, Guts., Cig.

2. kop, m. ein Grabwertzeug, die Haue: rovnica je železen, ozek kop, Kamnik(Gor.).

3. kop, m. die Hüfte, Z.; — pogl. kolp, kolk.

1. kóp, í, f. das Behauen (z. B. des Weingartenš); prva, druga k., die erste, zweite Hače (Hau); trda k., jvžhŠt.; o kopi, zur Hauzeit.

2. kop, f. die Stange, Z.

1. kópa, f. 1) der Schober, Mur., Cig., Jan.; proso v kope devati, na kopo metati, Dol., Gor.; — das Schod, Cel.(Ar.); kopa = 60 snopov; — 2) der Kohlenmeiler, Cig., Jan., Cig.(T.), Gor.; kopa gori, Gor.; — 3) der Bergkegel, Cig.(T.); der Berggupf, Jan., St.;

oddělávati — oddírjati

— 764 —

oddivjáti — oddřzniti

kar je zadelano): o. luknjo, *Mur.*, *Cig.*; — 4) o. komu, jemanden entzaubern, ihm den Zauber lösen, *Cig.*, ogr.-M; o. komu, da ne bode volkodlak, *LjZv*.

oddělávati, am, *vb. impf.* = oddelovati, *Cig.*

oddělčen, čna, adj. Abtheilungs-: oddelčni zbori, Abtheilungsscollegien, *DZ*.

oddětek, kka, m. ein von einem Ganzen abgesonderter Theil, die Abtheilung: mestni o., das Quartier, *Cig.*; — hišni o., der Tract, *Cig.*; o. vojakov, eine Truppenabtheilung, ein Detachement, *Cig.*, Jan., *DZ.*; — volilni o., der Wahlkörper, C., nk.; stanovski o., der Standeskörper, *DZkr.*; — das Fach, das Departement, die Section, *Cig.*, *DZ.*; — der Abhub im Bergwesen, *Cig.*; — der Abschnitt, Jan., *Cig.* (*T*.).

oddělen, dna, adj. 1) Abtheilungs-: oddělni kolegij, *DZ.*; — 2) trennbar, Jan.

odděliten, dna, adj. Abfindungs-: oddelitni preračun, die Abfindungsberechnung, *DZkr*.

oddělito, n. die Abfindung, *DZkr*.

odděliti, im, *vb. pf.* 1) abtheilen, absondern, *Dict.*, *Cig.*, Jan., nk.; — 2) o. koga, jemandem seinen Theil geben, ihn abfinden, *Cig.*; o. otroke, *Cig*.

odděljeváti, újem, *vb. impf. ad oddeliti, Cig.*

oddělovánje, n. die Gegenwirkung, *Cig. (T.)*.

oddělováti, újem, *vb. impf. ad oddelati*; 1) aufmachen, aufthun (o. kar je zadelano), *Cig.*; — entzaubern, *Cig.*; — 2) zurückwirken, reagieren, *Cig. (T.)*.

oddětsčina, f. die Apanage, *Cig*.

oddesetiniti, šnim, *vb. pf.* o. koga, jemanden durch Entrichtung des Zehents befriedigen, ihn abzehenten, *Cig*.

oddéti, děnem, *vb. pf. abdecken, Mik.*

oddévati, am, *vb. impf. ad oddejati, oddeti, Cig.*, *M.*

oddih, diha, m ein ungehinderter voller Athem- zug (z. B. nach einer Anstrengung), *Mur.*; das Ausschnaufen, *Cig.*; brez oddiha izpiti, ohne abzufegen austrinken, *Cig.*; — die Erholung, die Rast, *Cig. (T.)*; plesali so brez oddiha, *LjZv*.; — die Pause in der Tonkunft, *Jan.*; (rus.).

oddīha, f. das Ausschnaufen, die Rast, *C.*

oddihāj, m. = oddih, die Pause, *Jan.(H.)*.

oddíhałce, n. die Luftöffre, (odih-) *Mur.*, *Cig.*

oddíhati, dīham, *vb. impf. ad oddehniti*; o. si (se), freien Athem holen, ausschnaufen, *Cig.*; abſeken (in der Rede, *Cig.*, Jan.

oddihávati, am, *vb. impf.* o. si (se), auſschnaufen, *Erj.(Torb.)*

oddihljaj, m. ein ungehinderter, tiefer Athem- zug; — die Rast, *Jan*.

oddíhniti, dīhnem, *vb. pf.* = oddehniti.

oddihovánje, n. das Ausschnaufen.

oddihováti, újem, *vb. impf.* o. si (se), öfter aufatmen, ausschnaufen, Luft schöpfen; — öfters abſeken (in der Rede, Jan.

oddírjati, am, *vb. pf. wegrennen, davonrennen, fortsprengen*.

oddivjáti, ám, *vb. pf.* 1) stürmend, tobend sich entfernen; — 2) aufhören zu toben, auſraßen, *Cig.*; — 3) entwirdern, *Vod.(Pes.)*.

oddnéven, vna, adj. oddněvna menica, der Dato-Wechsel, *Cig.*, Jan.

oddníti, im, *vb. pf.* (aus einem Fajß) den Boden herausnehmen: o. sod, *Vrtov.(Vin.)*

oddójče, eta, u. 1) das abgeſpente Kind, M.; — 2) das Spanferkel, (odojče) *Mur.*, *Cig.*, Mik.

oddójck, jka, m. das Spanſerkel, (odojek) *Mur.*, *Cig.*, Jan., Mik.

oddójene, nca, m. das abgeſpente Kind, Z.

oddjeváti, újem, *vb. impf. ad oddojiti; abſpenen, Cig.*, Jan.

oddojiti, im, *vb. pf.* 1) der Mutterbrust entwöhnen, abſpenen, *Mur.*, *Cig.*, Jan.; — oddojeni prasiček, das Spanferkel, *DZ.*; — 2) (eig. aufhören zu säugen), auſſäugen, großsäugen, *Cig*.

oddólſtbi, dölbem, *vb. pf. durch Meißeln entfernen, abmeißeln, Cig.*

oddólžiti, im, *vb. pf.* von Schulden beſreien, *Cig.*, M., *Cig. (T.)*; o. se, sich der Schulden entſledigen, Jan.; o. se komu, jemandem eine Schuld abtragen, *Zv*.

oddonéti, im, *vb. pf. aufhören zu tönen, Cig.*; pogl. odzveniti.

oddrápati, pam, pljem, *vb. pf. abkraßen, wegkraßen*.

oddrástiti, im, *vb. pf. davonhezen, Cig.*

oddŕcati, čim, *vb. pf. davonglitschen; — davonſprengen, Cig.*

oddrdráti, ám, *vb. pf.* 1) davonraſſeln; — 2) aufhören zu rathschen.

oddrégniti, drégnem, *vb. pf.* (mit einem längschen Gegenstande) wegſtoßen, *Jan.(H.)*

oddréti, dérem, *vb. pf. abſchinden, wegreißen.*

1. oddrègniti, dßgnem, *vb. pf. wegweßen, wegreiben; rjo o.*

2. oddrègniti, dßgnem, *vb. pf. auſſchnüren (oddragne, karjezadrgnjeno): o.mošnjo, nk., Dol.*

oddřkati, am, *vb. pf. davonglitschen, davonſprengen, Cig.*

oddřkniti, dřknem, *vb. pf. wegglitschen; abweichen, abſpringen, Mur.*

oddrobiti, im, *vb. pf. durch Bröckeln ablösen, abbrockeln, Cig.*, Jan.; kruha o., *Jurč.*; — o. se, sich abbrockeln, *Cig.*

oddŕsniti, dřsnem, *vb. pf. etwas weggleiten machen: vrata o., Gor.*; — lina se oddrsne, der Schieber am Fenster gleitet weg, *Zora.*

oddruġod, adv. = od drugod, anderswoher.

oddrugec, adv. = oddrugod, C., *vžhŠt.-Mik.*

oddruževánje, n. das Trennen, *DZ*.

oddruževáti, újem, *vb. impf. ad oddružiti; trennen, Jan.*; o. se, sich abgesellen, *Cig.*

oddružitev, tve, f. die Lostrennung: o. sestavnih delov kake reči, *DZ*.

oddrúžiti, drúžim, *vb. pf. die Vereinigung löſen, löſtrennen, Jan.*, C.; Hercegovino od Bosne o., *Navr.(Let.)*; — o. se, aus einem Vereinsverbande treten, *Nov.-C.*; sich von einer Gesellschaft entfernen, sich abgesellen, *Cig.*

oddřzniti, dfznem, *vb. pf. ein wenig öffnen; oddrznjene duri, Erj.(Izb. sp.)*; pogl. otrzniti.

oddûha - óder

— 765 —

odêrati — odfrkniti

oddûha, f. das Ausfschaußen, Habd.-Mik.

odduhâlce, n. die Luftströhre, C.

odduhávati, am, vb. impf. athmen, Habd.-Mik., ogr.-C.; tudi: o. se, Habd.

oddúrati, am, vb. pf. forktößen, (durch schlechte Behandlung) vertreiben: ona še ga bo od hiše oddurala, jvžhŠt

odduríti, ím, vb. pf. von sich stoßen, verschmähen, Meg., Dict., Svet.(Rok.); grebe ostaviti i oduriti, kajk.-Valj.(Rad); odvreči i o. kaj, kajk.-Valj.(Rad); laž zavržem i oddurim, ogr.-Valj.(Rad); (piše se navadno: oduriti).

oddurjávanje, n. die Verabscheuung, der Haisz, Cig., kajk., ogr.-Valj.(Rad); — prim. oddurjavati.

oddurjávati, am, vb. impf. ad odduriti: verabscheuven, haffen, Habd., Cig. (T.), ogr., kajk.-Valj.(Rad); odjurjavam to, das ist mir verhajšt, Cig.; (piše se navadno: odjurjavati).

oddurjávec, vca, m. der Verabscheuer, der Hasser, ogr.-M., Valj.(Rad).

oddůšek, ška, m. 1) das Luftabzugsloch, das Luftloch, Cig., Jan., M., C., DZ., Sen.(Fiz.); — das Dampfloch, Cig., Jan.; — 2) die Raft, die Erholung: nimam odduška, ich habe keine Erholung, M.; brez odduška, ohne auszuruhen, Vrt.

oddůsje, n. das Athemsystem, Erj.(Som.).

oddůška, f. das Luftloch, das Zugloch, Mur., Cig., Jan.

oddušník, m. 1) das Luftloch, Štrek., Kras.; der Luftzieher in den Fenstern, der Bentilator, Cig.; — 2) = brezdno („kakor bi se zemlja po njem oddihavala“), Kras-Erj.(Torb.).

oddušníkarica, f. oddušnikarice, Schlundblasensische, Erj.(Ž.).

odebeléti, ím, vb. pf. dick werden; — feßt werden, feßt werden.

odebelévati, am, vb. impf. ad odebeleti; allmählich dick werden, Z., Vrt.

odebelíná, f. die Verdickung, DZ.

odebelíti, ím, vb. pf. dick machen; feßt machen, ausmästen; — o. se, dick, feßt werden.

oděj, m. najbolj za glasbene zabave odločeno poslopie, das Odeum, Cig.

oděja, f. die Hülle, die Kleidung, Jan.; — die Decke, die Bettdecke; slaba, svilnata, tanka o.; — pren. der Deckmantel, Cig.; die äußere Schale (fig.), Cig.

odějast, adj. deckenartig: odejasti oblak, die Deckenwolke, UčT.

odějati, am, vb. impf. Mur.; pogl. odevati.

odělití, ím, vb. pf. betheilen, ogr.-C.

odélo, n. die Kleidung, C., Valj.(Rad); dojno o., die Rüstung, Jan.(H.); — die Bekleidung (lebloser Dinge), Cig., Jan.

odemíti, ím, vb. pf. o. koga, zum Bewußtsein bringen, C.; jemandes Geist anfriessen, C.; — o. se, zum Bewußtsein gelangen, C., Z.; — prim. odumiti.

oděnití, děnem, vb. pf. = odevi, Mur.

oděnka, f. čas po južini (od polu ene do druge ure), Luče(Št.)-Erj.(Torb.).

óder, dra, m. das Gerüst; — strešni o., das Dachgerüst, der Dachstuhl, Cig., Dol.; oder

staviti na zidove, Ravn. (Abc.); na odru so viseli le slabi ostanki slamnate strehe, LjZv.; — das Scheungerüst (kur Aufbewahrung des Stroheš, Heueš), der Heu-, Strohboden, Cig., Jan., Gor., Dol.; prostor nad skednjem, kamor spravljajo otepe, Notv.; nad hlevom pak je bil oder obilo z mrvo natlačen, Jurč.; — mrtvaški o., das Todlengerüst; — sramotni o., der Pranger, LjZv.; — die Bühne (im Theater), Cig., Jan., nk.; — das Podium, die Tribüne, Jan.(H.); — das Gestell: das Bettgestell, Cig., BlKr.; das Stallbett; das Hängebett im Stall, C.; die Dachbühne im Keller, C.; das Tischgestell, Cig.; nekaka privrava pri kozolcu nam. stola, da skladač nanjo stopa, Tolm.-Levst.(M.).

oděrati, am, vb. impf. = odirati, Mur.

oderhů, m. der Menschenchinder, der Wucherer.

oderúhati, am, vb. impf. wuchern, C.

oderúhinja, f. die Wuchrerin, Jan.(H.).

oderúšen, šna, adj. = oderuški, C.

oderúški, adj. wucherisch.

oderůstvø, n. der Wucher, die Wucherei.

odesetiniti, ſnim, vb. pf. desetini podvreči, abzechenten, Mur.

odeskáti, ám, vb. pf. mit Brettern belegen, verbrettern, verbohlen, Cig.

odětał, f. die Bettdecke, Cig., Lašče-Erj.(Torb.); pogl. odetel

odětalø, n. M., pogl. odetel.

odéteł, teli, f. die Hülle, das Gewand, Trub., ogr.-Mik.; die Decke, die Bettdecke, Dict., Krelj, Trub., Dalm.

odětev, tve, f. = odetel, Dict.: odetev tvoja bodo črvje, ogr.-Valj.(Rad).

odětež, m. die Kleidung: imamo živež, odetež in obutež, C.

odéti, děnem, (dějem), vb. pf. bekleiden, umhüllen, Cig., Jan.; on je nje odel s kožo, Dalm.; o. se z listjem, sich belauben, Jan.; mit einer Decke bedecken, zuhüllen, zudecken; o. bolnika z gorko odejo; — pomni: oděvèn, Rib.-Mik., poleg: odet.

odětva, f. die Decke, Dict., ZgD.

oděv, déva, m. die Bedeckung, Met., Mik.

oděv, f. die Bedeckung, die Bekleidung, Mur., Jan., C.

oděva, f. das Gewand, Cig.

odeválø, n. die Hülle, Mur., Cig.; die Bettdecke, C., vžhŠt.

odévanje, n. das Umhüllen, das Zudecken.

odévati, am, vb. impf. ad odevi; 1) umhüllen, bekleiden, Cig., Jan.; — zudecken, zuhüllen; — 2) = obdevati, skladati: o. žito, Gor.

oděvek, vka, m. die Hülle, kajk.-Valj.(Rad).

oděvka, f. die Hülle, die Decke, Cig., Volk.-M., ogr.-Mik.

odofotáti, otám, óčem, vb. pf. wegflattern, Cig.

odfrčati, ím, vb. pf. schnell davonflattern, wegfliegen, Cig., Jan., jvžhŠt.

odfrfotáti, otám, óčem, vb. pf. wegflattern, Cig.

odfrfráti, ám, vb. pf. wegflattern, Cig.; eitig davon gehen: odfrfrala je, jvžhŠt.

1. odfrkniti, frknem, vb. pf. entſliegen, Jan.

odfrkniti — odgojénka

— 766 —

odgojeválen — odgovárjati

2. odfrkniti, nem, vb. pf. o., kar je zafrknjeno, etwas Verdrehtes, Verbogenes in die frühere Lage zurückbringen, Jrzh.St., BIKr.

odfrłěti, ím, vb. pf. davon flattern, Cig.

odfúkniti, fůknem, vb. pf. weghnischen, davonfliegen, davonlaufen, ogr.- C.

odgāja, f. = odgoja, C.

odgājati, am, vb. impf. ad odgojiti; erziehen, Cig., C., nk.

odgáliti, im, vb. pf. entblößen, C.

odgämbati, gâmbam, vb. pf. watschelnd weggehen, weggeschlenderit, Cig.

odganjáč, m. der Wegtreiber, der Vertreiber.

odgânjanec, nca, m. die abzüschiebende Person, der Schübling, Levst.(Nauk), DZkr.

odgânjanje, n. 1) das Wegtreiben; das Verscheuchen; o. ptíčev; — 2) das Ausschlagen (der Bäume).

odgânjati, am, vb. impf. ad 1) wegtreiben, fortjagen, zurückjagen, entscheuchen; abwehren, Cig.; o. skrbi s pitjem, Cig.; o. kupce, die Kunden vertreiben, Cig.; — 2) ausschlagen, Triebe ansehen, treiben; drevje že odganja; ziv jezik je drevo, ki vedno odganja, Glas.

odgânjavec, vca, m. der Wegtreiber, der Vertreiber, Hip, Cig.

odgânjek, njka, m. der Sproß, Ravn.

odgeniti, gánem, vb. pf. wegrücken, Mur.; o. se, auf die Seite treten, Z.

odginiti, gînem, vb. pf. verschwinden, C.

odglás, glása, m. 1) der Wiederhall, Mur., Cig., ZgD.; — 2) die Resonanz, Cig.; o. dajati, refonieren, Cig.(T.).

odglasiti, ím, vb. pf. einen Laut erwidern, Cig.; o. se, wiederhallen, Cig.

odglášati, am, vb. impf. ad odglasiti; Töne erwidern: Rogulava Triglava Odglasašo šum, Vod.(Pes.); — o. se, wiederhallen, Cig.

odglaševáti, ùjem, vb. impf. = odglašati, C.

odglódati, dam, jem, vb. pf. wegnagen; miši so vratom ogel odglodale.

odgnánec, nca, m. der Abgeschobene, der Schüßling, Levst.(Nauk), DZ., DZkr.

odgnáti, žénem, vb. pf. 1) wegtreiben, fortreiben; o. vjete tatove k oblastvu; abschieben; o. potepuha v domačo občino; davonjagen, vertreiben; o. divjino z lajanjem, Cig.; — 2) ausschlagen, Triebe ansehen (von Bäumen); vse drevje je že odgnalo.

odgnijati, am, vb. impf. ad odgniti, = odgnivati, Cig.

odgníti, gnijem, vb. pf. absaulen; odgnil mu je prst.

odgnívati, am, vb. impf. = odgnijati, absaulen, Jan., C.

odgnojiti se, ím se, vb. pf. durch Eiterung sich loslösen; odgnojil se mi je nohet, Cig.

odgodrnjáti, ám, vb. pf. brummend antworten, Zora.

odgōj, gōja, m. = odgoja, Cig.

odgōja, f. die Erziehung, Jan., C., nk.

odgōjen, jna, adj. Erziehungss-, Cig., Jan., nk.

odgojénec, nca, m. der männliche Bögling, nk.

odgojénka, f. ein weiblicher Bögling, C., nk.

odgojeválen, lna, adj. erziehend: neko odgojevalno moč mora imeti poezija, Cv.

odgojeválnica, f. die Erziehungsanstalt, Cig.

odgojevânje, n. das Erziehen, das Auferziehen, nk.

odgojevátelj, m. = odgojevavec, Jan. (H.).

odgojeváti, ùjem, vb. impf. = odgajati; erziehen, Cig., Jan, nk.

odgojevâvec, vca, m. der Erzieher, Let.

odgojeznânstvø, n. die Pädagogif, UčT.

odgojílen, lna, adj. Erziehungss-, Jan., nk.

odgojilišče, n. = odgojilnica, Jan.(H.).

odgojilnica, f. die Erziehungsanstalt, Jan., C.

odgojilø, n. 1) das Erziehungsmittel, Cig.; — 2) die Erziehung, Vrt.; lepo domače odgojilo, Levst.(Nauk).

odgojitelj, m. der Erzieher, Jan., nk.

odgojiteljica, f. die Erzieherin, Jan., nk.

odgojiteljski, adj. die Erzieher betreffend, Erzieher-, Erziehungss-, Jan., nk.

odgojiteljstvø, n. das Erzieherthum, das Erziehungswesen, Jan., nk.

odgojitev, tve, f. die Erziehung, Cig., Let.

odgojiti, ím, vb. pf. auferziehen, erziehen, Cig., Jan., nk.

odgojitva, f. = odgojitev, Jan.(H.).

odgojníca, f. die Erzieherin, Cig.

odgojník, m. der Erzieher, Cig., Jan.

odgojnína, f. das Erziehungsgeld, Nov.

odgōjstvø, n. das Erziehungswesen, das Erziehungssach, Cig.

odgomáziti, ázim, vb. pf. = odgomezeti, Jan. (H.).

odgomezéti, ím, vb. pf. wegwimmeln, entwimmeln, (-gomaz-) Cig.

odgomezljáti, ám, vb. pf. = odgomezeti, Cig.

odgōn, góna, m. das Wegtreiben, der Abtrieb (z. B. des Riches von einem Orte), Cig., DZ.; — die Abschiebung, der Schub, Nov., DZ.; z odgonom odpraviti, abschieben, na o. dati, in Schub sehen, Levst.(Nauk).

odgonětljaj, m. die Auflösung eines Räthseels, Cig.(T.); — hs.

odgonětka, f. = odgonetljaj, Vrt.

odgoniti, nem, vb. pf. errathen, C.

odgōnski, adj.Schub=, Nov.-C., DZ., DZkr.; odgonska postaja, die Schubstation, Levst.(Nauk).

odgōnstvø, n. das Schubwesen, Nov.-C., Levst.(Nauk), DZ.

odgorěti, ím, vb. pf. in Folge des Brennens sich loslösen, ab=, wegbrennen; odgorela hlačnica, Jurč.

odgospodáriti, árim, vb. pf. abwirtschaften, abhaußen.

odgospodinjiti, ínjim, vb. pf. abwirtschaften (von einer Frau), Cig.

odgósti, gódem, vb. pf. außhören zu geigen; außhören zu musicieren; godci so že odgodli.

odgovárjanje, n. 1) das Abreden; — 2) das Antworten.

odgovárjati, am, vb. impf. ad odgovoriti; 1) durch Zureden abzubringen sichen, abreden, widerrathen; o. koga; odgovarjati kmeta od dela, Levst.(Zb. sp.); tudi: o. komu; — 2) rechtsfertigen: o. se, Rechenchaft geben,

odgovor — odgréniti

— 767 —

odgrěti — odhòd

Jan., Trub.; verantwortlich sein: o. se občini za občinsko uradovanje, Levst (Nauk); — 3) antworten: o. komu na vprašanja: o. k prošnjam, Levst. (Močv.), Vrt.; respondieren, Cig., Jan.; — trožig antworten, prožmauken, Cig., juzhšt.; žena možu odgovarja, Ben.-Kl.; = o. se, Svet. (Rok.); — o. za kaj, etwas verantworten, Cig., Jan., Cig.(T.); — entsprechen, o. si, sich gegenseitig entsprechen, nk.

odgovor, m. 1) die Antwort, die Erwiderung; — 2) die Rechenschaft: o. dajati za kaj, od česa, Rechenschaft ablegen; o. dajati za kaj, für etwas gut liehen, Cig.; na o. poklicati, zur Verantwortung ziehen, Cig., Jan.; = na o. postaviti, Sol.; = na o. vzeti, Cig., Sól.

odgovor, f. = odgovor m. (Antwort), Dalm., Kast.-Valj.(Rad).

odgovóren, rna, adj. 1) verantwortlich: o. za kako reč, Cig., Jan., M., nk.; sam seboj odgovoren o vsem, perjónlich verantwortlich für allež, Levst. (Močv.); — 2) odgovoren, Antwort: odgovorna poslanica, das Antwortschreiben, DZ.

odgovoríti, ím, vb. pf. 1) abreden, abbringen; o. koga od česa, Cig.; — 2) o. koga, entschuldigen, rechtfertigen, Savinska dol.-C.; o. se, sich entschuldigen, sich rechtfertigen, Trub., Krelj, Jap., Dol.; kako bi se jaz pred Bogom odgovoril? Škrinj.; — 3) antworten, erwidern: o. komu na kaj; o. k vprašanju, Levst. (Močv.); ktor molči, desetim odgovori, Npreg.-Dol.; — o. za kaj, etwas verantworten, Cig.

odgovorjeník, m. der sich zu verantworten hat: tožnik in o., Rec.-Let.(1889, 187).

odgovorljiv, íva, adj. gerne antwortend, geprächig, Mur.

odgovórnica, f. die Antwortkarte, DZ.; — die Gegenschrift, DZ.

odgovórnik, m. der Verantwortliche, Cig.(T.); — der Zachwalter, C.

odgovórnost, f. die Verantwortlichkeit, Cig., Jan., nk.; ob svoji odgovornosti, unter eigener Verantwortung, Levst.(Nauk)

odgozdítí, ím, vb. pf. (etwas Verkeiltes) entkeilen, Cig.; (nam. odgvozdítí).

odgrábiti, grábim, vb. pf. wegrechen: o. smeti od sena; — wegśarren (mit der Hand u. dgl.).

odgrábljati, am, vb. impf. ad odgrabiti, Cig.

odgraditi, ím, vb. pf. durch einen Baun absondern, aus-, abzáunen: kos njive o., Cig.; — mittelst eines Deiches aussondern, Cig.

1. odgrájati, am, vb. impf, ad odgraditi, Cig.

2. odgrájati, jam, jem, vb. pf. = izgrajati, durch Tadel verleiden: o. komu žensko, ki mu je bila namenjena, LjZv.

odgrébati, grěbam, vb. impf. ad odgrebsti, odgreniti; weg-, abśarren; prah o. s ceste, den Staub von der Straße abziehen, Levst. (Cest.); žito izpod vevca pri vejanju o., Polj.

odgrébsti, grébem, vb. pf. wegśarren; — durch Scharren öffnen; o. krompirjev grob.

odgréniti, grénem, vb. pf. durch einmaliges Scharren entfernen, wegśarren, Z.; durch Scharren abdecken, ogr.-M.

odgrěti, grějem, vb. pf. verwärmen; o. žico, smolo, Levst.(Beč.); o. se, warm werden, Dol.

odgrévati, am, vb. impf. ad odgreti: erwärmen, Z.; — o. se na solncu, sich sonnen, C.

odgrinjáča, f. das Streichbrett am Pfluge, C.

odgrínjati, am, vb. impf. ad odgrniti; die Hülle oder Defe wegnehmen, abdecken, enthüllen; postelje odgrinjati.

odgrísti, grízem, vb. pf. durch Weizen loslösen, abbeißen.

odgríz, griza, m. das Abbeißen, der Abbiß, Cig.

odgrízati, am, vb. impf. ad odgristi; weg, abbeißen, Cig.

odgrizávati, am, vb. impf. = odgrizovati: koren setvi o., ogr.-Valj.(Rad).

odgrízek, zka, m. das Abgebissene, Cig.

odgrízniti, gríznem, vb. pf. durch einen Bisß los trennen, abbeißen.

odgrizováti, újem, vb. impf. weg, abbeißen.

odgrížljaj, m. ein abgebissenes Stück, der Abbiß, Cig., Jan.

odgrméti, ím, vb. pf. 1) außören zu donnern, ausdonnern; — 2) wiederdonnern, Cig.

odgrmévati, am, vb. impf. ad odgrmeti; wiederdonnen: odgrmeva od skal, Cig.

odgrniti, nem, vb. pf. abdecken; o. posteljo; — enthüllen, entschließen.

odgubíti se, ím, se, vb. pf. von einem Ganzen sich trennen und verloren gehen: krava se je od črede odgubila, C.

odgúgati, am, vb. pf. 1) aušwadeln: zob o., Cig.; — 2) o. jo, wadelnd weggehen: nekam jo je odgugal, Cig.; tudi: o. se, Cig.

odgúlití, ím, vb. pf. durch Weizen entfernen, abwezen, abreifen, Cig.

odgůmbati, am, vb. pf. abknöpfen, Cig.

odgumbováti, újem, vb. impf. ad odgumbati, Cig.

odhajalíšče, n. der Abmarsch = o. Abfahrtspfarr, DZ.

odhájanje, n. das Weggehen, die Abreise, der Abmarsch.

odhájati, am, vb. impf. ad oditi; fortgehen; o. na božjo pot, sich zu einer Walkfahrt anschicken; vojaki odhajajo, die Soldaten sind im Abmarsch begriffen; wegstreichen: ptiči odhajajo; ladije odhajajo, die Schiffe laufen aus, Cig.; — entweichen: mehurčki odhajajo, Sen. (Fiz.); — entgehen: dobíček mi odhaja, Z.

odhájkovati, ujem, vb. impf. östers davongehen, C.

odhénjati, am, vb. pf. = odnehati, Mur.

odhitéti, ím, vb. pf. wegeilen, enteilen.

odhlapéti, ím, vb. pf. entweichen (von Gasen), Cig.(T.).

odhlipéti, ím, vb. pf. zu wehen außören: burja odhlipi (läfst nach), Blc.-C.

odhód, hóda, m. dec Weggang, der Abmarsch, die Abfahrt; na odhodu, beim Weggehen, — o. zavirati vodovju, den Abfüßs hemmten; Cig.: o. se zamaši ledovju, es entsteht eine Eisverstopfung, DZ.

odhódek — odînod

— 768 —

odiplómiti — odjénjati

odhódek, dka, m. 1) = odhod, *Dict. - Mik.*; — 2) odhodki, die Auslagen; dohodki in odhodki, C.

odhóden, dna, adj. den Weggang, die Absahrt betreffend, C., Z.; odhódnı pogovori, die Abschiedsgespräche, *Ravn*.; odhodni strel, der Absahrtsschluß, *Cig*.; odhodno izpričevalo, das Abgangsgesetzniß, *Cig*.; = odhodno sve-dočilo, *DZ*.

odhódnik, m. 1) der Abiturient, *Cig.*, Jan.; — 2) der excurierende Priester (Kaplan), *Meg.*, C.

odhodnina, f. das Absahrtsgeld, *Cig.*, C.

odhódnja, f. der Weggang, *Dict.*; po moji odhodnji, *Trub.*; die Abreise, *Jan.*; — der Abschied; za odhodnjo je Jezus še učence blagoslovil, *Ravn.*; k odhodnji, *Krelj*, *Dalm.*; die Abschiedsfeier: odhodnjo obhajati, *Ravn.*; der Abschiedsstrunk, *Svet.*(*Rok.*).

odhódsčina, f. = odhodnja, der Abschiedsstrunk, *Cig*.

odhranitelj, m. der Erzieher, *kajk.-Valj.*(*Rad*).

odhraniti, im, *vb. pf.* auſerziehen, *Habd.*, *kajk.-Valj.*(*Rad*).

odhránjenje, n. die Erziehung, *kajk.-Valj.*(*Rad*).

odhréstniti, hrěstnem. *vb. pf.* mit knisterndem Geräusch abbrechen: vejo o., *LjZv*.

odhkati se, hŕkam, čem se, *vb. pf.* sich mit Erfolg räuſperu, *Cig.*; debelo se o., *LjZv*.

odhrúti, hrújem, *vb. pf.* toſend sich entfernen, entführmen, *Cig*.

odhváliti, im, *vb. pf.* auf den Gruß: hvaljen bodi Jezus Kristus! anſtorten, *C.*

ódica, f. 1) die Fischangel, *Meg.*, *St.-Cig.*, *Jan.*, *Dalm.*, *Notr.-Erf.*(*Torb.*); — 2) der an der Schneide eines frischgeschliffenen Werkzeuges haſtende dünne, schartige Schliff: odica se mora odbrusiti, *Ig. (Dol.)*; odica (vodica), *Lašeš-Levst.*(*Rok.*).

ódičast, adj. angelsörmig, (vod-) *Cig.*, (ud-) Jan.

odičenje, n. die Ausſchmückung, *ogr.-Valj.*(*Rad*).

odičeváti, újem, *vb. impf. ad odičiti; verherrlichen, Valj.*(*Rad*).

odičiti, dřeim, *vb. pf.* schmücken, *M.*, *Let.*; — verklären, verherrlichen, *M.*, *ogr.-Let.*; odičeno telo, *C.*; odičena majka božja, *ogr.-C.*

odičeje, n. der Schnuck, *Let*.

ódičnica, f. die Angelschmuck, (ud-) Jan.

odigráti, ám, *vb. pf.* 1) spielend sich entfernen, *C.*; — 2) auſhören zu spielen.

odíhati, díham, šem, *vb. pf.* umathmen, behauchen, *Cig*.

odimátka, f. eine angeschwollene Lymphdrüse am Halse, *Dornberk-Erf.* (*Torb*).

odímcí, m. pl. = moda, *Levst.* (*Zb. sp. IV.* 132).

odímen, mna, adj. odimno je, es ist Höhenrauch, C.

odímiti, dímim, *vb. pf.* anrauchen, anqualmen, berauchen, *Cig.*; — (v slikarstvu) schwächer malen, verbläsen, *V.-Cig*.

odimljeváti, újem, *vb. impf.* anrauchen, *Cig*.

odínod, *adv.* = od inod, od drugod, anders=woher, *Raić*(*Slovn.*).

odiplómiti, mim, *vb. pf.* diplomieren: odiplom-ljeni doktorji, *LjZv*.

odiráč, m. der Schinder, *Cv*.

odirališče, n. der Schindanger, *Cig.*, *Jan.*, *C.*

odirálnica, f. das Schindhaus, das Fallhaus, *Cig*.

odíranje, n. das Schinden.

odirati, am, *vb. impf. ad odreti; die Haut abziehen, schinden; o. vola; — streifend verlegen: roke si o., *Cig.*, *juzhSt.*; — auf drückende Art bei jemandem Gewinn suchen, jemanden ausziehen, schinden (fig.); kmete o.*

odírek, rka, m. das Zeichen an einem Baume, der Plaž, *Cig.*; — die Streifwunde, *Jan.(H.)*.

odišáviti, ávim, *vb. pf.* parfümieren, *Cig*.

odiščiti, ččim, *vb. pf.* wohlriechend machen: würzen, *V.-Cig*.

oditi, idem, *vb. pf.* weggehen, fortgehen; abmarschieren, abreifen; — entgehen; o. nesreči; ktor dobrote s hudim vračuje, ne odide maščevanju, *Met*; ne bo ti odšlo, es wird dir nicht ungestraft hingehen, *Cig*.

oditi, ím, *vb. impf.* (Fleisch) ſelchen, *St.-Cig.*; — pogl. 2. voditi.

odivjáti, ám, *vb. pf.* = obdivjati, verwilderu, *Z.*

odjádrati, jádram, *vb. pf.* abſeigen.

odjádriti, jádrim, *vb. pf.* = odjadrati, *Cig*.

odjáhati, ham, šem, *vb. pf.* 1) zu Pferde sich entfernen, wegreiten, davonreiten; — 2) vom Pferde steigen, abſißen: Krpan odjaha z male kobile, *Levst.* (*Zb. sp.*).

odjármiti, im, *vb. pf.* entjochen, *Z.*

odjecljáti, ám, *vb. pf.* aufhören etwas stotternd herzuagen, herz, abſtottern, *Cig*.

odjécati, ím, *vb. pf.* ächzend fortgehen, *Cig*.

odjéd, f. der Inſectenfraß: odjed nam je sadje vzela, *Z.*

odjédati, am, *vb. impf. ad odjesti; durch Aufessen entfernen; wegessen, wegſressen, M.*

odjěka, f. der Wiederverall, *Valj.*(*Rad*).

odjékničti, jěknem, *vb. pf.* wiederhallen, *Mur.*, *C.*, *Mik.*; vzdih votlo odjekne od sten, *Erf.* (*Zb. sp.*).

odjekováti, újem, *vb. impf. ad odjekniti; wiederhallen, Vrt.*, *Zora*.

odjemáč, m. 1) nož, s katerim se med odjemlje. *Gol.*; — 2) ein künftlicher Wienen- schvarm, *Gol*.

odjemátnik, m. der Wehrbaum an den Mühlwehren, um das Wasser in gesetzmäßiger Höhe zu erhalten, *V.-Cig*.

odjěmanje, n. das Wegnehmen, *M.*

odjěmati, mam, mljem, *vb. impf. ad odvzeti;* 1) hinwegnehmen, *Mur.*; jagnje božje, ki grehe sveta odjemlje; med o. z nožem, zeideln, *Gol.*; entziehen, *Jan.*; — abz, weg- schöpfen, *Cig.*; — 2) intr. abnehmen: mesec odjema, *Cig*.

odjěmek, mka, m. die Hinwegnahme, *Mur*.

odjěmnik, m. der Abnehmer, der Kunde, *Cig.*, *C.*, *Vrt.*; (po nem.?).

odjénjati, am, *vb. pf.* = odnehati, nachlassen, nachgeben; veter je odjenjal, bolečine so odjenjale, *Cig.*; o. komu, jemandem nachgeben, *BlKr.-M.*; za las ne o., nicht um ein Haar

odjenjávati — odkâšljati

— 769 —

odkašljeváti se — odklâdek

breit weichen, Cig.; ne o. od pravice svoje,
von seinem Rechte nicht lassen wollen, Cig.;
o. od cene, vom Preise ablassen, Cig., Kr.;
skladi so odjenjali, die Fugen haben nach—
gegeben, Polj.

odjenjávati, am, vb. impf. = odjenjevati.

odjenjeváti, ûjem, vb. impf. ad odjenjati; nach—
lassen, nachgeben; mraz, bolečina odjenjuje;
cena odjenjuje, der Prcis sállt, Cig.

odjenljiv, íva, adj. nachgiebig, Mur., Cig.,
Jan., Nov.

odjenljívost, f. die Nachgiebigkeit, Mur., Cig.

odjéstí, jém, vb. pf. 1) abessen, abfressen:
hrošči so listje odjedli drevju; — 2) o. koga,
jemanden tückischer Weise aus einer Stellung
(ž. B. aus einem Dicnste) bringen, C.; —
3) mit dem Effen fertig werden, abspeisen;
gospoda niso še odjedli.

odjétje, m. die Wegnahme (eines Lautes')
(gramm.), Cig.(T.).

odjězd, jězda, m. der Albritt, Cig.; pripravljen
k odjezdu sedi na konju, Glas.

odjézditi, jězdim, vb. pf. wegreiten, fortreiten,
davonreiten.

odjeziti, ím, vb. pf. durch einen Damm ab-
leiten, abdämmen, Cig.

odjúga, f. das Thauwetter, Cig., Jan.; sneg
se ne taja, ker ni prave odjuge, Glas.;
tvoja obljuba pa zimska odjuga, Npreg.-
Kres; Ti lastov'ca preljuba, Z odjugo v
sleme prideš, Vod.(Pes.).

odjúgati, am, vb. pf. = odgugati, Jan.(H.).

odjúgniti, júgnem, vb. pf. thauig werden, C.

odjúžen, zna, adj. Thau=: odjužno vreme,
Jan.

odjúžinati, am, vb. pf. die Mahlzeit o. Hause
(južina) beenden.

odjúžiti se, jůžim se, vb. pf. aufthauen, Cig.
(T.), C.

odjúžnik, m. der Thauwind, der Südwestwind,
Bes.

odkadíti, ím, vb. pf. 1) aufhören zu rauchen;
— 2) enteilen, Cv.; o. se, entsließen, C.

odkálati, am, vb. pf. durch Spalten loslösen,
wegspalten, Z.

odkániti se, im se, vb. pf. 1) o. se od doma,
sich entsließen vom Hause zu gehen, Svet.
(Rok.); — 2) o. se česa. von eltwas ablassen,
etwas außer Acht lassen, C.

odkâp, m. = prekap, Jan.(H.).

1. odkápati, pam, pljem, vb. impf. ad odko-
pati; weggraben, abgraben.

2. odkápati, kâpam, pljem, vb. pf. 1) abtrießen,
abtröpfeln; — 2) aufhören zu tröpfeln, Z.

odkápčiti, im, vb. pf. losknöpfen, M.

odkapljáti, âm, vb. pf. abtrießen, abtröpfeln.

odkár, conj. = od kar, seitdem; odkar sem
zív, kaj tacega nisem videl, so lang ich lebe,
in meinem Leben habe ich nichts solches ge-
sehen.

odkâšati, am, vb. impf. ad odkositi; wegmähen,
Z.; — o. komu, jemanden abschnaßen, wider-
legen, C.

odkâšljati, am, vb. pf. 1) zu huſten aufhören,
abhuſten, Cig.; — 2) o. se, ſich durch Huſten

ausräuspern; ne more se odkasljati, er kann
den zum Huſten reizenden Schleim nicht heraus—
werfen.

odkašljeváti se, ûjem se, vb. impf. ad odkasljati se; ſich durch Huſten auszuräuspern
juhen, Cig., Jan.

odkávati, am, vb. impf. ad odkovati; ab=, loſ=
schmieden, Cig.

odkáz, káza, m. die Anweisung, die Zuweisung,
Cig.; plačilni o., die Zahlungsanweisung, Cig.

odkazáł, n. das Zeichen an einem zum Schlag
bestimmten Baume, der Hammerchlag, Cig.

odkázati, žem, vb. pf. anweisen, zuweisen;
u. komu kaj; o. komu drva, mesto, delo;
o. dan, eine Taglafung anberaumen, Cig.;
z odkazanim potom, mit gebundener Marsch-
route, Levst.(Nauk); u. komu kaj, jemanden
im Testamente bedenken, Cig.

odkázek, zka, m. das Deputat, C.; — das
Legat, C.

odkázen, zna, adj. Anweisungsh=, Cig.

odkaznína, f. das Anweisefeld, Cig.; — das
Legat, C.

odkazováten, Ina, adj. Anweisungsh=: odkazoválna sekira, eine Azt zur Anweisung der Bäume, welche gefällt werden sollen, die Mal=art, Cig.

odkazovátelj, m. der Anweiser, der Bestimmer:
Bog, odkazovatelj osode narodov, LjZv.

odkazováti, ûjem, vb. impf. ad odkazati; an=
weisen, zuweisen.

odkazovâvec, vca, m. der Anweiser, Cig.

odkeliti, ím, vb. pf. entkleistern, Cig.

odkídati, kídam, vb. pf. wegchaufeln, weg-
räumen; o. sneg, gnoj; — o. se, sich for-
pachen, M., C.

odkímati, mam, mljem, vb. pf. durch Schütteln
des Kopfes verneinen; z glavo o.

odkimávati, am, vb. impf. = odkimovati; ni
se vedelo, ali odkimavata ali pritrujeta, Jurč.

odkimniti, kîmnem, vb. pf. = odkimati, C.

odkimováti, ûjem, vb. impf. ad odkimati;
zum Zeichen der Verneinung den Kopf schütteln.

odkipěti, ím, vb. pf. beim Sieden überſließen;
veliko mleka je odkipelo.

odkís, m. die Desołydation, Cig.(T.).

odkísati, kîsam, vb. pf. 1) die faure Gährung
beenden: mošt je odkisal, Dol.; — 2) des=
ołydieren, Cig.(T.).

odkísilq, n. das Desołydationsmittel, Jan.(H.).

odkísliiti, im, vb. pf. = odkisati 2), Cig.(T.).

odklád, kláda, m. der Aufschub, der Verzug,
Mur., Cig.; o. dati, Cig.

odkláda, f. = odkladanje 2), Jan.

odkladalíšeče, n. der Abladungsort, Cig., Jan.

odkládanje, n. 1) das Abladen; — 2) das
Aufschieben.

odkłądati, am, vb. impf. 1) abladen, ausfladen;
— 2) auſſchieben; nevarno je o., es ist Ge-
fahr im Verzuge, DZ.

odkládavec, vca, m. der Zauderer, Cig., Jan.

odkládek, dka, m. die Verzögerung, der Auf-
schub, Mur., Cig., Jan.; odkladki so odpadki,
oſt aufgeschoben ist aufgehoben, Mur., Met.,
Erj. (Torb.).

Slov.-nem. slovar.

49

odkláden — odklonica

— 770 —

odkloníken — odkováti

odkláden, dna, adj. verzüglich, dilatorisch, Cig.

odklânjanje, n. 1) das Wegbeugen; — 2) das Absehen.

odklânjati, am, vb. impf. ad odkloniti; 1) wegbeugen; absetts richten, abneigen, Cig., M.; absehen, Žnid.; iglo magnetno o., Lct.; — o. se, abweichen, decinieren (phys.), Cig., Jan.; svetloba se odklanja od premega pota, Žnid.; — absehen; o. ponudbe; — 2) o. se, Verbeugungen machen: po dnevi ino po noči se mu je odklanjal, Jsvkr.

odklâtek, tka, m. kar se odklati, das Abgeschlagene, Cig.

odkláti, kôljem, vb. pf. 1) durch Spalten loslösen, abspalten; — 2) = odbiti: ura je odklala, Mariborska ok.-C.

odklátití, im, vb. pf. (mit einem Stock) wegsschlagen, Cig.

odklê, adv. seit wann? von welcher Zeit an? Mur., C., Levst (Sl. Spr.), Mik.

odklêj, adv. = odkle, Cig.

odkléniti, klênem, vb. pf. außssperren, außschleßen (o., kar je zaklenjeno); vrata o.; odklenjen, unverschlossen, unversperrt; entketten: (prikljenenega) psa o.; — aus den Fesseln schließen (vklenjenega) jetnika o., Cig.

odklênkti, am, vb. pf. aufhören an die Gloode zu schlagen; zvon je odklenkal, die Gloode hat aufgehört zu klingen; — odklenkalo mu je, es ist mit ihm aus; njegovi mogočnosti je že odklenkalo, seine Großthuerei hat schon ein Ende.

odklèp, klépa, m. die Ausschließung, der Ausschluß, Cig.; die Aufshebung der Sperre, Z.

odklépáló, n. ein Werkzeug zum Aufsperren, Cig.

odklépanje, n. das Aufsperren, das Ausschließen.

odklépati, klépam, pljem, vb. impf. ad odkleniti; außssperren, außsschließen; — losketten, Cig.

odklépati, klépljem, (-páti, pám) vb. pf. durch Schlagen, Klopfen loslösen, wegklopfen.

odklepetáti, etám, éčem, vb. pf. aufhören zu klapperen oder zu pfappern.

odklêr, conj. seitdem, seit, Cig., C.

odklésati, kléšem, vb. pf. wegmeißeln, Jan. (H.).

odklěstiti, im, vb. pf. klesteč odbiti, abhacken; drevju vrhove o.

odklěti, kôlnem, vb. pf. o. koga, von jeman dem den Fluch nehmen, Cig.(T.); Nocoj bo svet odklet, Greg.

odklie, klica, m. die Abberufung, der Abruf, Cig., M.

odklik, m. der wiederhallende Ruf, LjZv.

odkljúniti, kljûnem, vb. pf. mit einmaligem Picken loslösen, abpicken, Cig.

odkljuváti, kljúvam, kljújem, vb. pf. durch Picken loslösen, wegpicken.

odklön, klóna, m. die Ablenkung, C., Cig.(T.); — die Abweichung, die Declination (phys.), Cig., Jan., Cig.(T.); zvezdno o., C.; magnetni o., die magnetische Declination, Sen. (Fiż.); — die Ablehnung: o. prisege, Cig.

odkloníca, f. die Declinationsnadel, Jan.(H.).

odkloníken, hna, adj. Ablehnungs-: odklonitni vzroki, Cig., DZkr.

odklonítev, tve, f. die Ablenkung: o. magnetne igle, nk.; — die Ablehnung, nk.

odklóniti, klónim, vb. pf. 1) wegbeugen, abneigen, Cig., M.; o. se, abweichen, decinieren, Cig.; — ablehnen; o. predlog, einen Antrag ablehnen, nk.; — 2) o. se, eine Verbeugung machen: ktor gre od cerkve domov, odkloni se na svojih mestih, odkoder se vidi cerkev, rekše, obrne se k cerkvi ter se prikloni, Podkrnci-Erj.(Torb.).

odklonjeníca, f. = odklonica, Jan.(H.).

odklônski, adj. Declinationss-, Jan. (H.).

odklópiti, klópim, vb. pf. durch Abheben des Deckels öffnen, abdecken, C.

odkmětovati, ujem, vb. pf. aufhören eine Bauernwirtschaft zu führen, abwirtschaften, Cig., Jan.

odkobacljáti, âm, vb. pf. kobacljaje oditi, Cig.

odkód, adv. = od kod; 1. interr. woher? odkod ste? odkod drugod? woher anders? odkod to veste? — ne vem, odkod so; — II. indef. irgendetwoher; bo že odkod kdo prišel; odkod drugod, sonstwoher.

odkódaj, adv. = odkod, Kast.

odkôder, adv. rel. = od koder, woher; tja pojdemo nazaj, odkoder smo prišli; — odkoder koli, woher immer.

odkojíti, ím, vb. pf. auferziehen, Jan., ogr.-Mik.

odkóp, kópa, m. die Abgrabung, Cig., M.

odkópa, f. das Aufsthauen des Schnees, M.

odkópati, kópljem, -kopáti, pám, vb. pf. 1) abgraben; hribček o.; — 2) o. se koga, česa, sich entledigen, BlKr.-M.; — o. se, sich aus einer Verlegenheit ziehen, C.; — o. se, sich fort machen: takoj odkoplji se! D Sv.

odkopávati, am, vb. impf. ad odkopati; abgraben.

odkopčáti, âm, vb. pf. auf-, abschnallen, Mur., Cig., Jan.

odkopněti, ím, vb. pf. wegschmeizen: sneg odkopni, Jurč.

odkorákatí, âkam, vb. pf. davonischreiten, Cig.

odkorê, adv. von wie viel Uhr angefangen? seit welcher Stunde? C. Z.

odkorêj, adv. = odkore, Z.

odkormániti, ânim, vb. pf. ab-, wegsteuern, Cig.

odkosávanje, n. o. zemljišč, die Abtrennung von Grundstücken, DZ.

odkosúčati, am, vb. pf. das Frühstück oder das Frühmaht (kosilce) beenden, Cig., M.

1. odkósiti, im, vb. pf. mit der Morgen- oder Mittagsmahlszeit (kosilo) fertig werden, abspeisen; niso še odkosili.

2. odkosiť, im, vb. pf. wegmähen, Mur., Cig.

odkotáti, âm, vb. pf. wegrollen, wegwälzen, Cig., Jan.

odköv, kóva, m. das Löschmieden (z. B. aus Fesseln), Cig., M.

odkováti, kujem, vb. pf. ab-, Löschmieden, von eisernen Fesseln befreien, Mur., Cig.

odkovávati – odkrívati

— 771 —

odkrivopětiti – odkúpljenec

odkovávati, am, *vb. impf. ad* odkovati, *Cig.*

odkozáriti, árim, *vb. pf. aufhören* Ziegenhirt
žu jein, *M.*

odkraljeváti, ûjem, *vb. pf. aufhören* als König
žu regieren.

odkrásti, krádem, *vb. pf. 1)* wegstehlen: va-
rujem perilo, da se ga nič ne odkrade, Ravn.
*(.Abc.); — 2) o. se, heintlich wegschließen.

odkréhiniti, kréhnem, *vb. pf. (mit Getrach)*
abbrechen, *Cig.*, *BlKr.*

odkrehováti, ûjem, *vb. impf. ad* odkrehiniti,
*Cig.*

odkréniti, krénem, *vb. pf. abwenden*, Jan., M.;
— odkrenimo se od tega, abstrahieren wir
davon, *Cig.*

odkrès, krèsa, m. das Abgeschlagene, der Ab-
schlag, *Cig.*

odkrésati, krésem, *vb. pf. krešoč abbiti, ab-
schlagen, Cig.*

odkrésniti, krésnem, *vb. pf. durch einen Schlag
loslösen, abschlagen.*

odkresováti, ûjem, *vb. impf. ad* odkresati, *Cig.*

odkrevljáti, ám, *vb. pf. hinkend davongehen,
Cig.*

odkrhávati, am, *vb. impf. = odkrhovati*, Jan.
(H.).

odkřhek, hka, m. ein losgebröckeltes Stück,
Valj.(Rad).

odkřhniti, křhnem, *vb. pf. (von einem spröden
Gegenstande)* abbrechen, abstrengen; kos zoba
sola; o. vrh drevesu, den Baum entwipfeln,
*Cig.*

odkrhováti, ûjem, *vb. impf. ad* odkrhniti, *Cig.*

odkríčati, čím, *vb. pf. schreiend antworten,
Cig.*

odkrítí, kříjem, *vb. pf. eine Decke oder Hülle;
einen Deckel wegnehmen; abdecken, enthüllen*;
odkríti, kar je pokrito; streho o., das Dach
abdecken; hišo o., das Haus des Daches be-
rauben; — o. se, das Haupt entblößen; o.
se komu, vor jemandem das Haupt entblößen;
odkrít, entblößen Hauptes; — rudo u., Erz
aufschließen, *Cig. (T.)*; entdecken, *Jan., nk.;
 po nem.); — offenbaren: skrivnost o., svoje
misli u., *Cig..*; čas bo to odkril, *Cig. *; o.
komu srce, jemandem sein Herz ausschließen,
*Cig.*; odkrije se mnogih src mišljenje, ogr.-
Valj.(Rad); — odkrit, aufrichtig, *Cig., Jan.,
C.*; odkrito moramo povedati, *Levst. (Zb. sp.)*.

odkrítje, n. die Enthißlung; o. spomenika, nk.;
— die Entdeckung, *Mur.*, *Cig.*, *Jan.*; (po nem.)

odkritosčen, čna, adj. offenherzig, aufrichtig;
o. človek; odkritosrčno kaj povedati.

odkritosčnost, f. die Offenherzigkeit, die Auf-
richtigkeit.

odkrítost, f. die Offenheit, das offene Wesen,
*Cig.(T.)*, *Ravn.*

odkrívanje, n. das Abdecken, das Enthüllen;
— das Entblößen des Hauptes; — die Offen-
barung, *Cig.*

odkrívati, am, *vb. impf. ad* odkriti; abdecken,
enthüllen; posteljo o.; — o. se, das Haupt
entblößen; — entdecken (finden), *Jan.*; (po
nem.); — offenbaren: skrivnosti, srce o.

odkrivopětiti, pětim, *vb. pf. weghinken, Cig.*

odkržižati se, am se, *vb. pf. u. se koga, česa*.
(cig. sich durch das Kreuzzeichen entledigen,
*M.), sich jemandes oder einer Tache entledigen,
loswerden.

odkrževáti se, ûjem se, *vb. impf. ad* odkri-
žati se.

odkmáriti, árim, *vb. pf. fortsteuern, Cig.*

1. odkrimiti, im, *vb. pf. fortsteuern, Cig.*

2. odkrimiti, im, *vb. pf. aufzüchten: o. prasca,
LjZv.*

odkrojíti, ím, *vb. pf. ablösen, abschiefern, Cig.*;
— abschneiden, *Jan.*

odkřšek, ška, m. der Abbruch, der Entgang,
Levst.(Pril.).

odkršiti, křšim, *vb. pf. abbrechen*; o. se, ab-
brechen (intr.): odkršilo se mu je bilo ze
dvoje zob, *Str.*

odkrůncati, am, *vb. pf. forthinken, Cig.*

odkrůšek, ška, m. kar se odkruši, das Abge-
bröckelte, der Abfall, *Cig.*

odkruševáti, ûjem, *vb. impf. ad* odkrušiti;
in Brocken, Stücken loslösen.

odkrušitev, tve, f. die Losbrechung, *Jan.*

odkrúšiti, krúšim, *vb. pf. ein Stück, einen
Brocken ablösen, abbrocken, abbrechen, weg-
strengen; — o. se, sich loslösen, abbröckeln
(intr.); omet se je odkrušil od zidu.*

odktěrec, adv. = odkod? ogr.-C.

odkúhati, kůham, *vb. pf. das Kochen beenden.*

odkůp, m. der Loskauf, die Ablösung, *Mur.,
Cig.*, *Jan.*; zemljiški o., die Grundablösung,
Levst.(Nauk); — der Wiederkauf: na o. pro-
dati kaj, *Cig.*; — die Erlösung (im kirchlichen
Sinne), *Cig.*, ogr.-C.

odkúpa, f. 1) das Ausgelöste, C.; — 2) = od-
kupnina, Svet.(Rok.).

odkupávati, am, *vb. impf. = odkupovati*;
— o. se, mišsfallen, *Jan.*

odkúpec, pca, m. der Loskäufer, *Mur.*

odkúpek, pka, m. der Loskauf, die Auslösung, C.

odkúpen, pna, adj. 1) Ablösungsz, *Cig.*, *Jan.*;
odkúpna pogodba, der Auslösungsvertrag,
*Cig.*; odkupna pravica, das Einlösungsgrecht,
DZ.; — 2) ablösbar, *Cig.*, *Jan.*

odkupílo, n. 1) das Lösegeld, C.; — 2) der
Loskauf, *Trub.*; die Ablösung, *C.*

odkupitélj, m. der Loskäufer, der Erlöser, *Mur.*,
Let., *Valj.(Rad).*

odkupitéljica, f. die Loskäuferin, *kajk.-Valj.*
(Rad).

odkúpiti, im, *vb. pf. loskaufen*; o. se, sich los-
kaufen; o. se od kazni, eine Strafe abkaufen,
*Cig.*; — ablösen, *Cig.*, *Jan.*; desetino o.,
*Cig.*; — einlösen: zastavo o., ein Pfand ein-
lösen, *Cig.*; — erlösen, *Cig.*, *Jan.*; — o. se
komu, bei jemandem Mišsfallen erregen, je-
mandem lästig, ungelegen werden, *Jan.*, *C.*;
meni se ne bo s tem ne prikupil ne odku-
pil, *Levst.(Zb. sp.)*.

odkupítva, f. die Ablösung, C.; — die Er-
lösung, C.

odkúpljati, am, *vb. impf. = odkupovati*, *M.*, *C.*

odkúpljenec, nca, m. der Losgekaufte, *Cig.*;
— der Erlöste, *Cig.*, *Jan.*

49+

odlesketávati — odlikovánec

— 773 —

odlikováti — odločeváti

odlesketávati se, am se, *vb. impf.* funkeind wiedertraffen; zvezdice se v jezeru odlesketavajo, *Sl.N.*

odlésti, lězem, *vb. pf.* weg-, davonkriechen, davonšleichen; o. čemu, entgehen, *C.*

odlět, lěta, m. das Wegfliegen, der Abflug, *Cig., Jan., M.*; — der Abprall, der Rückprall, *Cig., Jan.*; o. sekire, der Absprung der Art, *Cig.*

odlětati, lětam, (lěćem, M.), *vb. impf.* ad odleteti; weg-, davonfliegen; entfliegen; — abprallen, sekira odleta od veje (jpringt ab), *Cig.*

odletávati, am, *vb. impf.* = odletati; fortfliegen; entfliegen; — iskre odletavajo, die Funken entsprühen, *Cig.*; — abprallen.

odlětek, tka, m. kar odleti: odletki, die Abfälle (3. B. beim Holzhaften), *Z., Zgd.*; — der Abgang bei der Berarbeitung von Erzen, *Cig., Jan.*

odletěti, ím, *vb. pf.* wegfliegen, fortfliegen; ptiči so odleteli v druge kraje; wegpringen: kladivo je odletelo, der Hammer fuhr vom Stiele ab, *Cig.*; podkev je odletela; da bi ti jezik odletel! (kletvica), *Z.*; — entgehen (o dobičku), *C.*; — abprallen, zurückprallen, *Cig., Jan.*

odletováti, ûjem, *vb. impf.* ad odleteti; wegfliegen, entfliegen; iskre odletujejo, *Cig.*; — abprallen: kladivo odletuje, *Z.*

odlěžen, žna, adj. entlegen, *Mur., Cig., Jan.*; odležno mesto, *Slom.-C.*; — po nem.

odlěžnost, f. die Entlegenheit, *Mur., Cig., Jan.*; (po nem.)

odlíčen, čna, adj. distinguiert, C.; hervorragend, eminent, *Cig., Jan., Cig.(T.), nk.*; — rus.

odlčica, f. die Ruanče, *Cig.(T.), nk.*

odlíčiti, im, *vb. pf.* nuancieren, *Jan.*

odličnik, m. eine hervorragende, distinguierte Persönlichkeit: odličniki, die Honoratioren, *Cig., DZ.*; — prim. odličen.

odličnják, m. = odličnik, C., *nk.*; vsi tržni odličnjaki, alle Honoratioren des Marktes, *LjZv.*; — der Vorzugsschüler, *nk.*

odličnost, f. das Hervorragen, die Ansehnlichkeit, *Cig., nk.*; — prim. odličen.

odlijáč, m. krop, ki se odlije od žgancev, predno se zmešajo, *Gor.*

odlíjati, jam, *vb. impf.* = odlivati, *Mur., Cig., Jan.*

odlijavec, vca, m. = odlijač, *Kres.*

odlijek, jka, m. kar se odlije, der Abguß, *Mur., Jan.*

odlīka, f. 1) die Abfertigung (in Geld), *Levst. (Pril.*); (in Worten): odliko dati komu, mit Worten abfertigen, *Lašče-Levst.(M.)*; — 2) die Abhilfe, die Erholung: za vročino je za vsakim grmom odlika, *Z., Svet. (Rok.)*; — 3) die Auszeichnung, *nk.*: prvi red z odliko, erste Classe mit Vorzug (v šolskih izpričevalih), *nk.*; (rus.)*

odlikáš, m. = odličnjak, *C.*

odlikovánec, nca, m. einer, der ausgezeichnet worden ist, *C., nk.*

odlikováti, ûjem, *vb. impf.* auszéichen, *Cig., Jan., nk.*; o. se, sich hervorthun, hervorragen, *Cig., Jan., nk.*; (rabi se tudi kot *vb. pf.*); — prim. odlika 3).

odlíti, lijem, *vb. pf.* weg-, abgießen; preveč je vode v posodi, odlij je malo; odlij, kar je čistega; decantieren (chem.), *Cig.(T.).*

odlīv, m. 1) die Abgießung, *Cig.*; — 2) das Abgegossene, der Abguß, *Cig.*; — die Decantation (chem.), *Cig.(T.)*; — 3) (po rus.) die Ebbe, *Cig.(T.)*, Sen. (Fiż.).

odlívanje, n. das Abgießen; die Decantation (chem.), *Cig.(T.).*

odlívati, am, *vb. impf.* ad odliti; abgießen; — decantieren (chem.), *Cig.(T.).*

odlīvek, vka, m. kar se odlije, der Abguß, *Jan.*; — der Formabguß, *Cig.(T.)*; odlivke delati, *Cig.(T.). Evj.(Min.).*

odlízati, žem, *vb. pf.* hinweglecken, *Cig.*

odlýuden, dna, adj. 1) menſchenſcheu, ungeſellig, unfreundlich, *Mur., Cig., Jan., Cig.(T.)*, *C., Dol., M., Svet. (Rok.)*; unſchlich, *Mur.*; — 2) menſchenleer, wild, *Cig., C.*; o. in pust kraj, *LjZv.*; V odljudni goščavi Sam za-se živi, *Preš.*

odljūdnež, m. der Menschenſcheue, *Cig.*

odljúdnica, f. die Menschenſcheue, *Cig.*

odljúdnik, m. der Menschenſeind, *Cig., Jan., Cig.(T.).*

odlýdnost, f. 1) die Menschenſcheu, die Ungeſelligkeit, *Mur., Cig., Jan., Dol.-M.*; — 2) die Wildheit, die Dede, *Cig.*

odlóčati, am, *vb. impf.* ad odločiti; = odločevati, *Jan., nk.*

odločávati, am, *vb. impf.* = odločevati, *ogr.-Valj.(Rad).*

odlóčba, f. 1) die Abſonderung, die Ausſcheidung, *Cig., C.*; — 2) die Entſcheidung, *Cig., C.*; — der Entſchluß, *Cv.*

odlóček, čka, m. 1) das Abgeſonderte: der Abſchnitt, das Capitel, *Cig., Jan., Vrtov.(Vin.)*; — der Antheil, C.; das Loš, *Cig., C.*; skrbi, nepokoj bodo tvoj odloček, *Jap. (Prid.)*; to je naš delež in odloček, *Škrinj.-Valj.(Rad)*; — 2) der Bescheid, die Entſcheidung, *Cig., Jan., C., Cv.*

odlóčen, čna, adj. 1) Entſcheidungs-, entscheidend, kritisch, *Cig., Jan.*; odlóčna doba, die Kriſiš, *Cig.(T.)*; na odločnem razpotju, *Evj.(Izb. sp.)*; — 2) entschieden, entschlossen, resolut, *Cig., Jan., nk.*; — bestimmt: o. odgovor, eine positive, bestimmte Antwort, *Cig.*; odločno povelje, ein gemessener Befehl, *Jan.*; — 3) treunbar, *Cig.(T.).*

odlóčenee, nca, m. der Abgeſonderte, der Ausgeſchiedene; der Excommunicierte, *Cig., C.*; — der Separatist, *Jan.*

odlóčenost, f. die Abgeſchiedenheit, *Cig.*; — der Separatismus, *Jan.*

odločeváten, łaň, adj. entscheidend, *nk.*

odločevanje, n. 1) das Ausſcheiden; — 2) das Entscheiden.

odločeváti, ûjem, *vb. impf.* ad odločiti; 1) abſondern, auſſcheiden; abſtrahieren (phil.), *Cig.(T.)*; — 2) entscheiden, bestimmen.

odločevâvec — odložénje

— 774 —

odložitev — odmašiló

odločevâvec, vca, m. 1) der Absonderer, Cig.;
— 2) der Bestimmer, Cig.

odločiten, kna, adj. entscheidend, maßgebend,
den Ausschlag gebend, Cig., nk.

odločiló, n. die Entschließung: z najvišjim odločilom, DZkr.

odločina, f. die Secretionsform, h. t.-Cig.(T.).

odločit, adj. voll Entschlossenheit, entschlossen,
Cig.(T.); entschieden, Nov.

odločitev, tve, f. 1) die Absonderung, die Ausscheidung, Cig., Jan., C., DZ.; — 2) die Entscheidung, die Bestimmung, C.

odlóčiti, im, vb. pf. 1) absoudern, ausscheiden,
abtrennen; — abtiahieren (phil.), Cig.(T.);
o. se, sich absoudern, sich lostrennen, sich ablösen; — 2) entscheiden, bestimmen; o. komu
kaj; trpel bom, kar mi je Bog odločil; —
uro o. v službo božjo, Burg.; = določiti,
seſſeſsen: o. dan, ceno, Cig., Jan.; —
entscheiden; še nisem odločil, ich habe noch keine
Entſcheidung getroſſen, Cig.; den Ausschlag
geben; njegov glas je odločil; o. se, sich ent-
scheiden, sich entschließen.

odločitost, f. die Entſchlossenheit, Cig.(T.).

odločljiv, íva, adj. 1) entscheidend: o. biti o čem,
hinſichtlich einer Sache entscheidend sein, DZ.;
— 2) = odločen 3), trennbar, separabel, Cig.,
Jan.

odlóčnost, f. die Entſchlossenheit, Cig.(T.); die
Entſchiedenheit, Cig., C., nk.; — die Be-
ſtimmthheit, die Prácfíſion, Cig.

odlóg, lóga, m. der Aufschub, der Verzug,
Mur., Cig., Jan., Cig.(T.); brez odloga, Cig.,
Jan.; odloga išče, cr will Zeit gewinnen,
Cig.; die Frist, Dict., Cig., Jan.; o. dati
komu, jemandem eine Frist gewähren, Cig.,
Jan., Dalm., Schönl., Kast., Tolm.; Dajte
nam odloga štirnajst dni, Npes.-K.

ódlog, praep. c. gen. außer, ausgenommen: v.
mene, Cig.; — pogl. odlag.

odlók, łóka, m. die Entſcheidung, der Bescheid,
Cig., Jan., M., Levst.(Nauk); sodnji o., DZ.,
DZkr.; božji o., Gottes Rathschluß, Cig.

odlóka, f. der Entſchluß, die Entſchließung,
Habd.-Mik., Cig., Jan., Cig.(T.), DZ., Navr.
(Spom.); die Bestinmung, C., Slom.

odlókati, kam, łóčem, vb. pf. wegschlappen, Cig.

odlòm, lóma, m. der Abbruch, Cig., Jan.

odlomástiti, âstim, vb. pf. ungeſtüm sich entfernen, entſürmen, Cig., Raič(Slov.).

odlòmčina, f. das Fragment, Cig.(T.).

odlómek, mka, m. das Bruchstück, das Frag-
ment, Mur., Cig., Jan., Cig.(T.), DZ., nk.

odlómiti, lómim, vb. pf. weg, abbrechen; veter
je drevesu vrh odlomil; — odlomila se je
konica, die Spige ist abgebrochen.

odlovíti, im, vb. pf. die Jagd beendigen, Mur.

odlóžek, žka, m. der Aufschub, C., Z.; brez odložka, Cv.

odlóžen, žna, adj. 1) auſchubbringend, diſatorisch, Cig., Jan.; nima odložne moči, DZ.; — 2) auſſchiebbar, Jan.(H.); — 3) entlegen, Mur., Cig., Ravn.; (prim. odležen).

odloženje, n. die Weglegung, die Niederlegung,
Cig.

odložitev, tve, f. das Ablegen, die Niederlegung, Cig.

odložiti, ložim, vb. pf. 1) wege, ablegen; klobuk, orožje o.; abladen; odloži breme; odloži nekoliko, vsega ne moreš nesti; — niederlegen: o. poslanstvo; — 2) verschieben, auſſchieben; odloženemu delu rogliji rastejo, =verschobene Arbeit wird sauer, C.; kar se odloži, se ne opusti, Met.; — 3) (ein Kind) weglegen: ljudje govore, da so ga cigani odložili, Erj.(Ižb. sp.).

odloživ, iva, adj. = odložen 1): brez odložive
moči, DZkr.

odložljiv, íva, adj. = odložen 2), auſſchiebbar,
Cig., Jan., C.

odložnína, f. die Proſongationsgebür, Cig.

odlóžnost, f. 1) die Auſſchiebbarkeit, Jan.(H.);
— 2) die Entlegenheit, Jan.(H.); — prim.
odložen.

odlúčati, am, vb. pf. das Wegwerfen beenden,
abwerfen, Cig.

odlučiti, im, vb. pf. wegwerfen, Mur.

odlúp, m. 1) das Abschälen: o. kopita, die
ßufablöſung, Cig.; — 2) das Abgeschächte,
die Schale, Valj.(Rad)

odlúpek, pka, m. das Abgeschächte, die Schale,
Valj.(Rad).

odlúpiti, im, vb. pf. durch Schälen entfernen,
wegſchälen, abſchälen; o drevesu skorjo.

odlúskati, am, vb. pf. = odluščiti, Mur.

odlúšček, ščka, m. kar se odlušči, das Poscheschächte, C.

odlúščiti, im, vb. pf. die (harte) Schale oder
Hülſe entfernen, abhülſen; pečenemu kostanju
kožo o.

odmáhniti, máhnem, vb. pf. 1) wegschlagen,
abschwenken, Cig.; — 2) abprallen: udarec
more odmáhniti, Nov.

odmájati, jam, jem, vb. pf. 1) locker, wackelnd machen: klin se ne da odmajati, jvžh.St.; — 2) o. z glavo durch Kopſchütteſn verneinen.

odmajávati, am, vb. impf. ad odmajati; 1) löcker machen, jvžh.St.; — 2) den Kopf schütteſn (zum Zeichen der Verneinung): neverno je odmajaval, Levst.(Glas.).

odmájiti, im, vb. pf. durch Abschälen entfernen,
wegſchälen, Cig.

odmákanje, n. das Aufweichen, M.

odmákati, kam, čem, vb. impf. ad odmočiti;
aufweichen, M.; v vodi kaj o., Z.; — o. se,
aufgeweicht werden (um losgetrennt werden
zu können), jvžh.St.

odmákniti, máknem, vb. pf. = odmekniti.

odmáličati, am, vb. pf. mit der Nause oder
dem Nachmittagsbrot fertig werden, Cig.

odmámiti, mámim, vb. pf. ablocken: psa komu
o., Cig.

odmancáti, ám, vb. pf. Cig., pogl. odmencati.

odmášek, ška, m. = odmašilo, DŠv.

1. odmaševáti, újem, vb. pf. mit dem Lesen der Messe fertig werden.

2. odmaševáti, újem, vb. impf. ad odmašiti; (Verſtopfteſ) entſtopfen, öffnen.

odmašiló, n. der Pſropſzieher, der Stöpſelzieher,
DŠv.

odmašíti — odméniti

— 775 —

odméniti — odmetávati

odmašíti, ím, *vb. pf. etwaš Verstopfteš ent-
stopfen, öffnen; o. cev, luknjo, steklenico.*

odmátati, am, *vb. impf. ad odmotati*; = od-
motavati: nit se je odmatala, *Prip.-Mik.*

odměček, čka, m. = odmetek 2): tebi bo pa
kaj odmečka vrgel, Jurč.

odmečíti, ím, *vb. pf. weich machen, V.-Cig.*

odměh, m. = odmev, C., Z.; „údmih“, Cig.).

odmjítí, ím, *vb. pf. durch Marken von einem
gewissen Bezirk eingeschließen, abrainen, Cig.,
Svet. (Rok.).*

odmnejčiti, ťčim, *vb. pf. z mejniki odmejiti,
Cig.*

odměk, m. die Erweichung: rana nima odmeka,
C.; — das Thauwetter, Z.

odměka, f. die Erweichung, C.; — das Auf-
thauen, das Thauwetter, *Mur.*, *Cig.*, *Lašče-
Erj.* (*Torb.*), *Levst.* (*Cest.*); — die Erleichte-
rung (o bolečinah), *Lašče-Erj.* (*Torb.*).

odměkati, am, *vb. impf. ad odměkniti,* = od-
mekovati, *Mur.*

odměkeł, měkła, adj. 1) aufgethaut, Jan.; —
2) schlaff, lose, *Mur.*, *Cig.*, *Jan.*; vezi so od-
mekle, Cig.

1. odmeketáti, etâm, éčem, *vb. pf. aufhören
zu mefern.*

2. odmeketáti, etâm, áčem, *vb. pf. wegrütteln,
abrütteln, Cig.*

odměklost, f. 1) der Zustand des Aufthauens
prim. odmekel 1); — 2) die Schlafheit, *Mur.*,
*Cig.(T).*

odměkniti, měknem, *vb.pf.1*) weich werden, Jan.,
C., Pohl. (Km.); aufthauen, *Cig.*, Jan.; od-
meknilo je, = jug je nastopil, da je (po
zimi) vreme zopet „mečje“, *Lašče-Erj.*
(Torb.); — 2) erschlassen, *Mur.*; — 3) nach-
lassen, aufhören (o bolečini), *Povir (Kras)*-
*Erj.* (*Torb.*); bolečina, otok odmekne, C.

odmekniti, máknem, *vb. pf. wegrücken*; o. se,
auf die Seite treten, *Jan.*, *BlKr.-M*; sich aus
dem Wege machen, sich zurückziehen, *Cig.*

odmekováti, újem, *vb. impf. ad odměkniti,
Mur.*, *Cig.*, *M.*

odměmba, f. die Bestimmung, die Widmung,
Cig.; ustanove in odmembe. Stiftungen u.
Widmungen, *DZkr.*; — die Zuerkenntnis,
die Anweisung, C.

odměn, ména, m. die Bestimmung: s tem od-
menom, *ZgD.*; — das Ziel, *Cig.*

1. odměna, f. = odmemba, die Widmung, Jan.

2. odměna, f. die Entschädigung, der Erſaß,
DZ., *Svet. (Rok.)*, Vrt.; — das Surrogat,
ogr.-C.; — die Stellvertretung, C.

odmencáti, ám, *vb. pf. wegreiben*; suho blato
odmencati z obleke.

1. odméníten, łań, adj. Widntungsē: odmě-
níňo pismo, *DZ*.

2. odméníten, łań, adj. Erſaß, Vergütungsē,
Cig.

1. odméníło, n. die Widmung: o. v kavcijo,
die Widmung als Caution, *DZ*.

2. odméníło, n. der Erſaß, die Vergütung, *DZ*.

1. odméniti, im, *vb. pf. bestimmen*; v dar kaj
o. komu, C.; za reveže kaj o., Z.; odme-
njen, zugedacht, *Cig.*; vloge odmenjene ob-

lastvom, *Levst.(Nauk)*; odmenil ga je oče
za duhovski stan, *Jurč.*; designieren, *Cig.,
Jan.*; — widmen, *Jan.*, *nk.*; o. se za kaj,
jich auf etwas verlegen, *Cig.*

2. odméniti, ím, *vb. pf. erseßen: o. koga, für
jemanden eintreten, ihn ersehen, ogr.-C.*; —
vergeerten: zdaj sva si odmenila (= vrnila),
*Svet. (Rok.)*.

odménjati, am, *vb. impf. ad* 1. odmeniti; be-
stimmen, *Cig.*

odménje, n. das Hinwegnehmen (ereptio), *Dict.-Mik.*; — prim. oteti.

odménjeváti, újem, *vb. impf.* = odmenjati,
bestimmen, widmen, *Jan.*, *Z.*

odměnski, adj. Entschädigungssē; najvišji od-
menski postavki, die Maximal-Entschädi-
gungsfäße, DZ.

odměra, f. 1) das Ausmaß, die Bemessung,
Cig. (*T.*), C., *BlKr.* — *M.*; o. davka, *Nov.,
Levst.(Nauk)*; — 2) das Abgemessene: die
Periode in der Rede: Slovenec dela raji bolj
kratke odmere v govoru, *Levst. (Zb. sp.)*;
— 3) obed, kadar prodano vino odmerijo
in v barile pretočijo, *BlKr.*

odměrek, rka, m. kar je odmerjeno, das Aus-
maß, DZ.; das Maß (als Resultat des Meſ-
sens), C.; die Maße (im Vergbau), Cig.; die
Ration, die Portion, *Jan.*

odměren, rna, adj. Bemessungsē: odměrno
razdobje, die Bemessungsperiode, DZ.

odmeríło, n. die Bemessung, das Ausmaß,
Levst. (Pril.).

odměriti, měrim, *vb. pf. 1) wegnehmen und
abmessen: zumessen*; o. komu žita, sukna,
Cig.; z enako mero o. komu = jemanden mit
gleicher Münze bezahlen, *Cig.*; o. hlače komu,
jemandem eine Hote anmessen, *jvzhSt.*; —
o. komu kazen, jemandem die Straße be-
messen, *Cig.*; — bestimmen, *Cig.*; trpi, kar
ti je Bog odmeril, *Z.*; — 2) o. koga, je-
manden an Maß (Größe) übertreffen, *Z., Gor.*

odměrjati, am, *vb. impf. ad odmeriti; ab-
messen, zumessen, Cig., Jan.*

odměrjavec, vca, m. der Vermesser, *Cig.*

odmernina, f. die Maßengebür, *Jan.(H.)*; —
prim. odmerek.

odměsti, métem, *vb. pf. hinwegkehren, hinweg-
fegen*; o. prah od pšenice.

odměsetáriti, árim, *vb.pf.1*) o. komu kaj, einem
ethusiast abnäkeln, *Cig.*; — 2) nehati mešetariti.

odměšítiti, étim, *vb. pf. = odměsetariti, Z.*

odmět, méta, m. 1) die Ablehnung, DZ.; —
2) (po rus.) das Trumm, das Gangtrumm
(mont.), *Cig.(T).*

odmětati, mětam, *vb. impf. ad odmesti; weg-
fegen, wegkehren, Cig.*

odmětati, měčem, I. *vb. pf. das Wegwerfen
beenden, (der Reihe nach) wegwerfen*; vse je
odmetal od sebe; — II. odmětati, mětam,
čem, *vb. impf. ad odvreči; wegwerfen, ver-
werfen; malovredne ribe odmetajo, Ravn.*
obsodila je moje življenje, zato me odmeta,
*Jurč.*

odmetávati, am, *vb. impf.* = odmetovati; hin-
wegwerfen: sneg o., *LjZv.*

odmětek — odmísliti

— 776 —

odmíšljaj — odnárok

odmětek, tka, m. 1) die halbe Randfurchte
(zadnji ožji ogon), Cig., Lašče-Erj. (Torb);
— 2) der Auszugs, das Leibgedinge, BIKr.

odměten, tna, adj. 1) Ablehnungs-, odmětna
pravica, DZ.; — 2) abtrünnig, Mur., Jan.

odměti, mámem, vb. pf. hinwegreiben, Cig.

odměti, dměm (mějem), vb. pf. antworten,
Mik.; o. se, wiederhallen, C.; hrib se je od-
mel, C.; o. se, (auf einen Ruf) sich melden,
Buče/St.-C.; — nam. oddmeti, prim. od-
mevati.

odmětljaj, m. = odmetek 1), Cig.

odmětnica, f. die Abtrünnige, Jan.; — stsl.

odmětnik, m. der Abtrünnige, Cig., Jan.; —
stsl.

odmetováti, ûjem, vb. impf. ad odvreči; weg-
werfen, verwerfen.

odměv, dměva, m. der Wiederhall, das Echo,
Cig., Jan., nk., Tolm., vžhSt.; — der Nach-
hall, Jan., Sen.(Fiz.); — die Resonanz, Cig.,
Jan.; — prim. odmevati.

odměvanje, n. das Wiederhallen; — der Nach-
hall, Cig.; — prim. odmevati.

odměvati, am, vb. impf. zurückhallen, wieder-
hallen, Cig., Jan., nk.; — nachhallen, Cig., Jan.;
= o. se, Cig., Vrtov.-M., C.; — nam. oddme-
vati; podstava je: dšmè-; prim. Mik.(Et., V.
G. IV. 22.3.).

odmêvek, vka, m. = odmev, Jan.

odměven, vna, adj. Resonanz-: odměvna od-
prtina, das Resonanzloch, Cig.; — prim. od-
mevati.

odměvnik, m. der Resonanzboden, Jan.; —
prim. odmevati.

odmíčen, čna, adj. divergierend (math.), Cig.
(T.), C., Cel. (Geom.).

odmîg, m. der Verneinungswink, Z.

odmigati, mîgam, vb. pf. mit Winken ver-
neinen, Z.; mit Winken antworten, jvzhSt.

odmigávati, am, vb. impf. = odmigovati; od-
migavala ji je očmi, da ne tako, Str.

odmigniti, mîgnem, vb. pf. mit einem Wink
verneinen, Z.; mit einem Wink antworten,
jvzhSt.

odmigováti, ûjem, vb. impf. ad odmigati, od-
migniti; winkend verneinen, Z.

odmika, f. das Zurücktreten, C.

odmíkanje, n. das Wegrücken; das Wegtreten,
das Zurücktreten.

odmikati, mîkam, čem, I. vb. impf. ad od-
mekningen; wegrücken; entziehen, M.; — o. se,
wegrücken (intr.); o. se od mize; gozd se
odmiče, der Wald tritt immer weiter zurück,
C.; sich zurückziehen, weichen, C.; nachgeben,
Kras-M.; — II. odmikati, kam, čem, vb. pf.
mit dem Hecheln fertig werden, Z., M.

odmikováti, ûjem, vb. impf. = odmikati I.,
Cig.

odmiranje, n. das Wegsterben, das Absterben, M.

odmírati, míram, vb. impf. ad odmreti; wegster-
ben, absterben, Cig., Jan., M.; stari odmi-
rajo, Vrtov.(Km. k.); sebi u., sich selbst ab-
sterben, C.

odmísliti, mîslim, vb. pf. 1) abstrahieren, od-
misljen, abstrakt, Cig. (T.); — 2) o. si, die

Gefinnung ändern, sich anders besinnen, C.;
o. si je, er hat sich eines andern besonnen,
Raič(Let.).

odmíšljaj, m. die Abstraction, Cig.(T.).

odmíšljanje, n. das Abstrahieren, die Abstrac-
tion, Cig.(T.), Lampe(D.).

odmíšljati, am, vb. impf. ad odmisliti; ab-
strahieren, Cig.(T.); odmíšljamo — z miš-
ljenjem odločujemo — posamezne pred-
mete, da nam ostane in sam duševni pred-
met — pojem, Lampe(D.).

odmíti, mîjem, vb. pf. hinwegwaschen.

odmívati, am, vb. impf. ad odmiti; wegwischen.

odmlátiti, im, vb. pf. 1) durch Dreschen, Schlagen
loštrennen; — abdreschen: o. dolg, Cig.; —
2) das Dreschen beenden; mi smo že odmla-
tili, vi še mlatite.

odmnožiti, im, vb. pf. depotenzieren, Wurzel
auszichen, radicieren (math.), Cig.(T.).

odmóčiti, móčim, vb. pf. aufweichen; o. se,
aufgeweicht werden; trdo usnje v vodo de-
jati, da se odmoči; — o. se, durch Einwir-
fung von Feuchtigkeit sich loslösen, Z.

odmodrijániti, ánim, vb. pf. wegwiehelt, Cig.

odmóliti, mólim, vb. pf. aufhören zu beten;
abbeten: o. pet očenašev, rožui venec.

odmomljáti, ám, vb. pf. hermurmeln, Cig.

odmór, móra, m. die Raft, die Pausse, Jan.,
nk.; — die Verspause (diaeresis), Cig., Jan.,
Cig.(T.); — hs.

odmotátnica, f. der Fadenabwinder, das Fila-
torium, Cig.

odmotáti, ám, vb. pf. abwinden, abwickeln,
abhaspeln, loshaspeln; evolvieren (math.), Cig.
(T.).

odmotávati, am, vb. impf. ad odmotati; ab-
haspeln, abwinden.

odmŕti, mrěm, mŕjem, vb. pf. wegsterben, ab-
sterben; odmrli so mu otroci, roditelji; od-
mrl je svetu, er ist der Welt abgestorben, Cig.;
o. hudemu nagnjenju, Burg.; nekaj udov
mu je odmrlo, Ravn., Dol.; — aussterben,
erlöschen, Cig., Jan., nk.

odmrětje, n. das Absterben, der Todesfall,
Cig., Jan.

odmrgoléti, im, vb. pf. entwimmeln, Cig.

odmrmráti, ám, vb. pf. 1) brummend sich ent-
fernen: nejevoljen odmrma po zavrtih, Levst.
(Zb. sp.); — 2) abmurmeln, hermurmeln, Cig.

odmrštja, f. = odmrtje, Mur., Jan. (Slovn.).

odmrtje, n. = odmretje, Cig.

odmrvítí, im, vb. pf. abtrümmeln, abbrößeln,
Cig., C., Jan.

odmřzniti, mřznem, vb. pf. absrieren, Cig.;
prst mu je odmrznil, jvžhSt.

odmúzati se, am se, vb. pf. davonfschleichen, C.

odmúziti se, im se, vb. pf. = odmuzati se, C.

odmúzniti, můznem, vb. pf. schnipfen, stehlen, C.

odmúziti, im, vb. pf. o. skorjo, (die ganze
Rinde) vom Stabe loslösen (wenn derselbe
voll Saft ist), C.

odnágniti, nem, vb. pf. wegneigen, Mur.

odnárok, adv. entlegen; prevč mi je odnarok,
Polj.

odnáša — odníkati

— 777 —

odnìmanje — odolìn

odnáša, f. das Verschieben, C.

odnášanje, n. das Wegtragen, das Ueberstellen (des Wagenhintertheiles), 2c.; prim. odnašati.

odnášati, am, vb. impf. ad odnesti; 1) wegtragen, forttragen; eden kopa, drugi zemljo odnaša; —veter pleve odnaša; voda breg odnaša; spanje odnašati, Cig.; pete o., Ferjen-geld nehmen, fliehen, Glas.. ZgD.; —o. komu, jemandem etwas nachtragen, Jan.; das Gepäck tragen: starikava baba nama je odnašala in pot kazala, Jurč.; —zadnjo premo u., voz o., den Hintertheil des Wagens heben und überstellen, Z., jvžhŠt.; wegschreiben: odrivači kolesa odnašajo, da se ob zid ne zadevajo, Levst. (Cest.); — čoln odnaša, (treibt ab), Cig.; — 2) = odlasati, verschieben, Mur., jvžhŠt.-C., Jsvkr.; — 3) o. se, sich berufen, Cig. (T.); — u., se sich beziehen, nk.; (prim. odnos).

odnasávec, vca, m. 1) der Träger, Jan; — 2) der Prallstein, Cig.

odnášnik, m. = odnasávec, Cig.

odned, adv. = odonod, ogr.-Mik.

odneh, néha, m. das Ablassen, Zora.

odněhati, am, vb. pf. nachlassen; mraz je odnehal; ablassen, abstehen, nachgeben; neče odnehati.

odnehávati, am, vb. impf. odnehovati.

odněhljaj, m. das Nachgeben, Cig.

odnehljiv, íva, adv. nachgiebig, Cv.

odnehováti, ûjem, vb. impf. ad odnehati; nachlassen, ablassen.

odnékle, adv. seit einiger Zeit, C., Vest.

odnékod, adv. = od nekod, irgendehoher; von einem gewissen Orte, aus einer gewissen Gebend.

odnemāgati, am, vb. impf. ad odnemoči; ohnmächtig werden, C.; (tudi pf.).

odnemoči, mōrem, vb. pf. = obnemoči, ermatten, erläufen, erleigen, ogr.-M., C.

odnés, nésa, m. 1) der Vorsprung des Dacheš, das Vordach, Lašče - Levst. (Rok.); der ein Obdach gewährende Hausvorsprung, Cig.; (ódnes, Rib.); — 2) der Vorsprung an einer Mauer, Levst. (Cest.); — der Eckstein, der Abweisstein an einem Gebäude, Z.

odnésti, něsem, vb. pf. 1) weg-, forttragen; z mize odnesti posodo; davontragen: skrivaj o. kaj; — veter, voda kaj odnese; spanje o., den Schlaß benehmen, Cig.; upanje o., die Hoffnung benachen, Z.; pete o., durch die Flucht entkommen, entwischen; celo kožo o., mit heiler Haut davonkommen, Cig.; srečno jo o., glücklich davonkommen, Cig., Jan.; — hebend wegrücken: o. voz, o. zadnjo premo; — 2) = zaleči: skrinja odnese za stol, die Truhe ersekt einen Stuhl, Notr.; to veliko odnese, das macht einen großen Unterschied, Z.

odnéti, námem, vb. pf. entnehmen, C.; (einen Theil) wegnehmen, Z.

odnikálen, kna, adj. abweislich, negativ, Cig., Jan.

odníkati, kam, čem, vb. pf. verneinen, Z.; kaznjivost o., die Strafbarkeit ausschließen, DZ.

odnìmanje, n. die Wegnahme eines Lautes (gramm.), Cig.(T.).

odnikód, adv. = odnikoder, Cig. (od nikod, Mur.).

odnikôder, adv. = od nikoder, nirgendsher, von keiner Seite.

odníti, ím, vb. pf. o. sod, dem Fasse einen Boden machen, es bodmen, Cig.

odnós, nósa, m. 1) das Wegtragen, Z.; die Abtragung, Cig.; — der Fürtrag (merc.), Cig.(T.); — 2) die Beziehung, Cig.(T.), DZ.; hs. (rus.).

odnósen, sna, adj. bezüglich, relativ; odnosno, bezichungsweise; odnôsni pojem, der Beziehungsbegriff, odnosni rek, der Relativjag, odnosna težina, das specifische Gewicht, Cig. (T.); — hs. (iz rus.).

odnošáj, m. die Beziehung, das Verhältnis, Cig.(T.), C.; — hs.; prim. odnos 2).

odobědovati, ujem, vb. pf. mit dem Essen, der Mahlzeit (obed) fertig werden, Cig., C., Mik.

odóblati, am, vb. pf. weghobeln; —prim. oblati.

odobrávanje, n. die Billigung, die Approbation, Cig.(T.), nk.; — prim. odobriti.

odobrávati, am, vb. impf. = odobrovati, Cig., nk.

odobrénje, n. die Approbation, Cig.(T.); — prim. odobriti.

odobříten, kna, adj. gutheiend: v odobříkno znamenje, zum Zeichen der Zustimmung, DZ.; — prim. odobriti.

odobrilo, n. die Genehmigung, Levst. (Cest.), DZ.; na o. predložiti, DZ.; — prim. odobriti.

odobríti, ím, vb. pf. gutheißen, billigen, Cig., Jan., Cig.(T.), nk.; genehmigen, Cig.(T.), nk.; — hs. (iz rus.).

odobrótba, f. die Ueberhäufung mit Wohlthaten, Mur., C.

odobrótiti, ûtim, vb. pf. o. koga, jemandem Wohlthaten erweisen, ihn begaben, Mur., Cig., ogr.- C., ZgD.; Bog naj odobroti ta dva mladenička, Ravn.

odobrováti, ûjem, vb. impf. ad odobriti; gutheißen, genehmigen, nk.

odobrovóljiti, vóljim, vb. pf. in eine gute Laune versehen, aufheizern, Cig.(T.), jvžhŠt.

odójče, eta, n. Mur., Cig., Mik., pogl. oddojče 2).

odójek, jka, m. Mur., Cig., Jan., Mik., pogl. oddojek.

odoł, m. = dol, das Thal, C.

odołati, ám, vb. pf. o. čemu, überwinden, bewältigen (z. B. eine schwere Arbeit), Dol.-Mik.; = zadostiti: o. pravičnim željam, BIKr.-Navr.(Let.); — prim. odoleti.

odom, m. M., pogl. odum.

odoléti, ím, vb. pf. o. komu (čemu), überwinden, bewältigen, Cig.(T.), Vrt., Jurč.(Tug.); — stsl., hs.

odolévati, am, vb. impf. ad odoleti; gewachsen sein, o. komu (čemu), Cig. (T.); — prim. odoleti.

odolìn, m. veliki o., großes Löwenmaul (antirhinum maius), Cig., Jan., Tuš.(R.).

odondōd — odpásti

— 778 —

odpážiti — odpévanje

odondōd, adv. = od ondod, C.; odôndod, jvzhSt.

odonod, adv. = odonod, ogr.-C.

odonegáti, âm, vb. pf. durch eine unbenannt gelassene Handlung entfernen, Z., jvzhSt.

odonegáviti, âvim, vb. pf. = odonegati, Z.

odônod, adv. von jener Seite, von dort.

odór, dóra, m. = odora, C.

odôra, f. die Stelle auf einer Anhöhe, wo gute Erde abgeschwemt worden ist, C.

odôrast, adj. o. kraj, = kraj, kjer so odore, C.

odoráti, orâm, órjem, vb. pf. abackern, weg- adern, Cig., Jan., M.; o. sosedu zemlje, Cig.

odorávati, am, vb. impf. ad odorati; weg-, abackern, Cig.

odôrek, rka, m. was einmal abgeackert wird, die Zcholle, Cig.; brazde namakaš, ponižuješ odorke. Ravn.

odôrka, f. eine Art zu adern, das Wenden, die Kahr, Jan.

odoróžiti, rôžim, vb. pf. = razorožiti, Mur., C.; tudi: -žiti, im.

odovod, adv. = odtod, ogr.-C.

odozlati, âm, vb. pf. = odvozlati, C.

odpàd, páda, m. 1) = kar odpada, smeti, C.; — 2) der Abfall, Mur., Cig., Jan., C., nk.

odpádanje, n. das Wegfallen, das Abfallen.

odpádati, pâdam, vb. impf. ad odpasti; weg- fallen; trohlina odpada; — entfallen; — ab- fallen, abtrünnig werden

odpádec, dca, m. = odpad 2), der Abfall, Z., M.

odpádek, dka, m. kar odpade; odpadki, die Abfälle; die Abraumstoffe, Levst.(Močv.).

odpadljiv, iva, adj. karado odpada, abfällig, Mur., Cig., Jan.

odpadljívost, f. die Abfälligkeit, Jan (H.).

odpádlost, f. die Abtrünnigkeit, Jan.

odpádnica, f. die Abtrünnige, Cig., Jan., nk.

odpádnik, m. der Abtrünnige, Mur., Cig., Jan., nk.

odpádniti, pâdnem, vb. pf. = odpasti, Mur.

odpáhati, pâham, vb. pf. durch Bewegung der Luft weg-, ausstoßen: veter je vrata odpahal, Cig.

odpahljáti, âm, vb. pf. wegfächeln, Cig.

odpáhniti, nem, vb. pf. = odpehniti, Cig., Jan.

odpálití, im, vb. pf. wegjengen, wegbrennen.

odpârati, am, vb. pf. abtrennen, loštrennen; o. kaj prišitega.

odpásati, pâsem, vb. pf. lošgürten; o. sabljo, Cig.; o. zastor, die Schürze losbinden, Cig.; — o se, sich den Gürt offnen, den Gürtel sich losbinden, Cig.

odpasovânje, n. das Lošgürten.

odpasováti, ûjem, vb. impf. ad odpasati; loš- gürten; o. se, sich den Gürtel losbinden, Cig.

odpásti, pâsem, vb. pf. 1) wegweiden, (einen Theil von einem Ganzen) abweiden, Z.; — 2) das Weiden beenden, M.

odpásti, pâdem, vb. pf. wegfallen, abfallen; cvetje je odpadlo; — abtrünnig werden, ab- fallen; vino in žene store, da modri odpa- dejo, Skrinj.-Valj.(Rad); odpadel, abtrünnig, Jan.

odpážiti, pâžim, vb. pf. die Verschaltung weg- nehmen: o., kar je zapaženo, Cig.

odpečátba, f. die Entschiegung, Cig.

odpečátenje, n. die Entschiegung; o. oporoke, die Testamentseröffnung, Cig., Jan.; (pravilno: odpečačenje).

odpečátiti, âtim, vb. pf. entschiegen, o. pismo.

odpečatováti, ûjem, vb. impf. ad odpečatiti; entschiegen, Jan.

odpehniti, páhnem, vb. pf. durch einen Stoß entfernen, forststoßen; o. koga = iznebiti se koga, C.; ausstoßen: o. vrata, okno, Cig., C.; zarinek o., den Riegel zurückziehen, C.

odpehováti, ûjem, vb. impf. ad odpehniti; wegstoßen, abstoßen; von sich stoßen, ver- werfen, C.; ausstoßen, Cig., Jan.

odpeketáti, etâm, ěčem, vb. pf. davontraben, Cig.

odpeljânje, n. die Entführung.

odpeljati, pěljem, -peljáti, âm, vb. pf. weg- führen: o. otroka za roko, psa na vrvci; v sužnost o., in die Sclaverei abführen; — wegfahren (tr.): o. koga (kaj) z vozom, z ladjo, na vozu, na ladji; o. se, wegfahren, abfahren, davonfahren; kdaj se odpelješ? — wegleiten, entleiten; o. vodo iz ribnika, den Teich entwässern, Cig.

odpeljáva, f. das Wegführen, die Abfuhr, Cig., C.; — die Entführung, Cig., C.

odpeljávati, am, vb. impf. = odpeljevati.

odpeljâvec, vca, m. der Entführer, Mur., Cig., C.

odpeljevânje, n. das Wegführen.

odpeljeváti, ûjem, vb. impf. ad odpeljati; weg- führen, entführen; wegleiten: le-ti grehi od- peljujejo cloveka od Boga, Krelj.

odpeljevâvec, vca, m. der Entführer, Cig.

odpéniti, pěnim, vb. pf. abschäumen, Mur., Pohl.(Km.).

odpěnjati, am, vb. impf. ad odpeti; 1) ab- spannen, entspannen, Mur., Cig., Jan.; — 2) aufknöpfen, aufhefteln; suknjo o.; o. se, sich aufknöpfen; suknja se odpenja.

odpenkljáti, âm, vb. pf. aufbinden (3. B. eine Maische).

odpêrati, am, vb. impf. = odpirati, Mur., Pot.-Mik.

odpéti, pnèm, vb. pf. 1) o. kar je napeto: ab- jpannen, entspannen, Cig., Jan., Cig. (T.); struno o., Cig.; — 2) o., kar je zapeto: aufknöpfen, aufhefteln; o. si suknjo, zaponko o.

odpéti, pójem, vb. pf. 1) aufhören zu singen: o. pesem, ein Lied abstingen, Cig.; čuvaj je ure odpel, der Nachtwächter hat die Stunden abgerufen, Cig.; zvon je odpel, die Glocke hat aufgehört zu läuten: — odpelo mu je, er hat seine Rolle ausgepfliet, Jan. (H.); — 2) singend erwidern; (in der Kirche) respon- dieren, Cig.

odpetljáti, âm, vb. pf. loshefteln, aufhefteln, C.

odpěv, pěva, m. der Gegengefang, die Anti- phone, das Responсорium, Cig., Jan., C.

odpévanje, n. der Wechselgesang, das Respon- dieren, Cig., Jan.

odpěvati — odpítati

— 779 —

odpíti — odpočínek

odpěvati, am, *vb. impf. ad odpeti;* singend
antworten: o. si, einen Wechselgefang oder
Wechselgefänge aufführen; — respondieren,
Cig., Jan.

odpěvek, vka, m. die Antiphone, ogr.-C.

odpih, píha, m. das Wegblasen, M.

odpíhati, ham, šem, *vb. pf. durch Blasen ent-*
fernen, wegblasen.

odpihljáti, ám, *vb. pf. wegwehen, wegfäuseln.*

odpihniti, píhnem, *vb. pf. mit einem Hauch*
entfernen, wegblasen.

odpihováti, újem, *vb. impf. ad odpihati, -hniti;*
wegblasen.

odpjati, am, *vb. impf. = odpivati, Cig.*

odpílek, lka, m. nav. pl. odpilki: kar pri pi-
ljenju odpada, die Feilspäne, C., ZgD.

odpílikati, am, *vb. pf. den Spund aus dem*
Spundloche nehmen, außpunden: o. sod, Mur.,
Cig.

odpíliti, pílim, *vb. pf. 1) wegfeilen; zreblju glavo*
o.; — 2) = odžagati, wegträgen, Cig., Notr.

odpínjati, am, *vb. impf. = odpnjati;* -zarja
se odpinja = dani se, Dict.

odpípati, pípam, pjem, *vb. pf. rupfend ent-*
fernen, wegrupfen.

odpíra, f. bei den Webern die Öffnung zwischen
dem zertheißen Garne, wodurch der Schüge
geworfen wird, das Fach, Cig.

odpiráč, m. der Diebschlüssel, der Dietrich,
Cig., C., Valj.(Rad).

odpirálo, n. 1) ein Werkzeug zum Aufsperren,
Cig.; — 2) die schließbare Desffnung, C.

odpiranje, n. 1) das Öffnen; — 2) bei den We-
bern die Wände, zwischen welchen der Schüge
läuft, Cig.; prim. odpira.

1. odpírati, am, *vb. impf. ad odpreti;* öffnen:
ne odpiraj vra! kako se ta ključanica od-
pira? o. se, sich öffnen, sich auftfun, aufgehen;
— oči o., die Augen aufschlagen; liste o.,
Briefe öffnen, Mrg.; — mrliča o., eine Leiche
obducieren, Jan.(II.).

2. odpírati, píram, *vb. impf. ad odprati;* durch
Waschen entfernen, abwischen, wegspülen, Cig.

odpis, písa, m. 1) die Abschreibung, Cig.; zemlje-
knjižni o., die grundbücherliche Abschreibung,
DZ.; — 2) die schriftliche Erwiderung, der
schriftliche Bescheid, das Rescript, Cig., Jan.,
M. nk.; — die Gegenschrift, Jan., Cig.(T.).

odpisati, šem, *vb. pf. 1) abschreiben (amtlich*
in Abfall bringen): o. komu davke, Cig., nk.;
— 2) o. se, schriftlich auf etwas Verzicht
leisten: dedščini se o., Ljubljanska ok.; —
schriftlich erwidern, antworten, rescribieren,
Cig., Jan., C., nk.

odpisávati, am, *vb. impf. = odpisovati, Z.*

odpísek, ska, m. = odpis 2), Cig., C., Dalm.-
Valj.(Rad).

odpískati, skam, ščem, *vb. pf. aufhören eine*
Pfeife, Flöte o. dgl. zu spielen; godci so od-
piskali.

odpisováti, újem, *vb. impf. ad odpisati;* 1) ab-
schreiben: o. davke, dolgove, Cig., nk.; —
2) schriftlich erwidern, antworten, Cig., Jan., nk.

odpitati, pítam, *vb. pf. fütternd aufziehen, auf-
füttern:*

>Zvaljence neleteče Mi starci pitat

hod'jo, Odpitani pa precej Začnejo leči
mlade, I'od.(Pes.).

odpíti, píjem, *vb. pf. 1) (einen Theil) weg-*
trinken, abtrinken: nekoliko kapljic odpiti;
— 2) mit dem Trinken fertig werden, C.; —
3) den Trintspruch erwidern; o., kakor je kdo
napil = mit gleicher Münze bezahlen, Cig.

odpívati, am, *vb. impf. ad odpiti: 1) weg-,*
abtrinken; — 2) den Toast (die Toaste) er-
widen, C.

odpláčati, am, *vb. pf. (einen Theil) bezahlen,*
Z.; vse o., alles zurißckbezahlen, Cig.

odplačevanje, n. das Abzahlen: o. na obroke,
Fristzahlungen, Cig., DZ.

odplačeváti, újem, *vb. impf. ad odplačati;*
Theilzahlungen oder Rückzahlungen leisten,
Cig., Z.

odplačílen, lna, adj. Theilzahlungs-: odpla-
čílni del, die Rate, Cig.; — Rückzahlungs-:
odplačilni rok, DZ.

odplačílo, u. die Theilzahlung, Cel.(Ar); die
Rate, Cig.; obrestno o., die Zinjenrate, DZ.;
doteklo o., die Decursivrate, DZ.; — die
Abzahlung, die Tilgung (einer Schuld), Cig.,
DZ.

odpláhniti, pláhnem, *vb. pf. = odplakniti, Cig.*

odplákati, plákam, *vb. pf. 1) durch Weinen*
abbüßen, Mur.; — 2) weinend sich entfernen,
Mur.

odplákniti, pláknem, *vb. pf. wegspülen, weg-*
schwemmen, Cig.; poplava je odplaknila s
skalnih rebri cele vinograde, LjZv.

odplakováti, újem, *vb. impf. ad odplakniti;*
wegspülen, Cig.

odplášiti, plášim, *vb. pf. wegscheuchen, Cig.*;
abschrecken, Zora.

odpláta, f. = odplačilo, Jan.(H.).

odplatiti, im, *vb. pf. = odplačati, Jan.(H).*

odpláv, pláva, m. 1) die Wegschwemmung,
Cig.; — 2) die Abfahrt eines Schiffes, Zora.

odplávati, am, *vb. pf. wegschwimmen, davon-*
schwimmen; ladje so odplavale, die Schiffe
sind ausgelaufen.

odplavítí, im, *vb. pf. wegschwemmen;* voda je
odplavila les, seno.

odplávljati, am, *vb. impf. ad odplaviti.*

odpláziti se, plážim se, *vb. pf. davonſchleichen,*
fortſchleichen.

odpléſati, šem, *vb. pf. 1) tanzend sich entfernen;*
— 2) aufhören zu tanzen, austanzen.

odplésti, plétem, *vb. pf. losſlechten;* o. dolg,
eine Schuld durch Flechten (Stricken) beglei-
chen, Cig.

odplétati, plétam, *vb. impf. ad odplesti; los-*
flechten; o. dolg, eine Schuld abschlechen, ab-
stricken, Cig.

odpléti, plévem, pléjem, *vb. pf. wegjäten.*

odplězati, am, *vb. pf. kletternd sich entfernen.*

odplúti, plóvem, *vb. pf. abfahren (vom Schiff),*
auslaufen, Cig., Jan., DZ., nk.

odplútje, n. das Auslaufen: o. ladje, Šol.

odpobráti, bérem, *vb. pf. wegklauben, Danj.*
*(Posv. p.).*

odpočínek, nka, m. = odpočítek, Cig.

odpočíniti — odpóstiti

— 780 —

odpošiljâtelj — odprâskati

odpočíniti, činem, *vb. pf. aušrašten, aušruhen*, *Mur., C.*; = o. se, *Vrt., LjZv*.

odpočitek, tka, *m.* die Rast, die Erholung, *Cig., Jan.*

odpočiten, tna, *adj. Rastz, Erholungsz*: odpo-
čitna ura, *Cig*.

odpočiti, čijem, *vb. pf. aušrašten, aušruhen*, *Mur., Gor.*; = o. se, *Cig., Jan., jvzhŠt*.

odpočívati, am, *vb. impf. ad odpočiti, Jan.*
*(H.)*

odpôden, dna, *adj. Ausweißungsz*: odpôdna
pravica, *DZ*.

odpodíti, im, *vb. pf. wegz, davonz, fortjagen*,
verscheuchten; o. jastreba.

odpôjati, am, *vb. impf. ad odpoditi; wegjagen*,
*Cig., M.*

odpojénje, *n.* die Verjagung, die Verscheuchung,
*Dict.-Mik.*

odpôkati, pôkam, *vb. pf. 1)* = s pokanjem od-
praviti, *Cig.*; — 2) = pokajoč oditi, *Cig.*

odpôklěr, conj. = odkar, seit, C.

odpoklícati, klíčem, *vb. pf. abberufen, Sln.*

odpolovíti, im, *vb. pf. (einen Theil) wegfangen*,
*Mur., Z.*

odpoložénje, *u.* die Weglegung: o. otroka, *DZ.*

odpomágati, am, *vb. impf. ad odpomoči, Mur.*
*Cig.*; (tudi: *pf*.)

odpomôč, f. die Abhilfe, *DZkr.*

odpomóči, mórrem, *vb. pf. abhelfen, Cig*

odpôr, póra, *m.* 1) die Eröffnung, *Cig.*; o.
prodaje, C.; — 2) die Differnung, *Mur., Cig.*;
— 3) der Gegendruck, *Jan.(H.)*; der Wider-
stand (phys.), *h. t.-Cig.(T.)*; — der Widerstand,
die Empoferition, *Mur., nk.*; to sili k skupnemu
odporu, *Zv.*; — die Einsprache, der Protest
 po rus., češ.), *Jan., C.*; odpor na posto-
panje občinskega odbora v zapisnik posta-
viti, *Levst.(Nauk)*.

odpôra, f. die Differnung, *Mur.*

odpôrek, rka, *m.* die Differnung, *Mur., ogr.-C.*

odpôren, rna, *adj. widerstehend, Vrt.*; odpôrní
zid, die Futtermauer, *Levst. (Cest.)*; Wider-
standsz: odporna sila (phys.), *Cig.(T.)*; —
oppositionell, *Jan.*

odporjati, jam, jem, *vb. pf. = odparati*, *Cig., Jan.*; — (die Rinde beim Fropfen) außer-
schliessen, *M.*; o. divjaku kožo, *Pirc.*

odporljiv, íva, *adj. widerstandsfähig*, *DZ.*

odporljívost, f. die Widerstandskraft, *Cig (T.)*.

odpórnik, *m.* der Opponent, *Jan.*

odpórnost, f. die Widerstandsfähigkeit, h. t.-
*Cig.(T.)*, *DZ.*

odporočiti, im, *vb. pf. zurück entbieten, erwi-
dernd sagen lassen: o.* komu kaj, *Cig. (T.)*;
— hs.

odposlánec, nca, *m.* der Abgesandte, der Dele-
gierte, *nk.*

odposlánstvo, *n.* die Delegation, *nk.*

odposláti, pôsljem, *vb. pf. abfenden, delegieren*,
*expedieren, Mur., nk.*; — detachieren, *Jan.*
*(H.)*

odposlátva, f. die Absendung, C.; die Sendung,
DZ.

odpoštiti, póstim, *vb. pf. durch Fasten abbühzen*,
*Cig.*

odpošiljâtelj, *m.* der Absender, *DZ.*

odpošiljâtev, tve, *f.* die Absendung, *DZ.*

odpošiljati, am, *vb. impf. ad odposlati, nk.*

odpóten, tna, *adj. abwegsam, Mur., Cig., Jan.*

odpotiló, *n.* die Verweisung: o. v domačo ob-
čino, *DZ.*

odpótiti, im, *vb. pf. verweisen, entfernen:*
o. koga kam, *C.*; — abweisen, *C.*; — o. se,
sich auf den Weg machen, abweisen, *ogr.-C.*,
*Vrt.*; sich aus dem Staube machen, *C.*; —
o. se čemu, auf etwas verzichten: o. se ze-
meljski dobroti, *Danj.(Posv. p.)*.

odpôtje, *n.* der Abweg, der Irrweg, *Mur.,*
*Cig., C.*

odpótlam, *adv.* = odpotle, *C.*

odpótlę, *adv.* von jener Zeit an, *Z.*

odpotováti, újem, *vb. pf. wegwandern, weg-
pilgern, Cig.*; abreisen, *C., nk.*

odpôvěd, f. die Absage, die Aufkündigung;
o. podati, die Kündigung anbringen, *DZ.*;
— die Verzichtleistung, die Resignation, *Cig.*,
*Jan, nk.*; o. prestolu, die Thronentsagung,
*Cig., Jan.*

odpovědanje, *n.* die Absage, die Aufkündigung,
*Mur*

odpovědati, povém, *vb. pf. 1)* auſſagen, auf-
fündigen; o. službo; o. gostovanje, premirje,
*Cig.*; — 2) verſagen, verweigern, *Meg., Dict.,*
*Dalm.*; o. prošnjo, *Cig., C.*; (o. prošnji,
*Kast.*); nebo je roso odpovedalo, *C.*; otrok-
kom o. oblačilo, *Škrb.-Valj.(Rad)*; — noge,
roke so mi odpovedale; zdravje mu odpove,
*Navr.(Kop. sp.)*; puška je odpovedala, *Cig.*;
hruške so letos odpovedale = niso obrodile,
*Gorenja Soška dol-Erj.(Torb.)*; — 3) o. se,
entſagen, verzichten, sich begeben; o. se zmoti,
hudemu, igri, malikovanju; o. se službi, vla-
darstvu, *Cig., Jan., nk.*; rasti se o., niicht
wachsen wollen, *C.*; — tudi: o. se česa; o.
se pravice, sich eines Rechtes begeben, *Cig.,*
*Jan., C.*; — verleugnen, *C.*; sam sebe se o.,
sich selbst verleugnen, *Krelj.*; — 4) = odgo-
voriti, *Poh.*

odpovědati, am, *vb. impf. ad odpovedati (-vem);*
= odpovedovati, *C., kajk.-Valj.(Rad)*; nebo
roso odpoveda, *C.*

odpovědávati, am, *vb. impf.* = odpovedovati.

odpovědba, *f.* die Entſagung, *Cig.*

odpovědek, dka, *m.* die Verſagung, *C.*

odpôvěden, dna, *adj. 1) Abſagungsz*: odpo-
vedno pismo, *Cig.*; Aufkündigungsz: odpo-
vedni čas, *Cig.*; — 2) abſchlägt, negativ,
*Cig., Jan.*; — 3) kündbar, *Jan.(H.)*.

odpovědníca, *f. das Absageschreiben, C.*

odpovědnik, *m.* der Kündigen, *DZ.*

odpovědovânje, *n.* 1) das Aufkündigen; —
2) das Versagen; — 3) das Entſagen.

odpovědováti, újem, *vb. impf. ad odpovedati*  
(-vem); 1) abſagen, aufkündigen; — 2) ver-  
sagen; oči mi odpovedujejo, *Cig.*; — 3) o.  
se, aufgeben, entſagen, verzichten; — 4) od-  
govarjati, *Jan.*

odprâskati, am, *vb. pf. durch Wraßen entfernen,*
*wegkraßen.*

odprásniti — odprávljati

— 781 —

odprâvnica — odprodáti

odprásniti, prásnem, vb. pf. mit einem Zug wegkraßen, Z.

odprasiti, im, vb. pf. 1) abstauben; — 2) Staub erregend sich entfernen, entstöbern, Cig.

odpráti, pérem, vb. pf. wegwaschen; deževje je odpralo napis.

odpráva, f. 1) die Abschreibung, die Expedition, Cig., Jan., DZ.; o. denarjev, pisem, Cig.; vojna o., der Feldzug, DZ.; — die Aussteuer, Cig.; — die Abschreibung, Cig., Jan., C., DZ.; — die Erledigung, Cig., Jan.; — v. dolga, die Abtragung der Schuld, Cig., C.; — 2) die Abweistung, Cig., Jan., C.; — 3) die Abschaffung, die Entfernung, Cig., Jan., C., DZ.; policijska o., DZ.

odprávdati, am, vb. pf. durch Processieren abrechten, Cig.

odprávek, vka, m. die Absendung, die Spedition, Cig.; — die Absertigung, Cig., Jan.; primeren o., eine angemessene Abfertigung, LjZv.; — die Ausfertigung, DZ.; o. sodbe, die Urtheilsausfertigung, DZ.

odpráven, vna, adj. 1) Expeditionsspeditions-, Cig.; odprávna pristojbina, DZ.; odpravni pot, der Beförderungsweg, DZ.; — 2) Abschaffungs-: odpravno razsodilo, das Abschaffungsberkenntnis, DZ.

odpravilšče, n. der Versendungsort, DZ.

odpraviló, n. die Expedition, C.; — die Leistung, Jan.(H.); — die Abfertigung, Nov.-C.; die väterliche Erbentfertigung, Svet.(Rok.).

odpravítelj, m. der Expeditor, Jan.(H.).

odpravíteljica, f. die Expeditorin, Jan.(H.).

odpravíteljstvó, n. die Expedition, Jan.(H.).

odpráviti, právim, vb. pf. 1) fortschaffen, erpedieren: o. blago, pošto; wegschicken, detachieren, Cig., Jan.; — o. se, sich auf den Weg machen; o. se na božjo pot; — abfertigen; o. koga z grdo, z lepo; abthun, erledigent: o., kar je najbolj silno; o. sodbo, das Urtheil außerstigen, DZ.; — dolg o., die Schuld abtragen; — 2) abweisen, Cig., Jan.; — 3) wegschaffen, beseitigen, Cig.(T.); bolezen, bradavice v.; o. zapreke; abhaffen, abstellen; o. postavo, navado; o. potepuhe; o. otroka, die Leibesfrudt abtreiben.

odpravljáč, m. der Ver sender, der Spediteur, Cig., DZ.

odpravljáten, kna, adj. Beförderungs-, Speditions-: odpravljáni zavod, DZ.

odpravljátnica, f. die Beförderungs-, Versendungsanstalt, das Speditionslocale, Cig., Jan., DZ.; — das Speditionscomptoir, Jan. (H.).

odprávljanje, n. 1) das Fortschaffen, das Expedieren; — die Vorkehrungen zur Abreise: o. na božjo pot; — 2) das Abfertigen; — 3) das Wegschaffen, das Beseitigen.

odpravljarína, f. = odpravnina, die Speditionsgebühr, DZ.

odprávljati, am, vb. impf. ad odpraviti; 1) fortschaffen, expedieren; o. pritožbe na oblastvo, Levst.(Nauk); — o. se. im Weggehen sein, sich auf den Weg machen; — abfertigen, abthun; abtragen: dolgove z dolgovi o. = ein

Loch zu- und das andere aufmachen, Cig.; — abhalten, seiern: gostijo, sedmino, praznik o., C.; — 2) abweisen, Cig., Jan.; — 3) wegschaffen, abschaffen, beseitigen; policijsko o. koga, DZ.

odprávnica, f. die Expeditorin, Jan.(H.).

odpravníja, f. = odpravništvo, das Expedit, Cig.

odprávnik, m. der Ver sender, der Spediteur, Cig., Jan., C., DZ.; der Expeditor, Jan.(H.); pošt ni o., der Posterpedient, DZ., SIN.

odpravnína, f. 1) die Beförderungs-, die Speditionsgebühr, Cig., Jan, DZ.; — 2) die Abfertigung, die Abfertigungssumme, Nov.-C., DZkr.

odpravnístvo, n. das Expedit, DZ.; — das Speditionsgeschäft, Jan.(H.); — die Administration (einer Zeitschrift), nk.

odpréči, prězem, vb. pf. 1) losspannen; — 2) = odpeti, aufknöpfen, aufshesteln: oblačilo o., C.

odpréda, adv. = od spredaj, Rez.-C.

odprédati, am, vb. impf. ad odpresti, Cig.

odprědek, dka, m. das Vordertheil, Jan.

odprěga, f. die Losspannung, Z.

odprégati, am, vb. impf. ad odpreći; losspannen, konje v.

odpréjiti, im, vb. pf. ausschnallen: o. oblačilo, Rez.-C.

odprěma, f. die Spedition, Jan.(H.).

odprěmen, mna, adj. Speditions-, Jan.(H.).

odprěmiti, im, vb. pf. = odpraviti, abfenden, expedieren, abfertigen, C., jvzhŠt.

odprémljati, am, vb. impf. ad odpremiti, C., jvzhŠt.

odprěmnica, f. das Speditionscomptoir, Jan. (H.).

odprésti, prédem, vb. pf. abspinnen: dolg o., Cig.

odpréti, prèm, vb. pf. öffnen; vrata na stežaj o., die Thür angelweit öffnen; vrata so se odprla, die Thür ist aufgegangen; knjigo, usta o.; oči komu o., jemandem die Augen auswischen, öffnen, Cig.; mrliča o., einen Leichnam obducieren, Cig.; — odprt, offen; odprto morje, die offene See, Cig.(T.), Jes.; — odprt biti, Leibesöffnung haben, Cig.; — na odprto pogoditi se (mit offener Frift, mit einer Bedenkzeit), Svet.(Rok.); na odprto kutiti, auf Probe kaufen, Svet.(Rok.).

odprézati, am, vb. impf. = odpregati, Z.

odprhnéti, im, vb. pf. durch Morschwerden sich loslösen, abfauhen: mizi so noge odprhnele, jvzhŠt.

odpřhniti, přhnem, vb. pf. entkürzen, Cig.

odprídigati, am, vb. pf. aufhören zu predigen.

odprídigovati, ujem, vb. pf. = odpridigati.

odpriséči se, sézem se, vb. pf. sich loschmören, Svet (Rok.); mit Eidschwur verleugnen; o. se komu: Peter se mu (Kristusu) je bil trikrat odprisegel, Ravn.

odprôdaj, m. die Veräußerung: v o. oddati, DZ.

odprodáti, dam, vb. pf. (etwas vom Ganzen) wegverkaufen, Cig., M.

odprostití - odpustíti

— 782 —

odpustljiv — odrâslek

odprostití, ím, vb. pf. = odpustiti, BlKr.-Svet.(Rok.); odposti nam grehe, ogr.-C.

odpřtati, am, vb. pf. = odprititi, Cig., Polj.

odprtija, f. = odprtina, die Dffnung, Cig., Jan.; — der Ausweg, Jan.; — die Aufhebung der Sperre, der ungehinderte Verkehr (opp. zaprtija): o. na morju, Z.; — die Zollfreiheit, C.

odprtina, f. die Dffnung; die Mündung (zool.), Cig. (T.).

odpřiti, pětim, vb. pf. (vom Rücken eine Last herabnehmen), C.; — entbürden, Cig.

odpřtje, n. 1) das Dffnen, die Dffnung, Mur., Cig., Jan., Cig. (T.); — die Eröffnung, Cig.; o. zeleznice, DZ.; — 2) die Leibesöffnung, der ungehinderte Stuhlgang, V.-Cig.

odpúhati, ham, šem, vb. pf. 1) durch Hauchen entfernen, weghauchen, wegblasen, Z.; — 2) entstürzen, Cig.

odpúhniti, pühnem, vb. pf. 1) durch einen Hauch entfernen, weghauchen, wegblasen, Z.; — o. vrata, die Thüre aufreißen, Cig.; — 2) entstürzen, Cig.

odpuhtěti, im, vb. pf. verdunstend sich entfernen, verdunsten, M.

odpúkati, kam, čem, vb. pf. wegrupfen, abzupfen, Cig.

odpúliti, im, vb. pf. losraufen, wegzupfen.

odpůst, m. 1) die Entlassung, der Abschied, Mur., Cig., Jan.; — 2) der Urlaub, Cig., Jan., nk.; trden o., dauernde Beurlaubung, na trden o. dani vojaci, die dauernd Beurlaubten, Levst. (Nauk); — 3) die Erlassung (z. B. einer Schuld), Cig., Jan., C.; der Nachlass (merc.), Cig. (T.); — die Vergebung, Cig., Jan., C.

odpůstba, f. der Nachlass (z. B. einer Steuer), C.

odpůstek, stka, m. der Nachlass, Mur., Krelj.-M.; die Vergebung, Cig., Jan.; za o. grehov prositi, Trub.; — der kirchliche Ablaß; tudi: pl. odpustki; odpustke deliti; deležen biti odpustkov; — odpustkov komu prinesti z božje poti, jemandem ein Geschenk von einer Wallfahrt oder auch von einem Markte mitbringen; odpustki, kateri ga čakajo, rojijo mu kakor muhe po glavi, Str.

odpústen, stna, adj. 1) Entlassungs-: odpůstno pismo, Cig.; — 2) den Urlaub betreffend, nk.; — 3) Ablaß-: odpustno leto, Cig., C.; — 4) entlaßbar, DZ.; — 5) läßlich, verzeißlich: odpustni greh, Cig.

odpustílen, lna, adj. = odpusten, Enthebungss-, Jan. (H.).

odpustíló, n. = odpust 3), Jan. (H.).

odpustitelj, m. der Vergeber: v. grehov, C.

odpustíti, ím, vb. pf. 1) weggehen lassen, entlassen, Cig.; rogatec odpusti pijane mušice, LjZv.; o. iz službe, DZ.; odpustili so ga s pohvalo iz cesarske vojske, Jurč.; — 2) beurlauben, Cig., nk.; — 3) nachlassen, nachsehen; dolg, kazen o.; derzehen, vergeben; ne morem ti odpustiti, da si mi to storil; grehe o. komu; — 4) intr. nachgeben, nachlassen: vrv, veriga je odpustila, jvzhŠt.; mraz

je odpustil, vjžhŠt.-C.; led je odpustil, das Čis ist aufgethaut, C.

odpustljiv, iva, adj. = odpusten 5), Mur., Cig., Jan.; odpustljivi grehi, v cerkvenih knjigah.

odpůstnica, f. die Entlassung surkunde, Jan. (H.).

odpůstnik, m. der Urlauber, Levst. (Nauk).

odpustnína, f. das Erlaßgeld, das für den Erlaß einer Sache gezahlt wird, Cig.; — das Ablaßgeld, Cig., Jan.

odpůšča, f. die Nachlassung: o. grehov, C.

odpúščanje, n. 1) das Entlassen; — 2) das Beurlauben; o. vojakov, nk.; — 3) das Nachlassen; o. zakupnin, DZ.; das Verzeißen; o. grehov; — 4) das Nachgeben, das Nachlassen, prim. odpuščati 4); pogostoma tudi: odpúščanje.

odpúščati, am, vb. impf. ad odpustiti; 1) entlassen, Cig., Jan.; — 2) beurlauben, Cig., nk.; — 3) nachlassen, erlassen; o. dolgove; — vergeben, verzeißen; o. grehe; — 4) intr. nachgeben: vrv, mraz odpušča, jvzhŠt., vjžhŠt.

odpuščavec, vca, m. der Verzeiher, Mur.

odpuščávka, f. die Verzeitherin, Mur.

odpuščénec, nca, m. der Beurlaubte, Cig., Jan.

odpuščénje, n. die Verzeichung, die Vergebung; odpuščenja prositi; tudi odpuščenje, ogr.-Valj. (Rad).

odrábiti, im, vb. pf. (einen Theil von einem Ganzen) verbrauchen, Tuš. (R.).

odrabotáti, ám, vb. pf. die schuldigen Frohndienste leisten, abfrohnen, (odrob-) Cig.

odračün, m. die Abrechnung (= Abzug), Mur.

odračunití, čónim, vb. pf. beim Rechnen abziehen, abrechnen; troške o.

odračúnjati, am, vb. impf. ad odračuniti.

odragljáti, ám, vb. pf. aufhören zu klappern; raglja je k večernicam odragljala, Erj. (Izb. sp.).

odrájati, am, vb. pf. aufhören zu tanzen, M.

odrájtati, am, vb. pf. abliefern, abführen, entrichten; davek o.; o. pismo; — o. koga, je- manden abfertigen, ihm geben, was ihm gebürt, Z., jvzhŠt.

odrajtiló, n. die Leistung, Levst. (Cest.).

odrajtováti, újem, vb. impf. ad odrajtati.

odrajtovílo, n. die Abgabe, die Abfuhr, Cig., Jan.; — die Giebigkeit, die Leistung; o. v blagu dajano, die Naturalleistung, DZ.

odrápati, pam, pljem, vb. pf. befraßen, zerkraßen; ali te je mačka odrapala? jvzhŠt.; obtolčeni, je drapani, bosi nogi, Bes.; o. se, zerfraßt werden: ves sem se odrapal po grmovju, jvzhŠt.

odrápniti, drápnem, vb. pf. aufkraßen, lißen, jvzhŠt.

odrás, rása, m. (nam. odrast), der Sprojs, die Pflanze, ogr.-Mik.

odráselk, m., Rog.-Valj. (Rad) i. dr., póg. odraslek.

odráslek, sleka, sěka, m. der Sprojs, der Zrieb, der Zweig, Meg., Dict.-Mik., Mur., Cig., Jan., Trub., Dalm.; od vej se manjši odrasleki na vse strani stegujejo, Pire; kostni o., der Beinfortsach, V.-Cig., Erj. (Som.); —

odráslost — odréči

— 783 —

odréd — odrěšitelj

der Ausläufer (eines Gebirges), Jan., Jes.,
Vod. (Izb. sp.); — šest poglavitnih evropskih
jezikov ima vsak svoje odraselke, Vod. (Izb.
sp.); —der Sprößling: vi odraselki in otroci
pregrešnih ljudi, Jap. (Sv. p.).

odráslost, f. die Mündigkeit, Cig.

odrástati, am, vb. impf. = odrasčati, nk.

odrástek, stka, m. 1) der Sproß, der Trieb,
der Zweig, Cig., C.; novi odrastki na vinski
tri, Dict.; — der Nebenaft, Cig., Jan.; —
der Knochenfortfass, Cig. (T.), Erj. (Ž.); prečni
o., der Querfortfass, Erj. (Som.); jelenovi od-
rastki, die Zacken des Hirschgeweihes, C.; —
2) das Wachsthum, C.; der Wuchs: drevo ima
lep o., der Baum hat einen schönen Wuchs, C.
odrásti, rástem, vb. pf. 1) entwachsen, Cig.,
Jan.; le tisti divjaki se v sklad cepijo, ki
so drugemu cepljenju že odrasli, Pirc; šibi
o., der Zuchtruthe entwachsen, Cig.; — 2)
zur völligen Größe auswachsen, Mur., — Cig.,
Jan.; — odrasel, erwachsen; odrasli mla-
denič, LjZv.; odrasel les, fähriges Holz,
Cig.

odrástlek, tełka, m. = odraslek, Škrb.

odráščati, am, vb. impf. ad odrasti; 1) entwachsen, Cig., Jan.; — 2) allmählig groß werden, heranwachsen.

odráščen, adj. nam. odrasel.

odráščenec, nca, m. = odrasel človek, Cig.,
Jan., Mavn.

odráž, ráza, m. = odboj, odsev, die Reflexion,
Jan. (H.); — prim. odraziti 2).

odrazití, ím, vb. pf. (impf.?) 1) = zaleči (o
jedilih), ausgeben: sočivje dobro odraža,
Korborid - Erj. (Torb.); — 2) (po drugih slov.
jezikih) vb. pf. reflectieren, Jan. (H.).

odrážati, am, vb. impf. ad odraziti 2), Jan.
(H.), C.

odre, m. dem. oder; — ein Bett ohne Füße,
das Rollbett, Kr.

ódre, der, f. pl. die Masern, Cig.; — (tudi:
die Kuhpocken, C.).

odrěčen, čna, adj. abšchlägig, Cig., Jan.; o.
odlok, abšchlägiger Beschle, DZ.

odrečenje, u. die Verzichtleistung, Cig.

odréči, réčem, vb. pf. 1) versagen, abſchlagen,
verweigern; nič mu ne odreče; o. si kaj,
sich Abbruch thun, Cig.; s sodbo komu kaj
o., gerichtlich abſprechen, Cig.; o. komu po-
korščino, C., Škrb.-Valj. (Rad); — 2) wider-
sprechen, leugnen, C.; v tem mu ni mogel
odreči, Pohl. (Km.); Ko bosa bi v snegu
za tabo pritekla, Besedo prvo bi zopet od-
rekla, Levst. (Zb. sp.); vsako odreče, er
widerſpricht allem, Z.; abſchwören: s prisego
kaj o., Cig.; — 3) antworten, erwiderni,
Cig., C.; v zobe odreči komu, Jap.-Valj.
(Rad); Odreče mu besede tc, Preš.; o. se,
erwidern: Ti se jim tako odreci, Npes.-
Schein.; — 4) o. se česa, auf etwas ver-
zichten, einer Sache entſagen, Mur., Cig.
Jan., Cig. (T.); o. se volitve, Levst. (Nauk);
o. se vladarstva, službe, die Regierung, ein
Aunt niederlegen, Cig.; tudi: o. se čemu,
Cig., Jan., nk.

odréd, réda, m. die Abtheilung, Glas; služ-
beni odredi, die Dienstesabtheilungen, DZ.;
das Detachment, DZ., Nov.

odrědba, f. die Verfügung, die Anordnung,
nk.; začasne odredbe, DZkr.; zdravstvene
odredbe, Sl.N.

odrědbina, f. die Taxe, DZ.; občinskim odred-
binam postaviti cenovnike, für die Gemeinde-
tagen Tarise auſſteilen, Levst. (Nauk); osta-
linska o., die Verlaffenchaftstage, Levst. (Pril.).

1. odredíti, ím, vb. pf. aufziehen, groß ziehen.

2. odredíti, ím, vb. pf. 1) abtheilen, C.; — 2)
bestimmen, verfügen, Dol. - Cig., C., Cig.
(T.), nk.

odrěja, f. die Auferziehung, die Erziehung, Cig.,
Jan.

odrejalíše, n. = vzrejališe, die Erziehung=
außtalt, Cig., Jan.

odrejevánilica, f. = odrejališe, Cig.

odréjanje, n. das Auferziehen.

1. odréjati, am, vb. impf. ad 1. odrediti; auf-
erziehen.

2. odréjati, am, vb. impf. ad 2. odrediti; ver-
fügen: odrejajo se naslednje izpremembe,
DZkr.

odrejnica, f. die Erzieherin, Sl.N.

odrejník, m. der Erzieher, Sl.N.

odrěk, réka, m. 1) eine abſchlägige Antwort,
die Verweigerung, die Abweisung, Cig., Jan.,
M.; — 2) die Entſagung, die Verzichtleistung,
Cig., Jan.

odrěka, f. 1) die abſchlägige Antwort, die Ab-
sage, die Verſagung, die Verweigerung, Mur.,
Cig., Jan., C., DZ.; o. prisege, die Eides-
verweigerung, Cig.; — 2) die Entſagung, der
Verzicht, Cig., Jan., Šol., C.

odrékanje, n. 1) das Versagen, das Abſchlagen,
nk.; — 2) das Verneinen, Jan. (H.); — 3)
die Verzichtleistung, Cig.

odrěkati, rěkam, vb. impf. ad odreči; 1) ver-
jagen, abſchlagen, verweigern, Cig., Jan., M.,
nk.; — 2) verneinen, Cig., Jan.; abſprechen,
Jan., nk.; nihče mu ne odreka učenosti,
nk.; — 3) o. se česa (čemu), entſagen, ver-
zichten, Cig., Jan., nk.

odrekoválen, ňa, adj. abſchlägig, negativ, Cig.,
Jan.

odrekováti, ûjem, vb. impf. = odrekati; 1)
verſagen, abſchlagen, verweigern, Mur., Cig.,
Jan.; — 2) verncinen, bestreiten, Cig., C.;
abſprechen, Cig., Jan., nk.; — 3) o. se, ent-
ſagen, verzichten, Cig., Jan., M., nk.

ódrenica, f. das Gerüstbrett, Cig., Jan.; pogl.
odrhnica.

odrešávati, am, vb. impf. = odreševati, C.

odréšenec, nca, m. der Erlöste, Cig., Jan.

odrěšenica, f. die Erlöserin, Mur.

odréšeník, m. der Erlöser.

odrěšénje, n. die Erlösung; — odrešenjě,
Schönl.-Valj. (Rad).

odreševáti, ûjem, vb. impf. ad odrešiti; ioš-
binden, abſlojen, Cig., Jan.; — erlösen.

odrešił, n. die Erlösung: za koga svoje živ-
ljenje v odrešilo dati, Ravn.-Valj. (Rad).

odrěšitelj, m. der Erlöser, Mur., Jan.

odrěšiteljica — odřigni

— 784 —

odrgováti — odrůbek

odrěšiteljica, f. die Erlöserin, Jan. (H.).

odrěšitev, tve, f. die Erlösung.

odrěšiti, im, vb. pf. 1) frei machen, losbinden:
o. pse, Cig., Jan.; — o. se, frei werden
(phys.), Cig. (T.); — 2) erlösen; Gospod, od-
reši nas!

odrěšitva, f. = odrešitev.

odrěšitvō, n. = odrešitev, Trub., Dalm.;
(„odreštvo“), Jsvkr.

odrěšnica, f. die Erlöserin, Jan.

odrešník, m. der Erlöser, Cig., Jan., C., Ravn.-Valj. (Rad).

odréti, odérem, vb. pf. 1) die Haut abziehen,
schinden, abschinden; o. vola; o. volu kožo;
na meh o.; — kožo si o., sich die Haut auſ-
rißen, auſschinden; o. se, sich die Haut auſ-
schinden, auſtrigen; — 2) o. koga, jemanden
übervortheilen, eine zu große Zahlung leisten
lassen, außziehen; — 3) o. se, sich heisier
schreien, Mur.; odreno grlo, rauhe Kehle, C.;
odrt (odren) glas, rauhe Stimme, C.

odrevenělost, f. die Eistarrung, die Starrheit,
Cig.

odrevenéti, ím, vb. pf. starr, steif werden; od
mraza o.; noga, roka mi je odrevenela, der
Fuß, die Hand ist mir eingeschlafen; (vor
Schrecken) starr werden, Cig.; vsa sem odre-
venela, ko sem to slišala, jvžhŠt.; odre-
venel, erstarrt; (fig.) odrevenela Likurgova
ustava, Zv.

odrěž, réza, m. das Abschneiden, der Abschnitt,
Cig.

odrěž, f. das Abgeschnittene, der Abschnitt, Cig.

odrěža, f. = odrez m., M., Z.

odrězanje, n. = odrez, m. das Abschneiden,
Cig.; die Amputation, Cig.

odrězati, rěžem, vb. pf. 1) weg-, abschneiden;
o. kos kruha; amputieren; nogo komu o.;
— 2) o. se komu, kräftig erwidern, gut
antworten; zna se o., er hat das Maul auf
dem rechten Fleck, Cig.

odrězávati, am, vb. impf. = odrezovati.

odrězek, zka, m. das Abgeschnittene, der Ab-
schnitt, das Abschnittel; o. kruha, eine Schnitte
Brot, Cig., Jan.; papirnat o., ein Papier-
schnittel, DZ.; — der Coupon, Cig., Jan.;
— ein abgeschnittenes Stück: odrezki neka-
terih rastlin pożeno v vodi korenino, Cv.

odrězen, zna, adj. scharf entgegnend: o. od-
govor, C.

odrězina, f. das Abgeschnittene, Cig.; pl. od-
rezine, Abschnittel, Jan. (H.).

odrězlaj, m. = odrezek, Jan., C.

odrězljáti, ám, vb. pf. abschnitteln, Cig.

odrězováti, ûjem, vb. impf. ad odrezati; 1)
weg-, abschneiden; — 2) o. se, energisch er-
widern, gut antworten.

odřga, f. eine durch Reiben entstandene Blöße,
die Streifwunde, der Miſs, Jan. (H.).

odrgati, dfgam, vb. pf. = odrgniti, Cig.

odrgniti, dfgnem, vb. pf. abweichen, abreisen;
odrgnjen rokav; — durch Reiben, Streifen
verwunden, auſstreifen, Cig., Jan.; o. si prste
s pranjem, Cig.; — u. se, = odrgniti si
kožo, Cig., jvžhŠt.

odrgováti, ûjem, vb. impf. ad odrgniti, Jan.
(H.).

ódrič, m. dem. oder, C.; — ein schlechtes Stall-
bett, ein Stallhängebett, C.

ódriga, f. das Hängebett, jvžhŠt.; = pl. odrige,
Mik.; (odrge), SlGor.-C.; prim. oder.

odrîmba, f. die Abfahrt, das Abſegeln, C.

odrînec, nca, m. die Britſche, Zora; das Hänge-
bett im Stall, C.

odrînec, nka, m. kar se odrine, was weg-
geschoben, verworfen, abgewiesen wird, C.

odriniti, rînem, vb. pf. 1) wegſchieben; o. za-
pah; o. čoln od brega, den Kahn vom Ufer
abſtoßen, Cig.; Odrine barko proč, Npes.-
Vraz; (brez objekta): Odrin' odrin' od kraja
proč! Npes.-Vraz; wegdrängen: o. koga, Cig.,
Jan.; iz službe koga o., C.; dan dan od-
rine, leto pa leto, Npreg.-Jan.(Slovn.); dolg
o., eine Schuld abſtoßen, sich einer Schuld
entledigen, Cig., C.; zurücklegen: toliko poti
o., dolgost res odrinjene poti, DZ.; — auš-
geben, erklefen, C.; to mi veliko odrine, Z.;
zasadi vrte s tistim sadjem, katero pri dru-
žini in pri živini največ odrine, Pirc; —
2) abſegeln, auſbrechen, abfahren, sich for-
begeben, ladje odrinejo; jutri odrinemo; (=
o. se: brez obotave odrine se v Egipet,
Ravn.); o. jo, sich davonmachen.

odrîtek, tka, m. der unterfte, dieſte Theil eines
gefallten Baumſtammes, Cig., Lašeče-Levst.
(M.), Notr.

odrîtnik, m. = odritek, Z., Notr.

odriv, riva, m. 1) die Abſtoßung (phys.), h. t.-
Cig. (T.); — skoči z deske z desnim, levim
odrivom (z desno, levo nogo odriniti), Te-
lov.; — 2) die Abſstattung, DZ.

odriváč, m. der Radabweißstein, Levst. (Cest.),
Gor.

odriválnik, m. = odrivač (tudi: odrívaľnik),
Črniče (Goriš.).

odrivanje, n. das Wegschieben.

odrívati, am, vb. impf. ad odriniti; 1) weg-
schieben; — o. (čoln) od kraja, Zv.; —
omlačene snope odriva mlatič; — u. koga,
wegdrängen, zu verdrängen suchen, Cig., Jan.;
dolg o., eine Schuld abzuſtoßen suchen, Cig.;
— abweißen, C.; — perhorrescieren, Jan.;
— 2) im Abſegeln, im Abfahren, im Auf-
bruch begriffen sein, Jan., M.

odrivávati, am, vb. impf. = odrivati 1), Mur.

odrjaváti, ím, vb. pf. durch Verroſtung sich
ablösen, abroſsen, Cig.

odrjúti, rjóvem, vb. pf. brüllend erwidern,
Levst. (Zb. sp.).

ódrka, f. neko jabolko, Sv. Duh pri Krškem-
Eij. (Torb.).

odrmástiti se, ástim se, vb. pf. = odreti se,
odreti si kožo, sich die Haut abſchürfen, Trenta,
Soča, Plužna-Erj. (Torb.).

ódrnica, f. das Gerüstbrett, Notr.; — deska,
na kateri tisti stoji, ki snopje v kozolec
deva, Notr.

odrůbek, bka, m. ein vom Baumſtamme ab-
gehacktes Stück, der Holzſtummel, Z., C.

odrbiti — odŕzati

— 785 —

odsamsebe — odsěkováti

odrbiti, im, vb. pf. weghacken, abhauen, Dict.,
Cig., M., C.; glavo o., Sl.N.

odrobtíniti, ínim, vb. pf. mit Biosamen be-
streuen, Cig.

odrčen, čna, adj. 1) rechtsgehend: odrčni
vol, konj, Cig., Z., Št.; — 2) entlegen, un-
bequem gelegen, unbequem; — 3) ungeficht,
plump, Cig.; — garstig, C.; — unangenehm, C.

odročiti, ím, vb. pf. = izročiti, Mur., Cig.

odrčnost, f. die Entlegenheit, die Unbequem-
lichkeit, Mur., Cig., Jan.

odròd, róda, m. 1) die Abkunft, Mur.; ne-
beškega odroda, Ravn.; — der Stamm, Mur.;
Adam je grešnega odroda oče bil, Ravn.;
slavni odrod ubogih žrtev, Zv.; — 2) (po
nem.) die Abartung, Cig.; — die Spielart,
Cig.

odrdek, dka, m. 1) der Nachkomme: Davidov
odrodek biti, von David abstammen, Cig.,
— 2) (po nem.) die Abart, Cig., Jan.

odroditi, ím, vb. pf. 1) aufhören Früchte zu
tragen: drevesa so že odrodila, Pirc; —
2) o. se, entarten, abarten, Mur., Jan.; (po
nem.).

odrôdnik, m. der Entartete (po nem.), C.

odröj, rója, m. der Nebenschwarmi, C.

odrojiti, im, vb. pf. 1) schwärmend entfliegen,
entchwärmen, Cig., Levst.(Beč.); — 2) auſ-
hören zu schwärmen, auſchwärmen: odrojil
je panj, Cig.

odrômati, am, vb. pf. wegpilgern, sich auf die
Pilgerschaft begeben.

odropotáti, otám, óčem, vb. pf. 1) sich pol-
tend entfernen, wegrumpeln; — 2) aufhören
zu poltern.

odrožljáti, âm, vb. pf. 1) klirrend, raffelnd
sich entfernen; — 2) aufhören zu klirren.

odŕsati, sam, vb. pf. abwehen, Cig.

odŕsniti, dšsnem, vb. pf. rižen, Jan.; v. se,
sich rižen, Z.

odřtek, tka, m. das Abgeschundene, der Schund,
Cig., Jan.

odŕten, tna, adj. wucherisch, Cig., Jan.

odrtíja, f. der Wucher.

odrtína, f. 1) die Schindwunde; — 2) ein ab-
geschundenes Thier, Z.

odrtníca, f. die Wuchrerin.

odrtník, m. der Schinder (fig.) : o. ubozih
ljudi, Krelj; o. ubozih sirotic, Jsvkr.; — der
Wucherer.

odrtnški, adj. wuchrerisch.

odrtnják, m. = odrtnik, Mur., C.

odrváti, rújem, vb. pf. wegrißen, Levst. (Zb. sp.).

odrvenéł, adj. = odrevenel; — steif (stil.), Cig.
(T.).

odrvenélost, f. = odrevenelost, die Erstarrung,
Erj. (Som.); — der Starrkrampf, Cig. (T.).

odrvenéti, ím, vb. pf. = odreveneti, Mur.,
BlKr.

odrúšiti, rúšim, vb. pf. losbrechen: kamen o. od
zidu, Bes.

odŕzati, dźzam, žem, vb. pf. 1) befraßen, Cig.,
Jan.; o. kožo, Nov.; — 2) (die Wolle) känmen,
Jan.

odsamsebe, adv. nam. sam od sebe, von selbst,
aus freien Ţücken, vzhŠt.-C.

odsamsebič, adv. = odsamsebe, vzhŠt.-C.

odsaditi, ím, vb. pf. = odstaviti (otroka ali
tele od sesca), Vas Krn-Erj. (Torb.).

odsánkati se, am se, vb. pf. = na saneh
se odpeljati, Cig.

odsěben, bna, adj. 1) rechtsgehend; odsěbni
konj, C.; — 2) fremd, C.; — unwillkommen,
C.; prim. odročen.

odsěbiti, im, vb. pf. trennen, Jan.; o. se, sich
lostrennen, sich absondern, SlN.

odsěbnica, f. die Retirade, C.; — der Leib-
ſtuhl, Jan., DZ.

odsěbnji, adj. rechtsgehend: o. vol, C.; ód-
sebnji, SlGor.

odsěček, čka, m. kar se odseka, das Abhäcksel,
C.; das Abschnittel, Cig.

odséčen, čna, adj. 1) odsěčni lok, der Stichbogen,
der Segmentbogen, Cig. (T.); — 2) Sectionsz,
nk.; prim. odsek 3).

odséči, sćěem, vb. pf. 1) wegmaßen, Cig.; —
2) odsěčen, kurz angebunden, kratkih in ujed-
ljivih besedi, Podkrinci-Erj. (Torb.); — 3)
= odsekati, Jsvkr.

odsěčnica, f. črta o., die Sectionslinie (math.),
Cig. (T.).

odsédati, am, vb. impf. ad odsesti; 1) vom
Sit steigen, abſißen, Cig., Jan., SlN. - C.;
— 2) o. se, gut vonstatten gehen, einen
guten Fortgang nehmen, Cig., Jan., M., C.;
delo se odseda, Kr.; kako se ti bo to kaj
odsedalo? Nov.; schnell zurückgelegt werden,
pot se ji je odsedala, da je bilo kaj, LjZv.

odsédén, dna, adj. kar se odseda, schnell fort=
schreitend, auſsiebig, M.; odsedno delo, C.;
delo ni odsedno, die Arbeit geht nicht vom
Fled, Cig.

odsédéti, ím, vb. pf. 1) durch Siten abbüßen,
abſißen: kazen o., Cig., DZ.; ječo o., C.;
— 2) aufhören zu brüten, Cig.

odsédévati, am, vb. impf. ad odsedeti: ab-
ſißen: o. kazen, DZ.

odsédláti, âm, vb. pf. abſatteln: o. konja,
Mur., Cig.

odsedlováti, ûjem, vb. impf. abſatteln, Cig.
odsěhdób, adv. = odsehmal, Z.

odsěhmál, adv. = odsihamal, von nun an.

odsehníti, sähnem, vb. pf. abdorren.

odsejáti, sějem, vb. pf. das Äen vollenden, M.
odsěk, sěka, m. 1) das Abhauen, das Abhacken,
Cig.; — die Section (math.), Cig. (T.); —
2) das Abgechackte: der Abschnitt, das Segment

adsěk, sěka, m. 1) das Abhauen, das Abhacken,
Cig.; — die Section (math.), Cig. (T.); —
2) das Abgechackte: der Abschnitt, das Segment

(math.), Cig. (T.), C., Cel. (Geom.); — 3)
die Section (eine Unterabtheilung eines Auſ-
schusses), Cig., nk.; odbor je izvolil od-
seke, nk.

odsěkati, sěkam, vb. pf. abhacken, abhauen; o.
komu glavo; psu rep o.; vejo u.; kos že-
leza o.; — o. se = odrezati se, frisch ant-
worten, sich auſzeichnen, Z.

odsěkávati, am, vb. impf. = odsekovati.

odsěkovânje, u. das Abhacken, das Abhauen.

odsěkováti, ûjem, vb. impf. ad odsekati; ab-
hacken, abhauen.

Slov.-nem. slovar.

50

odsékovec — odskóčiti

— 786 —

odskočník — odsmójati

odsékovec, vca, m. das Mitglied einer Section, C.

odsékoven, vna, adj. Sections-: odsekovni kolegij, das Sectionsskollegium, DZ.

odséliti se, sělim se, vb. pf. wegsiedeln, auswandernd, C., Let.; ausziehen, Jan.

odseljeváti se, újem se, vb. impf. ad odsecliti se; wegsiedeln, Z.

odsělnik, m. der Aušwanderer, Jan.(H.).

odsěnčeváti, újem, vb. impf. ad odsenčiti, Jan.

odsěnčiti, sěnčim, vb. pf. nuancieren, Jan.; (po rus. otténits).

odsenjmováti, újem, vb. pf. außhören zu markten, aušmarkten, (odsejm-) Cig.

odsesáti, ám, vb. pf. wegsaugen, Cig.

odsěsti, sědem, vb. pf. absitzen, absteigen, Cig., Jan., nk.

odsěv, séva, m. der Widerschein, der Resley, der Abglanz, Cig.(T.), C., nk.

odseválq, n. das Resflegionsinstrument, Cig. (T.).

odsévanje, n. die Resflegion des Lichtes.

1. odsévati, am, vb. impf. ad odsijati; widerstrahlen, reflectiert werden, Jan., Cig.(T.), C., Mik., nk.; od stene odseva, Kr.; (= o. se, Vrt.).

2. odsévati, am, vb. impf. ad odsejati; daran sein, das Säen zu vollenden, M.

odséven, vna, adj. Resflegions-: odsěvni kot, odsevna svetloba, Cig.(T.).

odsíčati, ím, vb. pf. sich zífchend entfernen, Cig.

odsihčas, adv. = odsíhdob, C.

odsihdób, adv. = odsehdob, von nun an.

odsihmát, adv. = odsehmal, von nun an.

odsíj, m. der Widerschein, der Resley, Cig., Jan., Cig.(T.), C.

odsijáti, sijem, vb. pf. zu widerstrahlen anfangen, reflectiert werden, Cig.(T.).

odsíkniti, síknem, vb. pf. wegsprühen, Cig.

odsípati, sípam, pljem, vb. impf. ad odsuti; wegschütten (von trockenen Dingen), Mur., Cig.; (vb. pf. = odsuti, Št.).

odsipávati, am, vb. impf. = odsipati; wegschütten (von trockenen Dingen), Mur.

odskákati, kam, čem, I. vb. pf. springend sich entfernen, davon springen; — II. odskákati, am, vb. impf. ad odskočiti, M.

odskakávati, am, vb. impf. = odskakovati, Jan.(H.).

odskakljáti, ám, vb. pf. hüpfend sich entfernen, davon hüpfen.

odskakováti, újem, vb. impf. ad odskočiti; wegspringen; iskre odskakujejo, Funken sprühen, Cig.; — zurückspringen, Cig.; abprallen, žoga odskakuje od tal.

odskóbljiti, im, vb. pf. weghobeln, Mur.

odskóček, čka, m. das abgesprungene Ding, der Absprung, Cig.

odskóčen, čna, adj. Abprallungs-, Prall-: odskóčni strel, der Pralischufß, Cig.; odskočni kot, der Absprungswinkel, Cig.

odskočišče, n. mesto, od koder kdo skoči, Telov.

odskóčiti, skóčim, vb. pf. sich durch einen Sprung entfernen, wegspringen; o pravem

času sem odskočil, da se ni voz na me zvrnil; udaril sem po kamenu, in velik kos je odskočil; — možje so bili uže odskočili od prvega pogovora, Jurč.; — zurückspringen, zurücksfahren; zurücksprallen, abprallen; žoga je visoko od tal odskočila.

odskočník, m. = odpadnik: odskočniki od vere, Pohl.-Valj. (Rad).

odskók, skóka, m. der Absprung, der Quersprung, Cig.; — der Rücksprung, das Zurücksprallen, der Abprall, Cig., Jan., Valj. (Rad).

odskopárití, árim, vb. pf. abfargen, Cig.

odskúbsti, skúbem, vb. pf. wegrupfen, abzupfen.

odskútiti se, skůtim se, vb. pf. das Nest (mit Eiern oder Zungen) verlassen (von den Alten), C.; — das Haus trozig verlassen: žena se je odskutila, C.; — prijatelj se mi je odskutil, der Freund hat mich treulos verlassen, StGor.-C.

odslânjati, am, vb. impf. ad odsloniti; weglehnen, Cig., M.; odslanjala je tiho vrata svoje izbe, Jurč.

odsláti, ódšljam, vb. pf. wegsenden, absenden, Cig., Šol., C., Dalm.; — odslan, entlassen, Dict.; — o. koga, abweisen, C.

odslě, adv. von nun an, hinfort, Mur.

odslěj, adv. = odsle.

odslěn, adv. = odsle, C.

odslíšati, slíšim, vb. pf. nicht erhören, abweisen, Mik.

odslóniti, slónim, vb. pf. weglehnen; o. desko od stene, Cig.; o. zapah ali pokrov, s katerim so mesteje zaslonjene, den Osendeckel weglehnen, Dol.; vhodišče o. komu, Jurč.; duri se tiho in skrivaj majhno odslonijo, Jurč.

odsllovíti, ím, vb. pf. den Abschied geben, verabschieden, Cig.; o. hlapca, deklo, Gor., Dol.; ondan je imela ženine, pa jih je odslovila, Jurč.; aušweisen: pijane ljudi iz čakalnice o., DZ.

odslůga, f. der Gegendienst, Cig.; — hs.

odsluž, m. das Abdienen, vžhSt.

odslužba, f. der Gegendienst, Jan., Cig.(T.).

odslužek, žka, m. das Abdienen, M.; — das (z. B. für eine Schuld) Abgediente, C.

odslužen, žna, adj. Abschieds-: odslužnö pismo (pri vojakih), der Abschiedsbrief, der Abschied, Cig., C.

odsluženec, nca, m. der Ausgediente, Cig.

odslužiti, im, vb. pf. 1) abdienen, Mur., Cig., Jan.; z vožnjo dolg o., Cig.; — 2) aušhören zu dienen, ausdienen, Cig., M., C.; unbrauchbar, unnütz werden, C.; konj je odslužil, Z.; — 3) o. se, durch das Dienen schwach, unnütz werden, C.

odsluževáti, újem, vb. impf. ad odslužiti; abdienen, abverdienen, Mur., Cig., Jan.

odslužnik, m. der ausgedient hat: vojaški o., Vrt.

odsmoditi, ím, vb. pf. durch Sengen entfernen, weg-, absengen, Cig., Jan.

odsmójati, am, vb. impf. ad odsmoditi; wegsengen, Cig.

odsmolíti — odsrdítí se

— 787 —

odsrdník — odstókati

odsmolíti, ím, vb. pf. entpechen, Cig.

odsmúkati, kam, čem, vb. pf. durch Abstreifen entfernen, wegstreifen, Cig.

odsněti, snámem, vb. pf. wegnehmen, ab-
schneiden: veje z žago gladko o., Pirc.

odsnováti, snújem, vb. pf. abzetteln, Cig.; — abipulen, Z.

odsčěden, čna, adj, SlN., pogl. odsoten.

odsčenost, f., SlN., pogl. odsotnost.

odsřd, adv. von hier, Meg., C., Trub., Dalm., o. iti, weggehen, Krelj., vzhŠt.

odsřdba, f. die Aburtheilung, DZ.

odsštítiti, im, vb. pf. 1) durch ein Urtheil ab-
ſprechen, aberkennen, o. komu kaj, Cig.; — 2)
als Antheil, Schiedal bestimmen, bescheiden,
M., Z.; Bog nam ni odsodil tega veselja,
Levd.(Zb. sp.); rojenice so rojenčku dobro
odsodile, Glas.; — 3) aburtheilen, DZ.; ent-
scheiden, Zora.

odsój, sója, m. = odsij; o. zverinskega kroga,
daš Žodiacalicht, Jan.(H.).

odsójati, am, vb. impf. ad odsoditi; 1) durch
Urtheile abſprechen, aberkennen, Cig.; stvarna
pravica se odsoja ali prisoja, DZ.; — 2)
aburtheilen: v. hudodelstvo, DZ.

odsójen, jna, adj. den Sonnenstrahlen nicht
ausgefeßt, absonnig, Jan., Mik.; — prim.
osojen.

odsojeváti, újem, vb. impf. = odsojati, Cig.

odsójnik, m. die Nordseite eines Berges, die
Winterlehne, Ravn.-Cig.

odsňoňčen, čna, adj. absonnig, gegen Norden
gewendet, Cig., Jan., C.; odsolňčna stran,
die Nordseite, V.-Cig.

odsňoňčje, n. die Sonnenferne (aphelium),
Cig., Jan., Jes.

odsňoňnje, n. = odsolňčje, Jan., Cig.(T.), C., Sen. (Fiţ.).

odsóp, sópa, m das Ausſchlaufen, Cig.

odsopíhati, am, vb. pf. 1) sopihaje oditi;
— 2) auſſchlaufen: o. si od dela, C.; (= o.
se, Cig.); — o. si, feinen Born mäßigen, C.

odsópsti, sópcm, vb. pf. auſſchlaufen, zu Althem
kommen, Mur., V.-Cig.; — o. si, sich erholen:
o. si od strahu, od strmenja, Ravn.; = o.
se, Cig.

odsóten, tna, adj. = nenavzočen, nk.; —prim.
hs. odsutan po rus. otsutstvennyj.

odsótnost, f. = nenavzočnost, nk.; — prim. odsoten.

odsóťstvo, n. = odsotnost, Šol.; — prim. odsoten.

odspóda, adv. = odspodaj, C.

odspódaj, adv. unterhalb, unten.

odspódek, dka, m. der untere Theil, Mur.

odspôdnji, adj. = spodnji, Z.

odspréd, adv. = odpredaj, Trub., Kr.

odspréda, adv. = odpredaj, C.

odsprédaj, adv. vorne.

odsprédkje, n. die Façade, Jan.; — der Vorder-
grund, nk.

odsprédnji, adj. = sprednji, der vordere.

odsrd, sřda, m. die Rache, Mur.

odsrědí se, ím se, vb. pf. sich rächen: o. se
nad kom, Mur.; odsřdí se, Danj. (Posv. p.j.).

odsrdník, m. der Rächer, C.

odsrébati, bam, bljem, vb. pf. schlürs end weg-
trin fen, abchlürfen.

odsrédén, dna, adj. centrifugat, Cig (T.); od-
srédna sila, die Centrifugalkraft, C.

odsrédnost, f. die Centrifugalkraft, Cig.(T.)

odskkatí, skkam, čem, vb. pf. schlürs end weg-
trin fen, wegknippen.

odskriniti, skknem, vb. pf. mit einem Schlurf
wegtrin fen, wegknippen.

odstáva, f. 1) die Abſetzung, Mur., Cig., Jan.;
o. od službe na leto dni, die Žuspension
vom Ante auf ein Jahr, DZ.; — 2) das
Abipenen, Cig., vzhŠt.- C.; — 3) der Ab-
ſaß (wo eine gerade Linie unterbrochen wird,
z. B. in der Baukunft), Mur., Cig.; stopnice
z odstavami, eine gebrochene Stiege, Cig.;
v tri odstave upognjena stolba, dreiarmige
Stiege, Levst.(Pril.); — 4) der Abschnitt (im
Butche), C.; prim. odstavek 3).

odstávče, eta, u. = odstavček, Z., Notr.

odstávček, čka, m. dem. odstavek 1); ein
abgespentes Kind, Dict., Cig., C., Dol.; —
ein abgespentes Ferkel, C.; ein abgespentes
Kalb, Gor.

odstávčič, m. ein abgespentes Kind, Dict.

odstávek, vka, m. 1) ein abgespentes Kind,
Lašče-Levd.(Rok.); — 2) der Abſaß in der
Baukunft, Cig.; o. stopnic, der Treppenabſaß,
Cig.; — die Terraffe, Cig., Jan.; — 3) der Ab-
ſaß (als Theil einer Rede, einer Schrift, eines
Gedichtes), Cig., Jan., C., nk.; (po nem.).

odstáven, vna, adj. ab-, entſetzbar, Cig.

odstáviti, stávim, vb. pf. 1) wegstellen, Cig.;
poslopje o. od ceste, mit dem Bau von der
Straße wegrücken, Svet.(Rok.), Kr.; — o.
(kar je pristavljeno): o. Ionec, den Topf vom
Feuer wegrücken; — puško o., das Gewehr
abſezen, Cig.; — 2) abſezen; o. koga od
službe; — praznik o., C.; — 3) abipenen:
otroka, tele o.; krava je odstavila, die Kuh
hat keine Milch mehr, Cig.; — 4) = odlo-
žiti, verschieben, C.; — 5) abwendig machen,
Cig., C.; — o. se česa, sich von einer Sache
trennen, ablassen, Cig., C., M.

odstávljanje, n. das Weg-, Abſezen; — das
Abſpenen; prim. odstavljati.

odstávljati, am, vb. impf. ad odstaviti; 1)
wegstellen, abstellen; lonce o.; — 2) abſezen,
des Dienſtes entlassen; — 3) abſpenen; —
krava odstavlja, die Kuh hat keine Milch mehr,
Cig.; — 4) abwendig zu machen ſuchen: o.
koga od ženitve, C.

odstávljenček, čka, m. dem. odstavljenec,
Mur., Cig.

odstávljenčič, m. = odstavljenček, vzhŠt.-C.

odstávljenec, nca, m. das abgespente Kind,
Mur., Jan.

odstávljenik, m. = odstavljenec, C.

odstavljiv, íva, adj. = odstaven, Cig., Jan., C.

odstój, stója, m. der Abstand, die Entfernung,
DZ., Žnid.; osnovni o., der Fundamental-
abstand, Cig. (T.).

odstókati, stókam, čem, vb. pf. 1) ächzend
sich entfernen, Cig.; — 2) o. se, einen tieſen

501

odstòp — odstranjeváti

— 788 —

odstránski — odsvětvávati

Seufzer thun: pil je eden požir, odstokal
se, *Jurč*.

odstòp, stópa, m. 1) der Wegtritt, das Ab-
treten, Cig., Jan.; — die Ebbe, V.-Cig., Jan.;
morski nastop in odstop, C.; — die Abweichung,
die Declination, Cig.; — die Abschweifung:
o. od glavne reči, Cig.; — der Absfall: o.
od vere, Mur., Cig., Jan.; — der Rücktritt,
die Resignation, Cig., Jan., nk.; — die Ab-
stehung, die Entfagung, Cig., Jan.; o. od
pravice, Cig.; — 2) die Abtretung, die Ce-
sion, Cig., Jan., DZ.; o. pravice, Cig.

odstópati, am, vb. impf. ad odstopiti; 1) weg-
treten; — sich ablösen: kruhu skorja odstopa;
— morje odstopa, es ist Ebbe, Cig.; — ab-
schweisen, abweichen, Cig., Jan.; — abfallen,
Cig., Jan.; — zurücktreten, Cig.; — 2) ab-
treten, cedieren: o. komu kaj.

odstôpek, pka, m. das Abtreten, Cig., Jan.;
— die Abweichung, C.; — der Absfall, Jan., C.

odstópen, pna, adj. 1) Abtretungsz-, Cessionz-, Cig., Jan.; odstópną pismo, Cig., DZ.; — 2) abtretbar, cessibel, Cig.

odstópiti, stöpim, vb. pf. 1) wegtreten, heisjeite treten, Cig., Jan.; — kruhu je skorja odstopila, die Brotrinde hat sich beim Backen von der Krume losgelöst; deskä je odstopila, das Brett hat sich abgelöst, Z.; skala je odstopila, der Fels hat sich losgelöst, Cig.; — — abschweisen, abweichen, Cig., Jan.; o. od poglavitne reči, od prave poti, od resnice, Cig.; — abfallen: o. od vere, od stranke, Mur., Cig., Jan.; — abftehen, zurücktreten, ablassen: o. od svojega namena, od tožbe, od svoje pravice; ne o. od česa, auf etwas bestehen, beharren, Cig.; — zurücktreten, abtreten (aus einem Dienfte): ministri so odstopili, Cig., nk.; — 2) abtreten, cedieren; pravico, dolg komu o., Cig., Jan., nk.

odstopljénje, n. das Abtreten: odstopljenjè,
der Absfall, ogr.-Valj. (Rad).

odstôpljenece, nca, m. der Abgetretene (cessus),
Cig.

odstôpnica, f. 1) die Abtrünnige, Cig.; — 2)
= odstopno pismo, die Cession, DZ.; — 3) die
Abtreterin, Jan.(H.).

odstôpnik, m. 1) der Abtrünnige, Mur., Cig.,
Jan., Cig.(T.); — 2) der Cedent, Cig., Jan.,
DZ.

odstopnína, f. das Reuegeld, Cig., DZ.

odstopojemnik, m. der Cessionär, DZ.

odstôtek, tka, m. das Procent, Cig., Jan., Cig.
(T.), nk.

odstôten, tna, adj. procentisch, Cig. (T.); Pro-
centual, Cig, Jan.

odstotnína, f. = odstotek, das Procent, C.

odstrahováti, ûjem, vb. pf. abschrecken: an-
gela z grehi o., Krelj.

odstránek, nka, m. die Entfernung: časni o.
iz slúzbe, die Süspension vom Annte, DZ.

odstranitev, tve, f. die Beseitigung, Sol.

odstraniti, ím, vb. pf. beiseite schaffen, beseitigen,
Cig., Jan., nk.; — prim. rus. otstranitš.

odstranjeváti, ûjem, vb. impf. ad odstraniti, nk.

odstránski, adj. abgelegen, entfernt, C.; ab-
seitig, Mur.; v odstranskem zatišju, Jurč.

odstraševáti, ûjem, vb. impf. ad odstrašiti;
weg, zurück, abschrecken, C.; odstraševali so
je od zidanja, Dalm.

odstrašišen, lna, adj. abschreckend: o. zgled, DZ.

odstrášiti, strášim, vb. pf. wegischrecken, zurück-
schrecken, abschrecken, Mur., Cig.

odstréči, strěžem, vb. pf. 1) ausparieren: sunek
o., Cig.; — o. koga, jemandes Dienfte zurück-
weisen, ihn abweisen, C.; — 2) o. koga, je-
mandem nachpähen, bis er verschwindet, C.; —
durch List jemanden wegbringen, wegschaffen, C.

odstrěga, f. die Abweichung, C.

odstrégati, am, vb. impf. ad odstreči, C.

odstrełiti, ím, vb. pf. wegschießen; ptiču pe-
rotnico, zajcu nogo o.

odstŕgati, strěgam, žem, vb. pf. weg-, abschaben,
abfraßen; — wegradieren.

odstríči, strížem, vb. pf. mit der Schere weg-
schneiden, wegscheren; o. komu lase, o. ovcí
volno.

odstrížek, žka, m. das mit der Schere Ab-
geschrittene, das Scherabschniikel; odstrížki, die
Abschniikel (von Papier, Tuch, Blech u. dgl.),
Cig.; — der Coupon, Cig., C.; izplačilni
o., DZ.

odstrojeváti, ûjem, vb. impf. ad odstrojiti, Cig.

odstrójiti, im, vb. pf. abbeizen: o. dlako s
kož, Cig.

odstrúgati, gam, žem, vb. pf. abschaben, Mur.,
Cig.; — weg-, abdrehjeln, Cig.; weghobeln,
Jan. (H.).

odstrugljáti, ám, vb. pf. wegschaben, radieren,
Cig.

odstrúžek, žka, m. kar se odstruga, Cig.

odstrúžiti, im, vb. pf. abdrehjeln, Cig.; —
abhobeln, Cig.

odsúkati, kam, čem, vb. pf. 1) abdrehen, los-
drehen, abschrauben, Mur., Cig., Jan.; — 2)
(das Gedrehte) aufdrehen, zurückdrehen, Cig.,
Jan.

odsukávati, am, vb. impf. = odsukovati, Z.

odsukováti, ûjem, vb. impf. ad odsukati, Cig.

odsúniti, súnem, vb. pf. durch einen Stož
entfernen, wegstoßen, Cig.; — durch einen
Stož öffnen, ausstoßen, Cig.; — vrata o.,
die Thüre entriegeln, C., Z.

odsúšati, am, vb. impf. ad odsušiti, Cig.

odsušiti, ím, vb. pf. durch Trocknen entfernen,
entrocknen, Cig; — osepnice (koze) so se
odsušile. die Blattern sind trocken geworden
und abgefallen, C.

odsúti, spèm (sújem), vb. pf. wegschütten (von
trockenen Dingen), Cig., Jan.

odsváti, súvam, sújem, vb. pf. durch Stožen
entfernen, wegstoßen; — durch Stožen öffnen,
ausstoßen, (odsov-) Cig.

1. odsvět, světa, m. das Abrathen, C.; die
Gegenvorstellung, Cig.

2. odsvět, světa, m. = odsvit, der Widerschein,
der Reslex, Cig. (T.).

odsvětvávati, am, vb. impf. ad odsvetovati;
abrathen, Jan., Str., GBrda, Črníče (Goriš.).

odsvěten — odškřeníci

— 789 —

odškrípatí — odtápljati

odsvěten, tna, adj. abrathend : odsvetne
opombe, Jurč.

odsvétovanje, n. das Abrathen.

odsvětovati, ujem, vb. pf. abrathen; o. komu kaj.

odsvetovávati, am, vb. impf., LjZv., pogl.
odsvetavati.

odsvětovávec, vca, m. der Widerrather, Cig.

odsvít, m. der Widerschein, der Resleg, Cig.,
Jan., C.

odsvítati, svítam, vb. impf. zurückstrahlen, wider-
strahlen, Cig.; = o. se, Cig., C.; — sich
abspielein (fig.): notranji boji so se mu od-
svitali na obrazu, Str.

odšantáti, âm, vb. pf. hinkend weggehen,
davonhinken.

odšávsniti, šávsnem, vb. pf. durch einmaliges
Schnappen loštrennen, weg schnappen, Cig.

odščěniti, ščénem, vb. pf. wegzwicken, abkneipen.

odščipálnica, f. ein Werkzeug zum Abzwicken:
suknarska o., das Noppeisen (um die Knoten
des Gewebes abzwicken), Cig.

odščípati, pam, pljem, vb. pf. durch Kneipen
lošlösen, wegzwicken, abzwacken, loskneipen,
Cig.

odščipávati, am, vb. impf. ad odščeniti, od-
šcipati; wegzwicken, abkneipen, Cig.

odščipniti, ščipnem, vb. pf. = odščeniti; durch
einmaliges Kneipen entfernen, wegzwacken.

odšcipováti, ûjem, vb. impf. ad odščipniti,
odščipati.

odščuváti, ščúvam, ščújem, vb. pf. davonheßen,
hinwegheßen, Cig.

odšépati, am, vb. pf. davonhinken, C.

odšepetáti, etám, éćem, vb. pf. ablißspein: o.
molitev, Cig.

odšěst, f. = odhod, C.

odšěstje, n. = odhod, C.

odšěstek, tka, m. = odhod, Habd.-Mik., kajk.-
Valj.(Rad).

odšiljati, am, vb. impf. ad odslati; wegischicken,
abschicken, C., Zora.

odškôda, f. = odškodba, C.

odškôdba, f. die Entschädigung, der Schaden-
erjaß, Cig., Jan., C., DZ., nk.

odškôden, dna, adj. Entschädigungss-, Cig.,
Jan.

odškodítev, tve, f. = odškodba, Cig.

odškóditi, škôdim, vb. pf. entschädigen, Mur.,
Cig., Jan., nk.; — po nem.

odškodnína, f. der Entschädigungsbetrag, Cig.,
Jan., nk.

odškódovanec, nca, m. der Entschädigte, Cig.,
Jan.

odškódovanje, n. die Entschädigung.

odškódovanka, f. die Entschädigte, Cig.

odškódovati, ujem, vb. pf. entschädigen; (tudi:
odškodováti, ûjem, vb. impf., Mur., Cig.,
Jan.[H.]); — prim. odškoditi.

odškódovavec, vca, m. der Entschädiger, Cig.,
Jan.

odškřbiti, im, vb. pf. abspflittern, Cig.

odškrc, m. ein abgeschnittener Fleck, Z., Jan.
(H.); — pogl. aškrc.

odškřcniti, škřcnem, vb. pf. (einen Fleck) weg-
schneiden, Z., Jan. (H.).

odškrípatí, pam, pljem, vb. pf. eine schlechte
Streichmusik beenden, abfiedeln, Cig.

odškřkniti, škřknem, vb. pf. = odškrniti, C., Z.

odškřniti, škřnem, vb. pf. mit einem gewissen
Knirschlaut wegbrechen, C.; abklemmen, Cig.;
— durch Aufdrehen jenen Laut derursachen,
z. B. den Faszhahn oder ein Schloß öffnen,
C., vzhSt.-Valj. (Vest.); — außschrauben,
Mur.

odškrnjáti, âm, vb. pf. wegnagen, abkraßen,
Cig.

odškŕt, škŕta, m. = odškrc, C.; — pogl.
aškrt.

odškŕtati, am, vb. pf. škrtajoč odgristi, od-
šcipati, jvzhŠt.; — wegmeißeln, Cig.

odškŕtniti, škŕtnem, vb. pf. = odškrniti, Jan.

odšpáliti, im, vb. pf. = odšpiliti, Z., Št.-Vest.

odšpílití, im, vb. pf. entspeilen, Kr.

odšrâvbatí, am, vb. pf. = odšravfati, Cig.

odšrâvfatí, am, vb. pf. odvítí, loschrauben;
— außschrauben, zurückschrauben; — prim.
šravfati.

odštětev, tve, f. die Subtraction, M.

odštěti, štějem, vb. pf. 1) abrechnen, abziehen,
subtrahieren; — 2) ab=, aufzählen: sto goldi-
narjev komu o.

odštětje, n. die Abrechnung, der Abzug, Cig.

odštětva, f. = odštetev, C.

odštěva, f. die Subtraction, C.

odštěvanec, nca, m. der Subtrahend (math.),
Cig.(T.), Cel.(Ar.).

odštěvanje, n. 1) das Abrechnen, das Sub-
trahieren; die Subtraction, Cig. (T.), Cel.
(Ar.); — 2) das Ab=, das Aufzählen.

odštévati, am, vb. impf. ad odšteti; 1) ab=
ziehen, subtrahieren; — 2) ab=, aufzählen;
kupci prodajcalm gotov denar odštevajo za
kupljeno blago.

odštěvek, vka, m. der Abzug, Jan.; der Dis-
conto, Cig., Jan.

odštěven, vna, adj. subtraktiv, Cig.(T.).

odštkniti, štkfnem, vb. pf. wegsprißen, Cig.;
wegschnellen, Cig.; — entwischen, Mur.

odšuměti, im, vb. pf. 1) rauischend sich ent-
fernen, entlassen; — 2) aufhören zu rauschen,
verrauschen.

odšumljáti, âm, vb. pf. 1) säuselnd sich ent-
fernen, entrieſeln; — 2) aufhören zu jäuseln.

odšundrátí, âm, vb. pf. 1) sich polternd ent-
fernen, Cig.; — 2) aufhören zu poltern.

odtájati, tájam, tájem, vb. pf. wegſchmelzen.

odtákati, am, vb. impf. ad odtočiti; 1) ab=,
wegſließen lassen, abzappen; o. vodo, vino;
— 2) wegrollen machen, o. se, wegrollen, Cig.

odtakljáti, âm, vb. pf. wegrollen machen, Cig.;
o. se, wegrollen, Cig.

odtákniti, táknem, vb. pf. = odtekniti.

odtáten, kna, adj. über dem Boden sich erhebend,
C., Vrtov.(Vin.).

odtaliti, im, vb. pf. wegſchmelzen, Cig.

odtápljanje, n. das Abchmelzen: o. medi od
srebra, die Seigerarbeit, Jan.(H.).

odtápljati, am, vb. impf. ad odtopiti; ab-
schmelzen, Cig.; o. se, abſchmelzen (intr.),
Cig.

odtávati — odtěza

— 790 —

odtězanje — odtółči

odtávati, am, *vb. pf.* forttauneln, *Cig.*

odtec, adv. = odtod (iz: od ted-c), ogr.-Mik.

odtéči, téčem, *vb. pf.* 1) weglaufen, *Cig.*; — 2) gänzlich abfließen, abrinnen; voda je odtekla; kri mu je odtekla, er ist verblutet; = o. se, *Cig.*; voda se je kmalu po dežju odtekla, *jvžh.St.*

odtěga, f. die Entziehung, *C.*

odtégniti, nem, *vb. pf.* 1) wegziehen, *Cig., Jan.*; — entziehen, *Mur., Cig., Jan.*; o. komu svojo pomoć, *Cig.*; — o. se, entweichen, *C.*; sich entziehen; kazni se o, *Cig.*; — 2) in Abrechnung bringen, abziehen; pri plači komu kaj o.; — 3) o. od kraja, sich vom Ufer entfernen, absegeln, *Cig., C.*; V barko je stopila, Od kraja odtegnila, *Npes.-K.*; — o. jo, dawon laufen, *Cig.*; po smrti vse od nas odtegne, *Z.*

odtégnjenje, n. die Entziehung.

odtegovanje, n. das Entziehen; — das Abziehen.

odtegováti, šjem, *vb. impf. ad odtegniti; 1) wegziehen; — entziehen; dolžnosti se o., C.*; — 2) abziehen.

odtéhtati, am, *vb. pf.* 1) abwägen, zuwägen: o. komu kaj, *Cig.*; — 2) an Gewicht übertreffen, *Mur.*; — aufwiegen, *Let., Jurč.*

odtehtováti, šjem, *vb. impf. ad odtehtati, Mur.*

odtěk, těka, m. = odtok, der Absluß, *Mur., Cig.*; o. in pritek, Ebbe und Flut, *C.*

odtěka, f. = odtek, *C.*

odtékati, těkam, čem, *vb. impf. ad odteči; weg-, dahinlaufen, Cig.*; — weg-, abfließen; voda odteka, das Wasser verliert sich nach und nach; = o. se, abfließen: voda se níma kam o., das Wasser hat teinen Absluß, *Cig.*

odtekniti, táknem, *vb. pf. o., kar je zatak-njeno; entstöpfeln, Jan., C.*; aufriegehn: dveri o., *Cig.*; die geslochtene Thüre einer Hürde o. ein Fenster öffnen, *Cig.*

odtelegrafováti, šjem, *vb. pf. abtelegraphieren, DZ.*

odtěnek, nka, m. die Nuance, *C., Let.*; — rus.

odtép, tépa, m. der Absfall der Knošpen, der Rebenaugen, *M.*; — prim. otep 1).

odtépati, tépam, pljem, *vb. impf. ad odtepstbi, Z.*

odtépsti, tépem, *vb. pf.* 1) durch Prügeln entfernen, dawonprügeln, *C.*; — 2) abschlagen, *Z.*; o. trtam očesa, *jvžh.St.*

odtéptáti, ám, *vb. pf.* losstampfen, *Cig.*

odterína, f. das Weggebrochene, *C.*; — prim. odtreti.

odtěrjati, am, *vb. pf.* (einen Theil einer Schuld) durch Fordern abdringen, *Mur., Z.*

odtésati, téšem, *vb. pf.* wegzinternern, weg-hauen.

odteščáti se, ám se, *vb. pf.* auf nüchternen Magen etwas genießen.

odteščiti se, im se, *vb. pf.* = odteščati se, *C., Pjk (Crt.)*

odtévsniti, těvsnem, *vb. pf.* = nerodno odre-zati: kos kruha o. od hleba, *Gor.*

odtěza, f. die Entziehung, *Jan. (H.)*.

odtězanje, n. = odtegovanje, *DZ.*

odtézati, am, *vb. impf.* = odtegovati, *Z.*; o. se svetu, *Jurč.*

odtéžnica, f. der Abzieher (ein Muskel), *Cig. (T.)*, *Erj (Som.)*.

odtéžati, am, *vb. pf.* entlasten, *V.-Cig.*; — o. se, sich entleeren, *Cig.*

odtihotápiti, tâpim, *vb. pf.* still davonfschleichen, *C.*

odtíkati, tiskam, *vb. impf. ad odtekniti; auf-riegehn: o. duri, Cig.*; (etwas Verstopfteß) öffnen, *Jan.*

odtíranje, n. die Wegtreibung, *Jan. (H.)*.

odtîrati, am, *vb. pf.* wegtreiben, einhertreibend entfernen; odtirali so vjete tatove v mesto.

odtirávati, am, *vb. impf. ad odtirati, Jan. (H.)*.

odtis, tísá, m. nk., pogl. odtisk.

odtisk, tíska, m. der Abdruck, *Cig., Jan., nk.*; das Exemplar (eines Druckwerfes), *DZ., nk.*

odtiskati, am, *vb. impf. ad odtisniti; durch Drücken absondern, wegdrücken, wegdrängen, Cig.*

odtiskováti, šjem, *vb. impf. ad odtisniti; 1) durch Drücken absondern, wegdrücken, wegdrängen, *Cig., Jan., M.*; — 2) Abdrücke machen, *nk.*

odtísniti, tísnem, *vb. pf.* 1) durch einen Druck absondern, wegdrücken, verdrängen, *Mur., Cig., Jan.*; pripte duri o., *Zv.*; — 2) einen Abdruck machen (abklatischen), *Cig.*

odtisóček, čka, m. das Promille, *Cig. (T.)*, *C., Cel. (A.)*

odtíš, adv. seit dieser Zeit, (odtlej, *Cig.*).

odtíči, tóčem, *vb. pf.* = odtolči, *Cig.*

odtíleti, tlim, *vb. pf.* weg=, abglimmen, *Cig.*

odtíčen, čna, adj. = odtalen, *Vrtov. (Vín.)*

odtóč, tóča, m. die Cloake, *Cig.*

odtóčen, čna, adj. Abzugš=, Ableitungš=, *Cig., C.*; odtóčno rovišće, der Abzugšgraben, *Levst. (Cest.)*; odtočni zlebovi, *Levst. (Nauk.)*

odtóčič, m. dem, odtok; die Rigole (bei Eisen=bahnen), *Cig. (T.)*

odtočíken, ına, adj. Bissoir=: odtočína skalba, die Bissoirnuschel, *Levst. (Pril.)*

odtočínica, f. der Bissoirraum, *Levst. (Pril.)*

odtočišče, n. der Ort, wo etwas abfließt, der Abslauf, *DZ.*

odtóčiti, tóčim, *vb. pf.* 1) durch Absließenlassen absondern, wegischen, abhischenfen; preveč je vina v kupici: odtoči nekoliko; vedro vina o. iz polnega soda; — 2) mit dem Abschenken fertig werden; ali še točite, ali ste že odtočili? — 3) entrollen machen, *Cig.*

odtóčnica, f. das Abslußsrohr, *DZ.*; die Cloake, *C.*

odtód, adv. = od tod, von hier; von da aus; odtod do cerkve; do križa je pritekel: odtod je šel počasi; odtod prihaja, da..., daher kommt es, daß...; (pomni: odsod k vam = odtod [von dort] lesem, *Krelj*).

odtódaj, adv. = odtod, *Dict.*

odtök, tóka, m. der Absluß, *Mur., Cig., Jan.*; voda nima odtoka, *Cig.*; — die Ebbe: pri-tok in o., *Cig., Jan., M.*

odtółči, tółčem, *vb. pf.* durch Schlagen absondern, wegklopfen; o. led od zleba, o. zlebu led.

odtopíti — odtvârjati

— 791 —

odtvésti — odumováti

odtopíti, ím, *vb. pf.* 1) wegſchmelzen; o. se, wegſchmelzen (*intr.*); — 2) durch Schmelzen öffnen, auſſchmelzen, Cig.

odtovoríti, ím, *vb. pf.* (die Saumlaſt) abladen, Cig.

odtŕditi, im, *vb. pf.* loſſer machen; o., kar je pritrjeno: o. čep, Cig.

odtrěbiti, im, *vb. pf.* beim Puſen entfernen; wegpuſen.

odtrésati, am, *vb. impf. ad odtresti; wegſchütſeln.*

odtresováti, ûjem, *vb. impf.* = odtresati, Z.

odtrěsti, tréſem, *vb. pf.* (einen Theil) wegſchütſeln; odtresti nekoliko jabolk z jablane, ako jih je preveč na njej; — losrütſeln, Cig.; — von sich schütteln: o. jarem, Z.; — prim. otresti.

odtréti, tárem (térem), trem, *vb. pf.* wegbrechen: dva zoba so revežu odrtrli, SlN.

odtrſganje, n. die Wegreißung.

odtrgati, tŕgam, *vb. pf.* weg-, abreifen; o. desko od plota; rožo o.; — abbrechen: komu kaj od plačila o.; — o. se, abreifen (*intr.*); gumb se mi je odtrgal; — o. se, sich losreißen; pes, ki je bil privezan, se je odtrgal; — ne morem se od doma o., ich kann nicht vom Hause loskommen, C.; — o. se vsega, sich von allem losreißen, Ravn.

odtrgniti, tŕgnem, *vb. pf.* = odtrgati, C.

odtrgováti, ûjem, *vb. impf. ad odtrgati; abreißen, losreißen; — abbrechen: od plačila o.; — o. se, abreifen (*intr.*); sich losreißen.*

odtrínjati, am, *vb. impf. ad odtrniti, Jan.*

odtrniti, nem, *vb. pf.* = utrniti: luč o., Z.; (pogl. otrniti); — weg-, auſſprißen, Jan.

odtróbiti, im, *vb. pf.* auſhören (auf einem Horn oder auf einem andern Instrumente) zu blaſen; pastir je odtrobil; abblaſen.

odtrohničti, ím, *vb. pf.* abmodern; kolom so v zemlji tičeči konci odtrohneli.

odtrúpati, am, *vb. pf.* wegſchlagen, Jan. (H.)

odtrúpiti, im, *vb. pf.* weg-, abſchlagen, Jan.; rog o., das Horn abtoßen, Mur.; Bog že ve, kateri kozi rog odtrupi = Gott weiß schon, wen er züßtigen soll, Mur.

odtrupljeváti, ûjem, *vb. impf. ad odtrupiti, Jan.(H).*

odtržniti, tŕznem, *vb. pf.* ein wenig öffnen: vrata, okno o., Bes., C.; (nam. ot-vrzniti; pogl. otrzniti).

odtúhniti, tůhnem, *vb. pf.* aus den Augen entschwinden, Cig.

odtujávati, am, *vb. impf.* = odtujevati, ogr.-M.

odtujeváti, ûjem, *vb. impf. ad odtujiti; entfremden, Cig.(T.), nk.*

odtujíti, im, *vb. pf.* entfremden, Cig.(T.), ogr.-M., nk.; o. se od česa, einer Sache entfremdet werden, kajk.-Valj.(Rad).

odtúliti, im, *vb. pf.* 1) heulend sich entfernen; — 2) auſhören zu heulen; — 3) mit Geheul erwidern.

odtvârjati, am, *vb. impf. ad odtvoriti; (das Vermachte) aufmachen, öffnen, V.-Cig., ogr.-C.; o. okno, durch Schieben öffnen, Cig.*

odtvésti, tvézem, *vb. pf.* losbinden; odtvezen od pozemeljskega, C.; — odtvezen, frei, unabbängig, Mur.

odtvézati, tvězam, *vb. impf. ad odtvesti; abſchnüren, loschnüren, V.-Cig.*

odtvoríti, im, *vb. pf.* 1) (das Vermachte) aufmachen, V.-Cig.; o. okno, durch Schieben öffnen, auſſchieben, Cig.; öffnen, Jan.; o. sod, da vino iz njega teče, C.; — 2) o. komu, jemanden entzaubern, ihm den Zäuber lösen, Tolm.-Erj.(Torb.).

odtřek, žka, m. etwas Abgeriffenes, Valj.(Rad).

odučeváti, ûjem, *vb. impf. ad odučiti; ablehren: o. koga česa, Cig.*

odučíti, ím, *vb. pf.* ablehren, Dict.; o. koga česa, Cig.

odudâr, m. der Rücktoß, h. t.-Cig.(T.).

oduhati, duham, *vb. pf.* = ovohati, durch den Geruch ausfindig machen, C., Levst.(Zb. sp.).

oduhóviti, óvim, *vb. pf.* durchgeistigen, vergeistigen, Cig.(T.).

oduhóvljati, am, *vb. impf. ad oduhoviti, Jan. (H).*

oduhovljávati, am, *vb. impf.* = oduhovljati, durchgeistigen, Cig.(T.).

odûka, f. die Abgewöhnung, Cig.(T.).

odum, m. das Echo, Cig., C.; — die Meldung auf den Ruf: od njega ni oduma, C.; o. dati, sich auf den Ruf melden, Št.-C.

odúmen, mna, adj. von Sinnen, C.; wahnſinnig, Z.; dumm, M.

odumênje, n. das Echo, C.

odumévanje, n. = odmevanje, Cig.

oduméti se, im, *vb. pf.* 1) wiederhalten, C.; — 2) sich auf den Ruf melden, vzhŠt., Rez.-C.; — aus dem Schlaſ, aus der Betäubung (infolge Rüttenſ, Rufenſ) zu sich kommen, vzhŠt., Rez.-C.; (tudi: odumeti [brez: se], ogr.-C., Z.).

odumévati, am, *vb. impf.* 1) wiederhalten; iz gor se je malik odumeval, Dalm.; kričanje sovražnikov se je odumevalo, Dalm.; zemlja se je odumevala („odoum-“) od njih kriča, Dalm.; vsa hiša se je odumevala („odom-“) od tega sladkega glasa, Dalm.; — 2) aus dem Schlaſe, aus der Dhnmačt zum Bewuſſtsein zurückkehren, C.; ne odumeva se več, er hat bereits das Bewuſſtsein verloren, Z.; — prim. odmevati.

odumíti, im, *vb. pf.* 1) o. koga, zur Besinnung bringen, ogr.-C.; — auſſlären, belchren, erleuchten, C.; — 2) o. se, = oglasiti se; klical sem ga, pa se ni hotel odumiti, stresel sem ga, pa se mi še odumi ne, Dol.; — o. se, zum Bewuſſtsein kommen, zu sich kommen, C.

odúmljati, am, *vb. impf. ad odumiti, Z.*

odumljávati, am, *vb. impf.* zur Besinnung bringen, ogr.-C.; aufmerkſam machen, C.; aufklären, lehren, erleuchten, C.

odúmnik, m. der Wahnſinnige, der Narr, Z.

odumnják, m. der Muthwillige, C.

odúmnjati, am, *vb. impf.* Auschreitungen begeben, sich toll benehmen, rafen, SlGor.

odumováti, ûjem, *vb. impf. muthwillig, närrisch, toll sich benehmen, C., M., Z.*

odumrěti — odvájaten

— 792 —

odvájanje — odvěk

odumrěti, mrěm, mrjem, *vb. pf.* = odmreti, *Dict.*

odumščák, m. der Muthwillige, der Possenreißer, C.

odunod, adv. *Mur.*, *Cig.*, pogl. odonod.

odůpati, am, *vb. pf.* = obupati, *Z.*, *C.*

odūra, f. 1) der Abscheu, der Ekel, C.; — 2) etwas Abscheuliches: das Scheusal, *Z.*; die Mitſsgeburt, C.; — (psovka) kajk.-Valj. (Rad).

odúren, rna, adj. verdreßlich, *Mur.*; — unfreundlich: v. človek, Celjska ok.; — widrig, unangenehm, *Cig.*, *Jan.*, *Cig.(T).*, M, *nk.*; odurno obnašanje, abſtoſendes Benehmen, *Cig.*; odurne podobe, odurni obrazi, *Jurč.*; — verhafst, *ogr.-C.*

oduréti, im, *vb. pf.* 1) = otrpniti, verſtoſt werden, C.: — 2) ſcheu, wild werden, verwüldern, *Jan.*, *Lašče- Erj. (Torb).*, *Lct.*; — odurel, verwüldert, *Jan.*; tölpelhafst, C.

odurévati, am, *vb. impf. ad* odureti, *Bes.*

oduriti, im, *vb. pf.* 1) verhafst machen: ženo so mu odurili, C.; — o. se, verhafst werden, Abscheu erregen, *Jan.*, *C.*; odurijo se nam tudi najlepša usta, *Jurč.*; — 2) pogl. oduriditi.

odurjávati, am, *vb. impf. pogl.* oddurjavati.

odůrnež, m. cun abscheulicher Mensch: grešni odurnež, *Levst. (Zb. sp.)*.

odúrnost, f. die Abscheulichkeit, die Häſſlichkeit, *Jan.*, *ogr.-M.*, *Valj. (Rad)*, *nk.*; der Greuel, *Meg.*

odušéviti, švim, *vb. pf.* begeistern, beſeelen, *Cig.(T).*; — stsl., rus.

odušévljati, am, *vb. impf. ad* oduševiti, *Jan. (H).*

odúšiti, im, *vb. pf.* begeistern, *Cig. (T).*, *C.*; — stsl.

oduzdáti, ám, *vb. pf.* entzáumen, abhafstern: o. konja, *M*

odvábiti, im, *vb. pf.* 1) weglocken, entlocken; — 2) das erste, gew. eine Stunde dem Gottesdienſt vorausgehende Läuten beendigen; odvabil je že zdavnaj, *Dol.*, *jvzhŠt.*

odvábljati, am, *vb. impf. ad* odvabiti; weg-, entlocken, *Cig.*

odváda, f. die Abgewöhnung, *Mur.*, *Cig.*, *Jan.*, *Cig.(T).*, *Dol.*

odváditi, vádim, *vb. pf.* abgewöhnen; o. koga česa; o. otroka jezik kazati; — o. otroka, das Kind der Mutterbrust entmöhnen, abspenen, *Cig.*; — o. se, aus der Übung kommen, sich abgewöhnen; o. se česa; — o. se (o ptizih), das Nest verſaffen, C.

odvága, f. das Gegengewicht, C.

odvágati, am, *vb. pf.* 1) abwägen, zuwägen; kruh družini o.; — 2) aufwiegen, o. kaj, *C.*; an Gewicht übertreffen, *Gor.*

odvagovánje, n. das Abwägen, das Zuwägen.

odvagováti, ōjem, *vb. impf. ad* odvagati; ab-, zuwägen; o. komu kaj.

odvaj, adv. *Krelj.-M.*, *C.*, pogl. jedva.

odvája, f. = odvada, *Cig.*, *Jan.*

odvajaten, ľna, adj. Abſleitungsg.: odvajatna struga, *DZkr.*

1. odvájanje, n. das Abgewöhnen, das Entwöhnen.

2. odvájanje, n. das Ableiten, *Jan.(H).*

1. odvájati, am, *vb. impf. ad* odvaditi; abgewöhnen; o. se česa, eine Gewohnheit allmählich ablegen.

2. odvájati, am, *vb. impf. ad* odvoditi, odvesti, odpeljati; 1) wegleiten, ableiten, *Jan.*, *Cig.(T).*; — 2) = odlagati, verzögern, C.

odvátek, ľka, m. das Abgewälzte, *M.*; — skala, katera se je odvalila, *Cig.*

odvalína, f. kar se je odvalilo: odvaline, die Erdabſizung, das Gerßl., *Cig.*

odvalíti, im, *vb. pf.* wegwälzen; kamen o.; — krivnjo na koga o., die Schuld auf jemanden jchieben, *Cig.*; — o. se, weg-, abrollen, rollend sich ablösen; — kamen se mi je od sra odvalil, ein Stein ist mir vom Herzen gefallen.

odváljati, am, *vb. pf.* wälzend oder rollend fortjchaffen, ab-, wegwälzen; ni odnesel soda, ampak odvaljal ga je.

odvaljeváti, ōjem, *vb. impf. ad* odvaliti, odvaljati; ab-, wegwälzen.

odvarití, ím, *vb. pf.* (das Loth) wieder abschmelzen, ablöthen, *Cig.*

odvárjati, am, *vb. impf. ad* odvariti; ablöthen, *Cig.*

odvážanje, n. das Wegsfahren, das Wegsführen.

odvážati, am, *vb. impf. ad* (odvesti) odvoziti, odpeljati; 1) mittelst eines Fahrzeuges weg führen; začeli so podrtine odvážati; — 2) verschieben, C.

odvážen, žna, adj. = pogumen, odločen, kühn, mutthig, entschieden, *Jan.*, *C.*; — (po drugih slov. jezikih).

odvážnost, f. die Kühnheit, die Entſchloſsenheit, *Jan.*, *C.*, *Zora*; — prim. odvažen.

odvéč, adv. zuviel, überslüffig; imeti česa odveč; on je o., er ist überslüffig, entbehrlich; to ni tukaj o., das steht hier nicht am unrechten Plaž, *Cig.*

odveče, adv. = odveč: o. modri proroki, *Krelj.*

odvéčen, čna, adj. überslüffig, entbehrlich, *Jan.*, *C.*, *ZD.*; — erübrigt, übrig, *C.*

odvečřen, rna, adj. nachmittägig, *Mur.*

odvečřera, adv. = od večera, nachmittags, *Mur.*, *vzhŠt.*

odvečřjati, am, *vb. pf.* mit dem Abendessen fertig werden.

odvečřrka, f. 1) der Nachmittag, *C.*, *Mik.*; — 2) das Nachmittagsmahl, die Fause, *Mur.*, *C.*

odvéčiti, im, *vb. pf.* = odvekati, *Sl.N.*; = oddniti, aufbodmen, *C.*

odvédati, vědam, *vb. impf. ad* odvesti (vedem) 2); an Mann bringen, anbringen, *Krej.-Erj. (Torb)*; v. domače žrebe in promese, *Levst. (Nauk).*

odvéhniti, věhnem, *vb. pf.* auſſpunden, *Cig.*

odvéhováti, ōjem, *vb. impf. ad* odvehniti; auſſpunden, *Cig.*

odvéjati, jam, jem, *vb. pf.* z vejanjem odločiti, durch Worfeln abſondern, *Z.*

odvěk, věka, m. die Erquickung, die Stärkung; odvek dati, erquicken, *Krelj*; po leti človek

odvěkati — odvěza

— 793 —

odvězati — ódviše

za vsakim grmom dobi odvek, Dol.-Levst. (M.).

odvěkati, am, vb. pf. durch Herabnehmen des Deckels öffnen, C.; — prim. veka.

odvěkniti, věknem, vb. pf. kräftigen, erquicken, Trub., Krelj; o. koga s čim, C.; o. se, er-quickt werden, Krelj.

odvěniti, nem, vb. pf. verwelken und abfallen, abwelken, Mur.; odvěniti, Kr.

odveršnik, m. der Eisbaum, der Eisbock (bei Brücken), V.-Cig.

odvěsiti, věsim, vb. pf. weghängen, enthüllen, Jan.(H.).

odvesláti, âm, vb. pf. sich rudernd entfernen, weg-, davonrudern.

odveslávati, am, vb. impf. ad odveslati, Jan. (H.).

odvésti, védem, vb. pf. 1) = odpeljati, Jan., nk.; — wegleiten, ableiten, Jan., Cig. (T.); — 2) an Mann bringen, anbringen, Kr.-Erj. (Torb.); — o. denar, M.; Janševi proizvodi so se odvedli uže zdavna vsi, Navr. (Let.).

odvésti, vćem, vb. pf. = odpeljati, (mit einem Fußwerk) davonführen, abführen, Jan., Vrt.; — o. se, = odpeljati se, Levst.(Nauk), Erj. (Izb. sp.); — stsl.

odvěščina, f., = odvetščina, C.

odvéštit, im, vb. pf. entspunden, Z.; — prim. veha.

odvěštvą, n. die Erbschaft, Mur., C.

odvěťčina, f., = odvetščina, die Erbschaft, Cig., kajk.-Valj.(Rad).

odvětek, tka, m. 1) die Nachkommenschaft, ogr.-Mik.; ni mu porodila odvetka, Navr. (Let.); — der Erbe, Mur., ogr.- M., kajk.-Valj. (Rad); — 2) das Erbe, Jan.; reče tedaj očetu: dajte mi, kolikor se vam zdi, da je moj odvetek, Npr.-Krek.

odvéti, vějem, vb. pf. hinwegwehen, Jan.

odvétkinja, f. die Erbin, C.

odvětnica, f. die Fürsprecherin, C., rokopis 15. stol.-Mik.

odvětnik, m. 1) der Fürsprecher, der Ver-theidiger, Meg, Dict., Guts., Mur., Dalm.; (bozjega) sinu, našega odvetnika, Trub.; moli za svojega odvetnika in pomočnika, Trub.-Let.; jaz sem vaš srednik, odvetnik, Krelj; — 2) der Advocat, Cig., nk.

odvetnikováti, ûjem, vb. impf. die Advocatur ausüben, SlN.

odvětniški, adj. Advocaten-, nk.; odvetniška zbornica, die Advocatenkammer, nk.

odvětništvą, n. die Advocatur, das Sachwalteramt, nk.

odvétriti, im, vb. pf. davonstliegen, sich erglitzig davonmachen, ogr.-C., M.

odvětrn, adj. odvetrna stran, die vom Winde abgewandte Seite, die Leefeite, Cig.

odvětstvą, n. die Erbschaft, ogr.-C.

odvětsčina, f. das Erbe, C.

odvěz, véza, m. das Losbinden, Habd.-Mik.

odvéza, f. die Losbindung, die Lösjung, Cig., Jan.; — die (kirchliche) Losprechung, die Absolution; o. dobiti; odveze ne dobiti; — zemljiška o., die Grundentlastung, Jan., nk.

odvézati, věžem, vb. pf. 1) losbinden; o. (pri-vezanega) psa; — o. se, sich losbinden; krava se je odvezala; — jezik odvezati komu, je-manden zum E sprechen bringen; zdaj se mu je jezik odvezal, ještě ist er gesprächig ge-worden; — 2) aufbinden; o. kar je zave-zano; o. rano; o. vrečo; o. si črevljičke, ruto; — o. se, aufgehen: robec se ti je od-vezal; — 3) entbinden: o. koga dolžnosti, Cig., Jan., nk.; — o. se dolžnosti, sich einer Pflicht entbinden, Cig., nk; — los sprechen; o. koga grehov.

odvezávati, am, vb. impf. ad odvezati = odvezovati.

odvézen, zna, adj. Entbindungss-, Absolutions-, Cig.; odvčni list, der Entbindungsschein, Cig.; Entlastungs-, Cig.

odvezílo, n. die Losprechung, Jan.; — das Absolutorium, Cig.

odvézniti, nem, vb. pf. etwas Umgestürztes umkehren: o. poveznjeno skledo, C.; —durch Wegnahme des angelehrten Deckels öffnen: o. zaveznjeno peč, den angelehrten Ofendeckel wegnehmen, Cig., St.-C.

odvezováti, ûjem, vb. impf. ad odvezati; 1) losbinden; — 2) aufbinden; — 3) entbinden, los sprechen.

odveznina, f. die Ablösungsgebür; odveznina duhovniške bire, ZgD.

odvíhati, am, vb. pf. o., kar je zavihano, das Umgebogene, Aufgestreifte, Aufgeschlagene in die frühere Lage bringen; o. si hlače, rokav.

odvíhniti, vůhnem, vb. pf. o. kar je zavíhnjeno; das Umgebogene, Aufgestreifte, Aufgeschlagene durch einmaliges Zurückschlagen in die frühere Lage bringen.

odvihováti, ûjem, vb. impf. ad odvihati, od-vihniti.

odvihráti, âm, vb. pf. stürmend sich entfernen, davonstürmen.

odvijálnica, f. die Abwickelmaschine, DZ.

odvíjanje, n. das Loswinden, das Aufwickeln.

odvíjati, am, vb. impf. ad odviti; ab-, los-wickeln, loswinden, losdrehen; — o. se, sich loswickeln; — aufwickeln, zurückwinden, auf-, zurückdrehen.

odvimenjáti, âm, vb. pf. ein kleines Euter be-kommen, C.

odvintati, am, vb. pf. = odviti, loschrauben, Cig.; (die Wagenperre) auſchrauben, Dol.

odvintováti, ûjem, vb. impf. ad odvintati, Cig.

odvirati, am, vb. impf. ad odvreti; 1) od-virati, kar je zavrto; die Sperre lösen: o. kolo pri vozu; — 2) o. kaj, einer Sache entgegentreten, ihr die Zustimmung versagen, Cig.; o nove črteže, Levst.(Močv.); o. pi-janstvo, gegen die Trunkenheit wirken, Levst (Nauk).

odvísen, sna, adj. abhängig, Jan., Šol., nk.; (po nem.).

odvisnost, f. die Abhängigkeit, Jan., C., nk.; (po nem.).

ódviše, adv. = odveč, Mur., vzhŠt.; (odviš, BlKr.); — hs.

odvíti — odvráčanje

— 794 —

odvráčati — odvŕtati

odvíti, všem, *vb. pf.* 1) ab-, lošwickeln, lošwinden, lošdrehen; nit z vretena o.; — 2) (Zušammengewickeltes) aufwickeln, (Zušammengerolltes) aufrollen, (Gedrehtes) aufdrehen; — zurückwinden, zurückdrehen, Cig.; — evolviieren: odvita krivulja, die Evolute, Cig.(T.); — o. se, sich aufwinden, sich aufwickeln, sich aufrollen.

odvláčenje, n. das Ausschieben, kajk.-Valj. (Rad).

odvláčiti, im, I. *vb. pf.* schleppend wegschaffen, davonschleppen, Cig., Jan.; — II. *vb. impf.* verschieben, zögern, C., kajk.-SIN.; o. s svojim prihodom, z odpušćanjem, Krelj.; (hs.).

odvláka, f. der Verzug, Habd.-Mik., Cig.

odvléči, vléčem, *vb. pf.* ziehend o. schleppend wegschaffen; wegzichen, wegschleppen, o. koga s seboj v krčmo.

odvo, adv. = odvaj, jedva, Ben.-Kl.

odvód, vóda, m. 1) die Wegführung, DZ.; — die Ableitung, Cig., Jan., Cig.(T.), DZ.; — 2) strelni o., strelovod, der Blizableiter, C.

odvódba, f. = odvod 1), die Ableitung, Jan.

odvóden, dna, adj. 1) Ableitungsschlag, Cig., C.; odvódna cev, DZ.; — 2) ablettbar, Sen. (Fiš.).

odvóditi, vódim, *vb. pf.* durch wiederholtes Führen oder Leiten wegschaffen, wegsführen, wegleiten, Mur., Cig.

odvódnica, f. die Schlagader, die Arterie, C., Vrtov. (Km. k.), Erj. (Som.).

odvódnik, m. 1) der Ableiter, Cig., Nov.; — 2) der Abzugscanal: glavni o., DZkr.

odvódnica, f. krivulja o., die Evolvente, Cig.(T.).

odvółgniti, nem, *vb. pf.* feucht werden, Mur., Cig., Met., Mik., Notr., Dol.; ako glina na zraku odvolgne, zadahne z osobitnim vo- njem, Erj.(Min.); seno z travniku po noči od rose odvolgne, Dol., Št.

odvólití, vólim, *vb. pf.* außerwählen, Mur.; wählen, C.; o. krdelo na vsakem mestu, Dalm.; o. čas, sich die gehörige Zeit wählen, Cig.

odvóz, vóza, m. 1) die Abfuhr, Cig.; — 2) die Abfahrt, Cig.

odvózen, zna, adj. Abfahrtssitz, Cig.; odvózna postaja, die Abfahrtssituation, DZ.

odvóziti, vózim, *vb. pf.* durch Fahren wegschaffen, wegsführen, M.; — durch Fahren loslösen: zid o., ein Stück Mauer abfahren, Cig.

odvozláti, ám, *vb. pf.* durch Lösung eines Knotens losbinden, entknoten.

odvozlávati, am, *vb. impf.* = odvozlovati, Cig.

odvozlováti, újem, *vb. impf. ad odvozlati, entknoten, Cig.*

odvóžnja, f. die Abfahrt, Mur., Cig., Jan.; — odvožnja do meje, der Transport bis an die Grenze, DZ.

odvráča, f. = odvráčanje, C.

odvráčaš, ĥna, adj. zur Abwendung oder Verhütung dienend, präventiv, Jan.

odvráčanje, n. das Wegwenden, das Abwenden; — das Abwendigmachen, w.; — prim. odvračati.

odvráčati, am, *vb. impf. ad odvrniti; 1) wegwenden, abwenden; oči o. od česa, Cig.; — ableiten, ablenken, Cig.; vodo iz barja o., den Morašt entwässern, Levst. (Močv.); o. udarce, die Schläge parieren, Cig.; o. sum, den Verdacht ablenfen, Cig.; — abhalten, ferne halten, Cig., Jan.; sovráznika o., Cig.; abwenden; nesrečo o. od koga; kupce komu o., Kunden abführen, abwendig machen; o. koga od pravega pota, verleiten, Cig.; o. koga od česa, von etwas abwendig zu machen fuchen, abreden; — abweißen: o. prošnje, DZ.; ablehnen: o. ponudbe, Cig.; — 2) entgegnen, Cig.

odvráčen, čna, adj. = odvráčalen, Cig.

odvráčeváti, újem, *vb. impf.* = odvráčati, Mur., Cig., Jan.

odvráčiš, ĥna, adj. = odvráčalen: odvráčišna zdravila, Strp.

odvráčil, n. die Ableitung, Jan.; — das Verhütungsmittel, Cig.; — die Verhütung, DZ.; — die Abweitung: o. predloga, DZ.

odvráčljiv, íva, adj. = odvraten, Cig., Jan.

odvrát, vráta, m. die Abwendung, die Hintanhaltung, DZ.; — hs.

odvráten, tna, adj. abwendbar, nk.

odvréči, vřem, *vb. pf.* 1) wegwerfen: prosjak je odvrgel palico, Levst.(Zb. sp.); verwerfen, Mur., Cig., Guts.(Res.), Jsvkr.; o. sodnika, Dict.; zakaj si me odvrgel, o Gospod! Burg.; aušmerzen, šcarfieren, Cig.; — 2) o. se, aušarten, Gor.-M.; — abtrünnig werden, Dict.; o. se koga, Krelj, C.

odvréščati, ím, *vb. pf.* aufhören zu schreien, Cig.

1. odvréti, vrém, *vb. pf.* aufhören zu sieden; — aufhören zu gähren: vino je že odvrelo.

2. odvréti, vrém, *vb. pf.* die Sperre (z. B. an einem Wagenrade) öffnen, aufperren; o., kar je zavrto; o. kolo; odvri! — (den Flintenzahn) abspannen, Mur.

odvrnitelj, m. der Abwender, C.

odvrnítev, tve, f. die Abwendung; — die Verweigerung: o. prisege, Cig.

odvíniti, nem, *vb. pf.* 1) wegwenden: oči od česa o., Cig.; — ablenfen: sum od sebe o., Cig.; — abwenden: nesrečo o. od koga; Bog odvrni! behüte Gott! Cig.; — abwenden machen, abbringen; o. koga od česa; — ablehnen, Mur.; abweisen: pijane ljudi o., DZ.; o. prošnjo, DZ.; — 2) entgegnen, Cig., Jan., C.; — znamenje o., das Zeichen erzwiden, DZ.; — 3) ergiebig sein, ausgegeben, Jan.; — nič ne odvrne, es taugt zu nichts, Cig.

odvršati, ím, *vb. pf.* = odvršeti, Cig.

odvršávati, am, *vb. impf. ad odvršiti; aušführen, verrichten, ogr.-C.; dobra dela o., SIN.-C.*

odvršěti, ím, *vb. pf. entschwirren, entrauschen: hudobec odvrši v goščavo, LjZv.*

odvršiti, ím, *vb. pf. ausführen, vollbringen, verrichten, ogr.-C.; delo, sluzbo o., SIN.-C.*

odvítati, vřtam, *vb. pf. o., kar je zavrtano; o. sveder, den Bohrer zurückdrehen.*

odvŕzati — odzdrávljanje

— 795 —

odzdrávljati — odzvoníti

odvŕzati, am, *vb. impf. ad odvrzniti*; öffnen:
plot o., C.

odvŕzni, vřznem, *vb. pf. öffnen*: o. plot, den
Zaun öffnen, Cig.; o. vrata, die Thüre halb
öffnen, M

odvřěk, žka, m. das Verworfene, das Ausge-
schiedene, Cig.

odvřězen, žna, adj. abgeneigt, C.

odvřěnec, nca, m. der Abtrünnige, C.; —
prim. odvreči 2).

odvsakôd, adv. = od vsakod, von allen Seiten,
Cig.

odvsakôder, adv. von allen Seiten, Cig., C.

odvsôd, adv. von allen Seiten, Cig., C.

odvdîgljaj, m. der Abhub, Jan.

odvdîdigniti, dîgnem, *vb. pf. hebend wegnehmen,
abheben, Mur.*, Cig.

odvdîdigováti, ûjem, *vb. impf. ad odvdigniti;
abheben, Cig.*

odvžěma, f. die Wegnahme, Jan.; die Be-
nehmung: o. trpljenja, žalosti, C.

odvžěmati, am, *vb. impf. ad odvzeti, weg-
nehmen, Jan.*

odvžěmek, mka, m. kar se enkrat odvzame,
ein Griff, Fr.-C.

odvžětek, tka, m. 1) die Wegnahme, Z.; v.
vseh stroškov, der Abzug aller Kosten, Cig.;
— 2) = narejenec, der Mauſtchwarm, Gol.

odvžěti, vzámem, *vb. pf. wegnehmen, entziehen;
vsakdanji kruh o.; moč o.; upanje o., die
Hoffnung benchmen.*

odvžětje, n. die Abnahme, die Wegnahme,
Mur., Cig., Jan.; odvzetjè, Hip.

odzád, adv. = odzadaj, odzadi, Cig.

odzáda, adv. = odzadaj, Meg., Trub.

odzádaj, adv. rückwärtς.

odzádek, dka, m. der Rückentheil, Jan.(H).

odzádnji, adj. rückwärtig, M.; odzadnja vrata,
die Hinterthür, Zora.

odzája, adv. = odzadaj, Cig., Mik.; Jaz pa
le odzaja Kimim in kosim, Npes.-Vraz.

odzájah, adv. = odzaja, odzadaj, Npes.-Vraz.

odzajěmati, mam, mljem, *vb. impf. ad od-
zajeti, V.-Cig.*

odzajéti, zájmem, *vb. pf. wegschöpfen, ab-
ſchöpfen, V.-Cig.*; prekisle repnice včasi od-
zajmejo, Ravn. (Abc).

odzáji, adv. = odzaja, odzadaj, Danj. (Posv. p. p.).

odzájtrkovati, ujem, *vb. pf. aufhören zu früh-
stücken, abfrühſtücken, Cig., Jan.*

odzánkati, am, *vb. pf. entſchlingen, Cig.*

odzdāj, adv. = od zdaj, von nun an, hinfort.

odzdáľča, adv. von fern, C.

odzdáleč, adv. von fern, vzhŠt., jvzhŠt.

odzdánji, adj. was von jeßt an ist, Mur.

odzdávnaj, adv. = davno, jvzhŠt.

odzdálaj, adv. unterhalb, unten.

odzdráv, áva, m. die Erwiderung des Grüßes,
der Gegengruß, Cig., Jan., nk.

odzdravilő, n. = odzdrav, Jan.

odzdráviti, zdrávim, *vb. pf. v. komu, jeman-
dem den Grüß erwidern.*

odzdrávljanje, n. das Erwidern des Grüßes
(der Grüße).

odzdrávljati, am, *vb. impf. ad odzdraviti; den
Gruß, die Grüße erwidern.*

odzébati, am, *vb. impf. ad odzebsti; abfrieren.*

odzébsti, zébem, *vb. pf. abfrieren; nos mu je
odzebel, Z.*

odzemelje, n. die Erdſerne (apogaeum), Jes.

odzemje, n. = odzemelje, Cig.(T.).

odzgôr, adv. = odzgoraj, Mur.

odzgóraj, adv. oberhalb.

odzgôrnji, adj. oberhalb beſindlich, der obere;
— von oben ausgehend: odzgornja perspek-
tiva, die Vogelperspective, Jan.(H.); — von
oben fommenb: odzgornja modrost, Ravn.-C.

odzíbati se, bam, bljem se, *vb. pf. = zibaje se
oditi, entwanken, entwatschelien, Cig.*

odzív, m. die Erwiderung: odkašlja se in po-
trka: mehek pa precej glasen odziv se v
sobi zasliši, Jurč.; — der Wiederhall, das
Echo, C.; — der Nachhall, Jan.; die Reſo-
nanß, Cig.

odzívati, am, *vb. impf. ad odzvati;* 1) abbe-
rufen, nk.; — 2) o. se, sich melden, anſ-
worten, C.; — wiederhallen, nachhallen, Cig.,
Jan.; odziva se breg, ko puška poči, Vrt.

odznótraj, adv. inwendig, innerhalb.

odznótranji, adj. innerhalb beſindlich, der innere,
Mur.

odznôtrašnji, adj. = odznotranji, Mur.

odzóbati, zóbljem, *vb. pf. abz., wegpiczen, (Beeren
n. dgl.) weggeſsen; polovico grozda sem ti od-
zobal.*

odzobávati, am, *vb. impf. ad odzobati; weg-
picken, weggeſsen, Cig.*

odzvô, zóva, m. 1) die Abberufung, Cig.; —
2) = odziv, die Reſonanz, Jan.

odzúnaj, adv. außerhalb, draußen.

odzunânji, adj. = zunanji, draußen o. außer-
halb beſindlich, Z.

odzúnašnji, adj. = odzunanji, (C., Z.

odzválen, lna, adj. Abberufungss: odzválno
pismo, Cig.

odzvânjati, am, *vb. impf. ad odzvoniti; eig.
durch Läuten erwidern: mit der Thurmgloſe
bei den einzelnen Theilen der Wěſſe Zeichen
geben, BlKr.; — sich bernehmen laſſen: v druſt-
venem življenju pri ženskih odzvanjala je
nemščina, Erj. (Izb. sp.); tudi: o. se, SlN*

odzvánje, n. die Abberufung, Cig.

odzváti, zóvem, *vb. pf. 1) abberuſen, Cig., nk.;
— 2) o. se komu, jemandem antworten, er-
widen, nk.; nikdo se mi ne odzove (na
trkanje), Erj (Izb. sp.); o. se pozivu, der
Einladung nachkommen, Zora; prim. hs. oda-
zvati se.*

odzveněti, ím, *vb. pf. 1) aufhören zu klingen;
— 2) wiederklingen, Cig.*

odzvòk, zvóka, m. der Nachklang: o. dajati,
reſonieren, Cig.(T.).

odzvòn, zvóna, m. der Nachklang, Mur.-Cig.

odzvončáti, âm, *vb. pf. aufhören zu läuten:
ovce so polegle, odzvončale in odbeketale,
Glas.*

odzvoníti, ím, *vb. pf. 1) durch Läuten erwidern;
— 2) aufhören zu läuten; abläuten; ali je
že odzvonil k maši?*

odzvúna – odžvížgati

— 796 —

odžvrgoléti – ogárati

odzvúna, adv. = odzunaj, C.

odzvúnah, adv. = odzunaj, M.

odzvúnaj, adv. = odzunaj, Mur., C.

odžágati, am, vb. pf. wegſägen, abſägen; deblu
ali od debla veje o.

odžála, f. = tolažba, der Troſt, Mur., Jan.

odžáliti, im, vb. pf. = potolažiti, tröſten,
Guts, Mur., Jan., Schönl., Kast., Ravn.;
bodi odžaljen, sei getröſtet, Guts. (Res.); o.
se = potolažiti se, Burg.

odžáljati, am, vb. impf. ad odžaliti, = tolažiti,
tröſten, Jan.

odžaljénje, n. der Troſt, Guts. (Res.), Škrinj.

odžalníca, f. = tolažníca, die Tröſterin, Mur.,
Vrtov. (Sh. gov.); (odžalníca?).

odžalník, m. = tolažník, der Tröſter, Mur.,
C., Schönl., Kast., Bas., Škrb., Jap. (odžal-
nik?).

odžaljeváti, ſüjem, vb. impf. ad odžaliti, = to-
lažiti, tröſten: sosedje odžaljujejo moža, ki
mu je žena umrla, Vod./Izb. sp.).

odžalostíti, ím, vb. pf. tröſten, C., Z.

odžalováti, ſüjem, vb. pf. aufhören zu trauern,
die Trauer ablegen, Jan., C.

odžaríti, im, vb. pf. = žar odbiti, wieder-
ſtraßen, Cig., Jan.

odžárjati, am, vb. impf. ad odžariti, Jan.

odžebráti, âm, vb. pf. herplappernt, Cig.

odžějati, am, vb. pf. o. koga, jemandem den
Durst benehmen, Mur., C.; o. se, feinen Durst
löſchen.

odžéti, žanjem, vb. pf. 1) mit der Sichel hin-
wegſchneiden, Cig., M.; sapica je majala vi-
soko odžeto strniſče, Jurč.; — 2) den Schnitt
(deſ Getreideſ) beenden.

odžgáti, zgèm. vb. pf. durch Brennen abſondern,
wegbrennen.

odžgoléti, ím, vb. pf. 1) zwitschernd sich ent-
fernen, Cig.; — 2) aufhören zu zwitschern.

odžígati, am, vb. impf. ad odžgati; wegbrennen,
abbrennen.

odžîrati, am, vb. impf. ad odžreti; wegz, ab-
fressen, Cig.

odžlabudráti, âm, vb. pf. zuende plappernt,
herplappernt, Cig.

odžmigováti, ſüjem, vb impf. = odmigovati,
Vod.(Izb. sp.); — prim. mežikati.

odžókati, žókam, vb. pf. durch Stoſchern,
Stoſzen entfernen, Z.

odžókniti, žóknem, vb. pf. durch einen Stoß
entfernen, wegſtoſzen, Cig.

odžrěti, zřém, vb. pf. wegz, abſpressen, Cig.

odžŕtati, am, vb. pf. o. komu kaj, jemandem
etmas wegſischen, Guts., Mur.

odžúliti, im, vb. pf. z žuljenjem odpraviti,
wegreiben; o. maroge perilu, Cig.

odžváliti, žávim, vb. pf. o. konja, dem Pſerde
das Gebiſ abnehmen, C.

odžvěnk, žvěnka, m. der Wiederklang, der
Nachtklang, Cig.

odžvepláti, âm, vb. pf. entschwefeln, (odzep-)
Cig.

odžvížgati, am, vb. pf. 1) aufhören zu pſeifen,
abpfeifen; — 2) pſeifend sich entfernen; —
3) pſeifend antworten.

odžvrgoléti, ím, vb. pf. 1) zwitschernd sich ent-
fernen, Cig.; — 2) aufhören zu zwitschern;
— 3) zwitschernd erwirren.

oedíiniti, ínim, vb. pf. vereinzeln, (ojediniti)
h. t.-Cig. (T.).

ófer, fra, m. das Opſer; — iz nem.; pogl.
žrtva.

ófrati, am, vb. impf. (pf.) opſern; — iz nem.;
pogl. žrtvovati.

oficiál, m. neka vrsta uradnikov, der Official.

oficiálen, Ina, adj. uraden, officiell, Cig.(T.).

oficiělen, Ina, adj. officiell, nk.

oficiözen, zna, adj. posredno uraden, officiös,
Cig.(T.), nk.

oficićr, rja, m. častnik, der Officier.

oficirski, adj Officiersz.

oficirstvq, n. die Officiere; der Officierstand.

ofit, m. der Serpentin, der Dphit (min.), Cig.
(T.).

oflik, tlíka, m. der Peitschenhieb, Cig.

oflíkati, tlíkam, vb. pf. mit einem langen,
dünnen Gegenstande abprügeln, Z., jvžhSt.

oflíkniti, tlíknem, vb. pf. o. koga, jemandem
einen Hieb mit einem langen, dünnen Gegen-
stande verseßen, Z., jvžhSt.

ofráčen, čna, adj. našewcise, Polj.

ofrájhati, am, vb. pf. mit Mörtel bewerfen,
verpuſsen, berappen; o. zid.

ofrſoléti, ím, vb. pf. unter convulſivischen
Zuckungen mit den Flügeſeln schlagend ver-
enden (o ptičih), Mur.; — = umreti: kmalu
bo ofrſolel, Gor.

ofúkeſ, kla, adj. = polzek,chlüpſrig: polž je
o., pot je ofukla, BlKr.

oga, f. nekakšna ograja, Poh.; — prim. nem.
Hag (?).

ogába, f. der Ekel, Rez.-C.

ogáben, bna, adj. ekelhaft, Jan., C.; ogabna
pijača, LjZv.; — prim. ogaven.

ogabežljiv, íva, adj. ekelhaft, Fr.-C.

ogábiti, gâbim, vb. pf. ekelhaft machen, Jan.
(H.); — ogabi se mi, ich befonne Ekel, Jan.

ogáda, f. der Ekel, Fr.-C.

ogáden, dna, adj. ekelhaft, SlGradec-C.

ogáditi, gâdim, vb. pf. ekelhaft machen, Cig.;
ogadilo se mi je kaj, ich bekam Ekel vor
erner Sache, Cig.

ogadljiv, íva, adj. ekelhaft, Fr.-C.

ogájati, am, vb. impf. verſpotten, tadeſn, Sl-
Gradec-C.

ogájav, adj. spöttijš, C.

ogájavec, vca, m. der Spötter, Erj.-C.

ogál, ogála, m. = 1. ogel, Kr.

ogátnik, m. = ogelnik, der Eſkein, Cig.

ogar, rja, m. der Windhund, Jan.; — prim.
stsl. ogar.

ogára, f. der Sonnenſleck: poldnevno solnce
nareja ogare po zatilniku in hrbtu, Bes.

ogárati, am, vb. pf. 1) (Haare, Borſten) ab-
schaben, Cig.; o. prašica, Polj.; auſreiben:
podi so ogarani, Vrtov.(Km. k.); — o. koga,
einen auſgerben (fig.), Cig.; — abbrühen
(und dann entſhaaren), Cig., Gor.; kar je
kosmatega ino pernatega, se s kropom

ogârbati — ógenj

— 797 —

ógenjček — oglarina

omavža, opuži ali ogara, Vod. (Izb. sp.); —
2) verbrühen, Cig., Gor.

ogârbati, am, vb. pf. abprügeln, Cig.

ogasišnik, m. der Lichtlöscher, Dalm.-Valj.(Rad.)

ogasiíti, ím, vb. pf. aušlöschen, Cig.; o. luč,
Mur.; — löschen, o. žejo, Jsvkr., Vrt.

ogášati, am, vb. impf. ad ogasiti; löschen, Z.

ogáten, tna, adj. herb, Cig., Jan., Dol., jivhSt.

ogáven, vna, adj. herb, Mur.-Cig., Jan., Mik.:
— efkelhaft (m. pr. o premastnih jedeh), C.;
scheußlich, Mur.-Cig., Jan.; gizdav človek je
sam na sebi ogaven, St.

ogávnat, adj. heiblich, Mur., Cig.

ogávnost, f. die Herbheit, Mur.-Cig., Jan.; —
die Scheußlichkeit, Cig., Jan.

ogávsati, am, vb. pf. abhaaren, abwollen, Cig.

ogávžen, žna, adj. unangenehm: ogavžno
vreme, C.; — o. človek, ein Stänker, Fr.-
C.; — prim. ogaven.

1. ôgel, gla, m. = vogel, die Ecke; na štiri
ogle, viereckig; — der Zipf eines Tuches, C.

2. ôgel, gla, m. die Kohle; črn kakor o., kohl-
schwarz; živi o., die Glutkohle; blatni o.,
die Moorkohle, svetli o., die Blanzkohle,
iglasti o., die Madelkohle, črni o., die Schwarz-
kohle, koščeni o., die Knochenkohle, Cig.(T.);
— piše se tudi: ogelj, Cig.(T.), Valj.Rad.),
i. dr.

1. ôgelček, čka, m. dem. 1. ogel, das Eckechen

2. ôgelček, čka, m. dem. 2. ogel, das Köhlchen.

ôgelje, n. coll. = oglje, Kohlen, Trub., ogr.-C.

1. ôgeln, adj. = vogeln, Ecke, Cig., Jan; ogelni
lemez, der Ecksparren, Jan.

2. ôgeln, adj. Kohlenz, Cig., Jan.

ôgelnat, adj. kohlenreich, Cig.

1. ôgelnica, f. das Winkelmaß, das Winkelseifen,
die Schmiege, Cig., Jan., C.

2. ôgelnica, f. die Kohlenbrennstätte, der Kohlen-
metler, Cig., Jan., M., Vrtov. (Km. k.), Zv.,
Notr., Goriš.

ôgelnik, m. = vogelnik; 1) der Eckstein, Jan.,
Dalm.; — 2) der Winkelhaken, das Winkel-
maß, Cig., Jan., Cig.(T.), C.

ôgelnják, das Kohenhauß, das Kohlen-
magazin, Cig., Jan., Nov., LjZv.

ogénnokiseł, sla, adj. kohlenauer, Cig., Jan.
ógenj, gnja, m. 1) das Feuer; o. kresati. Feuer

schlagen; z oljem ogenj gasiti, Öl ins Feuer
gießen, Mur., Cig.; iz dima v ogenj = vom
Regen in die Traufe, Mur.; moram z roko
v ogenj = ich muß in den fauren Apfel
beifen, Mur., Cig.; — die Feuersbrunst: ogenj

je v vasi, es brennt im Dorfe; o. vstane,
das Feuer bricht aus, Cig.: za vsako reč je
že ogenj v strehi, =um jeder Kleinigkeit willen
wird gleich Lärm geischlagen; — der Herd:

kovačnica na dva ognja, C.; naša vas ima
50 ognjev (=ognjišč, hiš), Kras-Erj. (Torb.);
plačevati davek od ognja, die Hausclassen-
steuer zahlen, Tolm.; — divji o., das Noth-
feuer, V.-Cig.; divji ogenj je z drgnjenjem
lesa ob lesu napravljeni ogenj, Rib.-C.; —
divji o. = belkasta svetloba od trhlenega
lesa, BlKr.; — divji o., das Jürlicht, Cig.

(T.); čadni o., das Jürlicht, Cig.; = slepi

o., Guts.; — o. sv. Elma, das St. Einfeuer,
Cig.(T.), Jes.; — grški o., das griechische
Feuer, Cig.; o. iz pušek, das Gewehrfreuer;
v ognju biti, im feindlichen Feuer stehen ;
— 2) das Büchenschoß, Cig., M.; — 3)
razne bolezni: divji o., die Entzündung, C.;
divji o. se naredi človeku na rani, BlKr.;
die Bränne, C.; — pereči o., der milž-
brandartige Rothlauf (der Schweine), Cig.
Fr.-C., Strp.; — mrzli o., der Brand an
den Bäumen, C.; — 4) der starke Affect, die
Leidenschaft; v prvem ognju, Cig.

ógenjček, čka, m. dem. ognjec: das Feuerechen.
ogenjščák, m. der Typhus, das Nervenfieber,
v7hSt.-C.
ogib, giba, m. 1) die Beugung, (phys.): o. svet-
lobe, valov, Cig.(T.); — 2) das Ausweichen,
die Vermeidung, Cig., Jan., M.; — 3)
oni del telesa, kjer se človek pripogiblje:
pokoseno žito v ogib stiska in v snope veže,
Jurč.

ogiba, f. 1) das Ausweichen, C.; — 2) die
Weiche (auf der Eisenbahn), DZ.

ogibalšče, n. der Ausweichungspflaß, DZ.,
Levst. (Cest.); — die Weiche (an der Eisen-
bahn), Cig.(T.).

ogibanje, n. das Ausweichen, die Vermeidung,
das Meinen.

ogibati, gîbam, bljem, 1. vb. impf. ad ogniti;
1) beugen (phys.), Cig.(T.); — 2) o. se
koga, česa (komu, čemu), ausweichen, meiden,
žena se moža ogiblje; pijancem na cesti se
o.; o. se hudih tovaršij, Mik.; — II. ogibati,
bam, bljem, vb. pf. rege machen, Cig.

ogibek, bka, m. die Ausweichung, Fr.-C.

ogiben, bna, adj. 1) ausweichend, evašiv: o. od-
govor, Cig (T.); — 2) vermeidbar, Cig.

ogibljiv, íva, adj. 1) ausweichend, evašiv, Cig.
(T.); — 2) = ogiben 2), Mur., Cig.

ogízdati, am, vb. pf. zieren, schmücken, Cig.

oglábati, bam, vb. impf. ad oglobati; benagen:
pes kost oglaba, C., Z.

ogladeti, ím, vb. pf. hungrig werden, Prip.-
Mik., ogr.-C.

ogladežati, âm, vb. pf. aušplätten, Cig.

ogláditi, glâdim, vb. pf. glatt machen, abglät-
ten, Cig., Jan., M.; voda kamenje ogladi,
Cig.; — o. koga, einen behobeln (fig.), Cig.

ogládniti, gládnem, vb. pf. hungrig werden,
Z., Vrt.

oglája, f. die Abglättung, C.; die Ausbildung:
o. maternega jezika, Slom.

oglájati, am, vb. impf. ad ogladiti; glätten, Z.

oglajenica, f. sviel Flachs, als man auf ein-
mal durch die Hechel zieht, V.-Cig.

oglajeváti, újem, vb. impf. glätten: jezik o.,
die Sprache ausbilden, Let.

oglájštati, am, vb. pf. besorgen: o. živino, Z.

1. oglár, rja, m. = prežar, der Schwarßer
bei Hochzeiten, M., Dol., Savinska dol.-C.

2. ëglar, rja, m. der Kohlenbrenner; oglár. Dol.
églarica, f. die Kohlenbrennerin.

oglarija, f. = oglarstvo.

oglarina, f. der Köhlerlohn, Cig., Jan.

ogláriti — oglaševânje

— 798 —

oglaševáti —oglèd

1.ogláriti, árim, vb. impf. an den Ecken herum stchen, Nov.-C.; okrog olepsane hiše je oglarila mladina, Zv.; bei Hochzeiten schmarzen, dort Vieder singen, um beschenkt zu werden, M.

2.ogláriti, árim, vb. impf. die Kohlenbrennerei betreiben.

1.oglárjenje, n. das schmarogerische Herumstehen bei Hochzeiten, Cig.

2.oglárjenje, n. das Betreiben der Kohlenbrennerei.

oglárnica, f. 1) die Kohlenbrennerei, die Köhlerhütte, Jan.; — 2) = ogelnjak, Cig.

oglarski, adj. zur Kohlenbrennerei gehörig, Köhlerhütte.

oglarsvø, n. das Kohlenbrennergewerbe, die Kohlenbrennerei.

oglás, glása, m. 1) die Anmeldung, M.; — 2) die Antwort auf einen Auf, Cig., Jan.; — das Echo, Cig., Jan., Cig. (T.), C.; — 3) = razglas, die Kundmachung, die Ankündigung, Cig., Jan., C.

oglásba, f. die Anmeldung: o. za prisego, die Eidesantretung, Cig.

oglåsek, ska, m. der Laut, (den jemand von sich gibt), Jan.; — der Wiederhall, Jan.

oglåsnica, f. der Meldzettel, Jan.

golasíl, n. 1) die Meldung, Jan.; — 2) die Annonce, Jan.(H.)

golasitelj, m. der Verkünder, Jan.(H.).

golasítev, tve, f. die Meldung, die Anmeldung, Cig., Jan., DZ.

oglásiti, im, vb. pf. 1) ankündigen, melden; — o. koga, jemanden anzeigen, Svet.(Rok.); — 2) o. se, einen Laut von sich geben, sich vernehmen lassen, sich melden; slavček se je v grmovju oglasil; oglas se, če te kličem! o. se za prisego, den Eid anmelden, Cig.; o. se za dediča, sich erberklären, Cig.; — o. se pri kom, bei jemandem ein sprechen, sich anmelden; oglas se mimogrede pri nas! — 3) = razglasiti, verkündigen, aušrufen, Cig., Jan.

golasník, m. 1) der Melder, Cig., Jan.; — 2) der Verkünder, Jan.(H.); — 3) das Ankündigungsblatt, das Anzeigeblatt, Cig., Jan., DZ.

óglast, adj. edig.

oglásva, f. = oglas, das Echo, Jap.-C., Škrinj.-Valj.(Rad.).

oglásanje, n. das Anmelden, das Ankündigen; — die Anmeldung(en).

oglásati, am, vb. impf. ad oglasiti; 1) melden, ankündigen; — 2) o. se, sich vernehmen lassen, sich melden; oglasă se v njem čutstvo, eš regt sich in ihm das Gefühl, Cig.; v razgovorih se oglasăt, sich an den Debatten beitheitigen, Levst.(Močv.); — o. se pri kom, bei jemandem einzuprechen pflegen; — o. se, nachhallen, wiederhallen, Cig., Jan., M.; — 3) verkündigen, C.

oglasénje, n. die Anmeldung, die Anlage, Cig.

oglaševánje, kna, adj. Meldungs-, Jan.(H.).

oglaševânje, n. = oglasanje, Jan.(H.).

oglåševáti, újem, vb. impf. = oglašati, Jan. (H.).

oglát, áta, adj. edig, kantig, Cig., Jan.

oglåv, gláva, m. 1) der Fußriß, der Oberfuß, ogr.-C.; — 2) das Oberleder des Schuheš, Cig., Jan., Mik., vzhŠt.-C.; (usnje) prirezavati za sare, podmete, za oblave, zapetke, Danj.(Posv. p.); — 3) die Pferdehalfter, Cig., BlKr.

oglåv, gláva, adj. = gologlav, barhaupt, Mur., Danj.(Posv. p.), vzhŠt.-C.; — kahl, Ščav.-C.

oglávati, am, vb. pf. = oglaviti 2), mit der Halfter verjehen, Jan.(H.).

oglåvica, f. der Hutkopf, C.

oglavlina, f. = glavina, das Kopfstück der Haut, Z.

ogláviti, im, vb. pf. 1) mit einem Kopf verjehen: zrebelj o., Z.; — 2) halftern, Cig.; (prim. oglavati); — 3) vorschuhen, Jan.; — 4) o. predivo = omikati, vzhŠt., ogr.-C.; — 5) o. se komu, jemandem den Kopf zuwenden, Istra-C.

oglavlje, n. 1) der Hutkopf, Mur., Cig., C., Jurč.; veliki klobuki z okroglim oglasjem, Tolm. — 2) das Oberleder des Schuheš, Z.; die Vorschuhung, Jan., SlGor.-C.; — 3) der Gewehrkolben, Cig., Jan.; — 4) das Kapitál einer Säule, C., Sol.

oglavluka, f. 1) die Halfter, Jan., Fr.-C.; — 2) das Pflughaupt, St.-Cig., C.; — 3) eine Art eššbarer Schwamm, M.; der Kaiserling (agaricus caesareus), vzhŠt.-C.

oglávljati, am, vb. impf. ad oglaviti; — hecheln: predivo o. = predivo mikati, vzhŠt., ogr.-C.

oglavnica, f. 1) die Haube, V.-Cig.; — die Kapuze, Jan.; oglasnice za sokole, Jurč.; — 2) der Hutkopf, Jarn., Mur., Cig., C.; — 3) das Schultertuch, das Humerale (bei der Meššleidung), Cig., Jan., Notr.-Burg.(Rok.).

oglavnik, m. 1) die Halfter, Habd.-Mik., Mur., Cig., Jan., DZ., Dalm.; — 2) die Kappe, der Kappenring, Cig.

óglec, gleca (geča), m. 1) dem. 2. ogel, das Köhlchen; ogleci, Kohlen, Erj.-Cig.(T.); — 2) = ožljik, der Kohlenstoff, Cig. („vogelc“) Vtov. (Km. k.).

oglèd, gléda, m. 1) die Umschau, Cig.; — der Rückblick, Jan.; — 2) die Besichtigung; na o. postaviti, zur Schau ausstellen; na o. poslati knjigo, ein Buch zur Ansicht schicken; der Augenschein: biti na ogledu, na o. priti, Cig.; na oglede hoditi, Augenscheine vernehmen, Levst.(Nauk); dva kmeta sta se tožarila, in moral sem iti na ogled, Jurč.; o. vzdigniti, eine Localbeschau veranlassen, Z.; = o. sklicati, Levst.(Nauk); o. držati, den Augenschein vornehmen, Dol.; tudi: eine Musterung abhalten, Npes-K.; — mriški o., die Todtenbeschau, DZ.; — potrdilni o., die Collaudierung, DZ.; — die Brautzchau, Mur., Cig., Jan.; iti na o., Z., LjZv.; = iti na oglede, Mur., C., BlKr.; = iti na ogledi, Lašče-Levst.(Rok.), vzhŠt.; = iti v ogledi, C., Mik., Danj.(Posv. p.), Npes.-Vraz; na ogledih biti, Lašče-Levst.(Rok.); — tudi: ogled, ogléda, Dol.

oglêda — ogledováti

— 799 —

ogledovâvec — oblíti

oglêda, m. der Beschauer, der Visitator, der
Inspector, Cig., Jan.; šolski o. Cig., Nov.-
C., Slom.

ogledáč, m. der Spion, C.

ogledálar, rja, m. der Spiegelmacher, Cig.

ogledátce, n. dem. ogledalo; ein kleiner Spiegel,
Cig., Jan.

ogledáló, n. = zrcalo, der Spiegel, Mur.,
Cig., Jan., C., nk.

ogledarína, f. die Beschaugebür, Levst.(Nauk).

oglêdati, glědam, vb. pf. 1) beschen, besichtigen,
in Augenschein nehmen; o. česa: oglej mojih
rok! Met.; zdaj si ogledimo nemškega so-
neta, Levst. (LjZv.); nav.: o. kaj; — recogno-
ſcieren, Cig.; — o. se, ſich beschauen, Cig.;
o. se v zrcalu, ſich bespiegelt, Cig.; — o.
se na koga, ſich jemanden zum Muster nehmen,
nk.; — 2) o. se, ſich orientieren, Cig. (T.);
— 3) o. se, ſich umsehen, zurückblicken, Mur.,
Cig., Jan.; — še ogledal se ni = še zmenil
se ni, Gor.

ogledávanje, n. 1) das Besichtigen; — 2) das
Umsehen, Mur.

ogledávati, am, vb. impf. = ogledovati.

oglêdec, dca, m. der KundCHAFTER, Cig.

oglêdek, dka, m. 1) das Muster, die Muster-
ware, Cig. (T.); — 2) ogledki = ogledi,
die Brautschau, C.

oglêden, dna, adj. 1) Besichtigungs-, Cig.;
oglědni list, der Beschauzettel, Cig., Jan.;
ogledni zapisnik, das Beschauprotofoll, Levst.
(Nauk); — 2) periskopisch, Cig. (T.); —
3) schaubar, Cig.

ogledišce, n. das Schauenster, h. t.-Cig. (T.).

ogledníca, f. 1) die Aufscherin, Jan.; — 2)

oglêdnica: mrliška o., der schriftliche Leichen-
beschaubefund, DZ.

ogledník, m. 1) der Beschauer, der Besichtiger,
Cig., Jan., Levst. (Nauk); mesovni o., der
Fleischbeschauer, DZ.; — 2) der Kundchafter,
der Späher, Cig.; (oglědnik), Dalm.-Valj.
(Rad); — 3) ogledniki, t. j., tisti, ki pri-
dejo na ogledi, jvžhŠt.; — prim. ogled 2).

oglednína, f. die Beschaugebür, C., DZ.

ogledováken, kna, adj. beschaulich: ogledovalno
življenje, Cv.

ogledovališče, n. der Observationsplatz, DZ.

ogledoválnica, f. die Warte, Jan.

ogledovânje, n. 1) das Besichtigen, die Inſpi-
cierung, Cig., Jan.; o. mrliča (mrliče) o., die
Todtenbeschau, Cig.; — die Beobachtung, die
Betrachtung, Cig. (T.); die geistige Beschau-
ung, Cig., Cv.; — das Spähen, die Kundſchaf-
tung, Cig.; — 2) die Bespiegelung; — 3)
daſ Umſehen.

ogledováti, ûjem, vb. impf. ad ogledati, 1)
beschauen, besichtigen; mrliča (mrliče) o., die
Todtenbeschau vornehmen; vojsko o., das
Heer muſtern, Cig.; — betrachten: duhovno
o., geißig beschauen, Cv.; — kundſchaffen,
ſpionieren, Cig., Jan.; — o. se, ſich beſehen;
o. se v zrcalu, ſich bespiegelt, Cig.; — 2)
o. se, herumſchauen, umſerblicken, Cig., Jan.;
— säumen, Dalm.-C.; kaj se ogleduješ?
jvžhŠt.

ogledovâvec, vca, m. der Besichtiger, der Be-
schauer, der Visitator, Mur., Cig., Jan.,
Valj. (Rad); — der Kundſchafter, der Spähec,
Mur., Cig., Jan.

ogledovâvka, f. die Besichtigerin; — die Kund-
schafterin, Cig.

ogledůh, m. der Spion.

ogledůhinja, f. ein weißlicher Spion, Zora.

ogleduhovânje, n. das Ausspähen, das Spio-
nieren, Cig., Nov.-C., DZ.

ogleduhováti, ûjem, vb. impf. Spionsdienste
leisten, spionieren, Cig., Nov.-C.

ogledůn, m. = ogleduh, Cig., Šol.

ogledůštvó, n. die Spionage, nk.

ogleń, m. ein Stück Kohle, Cig. (T.), C., Mik.,
Navr. (Let.), vzhŠt.; — tudi: őglen, kajk.-
Valj. (Rad).

ogleń, adj. Kohlen=: ogleni prah, der Kohlen=
ſtaub, Z.; oglena tvorba, die Kohlenformation,
Cig. (T.).

ogleňčat, adj. kohlenſtoffhaltig, Cig.(T.).

ogleňček, čka, m. dem. oglen(ec); ein Stück-
chen Kohle, Št.

ogleňčev, adj. zum Kohlenſtoff gehörig: o.
žveplec, der Schweſekohlenſtoff, DZ.; o. vo-
denec, der Kohlenwasserſtoff, Cig. (T.).

ogleňčevokíšel, sla, adj. tohlenjauer, Cig.(T.).

ogleńec, nca, m. der Kohlenſtoff, Cig.(T.).

ogleňenje, n. der Verkohlungsprocesſ, Cig.(T.).

ogleńti, im, vb. impf. zu Kohle werden, ver-
kohlen, Cig., Jan.; pod kamenenimi plastmi
pokopano rastje je polagoma oglenelo, Erj.
(Min.).

ogleníca, f. 1) der Kohlenmeiler, Z., Rut. (Zg.
Tolm.); — 2) = premogovnik, die Kohlen=
grube, Jan., Nov.; — 3) die Wärmepfanne, Cig.

oglenič, m. dem. oglen; ein Stückchen Kohle, Z.

oglenitev, tve, f. die Verkohlung, Erj.(Min.).

1. ogleniti, im, vb. impf. in Kohle verwandeln, Cig.

2. ogleniti, im, vb. pf. mit Schlamm bedecken,
Cig., SlGradec-C.; oglenjena paša, Vrtov.
(Km. k.).

oglenje, n. coll. Kohlen, SlGor.-C.

oglênka, f. die Blühpfanne, das Feuerbecken,
Mur., Cig., Jan.

oglenokíšeł, sla, adj. kohlensauer, Cig.(T.).

ogléštati, am, vb. pf. die Wartung besorgen;
o. živino = opraviti vsa potrebna dela pri
njej; tudi: otroke o., die Kinder besorgen;
Gor.

ogléven, vna, adj. latschig: oglevno je vse, kar
je v ustih neprijetno, vlečno, plehko, Vrsno-
Erj. (Torb.); — prim. gleviti.

oglína, f. der Coaks, Jan.(H.).

oglínek, nka, m. der Rist, Bes.; črevlje si
prerezati na oglinkih, Andr.; črevlji so me
ožulili po členkih in oglinku, Glas.

oglíniti, im, vb. pf. mit Lehm überziehen,
V.-Cig.

oglíšče, n. der Eckpunkt, h. t.-Cig. (T.), Cel.
(Geom.).

oglíti, im, vb. impf. in Kohle verwandeln,
Cig.; o. se, zu Kohle werden, Cig.

óglje — ogluševáti

— 800 —

oglušiten — ognjeměrstvø

óglje, n. coll. = ogelje, Kohlen; črn kakor
oglje, kohlenschwarz, Cig.; živo oglje, glühende
Kohlen, Cig.; o. žgati, Kohlen brennen, Cig.;
= o. kuhati, Erj. (Iżb. sp.); oblikasto o.,
die Zapfensohle, 1.-Cig.; kopano o., die mi-
neralische Kohle, DZ.

ogljemčree, rca, m. tisti, kateri ogelje meri,
der Kohlenmesser, Cig., Jan.

ogljevodík, m. der Kohlenwasserstoff, Cig.(T.);
— češ.

ogljíčen, čna, adj. ogljíčni vodík, der Kohlen-
wasserstoff, h. t.-Cig.(T.).

ogljícit, adj. kohlenstoffhaltig, Cig.(T.).

ogljík, m. der Kohlenstoff, h. t.-Cig.(T.), Sen.
(Fiż.); — prim. hs. ugljik, češ. uhlík.

ogljikokíseł, sla, adj. kohlenauer, Jan.(H.).

ogljíkov, adj. Kohlenstoff, Jan.(H.).

ogljikovodík, m. der Kohlenwasserstoff, h. t.-
Cig.(T.); lahki, težki o., Sen.(Fiż.).

ogljikovokíseł, sla, adj. kohlenauer, Jan.(H.).

ógljije, n. coll. Cig.(T.), DZ.; pogl. ogelje,
oglje.

ogljúr, rja, m. ogljurji, Kohlenmetalle, h. t.-
Cig.(T.).

oglóbati, bam, bljem, vb. pf. benagen, C., Z.

oglobiti, ím, vb. pf. mit einer Geldstraße be-
legen, Levst. (Nauk).

oglódati, dam, jem, vb. pf. benagen; o. kost;
— abweisen, Cig.; črevelj me je oglodal,
der Stiefel hat mich wund gerieben.

oglôdek, dka, m. das Abgenagte, C.

oglokáz, káza, m. der Winkelweiser (bei den
Markfcheidern), Cig.

oglomèr, méra, m. der Winkelmesser, das Go-
niometer, Cig., Jan., Cig.(T.).

ogloméren, rna, adj. goniometriisch, Cig.(T.);
ogloměrni križ, das Winkelkreuz, Cig.(T.).

ogloměrstvø, n. die Goniometrie, Cig.(T.).

1. **oglovít, adj. eckenreich:** oglovita streha, das Poltgondach, Cig.(T.).

2. **oglovít, adj. kohlenhaltig:** ogloviti apnenec,
der Kohlenkalk, Cig.

óglovje, n. coll. = ogelje, oglje, Cig.

oglôvna, f. goreče poleno, Volče-Erv. (Torb.);
— prim. glovnja.

óglovnica, f. das Kohlenbehältnis, die Kohlen-
grüße, Jan., Burg. (Rok.).

ogløvodénee, nca, m. = ogljikovodik, Jan.(H.).

oglúhniti, glúhnem, vb. pf. taub werden, Mur.,
Jan., ogr.-C.

oglupéti, ím, vb. pf. taub werden, ogr.-M.;
— prim. glup 2).

oglupiti, ím, vb. pf. taub machen, betäuben,
ogr.-Mik.; — prim. glup 2).

oglúšen, šna, adj. harthörig, Jan.

oglušéti, ím, vb. pf. 1) taub werden, ušesa
so mi oglušela od kriča, ich war vom (We-
schrei betäubt, Cig.; — 2) gefühltos werden:
vsi vnanji udje mu ogluše in otrpnejo, LjZv.;
prsti so mi na mrazu oglušeli, Polj.

oglušévati, am, vb. impf. ad oglušeti; taub
werden, Z. nk.

ogluševáti, újem, vb. impf. ad oglušiti; —
o. se, sich taub stellen, nicht hören wollen,
Erj. (Iżb. sp.).

oglušiten, lna, adj. betäubend, nk.

oglušiti, ím, vb. pf. 1) taub machen, betäuben,
Mur., Cig., Jan., Jsvler.; — o. se, sich
taub stellen, Erj. (Iżb. sp.); — 2) = oglu-
šeti, Cig., M.; oglušili so bili od same sta-
rosti, Jurč.

oglušiv, íva, adj. betäubend, Cig.

ognáditi, im, vb. pf. vzhŠt., C.; pogl. obnaditi.

ognéstí, gnétem, vb. pf. 1) abkneten, Z.; —
2) o. se, gequetscht werden, eine Quetsch-
wunde bekommen, Rib.-M., C.

ognét, gnéta, m. die Quetschung, Rib., Mik.;
eine vom Druck herrührende Schwiele oder
Wunde, Polj.

ognětek, tka, m. = ognet, C.; der Leichdorn,
Fr.-C.

ognítek, lka, m. der Faulsflech, Cig.

ognít, adj. = ognil, angefaut, C.

ogníti, gníjem, vb. pf. anſaulen, Jan., C.;
ognil, fauſſlechlig, Cig., Jan.

ogniti, ógnem, vb. pf. 1) biegen, beugen, Cig.
(T.), Ščav.-C.; — 2) o. se, auš dem Wege
gehen, aušweichen; o. se koga (česa) in: o.
se komu (čemu); ne ogni se mojega šatora!
Ravn.-Mik.; David se sulici ogne, Ravn.-
Mik.; pijanca (pijancu) se ogni s senenim
vozom, Npreg.-Jan. (Slov.); o. se česa, ver-
meiden, Cig.; ogni se hudobe, Schönl.; tudi:
ógniti se, ógnem se.

ognjár, rja, m. der Feuerkünstler, Cig.; — der
Feuerwerker (bei der Artillerie), Cig., Jan.;
— računski o., der Rechnungsfeuerwerker,
DZ.

ognjárstvø, n. die Feuerkunft, die Feuerwer-
ferei, Cig., Jan.

ógnjast, adj. feuerfarben, Cig.

ognjâva, f. die Feuermaſſe, Cig.

ognjebljuválen, lna, adj. = ognjebljuven,
Jan.

ognjebljuváňnik, m. der Vulcan, Jan.

ognjebljûvec, vca, m. der Feuerspeier, Cig.

ognjebljúven, vna, adj. feuerspeiend, Cig.,
Jan., M., Nov.-C., nk.; ognjebljuvna gora, Cig.

ognjebljúvnik, m. feuerspeiender Berg, Nov.-C.

ognjebrán, brána, m. der Feuerschirm, Cig.,
Jan.

ógnjec, gnjeca (genjca), m. 1) das St.-Antoni-
feuer (eine Schweinskrankheit), Hal.-C.; (prim.
pereči ogenj); — 2) = ognjič 3), C.

ognječástje, n. der Feuerdienſt, die Feuer-
anbetung, Cig.(T.).

ognjedětec, lka, m. = ognjar, Cig., Jan.

ognjedělstvø, n. umetno o., die Feuerwerkerei,
Cig.

ognjedělski, adj. Feuerwerkš: ognjedelski
predmeti, DZ.

ognjegåsec, sca, m. der Feuerwehrsmann, nk.

ognjegriv, griva, adj. feuermähnig: konji
ognjegrivi, Levst. (Zb. sp.).

ognjekáz, káza, m. der Feueranzeiger, Cig.

ognjekázec, zca, m. = ognjekaz, Cig.

ognjemèr, méra, m. der Feuermesser, das Phro-
meter, Mur., Cig., Jan., Cig. (T.).

ognjeměrstvø, n. die Feuermessung, die Phro-
metrie, Cig.

ognjeměten — ognjišće

— 801 —

ognjiščece — ogólten

ognjeměten, tna, adj. feuerspeiend, Cig., Jan.;
ognjemetne gore, Cv.

ognjemětnica, f. = ognjemetna gora, Nov.

ognjemōlec, lca, m. der Feueranbeter, Cig.,
Jan.

ognjěn, adj. Feuer-, feurig; ognjena kepa, der Feuerball; ognjena elektrika, die Pyroelektri-
cität, Cig.(T.); ognjeni meč, das Flammen-
schwert; ognjena gora, der Vulcan, Cig., Jan.;
ognjena barva, die Feuerfarbe, Cig.; — eisrig,
hižig, Cig., Jan., nk.

ognjénec, nca, m. 1) der Karfunkel, Jan.; —
2) der Haarstrang (peucedanum oreoselinum),
Rihenberk-Erj. (Torb.); — = goreča ljubezen
(rastlina), C.

ognjěnica, f. 1) die Fieberhige, Kras; das hižige Fieber, der Typhus, Habd.-Mik., Cig., Slom., Dol. Št.; — tudi pereči ogenj pri svinjah, Št.; — 2) praznik matere božje (v 25. dan sušca), „ker tega dne pade na zemljo nebeški ogenj, ki prešine vsako semensko zrnce, da more kaliti in rasti“, Rodik (Kras) - Erj. (Torb.); prim. glavnjenica; — 3) die Becherblume (poterium sanguisorba), Ben.-Erj. (Torb.).

ognjěničen, čna, adj. sieberglühend, Cig.

ognjěnik, m. 1) der Feuerstein, M.; — 2) ein
feuerspeiender Berg, Cig.(T.), C.

ognjenina, f. = ognjevina, Cig.

ognjěniški, adj. vulcanisch, Jes.

ognjěnost, f. die Feurigkeit, Mur., Cig., Jan.

ognjěnščak, m. der Typhus, vzhŠt.-C., SIN.

ognjepaž, páža, m. die Feuermauer, Jan.,
Nov.-C.

ognjeslōvje, n. die Feuerlehre, die Phylogie,
Cig.

ognjestrōjec, jca, m. = ognjar, der Feuer-
werker, Bes.; (po češ.).

ógnjev, adj. Feuer-, des Feuers, Mur.; „ognjeva
gorkota“, pravi kmet, Levst. (Glas).

ognjevina, f. der Feuerstoff, C.

ognjevīt, adj. feurig: o. potok, ein Feuerbach,
Cig.; — pren. feurig, eisrig, nk.

ognjevītost, f. die Feurigkeit, nk.

ógnjica, f. 1) hižiges Fieber, Notr.-Z.; — 2) der
Doppelfsame, (diplotaxis sp.), Povir (Kras)-
Erj. (Torb.); tudi: der Ackersenf, (sinapis
arvensis), Štrek.

ognjič, íca, m. 1) dem. ogenj, ein kleines Feuer,
M.; — 2) = pereči ogenj, das Antoniuss-
feuer (eine Krankheit der Schweine), C.; —
3) die Ringelblume (calendula arvensis),
SlGor.-Erj. (Torb.).

ognjičast, adj. mit dem Antoniussfeuer behaftet:
ognjičasta svinja, C.

ognjik, m. der Feuerstein, Mur., Cig.

ognjíló, n. 1) das Feuerzeug, der Feuerstahl,
Meg., Habd., Dict., Cig., C.; — 2) die
stählerne SPIKE, mit welcher der Mächer die
Sense abzieht, bevor er sie schleift, der Senses-
stahl, Cig., M., Dol., Erj. (Torb.).

ognjišće, n. 1) der Feuerherb; na ognjišču
kuhati; železno o., der Sparherd, LjZv.; —
kovaško o., die Feuerefesse, Cig., Jan., C.;
— eine Feuerstätte unter freiem Himmel,
Celovška ok.; — 2) = dom, ZgD., Zora;

svoje ognjišće imeti, eigene Haushaltung
führen, Cig.; — 3) = gorišće, der Brenn-
punkt (phys.), Cig.(T.); — 4) „prisojen in
gnojen prostor, kamor na vzpomlad sejejo
kapus za vso vas,“ Tolm.-Erj. (Torb.).

ognjiščece, n. dem. ognjišće, das Herdchen, Cv.

ognjiščen, ščna, adj. Herd-; ognjiščna jamica,
die Herdgrube.

ognjîščnica, f. das Glas, das sich auf dem
Herde der Glashütte ansammelt, das Herd-
glas, Cig., DZ.

ognjiv, íva, adj. feurig (fig.), Jan., Vrt.

ognjívka, f. das Zündhölzchen, C.

ognjîvó, n. das Feuerzeug, Jarn., Mik.

ognôjek, jka, m. die Eiterstelle, Jan.

ognójen, jna, adj. eiternd, schwärend, Cig.

ognjeváti, újem, vb. impf. ad ognojiti.

ognjítí, ím, vb. pf. eiternd machen, Cig.; o.
se, in Eiterung übergehen, schwären, Cig.,
Jan.

ognojník, m. = ognojek, Cig.

ognůsek, ska, m. 1) die Verunreinigung, M.;
— 2) das Excrement, Vrtov. (Km. k.); nav.
pl. ognuski, die Abfälle (von Thieren), die
Excremente, Nov. - C.; — čebelni ognuski,
was in den Bienenstöcken zu Boden fällt, das
Grießig, Cig.

ognúsen, sna, adj. = gnusen, ekelhaft, unrein,
SlGradec-C.; o. človek, Jap.-C.

ognúsiti, im, vb. pf. ekelhaft machen, befudeln,
verunreinigen, besflecken, Mur., Cig., Jan.; s
pregrehami ognušena telesa, Burg.

ognúsnost, f. die Ekelhaftigkeit, Cig.

ognúšati, am, vb. imp. ad ognusiti, Mur.;
svoj stan o., seinen Staud besflecken, Burg.

ogodrnjáti, ám, vb. pf. o. kaj, etwas (brummend)
tadeln, C.

ogôl, f. ein abgeästeter Baum, Svet. (Rok.);
prim. gol.

ogolážiti se, ážim se, vb. pf. = ogoliti se:
obleka se ogolaži, Dol.

ogoledráti, ám, vb. pf. kahl machen, abwecken:
ogoledrana obleka, KrGora.

ogolěnčati se, am se, vb. pf. = ogoleti;
grozdići se ogolenčajo, kadar jim cvetje od-
pade, Poh.

ogolěti, ím, vb. pf. die Haare verlieren, Z.;
kahl werden, Jan.

ogolíti, ím, vb. pf. entblößen, Mur.; enthaaren,
kahl machen, Cig., Dalm.; ogoljena glava,
Krelj; ogoljeno sukno, kahles Tuch, Cig.;
ogoljena obleka, abgewehte Kleidung, Erj.
(Izb. sp.); ogoljen kožuh, LjZv.; — o. se, die
Haare verlieren, kahl werden, abhaaren, Cig.;
po leti se severni jelen ogoli, Vrt. — sich
mausen, Cig.; — o., entblättern, Jan.; o.
se, die Blätter verlieren, Jan.; — o. koga,
jemanden auszichen, ihn des Seinigen be-
rauben, ausmausen, Cig.

ogoljufáti, ám, vb. pf. betrügen, hintergehen;
o. se, sich täuschen.

ogoljufávati, am, vb. impf. ad ogoljufati, Trub.

ogólten, tna, adj. = lakoten, gierig, habgierig,
Fr.-C.

Slov.-nem. slovar.

51

ogolúniti — ogórniti

— 802 —

ogornják — ogrâda

ogolúniti, ûnim, *vb. pf.* mit Alaun versehen
oder zubereiten, *Cig.*

ogolúzniti, ûznem, *vb. pf.* abrinden: palico o.
(= obeliti). *Dol.*; — o. koga, jemanden aus-
ziehen (fig.), ausmausen, *Mur.*, *jvzhŠt.*

ogômpati, am, *vb. pf.* derb abprügeln, ab-
pauken, *Cig.*

ogón, góna, m das Ackerbeet, *Mur.*, *Cig.*, *Jan.*,
*Polj.*, *jvzhŠt.*; ógon, góna, *vzhŠt.*

ogôňcek, čka, m. dem. ogonek; ein kleines
Ackerbeet, *jvzhŠt.*

ogônek, nka, m. dem. ogon; ein kleines Acker-
beet, *Mur.*, *Cig.*

ogonjáj, m. die Ackerlänge, *C.*

ogonobíti, ím, *vb. pf.* beschädigen, *Slom.*-*C.*

ogónoma, adv. ackerbeetweise, *Cig.*

1. **ogór, órja, m.** der Aalfisch (anguilla fluviatilis) *Jan.*, *M.*, *Štrek.*, *Goriš.-Erj.(Torb.)*; električni o., der Bitteraal (gymnotus electricus), *Erj.(Ž.)*

2. **ogór, góra, m.** = 2. ogorek, *C.*

ogórčav, adj. = ogrčav, *Cig.*

ogórček, čka, m. dem. 2. ogorec 2), *Jan.(H.)*

ogorčeváti, ûjem, *vb. impf. ad* ogorčiti, *Zora.*

ogorčíca, f. das Alchen, *Jan.(H.)*

ogórčiti, im, *vb. pf.* erbittern, ogorčen, er-
bittert, *SIN.*

1. **ogórec, rca, m. dem.** 1. ogor; pisani o., der Buntaal, *Cig.*

2. **ogórec, rca, m.** 1) der Lederwurm (Beulen mit Maden, eine Vießkrantheit) *V.* - *Cig.*; prim. *ogr c 2*); — 2) *die Wimmer, Jan.*; — prim. *ogr c 2*).

1. **ogôrek, rka, m. dem.** 1. ogor; der Alal, *Trst.(Let.)*

2. **ogôrek, rka, m.** ein abgebranntes Stück Holz, živ o., der Feuerbrand, *Cig.*; = žerjav o., *Fr.*-*C.*; = tleč o., *Slom.*; prime ogorek in si tobak zažiga, Jurč.; z dolgo gorjačo je porival ogorke v ogenj, *Erj.(Izb. sp.)*; — tudi: **ogôrek, Valj.(Rad.)**

ogorělček, čka, m. dem. ogorelec; das ange-
brannte Knabenkraut (orchis ustulata), *C.*

ogorělec, łca, m. ein von der Sonne Gebräunter,
*Valj.(Rad).*

ogorelína, f. die Bräunung von der Sonne,
*Fr.*-*C.*

ogóren, rna, adj. bitter: ogorna moka, *vzh-
Št.-C.*

ogoréti, ím, *vb. pf. 1)* anbrennen (intr.), *M.*; ogorelo poleno = glavnja, *C.*; — 2) von der Sonne verbranut o. gebräunt werden, *Cig.*, *Jan.*; gospoda na solncu ogori, *Polj.*; **ogórěl, von der Sonne gebräunt.**

ogorévati, am, *vb. impf. ad* ogoreti, *Cig.*

ogórič, m. dem. 1. ogor; ein kleiner Aalfisch, *C.*

ogórjast, adj. aalartig, *Jan.*, (ogurast) *Cig.*

ogórje, n. die Gebirgsgruppe, *Cig.(T.)*, *Jes.*

ogorjúpiti, ûpim, *vb. pf.* erbittern, vergällen,
*Cig.*, *C.*

ogôrka, f. = ogurek, *ogr.*-*C.*

ogôrnik, m. ein magerer Dachs, *Cig.*, *M.*

ogórniti, gôrnem, *vb. pf. 1)* bitter, säuerlich,
dumpsig werden (o moki), *Fr.*-*C.*; — 2) ver-
modern (o gnoju), *Fr.*-*C.*

ogornják, m. der Alteich, *Cig.*

ogovárjanje, n. 1) das Anreden, *M.*; — 2) die üble Nachrede, die Verleumdung, die Ehrabschneidung, *Mur.*, *Cig.*, *Jan.*, *kajk.-Valj.(Rad).*

ogovárjati, am, *vb. impf. ad* ogovoriti; 1) = obgovarjati, anreden, *M.*, *Let.*, *Npes.-K.*; haranguieren: zbrano ljudstvo o., *Cig.*; — o. koga, jemandem freundlich zusprechen, *Cig.*; — 2) Übtes nachreden, ausrichten, verleumden: o. koga, *Mur.*, *Cig.*, *Jan.*, *Dol.*, *jvzhŠt.*

ogovárjav, adj. verleumderisch, *Jan.*

ogovárjavec, vca, m. der Verleumder, der
Ehrabschneider, *Cig.*, *Jan.*, *M.*

ogovárjavka, f. die Verleumderin, *Cig.*

ogôvor, m. 1) = obgovor, die Anrede, *Cig.*, *Jan.*, *M.*; — kakršen ogovor, takšen odgovor, *Cig.*; die Ansprache, die Allocution, die Harangue, *Cig.*, *Jan.*, *Cig.(T.)*; — 2) die üble Nachrede, die Verleumdung, *Mur.*, *Cig.*, *Jan.*, *kajk.-Valj.(Rad).*

ogovoritelj, m. = ogovarjavec, *kajk.-Valj.*
(Rad).

ogovoriti, ím, *vb. pf. 1)* anreden, an sprechen,
haranguieren; Jezus ju ogovori: kaj bi rada?
*Ravn.; — 2)* verleumden, verunglimpfen, *Mur.*,
*Cig.*

ogovorljiv, íva, adj. verleumderisch, *ogr.*-*C.*

ogovorljavec, vca, m. ein verleumderischer
Mensch, *kajk.-Valj.(Rad).*

ográb, grába, m. die Heuheibe, *Fr.*-*C.*

ográbek, bka, m. 1) das Abgerechte, *Cig.*, *Jan.*; kar se z naloženega voza ali stoga ograbi, *Gor.*, *BLKr.*; das kürzere Stroh, das vom ausgedroschenen Getreide oben abgerecht wird, der Abrechling, *Cig.*; — 2) etwas Zusammengerechtes, *C.*; = pokošeno seno na eno mesto zgrabljeno, da se vkupe suši, *Erj.(Torb.)*; der Schoberfleck, *Cig.*; — o. ljudi, eine Gruppe von Menschen, *Lašče-Erj.(Torb.)*

ográbiti, grábim, *vb. pf. rings* abrechen, bě-
rechen; o. kopo, plast, seno na voz nalo-
ženo; krajšo slamo (pri mlačvi) ograbijo po
vrhu, *Ravn.(Abc.)*

ográbljati, am, *vb. impf. ad* ograbiti.

ograbljeváti, ûjem, *vb. impf. =* ograbljati,
*Jan.*

ograbljína, f., Z., nav. pl. ograbljine = kar se ograbi, das Abgerechte: z. B. das von einem Heuwagen abgerechte Heu, *Fr.*-*C.*

ográčati, am, *vb. impf. ad* ogniti; = ogr-
njati, umhúllen: o. se s koci, sich mit Kogen
umhúllen, *Zora.*

ogràd, gràda, m. ein umzáunter o. eingefriedeter
Platz, *Jan.*, *Zora*, *ogr.-Valj.(Rad)*; — der
Hof hinter dem Hause: na ograd mečjo smeti
in drugo šaro, *Gor.*; — eine umzáunte Vieh-
weide, *SlGradec-C.*; — der Garten, *Jan.*,
*Mik.*, *Luče-St.)*-Erj. (Torb.), *vzhŠt.*; bej. der
Gemüsegarten, *Poh.*, vinski o., der Wein-
garten, *Rez.*-*C.*; — tudi: ógrad (ógrad),
gràda, *ogr.-Valj.(Rad)*; ógrad, ógrada, *Erj.
(Torb.)*

ogrâda, f. 1) = ograja, die Einfriedung, *Mur.*,
*Cig.*, *Jan.*; iz sivega apnenca zložene ograde,

ogrâdba — ogŕce

— 803 —

ograce — ogrébsti

Zv.; — die Ringmauer, Cig (T.); — der Wall,
die Verschanzung, Cig.; — 2) ein eingezäuntes
Stück Feld o. Wieſe, Mur., Nov.-C.; paſſnik
je mejil na ogrado, Erj. (Izb. sp.); — 3) die
Verwahrung, der Protest, Cig. (T.), C.; (hs.).

ogrâdba, f. die Einfriedung, DZ.

ogrădčár, rja, m. der Gärtner, ogr.-C.

ogrădčec, čeca, m. dem. ogradec, das Gärtchen,
ogr.-Valj. (Rad).

ogrâdec, dca, m. dem. ograd; das Gärtchen,
ogr.-Valj. (Rad).

ogrâdek, dka, m. dem. ograd; das Gärtchen,
Mur.

ogrâden, dna, adj. Garten-, Mur., ogr.-C.

ogrâdič, m. = ograjen paſſnik, Savinska dol.

ogradičti, im, vb. pf. 1) umzäunen, einfrieden;
s koli o., verpaliffadieren, Cig.; umſchanzen,
Cig., Jan.; z nasipom o., mit einem Wall
umgeben, Cig.; — 2) o. se, ſich gegen etwas
verwahren, h. t.-Cig. (T.).

ogrâdje, n. das Festungsbollwerk, Jan.

ogrâdnica, f. majhen, ograjen paſſnik, Tolm.-
Erj. (Torb.),

ogrădník, m. der Gärtner, Mur.

ogrâja, f. 1) die Einſtriedung, die Umzäunung,
der Zaun; konji čeznizko ograjo skačejo;
— 2) ein eingefriedeter, umzäunter Art (Wieſe,
Feld u. dgl.); konj se po ograji pase; — 3)
der Damm, der Deich, Cig., Rez.-C.

ogrâjanje, n. das Einſtrieden, das Umzäunen.

1. ográjati, am, vb. impf. ad ograditi; 1) ein-
frieden, umzäunen; — 2) o. se proti čemu,
ſich gegen etwas verwahren, h. t.-Cig. (T.).

2. ográjati, am, vb. pf. bekriſteln, betadeln, Cig.;
— verſeumden, Fr.-C.

ograjénec, nca, m. zdenec o., ein eingefriedeter
Bunnen, Prip.-Mik.

ogrjenica, f. eine umfriedete Aue, Blc.-C.

ogravětí, újem, vb. impf. = 1. ograjati,
Jan. (H.).

ogrâjica, f. dem. ograja.

ogrâjka, f. = ograjica, Raič (Let.).

ogrâjnica, f. ograjeno zemljišče, Temljine
(Tolm.)-Štrek. (Let.).

ográsiti, im, vb. pf. mit Reisern umstellen, V.-
Cig.; — prim. grasa.

ogravběti, im, vb. pf. 1) bučelig werden, Cig.;
— 2) runzliſt werden, Fr.-C.

ogřbec, bca, m. ein höckeriger Anſat, Bes.

ôgre, tudi: ogŕc, gŕca (grcà), m. 1) die Made
der Dasselfliege, der Engerling, Cig., Fr.-C.,
Bleim.-C.; — podkožni ogrci, die Dassel-
beulen in der Haut des Rindviehes von den
Maden der Dasselfliegen, Strp., Rib.-C.; —
2) nekakšen izpuščaj po človeški koži, po-
sebno po obrazu: die Finne, der Writesser,
die Hautbliſte (beſ. im Geficht), Cig., Jan.,
Blc.-C., Levst. (Rok.), Kras, Soška dol.,
Lašče - Erj. (Torb); — ogrci, die Maserni,
Cig., BlKr.; (die Kinderblattern, C.); — 3)
podjed, ličinka rjavega hrošča, Erj. (Z.),
Nov.

1. ogřce, n. ulje na govejem blagu, v katerem
živi črvič (ličinka) govejega zolja (hypoderma
bovis, die Dasselfliege), Soška dol.-Erj.(Torb.).

2. ogee, n. = jedrce, Fr.-C.; — der Augen-
ſtern (okre, okrce, iz: odrce nam. jedrce,
Saleška dol., SlGradec-C); (prim. jedrce,
die Augenlinje, Guts.).

ôgrčast, adj. 1) engerlingartig: ogrčasta glista,
Cig.; — 2) mit Daffoſbeulen behaftet, ogr-
časta živina, SlGor.-C.; — finnig (im Ge-
sicht), Jan.

ôgrčav, adj. finnig, wimmerig, Cig., Jan., C.;
o. obraz, ein Kupfergeſicht, Cig.; ogrčav nos,
eine Kupfernase, C.

ogrěljiv, adj. finnig, wimmerig, Blc.-C.

ógrd, adj. etwas häſſlich, etwas schmußig, C.

ogřda, f. die Verunſtaltung, Cig.; — die Be-
ſchimpfung, Cig., DZ., ZgD.

ogrdéti, im, vb. pf. häſſlich werden, Blc.-C.

ogrditi, im, vb. pf. häſſlich machen, entſtellen,
beſchmugen, beſſecken, Cig., Jan., M.; — o.
koga, jemandes guten Namen beſſecken, ihn
beſchimpen, Cig., Trub.-C.; o. se, ſich ent-
ehren, Cig.; — tudi: ogrěditi.

ogrdobíti, im, vb. pf. häſſlich machen, Nov.-C.

ogreb, gréba, m. 1) = ogrebanje čebelnih
rojev, C.; — 2) die Abſfälle beim Abziehen
des Flachjes, das Werg, Jan.; — 3) = ograb,
SlGradec-C.

ogrebác, m. eine Art Schaufel, Cig.

ogrebálq, u. eine Art Schaufel, Cig.

ogřbanje, n. das Häufeln; — das Scharren;
— das Zauden; — prim. ogrebati.

ogrebati, grěbam, bljem, vb. impf. ad ogrebsti,
ogreniti; 1) umhäufeln, Cig., Jan.; koruzo
o., C.; — 2) scharren, abscharren; ogenj
o., Mur.; o. praško, den Kohlenstaub bei
einem Kohlenmeiler abscharren, Cig.; čebele,
roj v panjo, den Bienenſchwarm in den Stock
oder Korb faſsen, einſörben, Cig., C., Polj.;
sneg raz streho o., deu Schnee vom Dache
ſcharren, Z., Polj.; o. dimnik, den Ruß aus
dem Schorntein scharren, Cig.; — 3) be-
kaſzen, Cig.; — o. se, ſich krazen: derač
se ogreba, Polj.; — o. se, zaudern, zögern,
eine Arbeit nicht angehen wollen, Cig., Fr.-
C., Polj.; — 4) ogreba me = zebe me,
jvžhŠt.; (prim.: dekla v mrzli sobi zimo
ogreba, Slom.).

ogreběnati, am, vb. pf. auskrämpeln, Cig.,
Jan.

ogreběnčati, am, vb. pf. = omikati: (fig.) o.
z lepimi nauki, Jsvkr.

ogrebine, f. pl. das Abscharricht, Cig.

ogřblja, f. die Scharre, das Scharreisen (in
der Küche), Mur., Cig.

ogřbljica, f. dem. ogreblja, Dict., Hip. (Orb.).

ogřebnik, m. koš za ogrebanje čebel, C.

ogřebniti, grěbnem, vb. pf. = ogreniti, nem,
Mur.

ogřbovnik, m. der vom Dache abgescharre
Schnee, Jan.

ogřbsti, grěbem, vb. pf. 1) umſcharren, um-
häufeln, Cig., Jan.; krompir o., Cig.; ko-
ruzo o., jvžhŠt.; — 2) abscharren: sneg s
strehe o., Cig.; o. dimnik, den Ruß aus
dem Schornſteine scharren, Cig.; — roj, čebele
o. v panj (košnico), den Bienenſchwarm in

51*

ogrèc — ogrič

— 804 —

ogrinjáča — ogřínica

einen Stof (Korb) fassen, einkörben, Cig.; — 3) bekraßen, Cig.; mačke so ga ogreble, Vrt.; strela lipo nekoliko osmodi in ogrebe, LjZv.; — rißen, Erj. (Min.).

ogrèc, grcà, m., Cig., Erj. (Torb.), pogl. ogrc.

ogrèden, dna, adj. ves ogreden dan sem delal", t. j. ves dan, kolikor ga je, Vrsno (Tolm.)-Erj. (Torb.).

ogreděšati, am, vb. pf. auškrämpeln, Cig.; prim. gredeše, gradaše.

ogrědje, n. das Gehälf, das Gerüst, Cig. (T.), Zora-C.; veter je v skednju pihal po ogredju in lemezih, LjZv.

ogrehotíti, ím, vb. pf. mit einer Sünde beslecken: o. si dušo, Levst. (LjZv.).

ogréjati, am, vb. impf. = ogrevati, Mur.

ogréjek, jka, m. das Bähmittel, Cig.

ogrenčiti, ím, vb. pf. verbittern, vergällen, Mur., Cig.

ogreněti, ím, vb. pf. bitter werden, Mur.

ogréniti, grénem, vb. pf. 1) umhäufeln: zelje o., jvzhSt.; o. rastlino s suho prstjo, Cv.; — 2) zusammenscharren: čebele v panj o., Dol.; — einen Fang machen: ta je ogrenil! der hat einen guten Fang gemacht! Cig.; ve, da bo dobro ogrenil, Bes.; — außfindig machen, Jan.; o. zaklad, LjZv.; tako smo ogrenili vso fabriko za izdelovanje desetakov, Nov.; — 3) o. koga, jemandem einen Schlag versehen, Dol.

ogreniti, ím, vb. pf. verbittern; življenje, verselje komu o.

ogrenjénje, n. die Verbitterung, Cig.

ogrenjeváti, újem, vb. impf. ad ogreniti, im; verbittern: življenje si o.

ogréšek, ška, m. die Verfündigung, Jan., M.; — der Imbißs (auf nüchternen Magen), Nov.-C.

ogreševáti se, újem se, vb. impf. ad ogresiti se; sich verfündigen, Jan.

ogrešiti se, ím se, vb. pf. 1) sich verfündigen, Mur., Jan.; — 2) o. se, bei nüchternem Magen etwas genießen, Cig., C., GBrda.; danes se še nisem ogresil, Z.; o. se z grižljajem kruha, Ravn.; — 3) = zgrešiti, versehen, nicht trefsen, Jan.

ogréti, grějem, vb. pf. erwärmen; bāßen: bolne ude o., Cig.; — o. se, sich erwärmen, sich aušwärmen; komaj sem se ogrela v sobi, tako me je zeblo; (ogrevèn, éna = ogret, Dalm.-Cy.)

ogreváten, įna, adj. erwärmend: ogrevālno obložilo, ein warmer Umischlag, Cig.

ogreválo, n. das Bähmittel, der Wärmer, Cig.

ogrévanje, n. das Erwärmen; die Bāhung; o. z zrakom, die Luftheizung, Cig. (T.).

ogrévati, am, vb. impf. ad ogreti; erwärmen; solnce zemljo ogreta; — o. komu srce, jemanden erfreuen, C.

ogréven, vna, adj. Erwärmungs-: ogřevna blazina, das Bähsacklein, Cig.; — ogrevna površina, die Heißfläche, h. t.-Cig. (T.).

ogrīca, f. neka riba: die Blaunase (abramis vimba), Ljubljanska ok.-Erj. (Torb.).

ogrič, íča, m. = ogrc, C.

ogrinjáča, f. das Umhängtuch, Jan., Dol.; — die Decke, M., Valj. (Rad); konjska o., die Pferdedecke, C.

ogrinjáten, įna, adj. zum Umhüllen o. Umhängen dienend: ogrinjālna ruta, Zora.

ogrinjātka, f. das große Umhängtuch der Frauen, DZ., Nov., Dol., Gor.

ogrinjáló, n. das Umhängtuch der Frauen, Cig.; — die Hülle, Mur., Cig., Jan.; — cvetno o., die Blütenhülle, Tuš. (B.).

ogrinjati, am, I. vb. impf. ad ogniti; umhüllen, einhüllen; s plaščem o. koga; — um sich werfen, umnehmen; plašče ogrinjajo: (— II. vb. impf. ad ogreniti nam. ogrebati, Cig.; turščico o., Fr.-C.; — čebele o., Z.).

ogristi, grízem, vb. pf. 1) (ringsum) bebeißen, benagen; jabolko o.; — 2) o. se, = usiriti se: mleko se je ogrizlo (po leti o vročini), Gorenja Soška dol.-Erj. (Torb.).

ogriviti, im, vb. pf. mit einer Mähne versehen, Cig.

ogrīz, m. 1) der Art des Abbisses o. Bisses, Cig.; pasji o., der Hundsbiss, Cig.; — 2) hudičev o., der Teufelsabbiss (succisa), Nov.-C.

ogrīzati, am, vb. impf. ad ogristi; bebeißen, Cig.

ogrīzávati, am, vb. impf. = ogrizovati; 1) ringsum bebeißen, benagen, Mur.; — 2) o. koga, von jemandem Übles reden, ihn verleumden, ogr.-M.; o. božji svet, ogr.-Valj. (Rad).

ogrīzávec, vca, m. der Verleumder, ogr.-C., vzhSt.

ogrīzávstvó, n. die Verleumdung, C.

ogrízek, zka, m. 1) das Angebiffene, ein abgenagtes Stück; — 2) Adamov o., der Adamsapfel, Hip.-C.; — 3) hudičev o., der Teufelsabbiss (succisa), Cig.; — die knollige Spierstande (spiraea filipendula), Zemon (Notr.)- Erj. (Torb.).

ogrīzine, f. pl. Überbleibsel vom Viehfutter, M., Fr.-C.

ogrīzováti, újem, vb. impf. ad ogristi; ringsum anbeißen, bebeißen, benagen.

ogrīžljaj, m. = ogrízek 1), Jan.

ogrjeváti, újem, vb. impf. ad ogrditi, (ogrdovati) Cig.

ogrěrk, m. = ogrc, Celje-C.

ogřělek, leka, m. der Halskragen, Hip. (Orb.).

ogrlíca, f. die Halskette, M.

ogrlín, m. die Halskette, Mur.-Cig.; — das Halseisen, Guts.-Cig.; pl. ogrlini, die Hals- oder Brustkette der Pferde, Mur., Cig.

ogrlína, f. 1) das Halsband, die Halskette, C.; — 2) die Brust- oder Halskette der Pferde, C.; — 3) das Fleisch vom Halse, C.

ogrljáča, f. das Halsband, Jan.; das Halseisen, Cig.

ogrljáj, m. das Halsband, die Halskette, Mur., Cig., Jan.

ogrlják, m. das Halsband (für Hunde), Cig., Jan.

ogrljávina, f. meso okrog grla, BlKr.

ogřlje, n. das Halsband (der Hunde), Mur., Hip. (Orb.); — der Halsschmuck, Cig.

ogřínica, f. die Brust- o. Halskette der Pferde, C.

ogrmičiti se - ohábiti se

— 805 —

ohabljiv - ohlapěti

ogrmičiti se, čim se, vb. pf. sich bestauden, Cig.

ogŕniti, nem, vb. pf. 1) umhüllen, umhängen; s plaščem o. koga; o. se s čim; o. komu (čemu) kaj, Levst. (Zb. sp.); -drapieren, Cig. (T.); — umnehmen, um sich werfen: plašč o.; suknjo o., ne obleči; (— 2) = ogreniti, ogrebsti, Fr.-C.; — o. kaj, etwas an sich reißen, Cig.; — o. koga, einen Schlag mit einem breiten Gegenstande versehen, Cig., M.).

ogróden, dna, adj. rauh, Mur.; — roh, C.; — abscheulich, ogr.-C.; — (prim. okroten (?), C.).

ogródī, f. pl. der Brustkorb (thorax), Cig.(T.), Erj.(Som.); die Brust, Valj.(Rad); — das Gerippe, das Skelet, Cig.(T.), C., Erj.(Ž.); — tudi: ogród, i, das Skelet: konja je sama ogrod, Dol.

ogródje, n. die Rippengegend, Jan.; — das Gerippe, das Skelet, Zora-C., Dol.

ogrómen, mna, adj. ungeheuer, enorm, col- lóssal, Cig., Jan., Cig.(T.), nk.; — rus., češ.

ogrónnost, f. die ungeheuere Größe, Jan., nk.; — prim. ogromen.

ogrózen, zna, adj. schauerlich, grauenhaft, Cig. (T.); ogrozna prikazen, ogrozna kletev, Levst. (Zb. sp.).

ogrozíti, ím, vb. pf. bedrohen: ogrožen, ge- jährdet, DZ.; ogrožena domovina, das be- drohte Vaterland, Let.

ogrščák, m. der Dšt- oder Nordostwind, Trst. (Let.); ogrščák („ogršek“), Slom.-C., jvžh St.

ôgrščica, f. 1) = repica, der Repskohl (bräsica napus), Cig., Jan., Tuš.(R.), Nov.; — 2) eine Art dicker, säuerlicher Apfel, SlGor., Fr.-C.

ôgrščičen, čna, adj. Repš: ogrščično olje, Cig.

ogrúditi, im, vb. pf. benagen (tudi: ogrúditi, im), Cig.

ogûg, m. das Beweglichmachen: prvotni o., die Urbewegung, Cig.

ogúgati, am, vb. pf. beweglich machen, lockern; jezik komu o., jemandem die Zunge lösen, Cig.; — in Bewegung sezen, Cig., Jan., M.; o. se, locker, wackelig werden, Cig.; podkov, zob se oguga, Cig.

ogúliti, im, vb. pf. beschinden; o. drevo; auf- streifen: o. si kožo; aufreiben, wund reiben; črevelj me je ogulil; oprava je konja ogu- lila, Z.; o. se, sich die Haut aufreiben; — beschaben, abwecken, abnüßen; obleko o., ogu- ljena suknja; o. se, abgeweckt werden; — o. koga, jemanden ausziehen, berupfen (z. B. beim Spiel), Cig., Jan.

oguljenina, f. die Satteldruckwunde, Cig.

ogúr, rja, m. = 1. ogor, Z., Frey. (F.).

ogûrek, rka, m. die Gurke, Dict., Hip. - C., Trst.(Let.).

dž, interj. ach!

ôha, interj. ein Zuruf an Zugthiere, welcher still zu halten gebietet; (tudi: ohá!).

ohábeł, bla, adj. schlaff, Jan., Fr.-C.

ohaběti, ím, vb. pf. schwach werden, C.

ohábiti se, im se, vb. pf. o. se česa = zane- mariti kaj, Vrt.; —prim. 2. habati, 3. habiti.

ohabljiv, íva, adj. = nemaren, Vrt.

oháblost, f. die Schlaffheit, die Abgespanntheit, Jan., SlN.

ohábniti, hábnem, vb. pf. müde, schwach werden, C.

ohájati, am, vb. impf. müßig herumgehen, Z.

oháten, kna, adj. = vohalen, Geruchš=; oháłni živec, der Geruchsnerv, Cig.(T.).

ohálo, n. = vohalo, das Geruchšorgan, Cig. (T.).

ohápiti se, im se, vb. pf. = lotiti se, an- fangen: ohapil se je delati, C.

ôhati, ham, šem, vb. impf. = vohati, Mur.

ohišje, n. das Gehäuse, Cig., Jan.; urno o., Cig., M.

ohláčiti, im, vb. pf. mit Hosen bekleiden, Levst. (Zb. sp.).

ohlád, hláda, m. die Abkühlung, M.; — die Erfrischung, Cig.

ohláda, f. die Abkühlung, V'est.; die Erfaltung (phys.), Cig.(T.); die Erfrischung, ogr.-C.

ohládek, dka, m. die Abkühlung, Trub.

ohládica, f. die Kühlte, Cig.

ohladiti, im, vb. pf. abkühlen; o. se, sich abkühlen, erkaßen; — erfrischen, Cig., Jan.; — o. bolečino, den Schmerz lindern, Cig.; — (eine Leidenfachst) abkühlen, sie vergehen machen: to mu bode jezo ohladilo; ljubezen se je ohladila, die Liebe ist slau geworden, Cig.; — pri srcu se mu je ohladilo, es ist ihm ein Stein vom Herzen gefallen, Met.; — o. se nad kom, seinen Born an jemandem auslassen, Cig., M.

ohládljaj, m. die Erfrischung, das Labsal, Cig., Burg. (Rok.).

ohládniti, hládnem, vb. pf. kühl werden: ljubezen ohladne, LjZv.

ohlája, f. die Kühlung, Jan.; voda za ohlajo, das Kühlwasser, DZ.; — die Erfrischung, Jan.

ohlájati, am, vb. impf. ad ohladiti; kühlen, Cig., Jan.

ohlajeváti, újem, vb. impf. abkühlen, Z.

ohlánci, m. pl. = ohlanice, Cig.

ohlânica, f. gehechelter Flachš, Mur., Jan.; = pl. ohlanice, Cig.

ohlânčen, čna, adj. von gehechtem Flachš: kmetje imajo hodno, ohlančno in pražnje platno, grobe, mittelfeine und feine Leinwand.

ohlánčji, adj. = ohlančen, Mur.

ohláp, hlápa, m. 1) genügender Raum: v tesni stanici ni ohlapa, Z.; — obleka na ohlap = ohlapna obleka, Z.; — 2) die Schlaffheit, die Atonie, Cig.

ohlápen, pna, adj. nicht eng anliegend, locker, schlotterig, łag; ohlapno zvezati, locker o. nach- łassig binden, Cig.; ohlapna obleka, ein weites Gewand; ohlapni črevlji, Cv.; — ohlapne roke biti, lange Finger machen (= izmikati), Cig.; — ohlapna vest, ein łazes Gewiſſen, Zv.; ohlapne in razustne popevke in zdra- vice, łaze und ausgelaffene Lieder u. Trink- sprüche, Jurč.

ohlapěti, im, vb. pf. locker werden, erschaffen, Cig.

["ohlápiti — oholija", "— 806 —", "oholína — ohrébel", "ohlápiti, hlápim, vb. pf. lockern, schlaff machen, SIN.-C., Z.; o. verige, C.", "ohlápje, n. der Dunstkreis, DZ.", "ohlápek, pka, m. ohlapki, die Samenlappen, V.-Cig.", "ohlápniti, hlápnem, vb. pf. schlaff werden, Cig.", "ohlápnost, f. die Weite (eines Kleides), die Loderheit, die Schlaffheit, Cig., Jan., nk., Dol.", "ohlátati, hlátam, vb. pf. = ošlatati, Cig.", "ohláten, tna, adj. = ohlapen, Mur., V.-Cig., Jan., M.", "ohláti, âm, vb. impf. hecheln, Cig.; — prim. ahlati; bav. hach'l = Hechl., C.", "ohlátje, n. die Weite (eines Kleidungsstüdes), Cig.", "ohlátnost, f. = ohlapnost, Mur., Cig.", "ohlip, hlipa, m. der Windtrom, V.-Cig., C., Z.; — drevo stoji na ohlipu, juzhŠt., — der Windstof: burja piha po ohlipih, Notr.; — die Stichtuft infolge eines Blitzschlages, C., Z; ohlip ga je omamil, Z.; — der heftige Anfall einer Krankheit: bolezen ima ohlipe = hude napade, Notr.", "ohlípen, pna, adj. dem Wind ausgekehlt, luftig, Cig., Jan.", "ohlipína, f. = ohlipje, Jan.", "ohlípje, n. der Luftkreis, die Atmosphäre, Cig., Jan.", "ohlístati, am, vb. pf. mit einem dünnen Gegenstande abfteichen: o. koga s šibo, Cig.", "ohlístniti, hlístnem, vb. pf. mit einem dünnen Gegenstande (3 B. mit einer Weitsche) einen Schlag versehen, Z.", "ohlíšš, m. ein Regen mit Sturm, Buče(Št.)-C.", "ohlóditi, im, vb. pf. 1) verpaliffadieren, Mur.; 2) mit einem Prügel schlagen, Krelj, M.", "ohlódje, n. die Paliffade, die Verpaliffadierung, Guts.-Cig., Mur.", "ohlokratija, f. die Pöbelherrschaft, die Ochlokratie, Cig.(T.).", "ohmanjiti se, im se, vb. pf. träge werden, C.", "ohmelje, n. die Mistlel, Cig., Jan., Hip.-C.; evropsko o., die europäische Niemenblume o. echte Eichenmistlel (loranthus europaeus), Tuš. (R.); (nam. omelje?).", "ohméljiti, hměljim, vb. pf. hopfen: pivo o., Cig., Jan.", "ohmštje, n. die Mistlel (viscum), Pohl.; (menda napačno nam. ohmelje, C.); — prim. Let.", "1883, 20 5.", "ohmětnica, f. die Leimspindel der Vogelsänger, V.-Cig.; — prim. ohmetje.", "ohô, interj.oho!", "ohôdek, m. der Unweg, Cig., Jan., C.; — ohodke imeti, Wege haben, Cig.; samo da jaz ne bom imel pri cesarici zavoljo tega nikakršnih ohodkov, Levst.(Zb. sp.).", "ohóditi, hódim, vb. pf. = obhoditi, Jan.(H.).", "ohôdnik, m. = obhodnik, der Cooperator, Cig.", "ohôl, óla, adj. hochmuthig, Habd., Diet., Cig., Jan., Dalm.-M., nk., Notr., BIKr.; (ohôl?)", "ohôlen, kna, adj. = ohol, hochmuthig, Mur., Krelj-Mik.; (ohôlen?).", "ohôlež, m. der Hochmuthige, SIN.", "oholíja, f. = oholost, Habd.-Mik., Svet.(Rok.).", "oholína, f. der Hochmuth, C.", "ohlólit se, ólim se, vb. impf. sich hochmuthig benehnen, C., M, SIN., BIKr.", "ohólnost, f. = oholost, der Hochmuth, Habd.-Mik., Mur., Cig., Krelj-M.; (ohólnost?).", "ohólšt, f. der Hochmuth, die Hoffart, Dict., Jan., C., Svet.(Rok.), Kast.-Valj.(Rad).", "ohomotáti, âm, vb. pf. mit dem Nummet versehen, C.", "ohhón, m. = vohun, der Spion, C.", "ohra, f. = zemelsjska rumenica, der Ocker (min.), Cig.(T.), DZ.", "ohrába, f. die Ermuthigung, Levst.(Zb. sp.).", "ohrábel, bla. adj. 1) weit (von Kleidern), C.; — 2) plump, Guts., Mur., Cig.", "ohrabóten, tna, adj. weit (von Kleidern), C.", "ohráben, bna, adj. 1) weit (von Kleidern), C.; — 2) hoffartig, stolz, C.; — 3) plump, Guts.", "ohrablóst, f. die Plumpheit, Guts.", "ohrabriti, im, vb. pf. o koga, jemandem Muth machen, ihn ermuthigen, Jan., nk.; — o. se, Muth fassen, sich ermannen, Cig., Jan., nk.", "ohrabrováti, ûjem, vb. impf. ad ohrabriti, Jan (H.).", "ohrâmba, f. die Erhaltung, die Bewahrung, Mur., Cig., Jan.; die Aufrechterhaltung, DZ.", "ohrámje, n. das Balkenwerk: leseno o. okoli hišnih zidov, Jap.(Sv. p.).", "ohrâna, f. die Erhaltung, die Conservierung, Z., DZ.; — die Rettung, C.", "ohraník, m. = ohranitelj, der Erhalter, Guts., Z.; o. svojega rodu, Pohl. (Km.), Škrínj.-Valj.(Rad).", "ohraníten, kna, adj. conservativ, Cig.", "ohranitelj, m. der Erhalter, der Conservator, DZ.", "ohranitev, tve, f. die Erhaltung; o. življenja, Cig.; o. v dobrem stanu, die Zustandhaltung, Jan.(H.).", "ohrániti, im, vb. pf. erhalten; v dobrem stanu o. kaj, ehasv in gutem Zustande erhalten, Cig.; Bog ohrani nam cesarja! Bog te ohrani! o. se, sich erhalten: to sadje se dolgo ohrani; o. skrivnost, ein Geheimnis bewahren, Cig.", "ohranîvee, vca, m. = ohranitelj, der Erhalter, Cig.", "ohránjenec, nca, m. der Gerettete, Cig.", "ohránjenik, m. der Erhalter, Ravn.; der Heiland, Meg., Trub., Dalm.", "ohranjénje, n. die Erhaltung, Trav.-Valj. (Rad).", "ohranjeváten, kna, adj. erhaltend, conservativ, Jan., Zora.", "ohranjeváti, ûjem, vb. impf. ad ohraniti; erhalten, bewahren.", "ohranjevâvec, vca, m. der Erhalter, der Conservator, Cig., Jan.", "ohranljiv, íva, adj. fähig zu erhalten, behaltsam, Cig., Jan.", "ohrástati se, am se, vb. pf. = okrastati se, Cig.", "ohrastavéti, im, vb. pf. = okrastaveti, Cig. őhravt, m. = ohrovt, Ljub.-Erj.(Torb.).", "ohrébel, bla, m. = ohrabel, plump, Guts., Mur., Cig.", "oholína, f. der Hochmuth, C.", "ohlólit se, ólim se, vb. impf. sich hochmuthig benehnen, C., M, SIN., BIKr.", "ohólnost, f. = oholost, der Hochmuth, Habd.-Mik., Mur., Cig., Krelj-M.; (ohólnost?).", "ohólšt, f. der Hochmuth, die Hoffart, Dict., Jan., C., Svet.(Rok.), Kast.-Valj.(Rad).", "ohomotáti, âm, vb. pf. mit dem Nummet versehen, C.", "ohhón, m. = vohun, der Spion, C.", "ohra, f. = zemelsjska rumenica, der Ocker (min.), Cig.(T.), DZ.", "ohrába, f. die Ermuthigung, Levst.(Zb. sp.).", "ohrábel, bla. adj. 1) weit (von Kleidern), C.; — 2) plump, Guts., Mur., Cig.", "ohrabóten, tna, adj. weit (von Kleidern), C.", "ohráben, bna, adj. 1) weit (von Kleidern), C.; — 2) hoffartig, stolz, C.; — 3) plump, Guts.", "ohrablóst, f. die Plumpheit, Guts.", "ohrabriti, im, vb. pf. o koga, jemandem Muth machen, ihn ermuthigen, Jan., nk.; — o. se, Muth fassen, sich ermannen, Cig., Jan., nk.", "ohrabrováti, ûjem, vb. impf. ad ohrabriti, Jan (H.).", "ohrâmba, f. die Erhaltung, die Bewahrung, Mur., Cig., Jan.; die Aufrechterhaltung, DZ.", "ohrámje, n. das Balkenwerk: leseno o. okoli hišnih zidov, Jap.(Sv. p.).", "ohrâna, f. die Erhaltung, die Conservierung, Z., DZ.; — die Rettung, C.", "ohraník, m. = ohranitelj, der Erhalter, Guts., Z.; o. svojega rodu, Pohl. (Km.), Škrínj.-Valj.(Rad).", "ohraníten, kna, adj. conservativ, Cig.", "ohranitelj, m. der Erhalter, der Conservator, DZ.", "ohranitev, tve, f. die Erhaltung; o. življenja, Cig.; o. v dobrem stanu, die Zustandhaltung, Jan.(H.).", "ohrániti, im, vb. pf. erhalten; v dobrem stanu o. kaj, ehasv in gutem Zustande erhalten, Cig.; Bog ohrani nam cesarja! Bog te ohrani! o. se, sich erhalten: to sadje se dolgo ohrani; o. skrivnost, ein Geheimnis bewahren, Cig.", "ohranîvee, vca, m. = ohranitelj, der Erhalter, Cig.", "ohránjenec, nca, m. der Gerettete, Cig.", {"bbox": [490, 1072, 881, 1112], "category": "List-item

ohrîbje — ojamboriti

— 807 —

ojármiti — okadíti

ohrîbje, n. die Hügelgruppe, C.; die Berg-
gruppe, Jan., Jes.

ohrîpeł, pla, adj. rauh (von der Stimme), Jan.

ohripéti, ím, vb. pf. heiser werden, Jan.; vsa grla so ohripela, LjZv.

ohriplost, f. die Rauhheit (der Stimme), Jan.

ohrîpniti, hrípnem, vb. pf. heiser werden, Cig.

ohródje, n. 1) Gerippe, das Skelet, M., Valj. (Rad), Rut./Zg. Tolm.); — 2) die Aeste einer Staude, Cig., M.; — nam. ogrodje.

ohromënje, n. die Verlafmung, Cig.

ohrométi, ím, vb. pf. lahm werden, Mur., Cig., Jan., Pot.-Mik; — ein Krüppel werden, breßhaft werden, Cig.(T.).

ohromíti, ím, vb. pf. lähmen: bila je na levi strani ohromljena, Cv.; — u. se = ohrometi, LjZv.

ohromotíti, ím, vb. pf. verstümmeln, Z.

óhrovt, m. der grüne Kopfkohl, Cig.; pravi o., der Blattkohl, cvetni o., der Blumenkohl, Jan.(H.).

ohûj, m. der Wehruf: divji ohuji (von den Geburtschmerzen), Dalm.

ohûkati, kam, čem, vb. pf. behauchen, Cig.

ohûn, m. = vohun, C.

ohválen, įna, adj. hvale željan: o. je človek, ki svojo hvalo rad sliši, Podkrnci - Erj. (Torb.).

ohváliti se, im se, vb. pf. sich berühmen, Bas.

ohvaljeváti se, ûjem se, vb. impf. ad ohvaliti se; sich rühmen: ohvaljeval se je, rekoč: Dober duh mi je prišel v hišo, Vod. (Tzb. sp.).

ohválnost, f. die Ruhmredigkeit, das Selbsttlob: brez ohvalnosti pripovedovati, Navr.(Spom.); iz ohvalnosti, Navr.(Let.).

ohváten, tna, adj. laż, Cig.; — prim. ohlaten, ohlapen.

òj, interj. 1) o! ach! oj, kako lep dan! oj sra-
motno delo! Cig.; Ljubica gre, oj ljubica,
Npes. - C.; Oj Matjaž, oj Matjaž! Lepa je
krona ogrska, Npes.-K.; — oj nehvaležnosti,
da je ni grje! Ravn.-Jan.(Slovn.); — oj me!
LOV. OJME! weh nič! Oj me, oj me, vbo-
žica, Preš.; oj te, oj te! weh dir! weh! Jurč.;
— 2) he! Jan.; pos. kadar kdo od daleč
kliče: oj Jože, Levst.(Rok.), jvzhŠt.

ója, f. = oje, C.; -pl. oje, die Gabeldeichsel, Z.

ojačávanje, n. die Verstärkung: o. glasov, die Lautverstärkung, Jan., Cig.(T.).

ojáčenje, n. die Verstärkung, nk.

ojačevânje, n. das Verstärken, nk.; — die Zu-
nahme an Kraft, Jan.(H.).

ojáčeváti, ûjem, vb. impf. ad ojačiti, nk.

ojáčiti, jácim, vb. pf. kräftigen, Cig., Jan.; verstärken, Cig.(T.); u. se, kräftig werden, erstarfen, Cig., Jan.; — najslabši zvok se tako ojači, da ga slišimo, Žnid.

ojádití, im, vb. pf. in Kummer versehen, be-
trüben, Mur.

ojágnjiti se, im se, vb. pf. lammen, Cig., Jan.

ojáhati, ham, šem, vb. pf. zureiten, ojahan,
zugeritten, Jan.(H.).

ojamboríti, ím, vb. pf. bemasten, Cig.

ojármiti, im, vb. pf. bejochen, das Joch auf-
legen, Z.

ojármljenje, n. die Bejochung, Šol.

ojasníti se, ím se, vb. pf. sich aufheizten, C.

ojáviti, jávim, vb. pf. = objaviti, C., Z., SIN.

ójice, n. dem. oje, Caf l'est.); — die Deichsel des Pflugwägelchenš, Štrek.

ojê, êsa, n. die Deichsel; pl. ojesa, die Kloben-
deichsel, Cig., Jan.; (ôje, gen. ója, Mur., vzh-
St.; ojê, Cv.).

ojţec, jca, m. grüner Froß, C.

ojedíniti, înim, vb. pf. h. t. - Cig. (T.); pogl.
oediniti.

ojekláti, âm, vb. pf. bestählen, C.

ojekleníti, ím, vb. pf. mit Stahl belegen, be-
stählen, Cig.

ojeklíti, ím, vb. pf. bestählen, Cig.

ojeklováti, ûjem, vb. impf. ad ojekláti, stählen, Jan.

ojjen, jna, adj. = ojesen; ôjna igla, der Deichsel-
nagel, Fr.-C.

ojêsen, sna, adj. Deichsel, Cig.

ojěsti se, jěm se, vb. pf. sich wundreiben ;
ojeden, wundgerieben, kratt, Cig.

ojézditi se, jězdim se, vb. pf. sich wund reiten,
sich aufreiten, Cig.

ojezériti, črim, vb. pf. zu einem See machen:
Voda naleti, — Zemlja je blizu vsa ojezerjena,
Danj.(Posv. p.).

ójice, f. pl. prednji del pri plugu, namreč oje
z obema kolescema, Banjščice-Erj.(Torb.).

òjme, interj o weh! Cig.; ojme roka! C.;
ojme tebe, weh dir! C.; — prim. oj.

ojmèk, měka, m. die Wehklage, C.

ojmékati, měkam, čem, vb. impf. wehklagen, C.

ojmékavec, vca, m. der Wehklagende, C.

ojnica, f. 1) cin Arm der Gabeldeichsel; pl. oj-
nice, die Gabeldeichsel; — iz ojnic skočiti
= über die Schnur hauen, C.; ërez ojnice ska-
kati, iz ojnic stopati, Kr.; ojnice prestopati,
Jurč.; — 2) pri lesnih žagah na štiri ogle
obtesano brunce, ki goni list (žago) gori in
doli, ob gorenji Dravi (Št.)

ójničen, čna, adj. Deichsel-: ojnični konj, das
Deichselpferd, Cig.

ójdj, interj. = o joj, o weh!

ojúgati, am, vb. pf. = ogugati, Cig.

ojunácíti, áčim, vb. pf. o. koga, in jemandem
Heldenmuth erwecken, C.; ermuthigen, M.; u.
se, Muth, fassen, Z., nk.

ojúžiti se, júžim se, vb. pf. aufthauen (o snegu),
Cig., Jan.

okabljáti, âm, vb. pf. bejudeln, beschmugen, C.

okabrátí, âm, vb. pf. bejudeln, beschmugen:
pri jedi z močnikom u. se, Polj.

okacáti, âm, vb. pf. bewerfen (z. B. mit Roth,
Mörtel u. dgl.), Z.; — bemakelu, Cig.

okáč, m. 1) ein Mensch mit großen Augen,
das Gloßauge, Cig., Jan.; — 2) okači=mo-
drinie, die Bläulinge oder Argusfalter, Erj.
(Ž.).

okadíti, ím, vb. pf. beräuchern, berauchen; —
an, beschmauchen, Cig.; — o. se, von Rauch
angegangen werden, verräuchern, Cig.; —

okájati — okapína

— 808 —

okápiti — okîs

okajen: von Rauch angelaufen, verräuchert;
okajene hiße; okajeno rumen, rauchgelb, V.-
Cig.; — okajeno vino, geschweifelter Wein,
Št.; — okajen, etwas betrunken, angestochen,
C., Podkrinci-Erj. (Torb.).

okájati, am, vb. impf. ad okaditi; an, be-
räuchern, Cig.

okák, m. der Maulbarsch (acerina cernua),
Frey. (F.).

okaliti, ím, vb. pf. abstählen, Cig., Gor.; viš-
njevo o., anbläuen, Cig.

okaljáti, ám, vb. pf. beschmugen: svinje se v
kalu okaljajo, BlKr.; — čast komu o., je-
mandes Ehre beslecken, Zora.

okâmbati, am, vb. pf. anjochen: o. vola, Z.;
— prim. kamba 1).

okamenelína, f. etwas Versteinertes, die Ver-
steinerung, das Petrefact, C.; (okamnelina,
Cig., Jan., M.).

okamenélost, f. die Versteinerung (als Eigen-
schaft), Cig. (T.).

okamenênje, n. das Versteinern, die Versteine-
rung, (okamnenje) Cig., Jan.

okamenéti, ím, vb. pf. zu Stein werden, ver-
steinern; — srce mu je okamenelo, er hat
sein Herz verhärtet; okamenel, versteinert;
okamenele živali.

okamenévati, am, vb. impf. ad okameneti;
versteinern.

okamenína, f. die Versteinerung, das Petre-
sfact, Cig., Jan., Cig (T.), nk.

okameníti, ím, vb. pf. zu Stein machen, Mur.;
— o. se = okamneti, Cig.; — srce se je
okamenilo, das Herz hat sich verhärtet, Jsvkr.;
okamenjen = okamnel, Cig.

okàn, ána, m. einer, der große Augen hat, das
Großauge, Jan., Mik.

okâna, f. der Betrug, Jan.

okániti, im, vb. pf. 1. = ukaniti, betrügen, über-
listen, Cig., Jan.; — o. se, sich verrechnen,
sich irren, C., Z.; — 2) o. se česa, sich einer
Sache begeben oder entschlagen, etwas auf-
geben, lassen, Cig., Jan., Jurč. (Tug.), Navr.
(Let.), Vrt., Zora; — prim. hs. okaniti se,
sich entschlagen.

okanljiv, íva, adj. betrüglich, Z.

okáp, kápá, m. = kap, die Dachtraufe, Cig., Jan.

okápanje, n. das Umgraben, Valj.(Rad), jvžh-
St.; — das Zaudern: ni nobenih težav, no-
benega okapanja, Sl.N.

1. okápati, pam, pljem, vb. impf. ad 1) okopati;
um etwas herum die Erde mit der Haue auf-
lockern, umgraben, umhauen; repo, zelje, ko-
ruzo o., Dol., Št.

2. okápati, kápam, pljem, vb. pf. um, be-
träufeln.

3. okápati, am, vb. pf. mit einer Kappe ver-
sehen, befappen: čevrlje o., M., Zora.

okápek, pka, m. okapki = kar se od sveče
nakaplja, LjZv.

okápičati, am, vb. pf. mit einer Kappe ver-
sehen, befappen, Jan.; (-pčati) Cig., Poh.

okapína, f. = okapki, Cig.

okápiti, im, vb. pf. mit einer Kappe versehen,
befappen, Cig.; o. čevrlje = krpo kakor ka-
pico jim přišiti, M., Z.; verschußen, Jan.

okalpjáti, ám, vb. pf. um, beträufeln, Cig.

okapnica, f. = kapnica, das Traufwasser, Z.

okárati, am, vb. pf. 1) schartig machen, Z.; —
2) mit Worten strafen, ausschalten, Cig., C., nk.

ókast, adj. 1) augenförmig, Cig.; — 2) voll
Augen, Cig.

okásanje, n. das Zaudern: brez okašanja,
ohne Umtschweife, LjZv.

okásati se, am se, vb. impf. zaudern, Lašče-
Cig., Jan.; — prim. kasen.

okášljati, am, vb. pf. 1) = kašljaje obiti, um-
hußen, Cig.; — 2) behußen, Cig.; beim Hußen
mit Speichel, Schleim besprißen, ogr.-M.

okát, áta, adj. 1) großäugig, Jan.; — 2) voll
Augen, Cig.; okati kamen, der Augenstein,
Cig.; o. marmor, der Augenmarmor, Cig.

okática, f. = piškur, die Lamprete, Cig., C.

okâvati, am, vb. impf. ad okovati; beschlagen
(ž. B. mit Eisen), Jan., C.

okávsati, am, vb. pf. (mit dem Schnabel) be-
pfen, Cig.; kure so grozdje okavsale, jvžhŠt.

okece, n., Npes- Vraz, pogl. očesce.

okèł, klà, m. der Haužahni, ogr.-C.; nav. pl.
okli, Svet. (Rok); prim. akel, kel.

okéluš, m. mlado, lepo rejeno prase, BlKr.

ókence, n. dem. okno, das Fensterchen; —
die Luke, Cig.; das Luftloch, Gor.; — (pri
ušesu) jajasto, okroglo o., das ovale, das
runde Fenster, Erj. (Som.); — die Zelle (am
Insectenflügel), h. t.-Cig. (T.).

okenják, m. das Luftloch, Jan.; —pogl. okinjak.

ókenski, adj. Fenster-: okenske cvetlice, Dol.,
okenski križ, C.

oképati, këpam, vb. pf. mit Schneeballen be-
werfen, Z., jvžhŠt.

okezmáti, ám, vb. pf. bezupfen: klobuk so do
zadnje dlačice pred ogledali in okezmali
(„okuzmali“), predno so ga kupili, Jurč.;
— prim. kosmati.

okídati, kîdam, vb. pf. (mit Roth, Mîst) um-
werfen o. bewerfen; — verunglimpsen, ZgD.;
— o. se, sich mit eigenem Roth beschmugen.

okilavíti, ím, vb. pf. o. koga, einen Bruch (Leib-
schaden) jemandem verursachen, C.; o. se,
einen Bruch bekommen, C.

okînčati, am, vb. pf. = okrasiti, olepšati;
ausschmücken, verzieren, Cig., Jan., nk.

okinčeváti, újem, vb. impf. ad okinčati, Z., nk.

okínčiti, kînčim, vb. pf. = okinčati, Cig.,
ogr.-M.

okiniti, kînem, vb. pf. = oveniti (o rožah),
Ip., GBrda; — prim. kiniti 2).

okíniti se, kînem se, vb. pf. = okidati se,
Rib.-Levst. (M.).

okínjak, m. das Luftloch am Plafond des Jim-
merš, das Rauchloch, C., jvžhŠt. - Kres; —
ein kleines Fenster ohne Glas, Mur.

okipéti, ím, vb. pf. beim Sweden übergehen,
Jan. (H.).

okîs, m. das Dryd, Cig. (T.), DZ., Sen. (Fiž.),
Žnid.; osnovni o., basisches Dryd, nerazločni
o., indifferentes Dryd, Sen. (Fiž.).

okléstriti — okljeváti

— 810 —

okljúček — oknenica

o. Turka, den Türfen eine Niederlage bringen, Navr. (Let.).

okléstriti, im, vb. pf. = oklestiti; 1) abästen, C.; — 2) abprügeln, ogr.-M., C.

oklěščati, am, vb. impf ad oklestiti, Z.

oklěšček, čka, m. der Prügel, Cig., Jan., C., Kr.

oklěščeváti, újem, vb. impf. ad oklestiti; abästen, Jan.

oklěščinje, n. coll. kar se naklesti, abgehackte Úfte, C.

oklěščnica, f. eine Handvoll halbgebrechelten Hanſes oder Leineſ, C., Z.

okleštráti, ám, vb. pf. durch Abschlagen beschädigen: toča je vse oklestrala, BlKr.

oklěti se, kólnem se, vb. pf. sich verschwören, Habd.

oklětva, f. die Verschwörung, Habd.-Mik

oklévanje, n. = obotavljanje, LjZv.; — prim. oklevati.

oklévati, am, vb. impf. = obotavljati se, nk.; — hs.

oklevetáti, ám, vb. pf. verlcumden, Z., nk.; — stsl.

oklevetávati, am, vb. impf. ad oklevetati, nk.

oklic, klica, m. die Verkündigung, die Verlautbarung, Mur., Cig., Jan.; — das Eheaufgebot; v oklicu biti, im Braufstande sein, C.; = v oklích biti, Cig.; = na oklicu biti, DŠv.; = na oklích biti, LjZv.; na oklic dati koga, jemandes Eheaufgebot einleiten, Z.

oklicár, rja, m. der Aušruſer, C.

oklícati, klíčem, vb. pf. auſruſen, verlautbaren, verſündigen; za zapravljivca o., öffentlich für einen Verschwender erklären, Cig.; — (ein künftiges Ehepaar) auſbieten; bila sta oklicana prvíkrat.

oklicávanje, n. das Verkündigen; — das Aufbieten (eines künftigen Ehepaares).

oklicávati, am, vb. impf. = oklicevati; verſündigen; — eine Heirat ankündigen, auſbieten.

okliceváti, cujem, vb. impf. ad oklicati; verſündigen; birič nekaj oklicuje pred cerkvijo; — (ein Hochzeitspaar) auſbieten.

oklicevâvec, vca, m. der Verkünder, Cig., Jan., Cv.

oklicevâvka, f. die Verkünderin, Cig.

oklicílo, n. die Verlautbarung, Svet. (Rok.).

oklíčen, čna, adj. Verkündigungss: oklíčni list, der Verkündschein, C.

oklíči, m. pl. = oklic, das Eheaufgebot, Štrek., Notr.

oklíčje, n. coll. = mladje, junges Holz, Cig.

oklínciti, klínčim, vb. pf. pſlockſörmig zuppijen, C., Z.

oklínek, nka, m. ein Stück Leinwand, das an einem Ende oder an beiden ſpiß zuläufst, die Gehre, 1.-Cig.; — ein ſpißer Winkel, Z.

oklíniti, klínim, vb. pf. 1) pſlockſörmig zuppijen, Cig.; — 2) auſpſlöden, Cig. (T.).

oklínjati, am, vb. impf. ad okliniti, Z.

oklíti, kljem, vb. pf. aufkeimen, C.

okljeváti, kljújem, vb. pf. = okljuvati, Cig., Jan.

okljúček, čka, m. die Enclave, h. t.-Cig. (T.). okljúčina, f. die Enclave, SIN.

okljúčiti, im, vb. pf. winkelförmig krümmen, Z.

okljúčnik, m. das Winkelmaß, Cig.

okljúk, m. winkelförmige Krümmung, V.-Cig., Let.; — das Winkelküf, DZ.; — = cestni ovínek, Levst. (Cest.), Dol.; hoditi po svojih posebnih okljukih, auf seinen besonderen frummen Wegen wandeln, Levst. (Zb. sp.); — popraviti okljuke, die Unrichtigkeiten verbefſsen, Levst. (Nauk).

okljünje, n. die Schnabelhaut, Cig.

okljuváti, kljúvam, kljújem, vb. pf. mit dem Schnabel behacken, bepicken.

1. ókló, n. = okel, der Hauzahn, Cig., Jan., Vrt.

2. ókló, n. = jeklo, Rib.-M., Notr.

oklobučiniti, ſnim, vb. pf. mit Filz beſeigen.

oklofutáti, ám, vb. pf. abohrfeigen.

oklofutováti, újem, vb. impf. ad oklofutati, abohrfeigen, Cig.

oklón, klóna, m. = ovínek, die Windung (eines Fluffes), C.

oklóniti se, klónim se, vb. pf. o. se koga, jemandem ausweichen, ihm aus dem Wege gehen, Cig., BlKr.-M.

oklóp, klópa, m. der Harniſch, der Panzer, der Kúraſs, Mur., Cig., Jan., Cig. (T.), Vrt.; — vzemite oklope zveličanja, Krelj; oblečeni z oklopom vere, Dalm.; In oklop in ščit zdrobi mu strah, Levst. (Zb. sp.); = pl. oklopi, der Harniſch, Meg.; — rakov o. ali koš, die Krcbšſchale, Erj. (Iz. sp.).

oklópa, f. = oklop: železna o., kajk.-Valj. (Rad).

oklopár, rja, m. der Panzermacher, Cig., Jan.

oklópec, pca, m. dem. oklop, Cig.

oklópek, pka, m. dem. oklop; die Hülſe (bei Wertzeugen), DZ.

oklópiti, klópim, vb. pf. umſaffen, umringen, C.; — bepanzern, Guts.-Cig., C.; oklopljen, gepanzert (zool.), Cig. (T.).

oklópje, n. der Harniſch, Mur., Jan.

oklópnica, f. 1) das Panzerſchiff, nk.; — 2) ribe oklopnice, Panzerwangen (cataphracti), Erj. (Ž.).

oklópnik, m. 1) der gepanzerte Soldat, der Küraſſier, Jarn., Mur., Cig., Jan., Cig. (T.); — 2) = pasanec, das Armadiłł, das Panzerthier, Cig.; — brazdasti o., die gefurchte Kaferschnecke (chiton sulcatus), Erj. (Ž.).

oklóř, m. der Mantel, der um den Hals geschlagen wird, Notr.-M.; (okolor, vzhŠt.-C.); — prim. kolor, lat. collare.

oklúten, tna, adj. abscheulich, C.; — prim. neskluten.

okmštovati, ujem, vb. pf. die Landbauarbeiten beſſellen, das Feld bebauen, bepſügen, Cig.

oknár, rja, m. = prežar, der Schmaroßer (bei Hochzeiten), C.

oknarice, f. pl. = oknice, C., Z.

óknast, adj. senſterartig; oknaste duri, die Glasthüre, Jan. (H.).

okněn, adj. Fenſter: okneno železo, C.

oknenica, f. der Fenſterbalken, C.

óknica – okô

— 811 —

okobâl – okobaljeváti

óknica, f. 1) der Fensterladen, Notr.; nav. pl. oknice, die Fensterläden, die Jalousien, Cig., Jan., Kras-Erj. (Torb.); o. na poteze, regu- lierbare Jalousien, Levst (Pril.); — 2) der Fensterflügel, Jan.

óknik, m. = oknica, Notr.

okninjak, m., Mur., pogl. okinjak.

oknják, m. obstranski kamen pri oknu, C.

óknô, n. 1) das Fenster; o. natekniti, sneti, das Fenster einhängen, ausheben; pod ókna hodi, fenstern gehen; okna imeti na ribnik, die Aussicht auf den Teich haben, Levst.(Pril.); — slepo okno, blindes Fenster, Cig., Jan.; die Nische, Polj.; — 2) eine fensterähnliche Löffnung: das Vifier an einem Heime, V.-Cig.; — ein ins Eis gebauenes Loch, Cig.; — die Bodenthür am Fassc, Cig.; — die Kluft im Liegenden (mont.), Cig.; — der Schacht, Cig.; — rudniško o., Jan. (H.); — der Nabel einer Kuppel, Cig.(T.); — 3) der Theil einer Getreideharsc zwischen zwei Säulen, C.; imam tri okna pšenice in dve okni ječmena, Tolm.-Erj. (Torb.); tudi mera za njive, t. j. toliko njive, da s pridelkom napolni eno okno kozoloca, Temljine (Tolm.)-Strek.; — die Abtheilung eines Zaubes zwischen zwei Säulen, C.; der Brückenbogen zwischen zwei Pfeilern: most na trinajst oken, Navr. (Let.).

oknovína, f. das Fenstergeld, Cig.

óknovka, f. der Fensterladen, Vrtov. (Vin.).

okô, očêsa, n.1) das Auge; pl. očêsa (oka, ogr., kajk.); oči, f. pl. das Augenparaar lebender Wejen, die Augen; več vidijo oči od očesa, Jan. (Slovn.); medlo oko, ein müdes Auge, Cig.; debelo o., das Blößauge, Cig.; bistro o., ein lebhaftes Auge; vdrte oči, hohle Augen; krvavo oko, das Blutauge, Cig., C.; solzne oči, thränenfeuchte Augen; z vprtimi očmi, mit unverwandten Augen, Cig.; z golim očesom, z golimi očmi, mit bloßen, unbewaffneten Augen; = s praznimi očmi, jvrzhSt.; na oči, dem Augenscheine nach, Vrt.; na oči je kakor novo, LjZv.; = na oko, C.; na ǒkq, l'ajl (Rad); = po očeh, Cig.; na oko, nach dem Augenmaße: na o. preceniti, DZ.; = na oči, Cig.; = kakor oči kažejo, Cig.; na prve oči, auf den ersten Anblick, C.; na oko vzeti (dejati) koga, einen auſs Korn fassen, Cig.; na očesu imeti, auf dem Korne haben, Cig.; pod oči dobiti koga, jemanden zu Gesichte bekommen, Danj. (Posv. p.); pred očmi biti komu, jemandem vorschweben; izpred oči izginiti, aus den Augen schwinden; oko se je prijelo česa, das Auge hastet an etwas, Cig.; povsod oči imeti, auf alles achtgeben; oko (oči) imeti na kaj, ein Augenmerk auf etwas haben, Cig.(T.), DZ.; oči obračati v koga, jemandem Blick zuwerfen, Cig.; o. vpreti v koga, jemanden mit den Augen silyieren, Cig.(T.); očesa ne zgeniti, mit unverwandtem Auge hinbliden; oči pasti, die Augen weiden; oči pobesiti, den Blick senken; = oči po sebi vreći, Ravn.; oči kam vreći, einen Blick irgendwohin werfen, jvrzhSt.; A

mladenič na devico, Ona meče nanj oči, Levst. (Zb. sp.); z očmi streljati, feurige Blüde werfen, C.; vse se godi pod njegovim očesom (unter seiner Controle), Levst. (Močv.); oči komu obrniti na kaj, jemanden auf etwas aufmerksam machen, DZ.; oko imeti obrnjeno na kaj, einer Sache Aufmerksamkeit schenken, Levst. (Nauk.); v oči biti, hervortreten, Cig. (T.); zelene rože preveč v oči mahajo, Jurč.; to je preveč na očeh, das ist zu auffallend, Svet. (Rok.); blisk oči vzame (jemlje), der Blitz blendet, C., Vrt.; svetloba oči jemljoča, Ravn.; iz oči v oči, von Angesicht zu Angesicht, Cig., Jan., C.; niti iz ǒči v ǒči nikogar ne pogleda, Jurč.; v oči povedati komu kaj, jemandem etwas offen, ins Gesicht sagen, C.; iz oči v oči povedati, offen sagen, V.-Cig., Jan.; iz oči (z oči) v oči psovati koga, Mik.; povedimo ik resnico iz oči v oči, Levst. (Zb. sp.); dokoder oči neso, so weit das Auge rcicht, LjZv.; za oči se zgrabiti, = zu meinen anfangen, C.; oči tiščati = weinen, Bas.; na oči komu kaj reči = v obraz povedati, Temljine (Tolm.) - Strek. (Let.); imeti veče oči kakor želodec = mehr verzehren wollen, als der Magen verträgt, Cig.; dal bi mu oko in glave = er gabe ihm das Herz aus dem Leibe, Cig.; ne da mu več lepega očesa, er gönnt ihm keinen freundlichen Blick mehr, Ravn., LjZv.; ne dado jim dobrega očesa, Jap. (Prid.); imeti malo očesa za koga, jemanden ziemiem gerne sehen, Jurč.; — 2) slepa oka, die Schläfe, Mur.; — 3) kurje oko, das Hühnerauge (am Fuße); kurja očesa imeti na nogi; = zabje oko, Mur.; — 4) das Auge (auf der Karte, dem Würfel), Cig.; — 5) der Fingerringstein, C.; — rakova oka, die Krebšteine, Caf (Vest.); — 6) das Auge (an den Reben, Bäumen u. bgl.), die Blatt- o. Blütenknospe; pl. očesa: vinska trta je pognala očesa, Ravn. - Mik.; (tudi: oka, trsova, drevesna oka, Caf/Vest.); — 7) die Narbe (im Ei), der Hahnentritt, Cig. (T.); — die Narbe (bei Hülsenfrüchten), der schwarze Keim (an den Bohnen), Cig.; — der Spiegel (zool.), Cig.(T.); — 8) die Maſche (in Reben, im Strichwerk), die Schlinge am Seil, V.-Cig.; oka v mreži, Zv.; — 9) rastline: volovsko o., die weiße Wucherblume o. Draſelblume (chrysanthemum leucanthemum), Cig., Jan., Tuš. (R.); — pasje o., das Flohkraut (pulicaria), Dict.; tudi: das Mückenkraut (inula conyza), C.; — hudičevo o., die Einbeere (paris quadrifolia), Z., C.; — kurje o., das Gauchheil (anagallis), Pjk. (Črt.); — ptičja očesa, die Becherblume (poterium polygamum), Josch; — mače oči, das SumpſzVergißmeinnicht (myosotis palustris), Cig., Jan., Tuš. (R.).

okobâl, adv. = okobalo, C., Kr.

okobáliti, álim, vb. pf. mit den Füßen rittungsunkklammern, Cig., M., Kr.; o. konja, das Pserd besteigen, C.; posekano deblo je okobalil, Lašče-Erj. (Torb.); — prim. okobalo.

okobaljeváti, újem, vb. impf. ad okobaliti, Z.

okobálq — okoliš

— 812 —

okolišanje — okôloma

okobálq, adv. rittflingš: o. sedeti, Levst. (Rok.), Mik., Notr.; — prim. it. a cavallo, Mik. (Et.).

okodrati, âm, vb. pf. aufsträuſeln, Jarn.

okoj, m. der Thalabhang (iz furl. ochchiaia), C.

kokt, kóla, m. 1) eine Umzäunung (für Schweine, Schafe), der Viehhoſ, Mur., Jan., Danj.-Mik., Caf. (Vest.), Trst. (Let.); — ein umzäunter Weideplaß, vzhŠt.; — der eingefriedete Plaß um ein Haus herum, SlGor.; — 2) der Umkreis, Mik.; — tudi: ókol, izgovarja se nav. ókol (ókolj), vzhŠt.

ókol, okoli, f. der eingefriedete Weideplaß, Luče (Št.)-Erv. (Torb.).

okôlbati, am, vb. pf. abscheren, stužen (Haare, Hjſte), C.; — prim. kolba.

okôłčje, n. die Hüſtgegend, Cig. (T.).

okôtek, Ika, m. 1) = ovinek, C.; — 2) der Umstand, Mur., Cig., Jan.

okôt, Ina, adj. herum bejindtich, Mur.; umliegend, C.; okolne vasi, Cig., Jan., Cig. (T.); okolni gozdi, Levst. (Močr.); okolna zemlja, Levst. (LjZv.); — okolna pot. der Umweg, Cig.; — okolnocepek, peritom (min.), Cig. (T.); — Rund-: okolni razpis, das Rundschreiben, das Circulare, Cig.; okolna vožnja, die Rundreise, DZ.

ókoli, I. adv. = okolo 1) herum, im Umkreise; okoli in okoli, ringsherum; — 2) ungefahrt, beiläufig: okoli dvesto goldinarjev; — II. praep. c. gen. 1) um — herum: okoli vrta iti; okoli koga se plaziti; okoli sebe mahati s palico; — okoli božiča, um Weihnachten; — 2) (pri številih) bei: okoli dveh sto goldinarjev.

okôlica, f. die Umgegend, die Umgebung; mestna okolica; — die Gegend, der Landstrich, Cig., Jan., C.; der District, der Bezirk, Cig., Jan.

okoličan, m. der Bewohner der Umgebung (z. B. einer Stadt), der Anwohner; okoličani, die Bewohner eines Territoriums (z. B. des Triefers Territoriums); tudi: okoličan, ána.

okoličanski, adj. Territorial (=: okoličanski (ali: okoličanski) bataljon, Trst.

okoličati, am, vb. pf. bepfählen, bestecken (z. B. einen Weinberg), Cig.

okôličen, čna, adj. zur Umgebung gehörig.

okoličiti, čim, vb. pf. bepfählen, bestecken (z. B. einen Weinberg), Cig., Jan.

okôličeje, n. eine Malvenart (malva nicaeensis), Podgorje (Istra)-Erv. (Torb.).

okoličnica, f. = lokalizem, Jan.

okoličnost, f. der Umstand, C.; prav nenavadne okoličnosti, Cv.

okolija, f. der Bereich, der Sprengel, das Gebiet, Cig., Jan., C.; colna o., das Zollgebiet, DZ.

okolina, f. 1) die Rundung, C.; — 2) die Umgegend, Cig. (T.), C.; v okolini, im Umkreise, Cig.; — das Gebiet, der Bezirk, C., Slom., DZ., Vrt.; kak posel opravljati po svoji okolini (in seinem Sprengel), Levst. (Nauk); — 3) der Umstand, Cig., C.

okoliš, m. 1) der Umweg, Cig., Jan., Svet. (Rok.); — okoliši, Umſchweife, Jan.; po okoliših pripovedovati, weitschweisig erzählen, Lj-

Zv.; začel jo je nekam po okoliših snubiti, Erj. (Izb. sp.); brez okolišev, ohne Umstände, Svet. (Rok.), Str., Jurč.; tudi: brez okoliša, Levst. (Zb. sp.); — 2) der Umkreis, das Gebiet, Jan., Cig. (T.); močvirski o., das den Moorgrund umſchließende Gebiet, Levst. (Močv.); — der Bereich, der District, Cig., Jan.; zdravnik vašega okoliša, Vod. (Bab.); volitveni okoliši, Wahl Bezirk, Levst. (Nauk); colni o., das Zollgebiet, DZ.; cestni o., der Wegbistric, Levst. (Cest.); kužni o., der Seuchenbezirk, Levst. (Nauk); šolski o., der Schuſprengel, UčT.; o. okrajnega sodišča, der Bezirksgerichtsprengel, DZ.

okolišanje, n. Umſchweife, C.; brez okolišanja, ohne Umstände, Zora.

okolišče, n. die Umgebung, der Umkreis, der Bezirk, das Gebiet, Mur., Cig., Jan., Šol., C., Nov.; der Bereich, DZ.

okoliščina, f. 1) die Umgegend, Ravn.-Valj. (Rad); die Umgebung: začel sem ti obrisovati svojo okoliščino, Jurč.; — 2) der Umstand, Mur., V.-Cig., Jan., nk.; okoliščine so nanesle, die Umstände erſpirdern es, Cig.; po okoliščinah, nach der Lage der Dinge, Cig.; — 3) okoliščine, Umſchweife: z okoliščinami povedati, Svet. (Rok.); okoliščin iše, er macht Umstände, Svet. (Rok.).

okoſliščnice, f. pl. = obod pri mlinskem kamenu, Cig.

okoſlišek, ška, m. der Kreis, die Runde: iti v o., im Kreise laufen, Cig.; vse gre v o., alles taumelt herum, C.

okoſlišen, šna, adj. Districts-, Jan. (H.).

okoſlišiti, šim, vb. impf. auf Umwegen gehen, mit Umſchweifen erzählen, tudi: okolišiv iti, okolišiv pripovedovati, Lašeč-Levst. (Rok.).

okoſlišje, n. die Umgegend, der Umkreis, C.

okoſliški, adj. mit Umſchweifen: o. govor, SlN.

okoſlišnji, adj. in der Umgebung befindlich, umliegend, C.; angrenzend, (okolšen) Jan.

okóliti, kólim, vb. pf. bepfählen, bestecken, Cig.; o. vinograd, jvzhŠt.

okôlivrat, adv. rundherum, ogr.-Mik.

okôlivrč, adv. um und um, BlKr., M., Mik., Navr. (Let.); (okoluvrč, BlKr.-DSv.; okolovrč, BlKr.-Let.).

okolján, ána, m. der Bewohner der Umgegend, Nov.

okoſjáva, f. 1) der District, Cig.; — 2) der Umfang, C.

1. okôlje, n. die Umgegend, die Umgebung, Cig., Jan.; der Umkreis, der Rayon, DZ., SlN., Nov.

2. okôlje, n. die Paliffade, Cig.

okôlnik, m. = okolnica, das Circulare, DZ.

okôlnica, f. = okrožnica, das Rundschreiben, C.

okôlnost, f. der Umstand, Mur., Cig., Jan., DZ., kajk.-Valj. (Rad), nk.; — iz češ. (?)

około, l. adv. = okoli, herum, Jan., nk.; okolo hoditi, Krelj; — II. praep. c. gen. um — herum, Mik., nk.

okolobáriti, árim, vb. pf. umkreifen: okolobarili smo naposled tudi Južno Ameriko, Cv.

okôłoma, adv. herum, C.

okolováti — okopéti

— 813 —

okopnéti — okosítriti

okolováti, ûjem, *vb. impf.* circulieren, C.

okoliščina, f., Jan., nk., pogl. okoliščina.

okolúš, m. = okoliš, der Umweg, Rib.-Mik.
ókom, adv. v okom priti čemu, einer Sache
(einem Úbel) zuvorkommen, steuern, Einstalt
thun, Cig., C., M., uk., ob laški meji-Levst.
(Rok.), Tolm., Ip.; tudi: okom priti, Tolm.

okomatáti, âm, *vb. pf.* = ohomotati: an-
schirren: konja o., Cig.; — o. se, = oprav-
viti se za kako pot (šaljivo), BIKr.

okomátiti, átim, *vb. pf.* = okomatati, Jan.

okomig, míga, m. der Augenwink, Jan.; —
der Augenblick, Cig. (T.), Slom.; — stsl.

okomîgljaj, m. der Augenblick, Cig., M.

okomît, adj. geïtust, C.; — prim. komol.

okôn, m. der Barßh, C.; — prim. okak.

okončanje, u. die Beendigung.

okončáti, âm, *vb. pf.* beendigen.

okončávati, am, *vb. impf.* = okončevati, be-
endigen: — o. se, ausflauten, Cig.

okônček, čka, m. der Außgang (eines Worteš),
Cig.

okončeváti, ûjem, *vb. impf. ad okončati; be-
endigen, Z.*

okončina, f. okončine, die Extremitäten, Cig. (T.), Erj. (Som.).

okonjáti, âm, *vb. pf.* betrügen (iz it: ingan-
nare), Senožeče-Erj. (Torb.).

okóp, kópa, m. 1) die Umgrabung, Cig., C.;
— 2) die Schanze, Cig., Jan., DZ.; die Ver-
schanzung, der Wall, Jarn., Cig., Jan., Cig.
(T.); okope delati, den Boden bewallen, Cig.

1. okópati, kópljem in: okopáti, pám, *vb. pf.*
1) um etwas herum graben, umgraben, um-
hauen; o. koruzo, repo; — 2) verschanzen,
Cig.; o. se, sich verschanzen, Cig.; — 3) o.
roj = ogrebsti roj, Cig.; — 4) durch um-
ständliche Reden für etwas gewinnen, Tržič-
Strek. (LjZv.).

z. okópati, pam, pljem, *vb. pf.* durch ein Bad
abwасhen, abbaden; o. konje, abschwemmen,
Cig.; o. se, sich abbaden, Cig., Jan.; o. se
v svoji krvi, sich in seinem Blute baden,
Jsvkr.; okopan, gebadet, Cig.

okopávanje, n. das Umgraben.

okopávati, am, *vb. impf.* = okopovati; 1)
um etwas herum graben, umgraben, Cig.,
Jan.; — 2) o. roj = ogrebati roj, Cig.;
— 3) o. koga, um jemanden beschäftigt sein,
ijn
pflegen, Jurč.; — 4) o. se, = ogrebati se,
žaudern, Bes.-C.

okopavina, f. sadeži, ki se skopavajo, die Had-
frucht (repa, zelje i. t. d.), Cig., C., Nov.

okópen, pna, adj. Schanz-: okópnó delo, die
Schanzarbeit, Jan.

okopéti, ím, *vb. pf.* muchlig werden (o žitu,
moki), Cig., Gor.-M., Svet. (Rok.); v ko-
zolec zloženo mokro snopje okopi, rekše,
segreje se in potlej oprhne ali splesneje,
Lašče-Levst. (LjZv.); okopel, dumpfig, fau-
licht, muchlig, V.-Cig., M, C.; okopel kruh,
kadar začne nekako mehek biti in se nitke
po njem delajo, jvzhŠt.; okopelo dišati,
mucheIn, V.-Cig.

okopnéti, ím, *vb. pf.* aufthauen (o snegu),
Jan. (H.).

okopník, m. der Schanzengräber, Cig.; der
Pionnier, Jan. (H.).

okopniški, adj. Pionnier, Jan. (H.).

okopovánje, n. das Umhauen, das Umgraben.

okopováti, ûjem, *vb. impf. ad okopati; um-
hauen, umgraben; verschanzen.*

okopúniti, ûnim, *vb. pf. 1) kapauenen, kappen,
Z.; — 2) (durch Verheyzung) unbrauchbar
machen: o. britvo, koso, Fr.-C.*

okoračiti, áčim, *vb. pf. umschreiten, begehen:*
smrt je svet okoračila, ogr.-C.

okorê, adv. = obkorê, um wie viel Uhr?
um welche Stunde?

okorêj, adv. = okore.

okorěł, éla, adj. steif, starr, Jan. (H.); — hs.

okorélost, f. die Steifheit (stil.), Cig. (T); — hs.

okóren, rna, adj. 1) steif, starr, Cig., Jan.,
Levst.(M.); — 2) stückig, verstoßt, halßtarrig,
Meg., Cig., M., C.; trdovratni ali okorni
grešniki, Krelj; — 3) plump, linkisch, unbe-
hilflich, Mur., Cig., Jan., nk.; — rauh (stil.),
okorna pisava, Cig., Jan., nk.

okoreněti, ím, *vb. pf. Wurzel fassen, C.; pustil si vinograd okoreneti, Trub. (Psal.).*

okoreničiti se, čim se, *vb. pf. = okoren-
niti se, nk.*

okoreniniti se, înim se, *vb. pf. = okore-
niti se, Zv.*

okoreníti, ím, *vb. pf. 1) (eig. bewurzeln, stark
machen: srce komu o., Trub.-Let. 1891,
150; — 2) o. se, sich bewurzeln, C., Z.;
Wurzeln fassen, C.; ti si pustil, da se je
(vinska trta) okorenila, Dalm.; okorenjen,
eingewurzelt, C.*

okoség, séga, m. die Augenweite, die Schweite,
Cig.

okorica, f. = 2. ogrce, C.

okoréti, ím, *vb. pf. starr o. steif werden, Jan.,
C.; okóreł, réla, verhärtet, steif, starr, Cig.,
Jan., C.; hce od mnogih viharjev okorelo,
Zora; — steif (stil.), Cig. (T).*

okoristiti se, ístim se, *vb. pf. o. se česa, aus
einer Sache einen Rußen ziehen, benützen,
Cig. (T.), nk.; o. se pravice, von einer Be-
fugnig Gebrauch machen, DZ., C., Vrt.; sich
zunutze machen: o. se s čim, Zv., Navr.
(Let.); sich behelfen, LjZv.*

okoriti, ím, *vb. pf. hart oder starr machen:
okoril je njih srce, Trub.*

okôrnež, m. ein schwerfälliger, plumper Mensch,
Cig., Jan., nk.

okôrnik, m. = okornež, C.

okórnost, f. 1) die Steisheit; — 2) die Hart-
näckigkeit, Mur., Cig., C.; — 3) die Schwer-
fälligkeit, die Plumpheit, Mur., Cig., Jan.,
Cig.(T.), nk.

okornováti, ûjem, *vb. impf. 1) linkisch sein,
M.; — 2) o. se, störrig oder halßtarrig sein,
Trub.*

okorúziti, růzim, *vb. pf. = ogoljufati, Dol.*

okosíti, ím, *vb. pf. (den Rand) abmähen, Z.*

okosítriti, ítrim, *vb. pf. auszinnen, (okositariti)
Cig.*

okoslôvje — okovrêj

— 814 —

okozíti se — okrâjnik

okoslôvje, n. die Augenlehre, die Ophthalmologie, Cig., Slom.

okosmatéti, ím, vb. pf. rauh, behaart werden, Jan.

okosmátiti, âtim, vb. pf. rauh machen, Cig.; sukno o., Cig.; — o. se = okosmateti, Cig.

okostenéti, ím, vb. pf. verknöchern, Cig., Jan.

okôstje, n. das Knochengebäude, das Knochen-Jystem, Cig., Jan., Erj.(Som.).

okôstnica, f. das Skelet, Cig., Jan., Cig.(T.), C., Erj.(Som.).

okostnják, m. = okostnica, C.

okošáti, âm, vb. pf. durch Schlagen mit der Garbe die Körner herausbringen: o. snop, Cig.

okoščenéti, ím, vb. pf. = okosteneti, Cig., Jan., Let.

okoščenévati, am, vb. impf. ad okoščeneti, Let.

okotíti se, ím se, vb. pf. Junge werfen, Cig. (von Kaßen, Hunden), Z.

okôv, kóva, m. der Beschlag, das Beschläge, Mur., Cig., Jan.; knjižni okovi, Bücherbeschläge, Cig.; (okôvi, f. pl. Beschläge, Met.); — pl. okovi, eiserne Fesseln, Mur., Cig., Jan., nk.

okôva, f. = okov, der Beschlag, Cig., C.; durna okova, das Thürband, C.

okovânje, n. die Handlung des Beschlagens; die Fessierung (mit eisernen Fesseln), Jan.

okovâra, f. die Sicherstellung einer Sache gegen Schaden, die Verwahrung, C.

okovären, rna, adj. sorgjam, C.; behutsam: okovvarno kaj delati, C.

okováriti, árim, vb. pf. verwahren, in Sicherheit bringen, sicherstellen, Cig., Jan., C., Slom., St.; o. panje, Gol., jeze utrditen in o., die Böschungen versichern, Levst./Močv.).

okovárjati, am, vb. impf. ad okovariti; schüßen, sichern, Jan., C.; o. se, sich schüßen, sich sichern, ZgD.

okovárljiv, adj. sorgjam, sparsam: o. človek, ki vše lepo hrani, C.

okovárnik, m. der Beschützer, C.

okovárnost, f. die Sicherheit, C., Gol.

okovârstvó, n. der Schuß, C.

okováti, kújem, vb. pf. mit einem metallenen Beschlag versehen, beschlagen; voz, vrata o., Mur., Cig., Jan.; — o. dragi kamen, den Edelstein fassen, Cig.(T.); o. koga, jemanden in Fesseln (ketten) legen, Mur., Cig.

okovávanje, n. das Beschlagen; — das Fesseln (mit eisernen Fesseln).

okovávati, am, vb. impf. ad okovati; beschlagen, Cig.; — fassen: drage kamene o., Cig.; — in eiserne Fesseln schlagen: o. koga, Cig.

okôvek, vka, m. der Beschlag, C.

okôvina, f. 1) železo, na katerem se kosa kleplje, Žabče(Tolm.)-Erj.(Torb.); — 2) pl. okovine, die Schmiedeaßfälle, der Eisenschlag, Jan., C.

okôvnik, m. 1) der Schienennagel, Cig.; — 2) der Mörser, Jan., C.

okovrê, adv. = okore, Jurč.

okovrêj, adv. = okore, um welche Zeit? SKr.

okozíti se, ím se, vb. pf. Junge gebären (von der Ziege), Jan., Burg.(Rok.).

okozláti, âm, vb. pf. durch Erbrechen besudeln, befoßen.

okóžiti, im, vb. pf. mit einer Haut umziehen, umhäuten, Cig.; o. se, eine Haut bekommen, Cig.; — o. se, einen Gewinn machen, Cig.

okožuháti, âm, vb. pf. (den Mais) abschälen, Cig., St.

ókra, f. = ohra, der Oder (min.), Cig., Jan., Cig (T.).

okráčenje, n. die Verkürzung, V.-Cig.

okračeváti, újem, vb. impf. ad okratiti; 1) verkürzen, abkürzen, Jan., C.; on okračuje moje dni, Dalm.; — 2) benachtheiligen, Jan.

okrádba, f. die Bestehung, Cig., DZ.; o. denarnice, der Caffendiebstahl, Cig.

okrádenec, nca, m. der Bestohlene, Cig., nk.

okradník, m. der einen beschleicht, der Dieb, Cig.

okrádniti, nem, vb. pf. = okrasti, ogr.-Valj. (Rad).

okráj, krája, m. 1) der Landestheil: ves okraj je vinoroden, Slovan; der Bezirk, der District; sodnji (sodnijski) o., der Gerichtsbezirk, politični o, der politische Bezirk, nk.; — 2) der Rand, das Ufer, Mur., Cig.; — der Hutrand, die Krände, Cig., Valj.(Rad).

okrájčati, am, vb. pf. mit einem Rande versehen, außerändern, Cig.

okrájec, jca, m. 1) der Rand: o. želodca, der Magenrand, Cig.; das Gebräme, das Tuchende, Jan.; — die Hutkrände, Cig.; — obod, die Barge, Jan.; — 2) okrajci = okoneine, die Extremitäten, Jan.

okrájen, jna, adj. 1) Bezirks-; okrájni glavar; — 2) = obkrajen, Cig.; okrajna vožnja, die Cabotage, Cig.

okrájek, jka, m. 1) der Rand; der Randstreifen, Cig.; der mit Gras bewachsene Rand eines Ackers, Waldes, M., Lj.Zv.; der Kleiderjaun, Cig., Jan.; zlati o., die Goldborte, Cig.; ruta z okrajki, das Kantentuch, Cig.; — der Hutrand, die Krände, Jan.; = pl. okrajki: klobuk s širokimi okrajki, Pjk.(Črt.); — die Leiste am Tuche, die Sahlleiste, Cig.; — das Gesims, Cig., Jan.; — der Fornisteg der Buchdrucker, Cig.; — o. (ladje), der Vord eines Schiffes, Sol.; — 2) okrajki, die Extremitäten eines Körpers, V.-Cig.

okrajeváti, újem, vb. impf. ad okrajiti, Jan.

okrájevina, f. das Gebräme, Jan; o. rane, die Leufe der Wunde, Cig.

okrájina, f. 1) der Ackerrain, Svet.(Rok.); — 2) der Grenzbezirk, Jan.; die Mark, Nov.; — 3) der District, Mur., Cig.; — die Umgegend, Vod.(Izb. sp.); — tudi: okrajina.

okrajinjàn, ána, m. prebivavec kake okrajine, der Märker, Cig.

okrájiti, krájim, vb. pf. verbrämen, C.; — kanten, Jan.

okrajna, f. Cig., Jan., pogl. okrajina.

okrájnik, m. 1) = okrajek, der Rand, Mur., Bas.; — das Gebräme, Mur.; — das Gesims, C.; — 2) die Thürpfoste, C.

okrajnocěsten — okřčati

— 485 —

okřčiti — okrěpljaj

okrajnocěsten, stna, adj. okrajnocěstni zaklad, der Bezirksstraßenfond, Levst.(Pril.).

okrajnosóden, dna, adj. Bezirksgerichts-: okrajnosódn okoliš, der Bezirksgerichtsprengeł, DZ.

okrášati, am, vb. pf. ver-, abkürzen; okrajšano deljenje, abgekürzte Diviſion, Cel.(Ar.).

okrajšáva, f. die Kürzung, die Abkürzung, Jan. okrajšávati, am, vb. impf. = okrajševati.

okrášba, f. die Kürzung, Jan.

okrášek, ška, m. eine abgekürzte Sache, die Abkürzung, Cig.; die Abbreviatur, Jan.; — die Shuſope (gramm.), Jan.

okrajševanje, n. das Kürzen, das Abkürzen; o. ulomkov, Cel.(Ar.).

okrajševáti, újem, vb. impf. ad okrajšati; kürzen, Abkürzungen vornehmen.

okrajšíł, n. die Abkürzung: brez okrajšil písati, DZ.

1. okrák, m. der Schweinsfuß, Habd.-Mik.; bes. der Vorderfuß des Schweineš, C.; ókrak, BlKr.-Let.

2. okrák, m. 1) der Froſchlaich, Jan., Rib.-Mik.; — 2) der grüne Übeſzug einer Pfüſe, das Waffermooſ, Jan., Mik., vzhŠt.; = zabji o., vzhŠt.; potočni o., der Bach-, Waffersfaden (conferva rivularis), Jan., Tuš.(R.); — prim. 2. krak.

okrâkovec, vca, m. der Rogenſtein, C.

okráljiti, im, vb. pf. zum Könige machen, C.; o. se, sich zum Könige machen, ogr.-NKol.

okrampáti, ám, vb. pf. aufkrahen, krallen, C., (okrempati) Cig.

okrás, krása, m. die Verzierung, der Zierat, der Schmuſ, Cig., nk.; zidni okras, das Bau-ornament, DZ.

okrása, f. der Schmuſ, Jan.; die Zierde, C.

okrásek, ska, m. die Verzierung, der Zierat, das Ornament, DZ.; okraski pri uri, das Uhrgehänge, Cig.

okrasíł, n. die Verzierung, DZ.

okráſiti, im, vb. pf. verzieren, schmücken, Jan., Z., M., nk.

okrásje, n. coll. der Schmuſ, Jan., C.; die Decoration, Jan.

okrástati, am, vb. pf. 1) mit der Räude anſtefen, Mur.; — o. se = kraste dobiti, M.; — 2) o. se, verharſchen: rana se je okrastala, die Wunde bekam eine harſche Rinde, Cig.

okrastávati, am, vb. impf. ad okrastati, Cig.

okrastavéti, ím, vb. pf. läudig werden, Cig.

okrásti, krádem, vb. pf. bestehlen; o. koga; o. denarnico.

okráſiti se, im se, vb. pf. verharſchen (o ranah), Cig., Danj.-M.

okrátiti, im, vb. pf. verfürzen, Dict., Jan., M.; dnevi ti bodo okračeni, Trub., kar je visoko, bo okratil, Dalm.; okratiš čas njegove mladosti, Dalm.; — verringern, Jsvkr.

okre, m. (okrce, n.), pogl. 2. ogrce.

okřčati, am, vb. pf. abſkloſen: o. koga, M.

okřčati, ím, vb. pf. starr werden: meso je od mraza okrčalo, Laſče-Levst.(Rok.), Ig(Dol.); lačna in okrčala družina (o čebelah), Levst. (Beč.).

1. okřčiti, křčim, vb. pf. = skrčiti, verfürzen, Z.; — o. se, sich zusammenziehen, od mraza o. se, Z.

2. okřčiti, im, vb. pf. urbar machen, roden, Mur., Cig.

okrêdati, am, vb. pf. befreiden, Cig., Jan.

okrêg, krêga, m. der Verweis, Cig.

okrêgati, am, vb. pf. o. koga, jemandem einen Verweis geben, ihn ausmachen, auszanken.

okrêgeł, gla, adj. starr (vor Kälte): okregla zemlja, C.

okreglína, f. der Froſt, C.

okrégniti, nem, vb. pf. erstarren: o. od mraza, C.; — prim. čes. křehnouti, starr werden.

okrémati, am, vb. pf. Gor. - Mik., C., pogl. okrevati.

okremeniti, ím, vb. pf. zum Kiesel machen, Cig.; o. se, verkjeſen, Cig. (T.); — o. se, sich abhärten: utrditi in okremeniti se, LjZv.

1. okréniti, krénem, vb. pf. umwenden: o. voz, Cig., BlKr.; o. na desno, levo, recht, linſs einlenken, Cig.; o. na stransko pot, LjZv.; — o. se, sich umwenden, sich umdrehen, Cig., M., DZ.; — okrenilo se je na bolje, es hat sich zum Bessern gewendet, Cig., SlN.

2. okréniti, nem, vb. pf. hart, starr, steſt werden, Cig., C., Mik.; mast okrene (gerinnt), Cig., Jan.; zemlja okrene od mraza, Z.; erstarren: od mraza okrenejo čebele, Gol.; — okrenjen, erſtarrt, Jan. (nam okrepel).

okrěp, krépa, m. 1) die Haut, die sich über flüssigen Speiſen u. dgl. bildet, Podgorjane-Strek.(LjZv.); — o. (krvi), die Blutſtödung, Cig.; — 2) die Verstärfung (eines Lautes), Zora.

okrěpa, f. die Stärkung, Jan., Cig.(T.), Bes.; die Erquickung, Jan., C.; ljud in žival potrebuje odduška in okrepe, Erj.(Izb. sp.).

okrěpčálen, ĩna, adj. stárkend, erquicend, Mur., nk.

okrěpčál, n. das Stärkungsmittel, die Erquickung, C., Z.

okrěpčanje, n. die Stärkung, die Labung.

okrěpčáti, ám, vb. pf. 1) steſt machen, aušſteiſen, Cig.; — 2) stärken, erquicken, ſaben; o. se, sich stärken, sich erquicken; o. se z jedjo in pijačo; — 3) intr. halſtarrig werden: oni okrěpčajo, so trdovratni, Krelj.

okrěpčáva, f. die Stärkung, die Erquickung.

okrěpčávanje, n. = okrěpčevanje, Cig.

okrěpčávati, am, vb. impf. = okrěpčevati.

okrěpčeválen, ĩna, adj. erquicend, Cig., nk.

okrěpčevaliſče, n. ein Ort, wo man sich erquicft, die Restauration, C.

okrěpčevanje, n. das Stärken, das Erquicken.

okrěpčeváti, újem, vb. impf. ad okrepčati; stärken, erquicken.

okrěpčevávec, vca, m. der Erquicfer.

okrépeł, pla, adj. erſtarrt, C.

okrépen, pna, adj. = okrepčevalen, Cig.

okřepenéti, ím, vb. pf. erstarren, Jan.(H.).

okrěpiti, ím, vb. pf. stärken, erquicken; o. se z vinom, Pjk.(Črt.); — o. se, an Kraft, Stärke gewinnen, Cig., Jan.

okrěpljaj, m. die Stärkung, Bes.

okrépljati — okrîlje

— 816 —

okrînkati — okròg

okrépljati, am, *vb. impf. ad okrepiti, stärken, C.*

okrépljénje, n. die Stärfung, kajk.-Valj.(Rad).

okrépljeváti, ûjem, *vb. impf. = okrepljati, Jan.*

okrepnéti, ním, *vb. pf. = okrepniti, erstarren: roka je okrepnela (= otrpnila), Dalm.*

okrépniti, krépnem, *vb. pf. hart werden, erstarren, Dict., Mik.; o. od mraza, vzhŠt.-C.; kruh okrepne, das Brot wird fest, C.*

okresáč, m. 1) der Lichtpuß, Z., Valj.(Rad); — 2) pl. okresači, die Zitterslechten im Gesicht, C.

okrésati, kréšem, *vb. pf. grob behauen, Cig.; kamen o., die scharfen Eden des Steines abstumpfen, Cig.; drevo o., den Baum abästen, Z.; — o. koga, jemanden abprügeln, M., Z., Zora; — o. se, sich durch Anschlagen verwunden, Z.*

okresávati, am, *vb. impf. ad okresati; grob behauen, Cig.; — o. se, mit den Füßen an einander streifen, Jan (H.).*

okresíne, f. pl. abgehauene Steinstückchen, Ûste u. dgl., Cig., C.

okrěšljaj, m. ein Wald zwischen Gereutwiesen, Z.; — prim. okrišljaj.

okrèt, krèta, m. die Wendung, Cig. (T.); — die Kehre, Telov.; — der Umischung, C.

okretáč, m. ein Halswirbel: der Dreher (epistropheus), Erj.(Som.).

okretálo, n. die Drehmaschine, Jan.(H.); erglice na o., die Drehorgel, Jan.(H.).

okrétati, tam, čem, *vb. impf. ad 1. okreniti; umwenden, Z.; — o. se, sich drehen, Cig.*

1. okrěten, tna, adj. regsam, flink, gewandt, Cig., Jan., C., DZ.; — rotatorisch, h. t.-Cig. (T.).

2. okrěten, tna, adj. nemaren, gnusen, Temljine (Tolm.)-Strek. (Let.); menda nam. ohreten; prim. 1. hretiti se.

okrětnost, f. die Flinkheit, die Gewandtheit, Cig., Jan., C.; die Routine, Cig. (T.).

okretúlja, f. die Rotationsmaschine, h. t.-Cig. (T.).

okrývanje, n. die Wiedergenesung, die Rekonvalescenz, Cig., Jan., C.

okrévati, am, *vb. pf. 1) gefunden, zu Kräften gelangen, sich erholen, Cig., Jan., C.; — 2) stärfen: svojo dušo o., C.; — o. se, sich erholen, Kr., LjZv.*

okrévavec, vca, m. der Rekonvalescent, Cig., Jan., Nov.

okrgati, am, *vb. pf. besjudeln, beschnitten, Cig.*

okfhati, kſham, *vb. pf. schartig machen; kazo re-zilo o., ein Schneidewerkzeug abstumpfen.*

okfhek, hka, m. ein abgebrochenes Stückchen (von Stein, Holz u. dgl.), C., Z.

okfhniti, kſhnem, *vb. pf. anbrechen.*

okričati, im, *vb. pf. o. kaj, etwas verschreien, C.*

okríliti, im, *vb. pf. mit Fittigen versehen, be-flügeln, Cig.; — rus.*

okrîlja, f. Meg.-Mik.; pogl. okrilje 1).

okrîlje, n. 1) die Schürze, Jan., Dalm.-M., C.; — figovo listje sta skup splela in sta si okrilje storila, Jap.(Sv. p.); — 2) der Saum (eines Kleides), M., Z., Krelj; — 3) (po hs.)

der Schirm (fig.), Cig. (T.); der Schuß, die Fittige (fig.), Mur., Cig., Jan., C., nk.

okrînkati, am, *vb. pf. masſieren, ZgD.*

okríšelj, šlja, m. = okrišljaj, C.

okrišljaj, m. 1) der Umkreis, C.; — 2) die Heuscheibe auf Wiesen, C.; — prim. okrešljaj; iz nem. Kreis (?).

okríšpati, am, *vb. pf. abkrispein; — abprügeln, Z., M.*

okríti, krisem, *vb. pf. rings bedecken, Mur., Cig.*

okrîva, f. die Beschuldigung, Cig., C.

okriválo, n. die Dese, M.

okrívati, am, *vb. impf. ad okriti; rings bedecken, Z.*

okriven, vna, adj. Beschuldigungss-: okrívna priča, der Belastungsszeuge, Cig.

okrivěti, ím, *vb. pf. krumm werden, Jan.(H).*

okrivičiti, íčim, *vb. pf. = okriviti 2), 3), Cig., Jan., Let.*

okriviti, im, *vb. pf. 1) krumm machen, Jan. (H.); — 2) beschuldigen, inculpieren, Mur., Cig., Jan., Cig. (T.), nk.; — 3) o. se, sich beschuldig machen: o. se drugih greha, C.; — sich zuschulden kommen lassen, Cig.*

okrïvljaj, m. die Beschuldigung, Jan.

okrïvljénec, nca, m. der Beschuldigte, Cig., Jan., DZ.; (okrïvljenec) Levst. (Nauk).

okrïvljeník, m. = okrïvljenec, DZ.

okrïvljénje, n. die Beschuldigung, Jan., SIN.

okrïvljénka, f. die Beschuldigte, Cig.

okrivaník, m. der Beschuldiger, der Inculpant, Cig.

okrïvnja, f. die Beschuldigung, Jan.(H.).

okrivověrčiti, včrěim, *vb. pf. verkežern, C.*

okriželj, žlja, m. die Heuscheibe auf Wiesen, Poh.-C.; — prim. okrišelj, okrišljaj.

okržje, n. das Gitter, Jan.

okfkniti, kſknem, *vb. pf. hart, steif, starr werden, Jan.; jajce okrkne, kadar se mej kuhanjem strdi, Lašeč-Erj.(Torb.); — verstödt, starrfinnig werden, Z.*

okfmiti, im, *vb. pf. abfüttern, Z.*

okŕnec, nca, m. ein verstümmeltes Ding, der Muß, Cig.

okŕniti, kŕnfem, *vb. pf. verstümmeln, Guts., Mur., Jan., Sol., Cig.(T.), nk.; — prim. stsl. okržniti.*

okrnják, m. der Stumpf, Šol.

okfjnati, am, *vb. pf. verstümmeln, C.*

okfjnjenje, n. die Verstümmelung, Cig., Glas.

okrnjeváti, ûjem, *vb. impf. ad okrnjiti; verstümmeln, Cig., Jan.*

okŕnjiti, im, *vb. pf. verstümmeln, Cig., Jan.; — hs.*

okrřč, m. die Krümmung, C.

okročiti, im, *vb. pf. krümmen, C.; okročen, gekrümmt, gebogen, vzhŠt., ogr.-C.*

okròg, króga, m. der Kreis, die Zirkelsfigur, Mur., Cig.; — der Umkreis, der Rayon, Cig., Jan., DZ.; na okrogu, Schönl.-Valj.(Rad).

okròg, I. adv. herum, in die Runde; okrog in okrog, ringsherum; — II. præp. c. gen. um — herum; okrog gore vojska se obrne, Jan.(Slovn.-Mik.; — okrog deset let je že minulo, Jan.(Slovn.).

okrĝeĝ - okrĝec

— 817 —

okrĝek — okrŝiti

okrĝeĝ, gla, adj. rund (kugelförmig, kreisförmig oder cylindersförmig); okroglega lica biti; nima okroglega v moŝnji, er hat keinen Heller im Beutel, Cig., C.; okrogli vrh, die Kuppe, Cig.; o denar, o. steber; — okroglo povedati, etmås lustiges vorbringen, Z.; okrogla, eine lüstige Weise, Cig.; okrogle peti, lüstige Lieder jingen, Cig., Vod. (Pes.); tiste naše okrogle izvirajo v tega, kar Nemec imenuje „Lustigkeit“, Zv.; okroglo zagosti, ein lüstiges Stück auspielen, Cig., M.

okrĝeĝkast, adj. rundlich, Cig.

okrĝlast, adj. rundlich: okroglasta ruda, die Niere (mont.), Cig.

okrĝlica, f. 1) die Rundung, Svet.(Rok.); — v okroglico se zavrteti, sich in die Runde drehen, Cv.; — 2) eine runde Gruppe: o. ljudi, Lašeč-Levst.(Rok.); okroglico narediti, in die Runde treten, Ig(Dol.); — 3) die Umgegend, Strek.; — 4) neka hruška, Jan.(H.).

okrĝliĉast, adj. rundlich: okrogliĉasta podkev, Jurĉ.; — kugelicht, Cig.

okrĝlika, f. neko jabolko, Sv. Duh pri Krškem-Erj.(Torb.).

okroglina, f. 1) die runde Gestalt, die Rundung, Mur., Cig., Jan., Cig.(T.); die Kugelform, ogr.-Valj.(Rad); — 2) = okolica, die Umgebung, C., ogr.-Raič (NKol.); — 3) das Rondel, Cig.; — 4) neka vinska trta, M., C.

okroglíše, u. ein runder Plaŭ, Z.; — das Rondel, Jan.

okroglíti, ím, vb. pf. rund machen, abrunden, Mur., Cig.

okrĝljaj, m. die Runde, M.; der Umkreis: mesto je imelo v okrogljaju tri dni hoda, Ravn.-Valj.(Rad).

okrogljáš, m. okrogljaši, Kugelkäfer, Cig.(T.).

okrogljénje, u. das Runden, Cig.

okrogloličen, čna, adj. von rundem Gesicht; okroglolično dekle.

okrĝgloma, adv. in die Runde, Z.; rundherum, Mur.

okrĝlost, f. die Rundheit, die Rundung.

okroglóta, f. = okroglost, Mur.

okrogloud, úda, adj. von runden Formen: o. človek, Zv.

okroglovát, áta, adj. rundlich, Z.

okrojiti, ím, vb. pf. beschneiden, Jan.(H.).

okrĝnati, am, vb. pf. bekrönen, Cig.

okropiti, ím, vb. pf. besprengen, Mur.

okrĝten, tna, adj. wild, barsch, C.; graujam: najokrotnejši tujci, LjZv.; okrotni gospodarji, Slovan.

okrĝtnik, m. der Tyrann, C.

okrĝv, króva, m. das Gehäuse (z. B. einer Uhr), V.-Cig., Jan., Cig.(T.); okrovi zaklopnicam, die Ventilgehäuse, DZ.; — die Kopfhülle (bot.), Cig.; — die Schußbühne (mont.), Cig.

okrĝovec, vca, m. das Kothblech am Wagenrade, Cig.

okrožávati, am, vb. impf. umgeben, Cig.(T.).

okrĝžba, f. die Abrundung: o. župnije, Slom.

okrĝžec, žca, m. der Kreis, C., M.

okrĝžek, žka, m. der Kreis, Mur.; — der Teller, Jan.

okrĝžen, žna, adj. 1) Kreis-, Cig., Jan.; okrĝžni načelnik, der Kreisvorstand, LjZv.; Districtš-, nk.; — 2) Rund-: okrožna pesem, der Rundgesang, Cig.; — okrožni list, das Circulare, das Rundschreiben.

okrĝženje, n. die Abrundung, die Arrondierung, Nov.

okrĝževáti, újem, vb. impf. ad okrožiti, Cig.

okrĝžica, f. das Gesimš, Jan.(H.).

okrožilo, n. der Zirtel, Mur., Cig.; — hs.

okrožina, f. der Umkreis, C.

okrožitev, tve, f. die Abrundung, Jan.(H.).

okrĝžiti, im, vb. pf. 1) rund ausfchneiden, ausfchweisen, Cig.; abzirken: podobo o., Cig.; — arrondieren, Cig.; abrunden (eine Zahl), DZ.; — 2) umkreisen, bekreisen, Cig.

okrĝžje, n. die Umgebung, der Umkreis, der Rayon, Cig., Jan.; — der Kreis, der District, das Arrondissement, das Departement, Cig., Jan., Cig.(T.), nk.

okrĝžnica, f. das Rundschreiben, das Circulare, die Currende, Cig., Jan., C., Levst. (Nauk), nk.

okrĝžničen, čna, adj. Circular-: okrožnični ukaz, Let.

okrĝžnik, m. der Teller, Guts.-Cig., Jarn., Vrtov. (Km. k.), Jurĉ.

okrĝžnost, f. = okroglost, Vod.(Izb. sp.).

okŕpati, pam, pljem, vb. pf. ausfücken, beflappen, Cig., M.

okrpčáti, ám, vb. pf. steif machen, stärken, (okrŕčati) C.

okŕpniti, kŕpnem, vb.pf.=okrŕpniti, okrŕniti, C.

okŕstiti, kŕstim, vb. pf. taufen, ogr.-M., Podkrnci-Erj.(Torb.).

okrščávati, am, vb. impf. ad okrstiti, ogr.-Valj.(Rad).

okršek, ška, m. der Stumpf, der Stuž, Jan.; o. državnega zbora, das Stumpfparlament, Pavl.

okršiti, kššim, vb. pf. durch Abbrechen beschädigen, Z.; — verringern, schmälern: o. založnino, DZ.

okršiti se, kššim se, vb. pf. die Haare oder Federn emporsträuben, Z.

okršljaj, m. das Bruchstück, das Fragment, Notr.

okrtáčiti, áčim, vb. pf. abbürsten: o. obleko.

okrúliti, im, vb. pf. verstümmeln, Meg., C.; — rings behacken, C.; — okruljen jezik, eine verstümmelte Sprache, Raič(Slov.).

okruljavéti, im, vb. pf. lahm werden, erlahmen, Cig.

okruljavíti, ím, vb. pf. lahm machen, lähmen, C., Dalm.

okrúšek, ška, m. das Bruchstück (z. B. von einem Steine), Cig., C.

okrúšen, šna, adj. fragmentar (min.), Cig. (T.).

okrúšiti, krúšim, vb. pf. rings abbrechen, durch Abbrechen beschädigen, C., Z.; kamen čas okruši, LjZv.; — o. se, sich ablösen (z. B. von der Mauer).

Slov.-nem slovar.

52

okrüten — okúsiti

— 818 —

okúsnost — olájnati

okrüten, tna, adj. grausjam, Jan., nk.; pogl.
okroten.

okrútnost, f. die Grausamkeit, Jan.

okrváviti, ävim, vb. pf. mit Blut beslecken;
ves grm je bila okrvavila, Isvkr.; o. se, sich
mit Blut beslecken; okrvavljen, blutbeslecht,
Cig., Jan.

okrvávljati, am, vb. impf. ad okrvaviti; mit
Blut beslecken, Cig.

okŕviti, im, vb. pf. blutig machen: Mazince si
okrvita, Npes.-C.: okrljen, blutbeträuselt,
Söl.

oksālen, Ina, adj. Oyal-: oksalna kislina, die
Oyalsäure (chem.), Cig.(T.).

oksíd, m. = okis, das Drud, Sen.(Fiż.).

oksidācija, f. okisba, die Oxidation (chem.),
Sen.(Fiż.).

oktaëder, dra, m. osmerec, das Dktaeder, Cig.
(T.), Cel:(Geom.).

oktaëdrn, drna, adj. oktaedrijs, Cig.(T.).

oktánt, m. der Achtferfreiš, der Octant, Cig.(T.).

oktáva, f. osmica, die Octave (pri glasbi).

oktöber, bra, m. = vinotok, kozoprsk, der
Monat October.
oktogön, m. osmeroogelnik, das Dktogön, Cig.
(T.).

oktrojārītām, am, vb. pf. (impf.) vsiliti, octrohieren.

okūčmati, am, vb. pf. s kučmo pokriti, Zv.;
okučmana ušesa, Jurč.

okúhati, kůham, vb. pf. abtochen, Jan.

okúje, f. pl. = okujine, Jan.

okujina, f. nav. pl. okujine, die Abfälle beim
Schnieden, der Schniedesinter, der Hammer-
schlag, Cig., Jan., C., DZ.

okultācija, f. zakritje, die Verdeckung, die Occul-
tation (astr.), Cig.(T.).

okûn, m. der Flüsßbarsch (perca fluviatilis),
Jarn., Cig., Jan., Erj.(Ż.).

okûnovec, vca, m. okunovci, Barsche (per-
coidei), Cig.(T.), Erj. (Ż.).

okûp, m. der Misßkauf, der Schadekauf, Cig.,
Jan., C.

okûpčati, am, vb. pf. anhäuseln, Cig.

okúpiti se, im se, vb. pf. einen schlechten Kauf
thun, beim Kauf Schaden leiden, sich über-
kaufen, Mur., Cig., Jan., C.; pazi, da se ne
okupiš, Levst.(Beč.); Okupljen je, ktor več
ti da, DSv.; — übel ankommen, Jan.

okupováti se, šjem se, vb. impf. beim Kaufen
Schaden leiden, Misßkäuse machen, Z.

okûs, m. 1) der Geschmackfinn, Jan., Cig.(T.);
— 2) der Geschmack (tudi pren.), Guts., Cig.,
Jan., M., nk.

okûsek, ska, m. das Gefostete, der Imbiſs,
Cig.(T.).

okúsen, sna, adj. 1) Geschmacks-: okúsne bra-
davičice, die Geschmackswärzchen, Cig.(T.); —
2) geschmackt, geschmackvoll, Jan., nk.; okusna
jed, okusno izdelati kaj, nk.

okúsiti, kûsim, vb. pf. 1) verkosten, kosten; —
Okusil zgodaj sem tvoj sad, spoznanje! Preš.;
— 2) okusiti se česa, = le toliko použiti,
da spozna okus, mittelst des Geschmackes etwas
unterfuchen, Cig., Gor.

okúsnost, f. die Schmackhaftigkeit, Z., nk.: das
Geschmackvolle an einer Sache, der Geschmack
(alſs Eigenschaft), nk.

okušalíše, n. kraj, kjer se kaj okuša, C.

okušáló, n. das Geschmacksorgan, Cig., Jan.

okúšanje, n. das Verfoſten, Cig.

okúšati, am, vb. impf. ad okusiti; 1) verkosten;
— 2) o. se česa, etwas vermittelst des Ge-
schmackes unterſuchen, Cig.

okuševáti, šjem, vb. impf. = okušati, Cig.

okúsňa, f. die Verkostung, Z.

okútiti se, im se, vb. pf. das Rest verlassen
(von dem Altten), C.

okuzmáti, ám, vb. pf. pogl. okezmati.

okúžba, f. die Anſteckung, die Infection, die
Verpeſtung, Cig., Jan.

okúženec, nca, m. der Angestreckte, Cig.

okúženje, n. die Anſteckung, die Peſtvergiftung,
Cig., C.

okúženka, f. die Angestreckte, Cig.

okuževanje, n. das Verpeſten, das Anſtecken.

okuževáti, šjem, vb. impf. ad okužiti; ver-
peſten, anſtecken.

okužiłó, n. der Anſteckungsſtoff, Cig.

okúžiti, im, vb. pf. verpeſten; anſtecken, infi-
cieren.

okužljiv, íva, adj. anſteckend, contagiós, Jan.

okužljívost, f. die Contagiosität, die Anſteckung-
schichtigkeit, Jan.

okužnína, f. = okužilo, Jan.(H.).

okvára, f. die Beschädigung, Z.

okvárba, f. die Beschädigung, DZ., Nov.; polj-
ska o., der Feldschaden, Levst.(Pril.).

okváriti, im, vb. pf. beschädigen, M., C., Let.;
okvarjena stranka, DZ.

okvárjati, am, vb. impf. ad okvariti, beschä-
digen, Z.

okvárjenece, nca, m. der Beschädigte, DZ., Levst.
(Pril.), Nov.

okvárjenik, m. = okvarjenec, DZ.

okvárjenje, n. die Beschädigung, C.

okvárjenka, f. der Beschädigte, Jan.(H.).

okvarník, m. der Beschädiger, Levst. (Pril.).

okvásiti, im, vb. pf. mit Sauerteig versehen,
säubern, Cig., Jan.; okvašen kruh, geſäuertes
Brot, Cig.; — o. se, aufgähren (vom Teige),
Cig.

okvir, m. der Rahmen, die Eiſaffung, Cig.,
Jan., nk.; v o. dejati, einrahmen, Jan.; me-
rilni o., der Meſrahmen, DZ.; — prim. hs.
okvir, der Fenſterrahmen.

okvírar, rja. m. der Rahmenmacher, Cig.

okvíriti, írim, vb. pf. berahmen, Cig.(T.); — hs.

okvirjati, am, vb. impf. ad okviriti; berahmen,
Zora.

ół, óla, olů, m. das Bier, Meg. Dict., Guts.,
Mur., Cig., Jan., Trub., Kor.; ol kuhati, Bier
brauen, Cig.; = ol toriti (tvoriti),
Jarn.; presneti ol, überschlagenes Bier, Cig.;
(= odmeknjeni ol, V.-Cig.); níži ol, das
Halbbier, Cig.; zadnji ol, das Aſterbier (Nach-
bier), Cig.; Ne bom pila medu, Ne bom
pila olu, Npes.-Valj.(Rad).

olájnati, am, vb. pf. mit Koth beschmuzen,
Svet.(Rok.); — prim. lajno.

olâjšanje - olępšâva

— 819 —

olepševáti — olísiti

olâjšanje, n. die Erleichterung.

olâjšati, am, vb. pf. erleichtern, lindern, mildern.

olajšáva, f. die Erleichterung.

olajšba, f. die Erleichterung, die Vinderung,
Jan.

olájšek, ška, m. die Erleichterung, Levst.(Nauk).

olajševáten, lna, adj. erleichternd, Erleichte-
rungš=, nk.

olajševáti, újem, vb. impf. ad olajšati; cr-
leichtern.

olajšilo, u. die Erleichterung, DZ.; — die Be-
günstigung (merc.), Cig. (T.); — mildern der
Unstand, Levst.(Nauk).

olámati, mam, mljem, vb. impf. = oblamati,
Jan.(H.).

olár, rja, m. der Bierbrauer, Cig., Jan.; ólar,
Mur.

olarīja, f. die Bierbrauerei, Cig., Jan.

oláriti, árim, vb. impf. die Bierbrauerei be-
treiben, Cig.

olárnica, f. das Bierbräuhaus, Cig., Jan., C.

olarnína, f. = olnina, Cig.

olárski, adj. Bierbräuher-, Brau-, Mur-, Cig.

olárstvó, n. das Bierbraugewerbe, das Brau-
wejen, Cig., Jan.

olasáti, ám, vb. pf. bei den Haaren nehmen
und gehörig abbeuten.

olásiti se, im se, vb. pf. Haare bekommen, Cig.

ólast, adj. bierähnlich, Cig.

olaščáti, ám, vb. pf. nam. olahčati, olehčati,
erleichtern, BlKr.

olatováti se, újem se, vb. impf. Ähren be-
kommen, DSv.

olě, ésa, u. = ulje, ein eiteriges Geschwür,
Rib.-Mik.

olě, interj. ach! ole hudo, ole čudo! C.; ole!
to je spet nekaj! Levst. (LjZv.).

oleänder, dra, m. der Oleander (nerium), Cig.,
Jan. i. dr.

oledenéti, ím, vb. pf. zu Eis erstarren, Let.

oledeniti, im, vb. pf. beeisen, umeisen, Cig.

olehčáti, ám, vb. pf. erleichtern, nk.

olehkotiti, ím, vb. pf. erleichtern, Cig., Jan.,
ogr.-C., DZ., nk.; o. komu kaj, jemandem
twas leicht machen, Cig.

olein, m. das Olein (chem.), Cig.(T.).

ólej, m. = olje, Guts., Jarn., Cig., Jan., Fr-
C.

ólejščnica, f. der Öltrug (olješnica), Mur.-
Cig.

ólen, adj. etwas träge, C.

olepiti, im, vb pf. bekleben, Cig., Jan.; s pa-
pirjem kaj v., Cig.

olepljati, am, vb. impf. ad olepiti; bekleben, Z.

olepljeváti, újem, vb. impf. = olepljati, Jan.
(H.).

olepotičiti, čim, vb. pf. verzieren, schmücken,
Mur., Jan., Cig.(T.).

olepotiti, im, vb. pf. = olepotičiti, Cig., Jan.,
Vod. (Irb. sp.).

olepšanje, n. die Verschönerung.

olepšati, am, vb. pf. verschönern; ausschmücken,
zieren.

olepšáva, f. die Verschönerung; — die Ver-
zierung, der Schmuck, Cig., Jan., C.

olepševáti, újem, vb. impf. ad olepšati; ver-
ſchönern; zieren, schmücken.

olepševávec, vca. m. der Decorateur, Jan.

olešenéti, ím, vb. pf. holzig werden, C.

olesketáti, etám, áčem (ččem), vb. pf. be-
glânzen, Cig.

oleščnik, m. = leščnik, (olešnik) Dol.

oleščnjak, m. = leščnik, (olešnjak) Dol., Levst.
(M.), Pohl (Km.).

oleletí se, ím se, vb. pf. ablaufen (o vodi),
C.; — = obleteti se (o listju), abfallen, C.

olevek, vka, m. 1) die abgestreifte Haut, Z.;
— 2) pl. olevki, slabo sadje, ki pred časom
nezrelo popada z drevja, Goriška ok.-Erj.
(Torb.), Vrtov.(Km. k.).

olevítí se, ím se, vb. pf. sich häuten, Mur.,
Cig., Jan.; das Haar verlieren, M.; (volko-
dlak) olevi se, rekše, dlaka mu odpade, LjZv.

oležati, žím, vb. pf. = obležati, abliegen (o
sadju), Jan. (H.).

óli, m. nam. olij, olej, Danj., ogr.-C.

óli, conj. Trub., Boh., pogl. ali.

1. olíčiti, im, vb. pf. = olikati 2). Bes.

2. olíčiti, líčim, vb. pf. abbaßen, Cig.; abſchälen,
Cig.; abſädeln: grahowe žilice o., Cig.

oličkati, am, vb. pf. koruzo o., den Kukuruz
abſchälen, Jurč'.

oligarhija, f. vlada nekoličine, die Dlugarchie.
ólih, m. 1) ein in der Erde steckender Pflock
oder Pfahl, jvžhŠt.; der Pfahl, an dem Flöße
o. Schiffsmühlen angebunden werden, auch der
Pfahl an Straßen, der Zaumpfahl u. dgl.,
vžhŠt.-C.: das Brückenjoch, StGor.; — 2)
ein genießbarer Schwamm („je piskrcu po-
doben in raste v jelšju“), vžhŠt.-C.; —tudi:
ein Giftschwamm, Jarn., Valj.(Rad), Hal.-C.

olik, adv. nein, keineswegs, Jarn., Kor.-M.,
C.; — zum Poffen, Kor.-Dalm. (Reg.).

1. olíka, f. die Ausbildung, die Verfeinerung,
Cig., Jan.; — die Bildung, die Feinheit der
Sitten, die Civilisation, Cig., Jan., Cig.(T.),
C., nk.

2. olika, f. = oljika, Mik.

oſlikanee, nca, m. der Gebildete, nk.

olíkanost, f. die Bildung, die Cultur (als
Eigenſchaft), Cig.(T.), nk.

olíkati, am, vb. pf. 1) glatt machen, abglätten,
Cig., Jan.; polieren, Cig., Jan., (stil.) Cig.
(T.); — plätten, bügeln: o. perilo, Cig.; —
2) ausbilden, civilifieren, urbanifieren, Cig.,
Jan., nk.; olikano vedenje, feines Benehmen,
Cig.(T.).

olikováti, újem, vb. impf. ad olikati; 1) glätten,
polieren, Z.; — 2) ausbilden, Jan., nk.

olílek, lka, m. 1) die abgelegte Schlangenhaut,
Jan., C.; — 2) ein mieternder Krebs, Mur.

olíliti se, im se, vb. pf. sich häuten, mieternd,
Mur., Jan.; Nevoljna gosen'ca Se je olilila,
Danj. (Posv. p.).

olimpíada, f. doba štirih let, die Olympiade.

olísati, am, vb. pf. fleckig machen, beſlecken,
Cig.

olisčiti, čim, vb. pf. überlisten, täuſchen, Cig.,
C., Bes.

olísiti, im, vb. pf. = olisati, Cig.

52*

olīstiti — óljičen

— 820 —

óljičevina — ółovnik

olīstiti, im, vb. pf. mit Blättern versehen: o. se,
sich belauben, C.

olišájiti se, ájim se, vb. pf. mit der Klechte
behaftet werden, Cig.

ólišek, ška, m. dem. olik; ein kleiner Pfahl
oder Pfloch, C.

olišp, m. der Aufpuß, die Decoration, Cig.

olišpati, am, vb. pf. aufpußen, ausziehen,
schmücken.

olišpáva, f. die Verzierung, Jan.

oliti, im, vb. impf. cesto oliti = olihe staviti ob
cesti, Pfähle an der Straße einsetzen, vzh-
St.-C.

olito, n. der Darm, C., Z.; pl. olita, die Ge-
dürme, Kor.-Z., Bes.; — prim. češ. jelito.

oliva, f. die Ölbeere, die Olive, Cig., Jan.

olivast, adj. olivenfarben, Cig.

olívka, f. = oliva, die Olive, Cig., Jan.,
Škrinj., Vod.(Trb. sp.).

olívkast, adj. olivengrün, Žnid.

olívnik, m. der Olivengarten, Cig., C.

olízati, žem, vb. pf. = oblizati, belecken, Z., C.

óljar, rja, m. der Ölerzeuger, der Ölmüller,
Cig.; — der Öhändler, Mur., Cig., Jan.,
Zora, Kr.-Valj.(Rad).

óljarica, f. die Ölmüllerin, die Öhändlerin,
Cig.

oljaríja, f. die Ölerzeugung, der Ölhandel, Cig.

oljáriti, árim, vb. impf. sich mit der Ölerzeugung
besäftigen, den Ölhandel treißen, Cig., Zora.

oljárnica, f. die Ölmühle, die Ölsfabrik, Cig., C.

óljast, adj. öljartig, ölıcht.

ólje, n. das Öl; laško o., das Baumöl (Oliven-
öl); kameno o., das Petroleum, Erj(Min.);
hudičevo o., das Bitriolöl, die rauchende
Schwesefäure, Cig., Jan., Cig.(T.), Sen.(Fiž.);
= hudo o., Cig., Jan., DZ.; — prečiščeno
o., raffiniertes Öl, DZ.; raznesilno o., das
Sprengöl, DZ.; — sveto o., das Chrišma;
die letzte Ölung; = sv. poslednje o., Cig.,
Jan.; v sv. olje dejati koga, jemandem die
letzte Ölung ertheifen; počasen si, kakor sveto
olje (Kras), kakor laško olje, Lašče - Erj.
(Torb.).

oljen, adj. ölig, Mur., Cig., Jan.; oljene
drože, die Öldrüše, Mur.; Öl: z oljenimi
barvami, Navr.(Let.).

óljen, ljna, adj. Öl: óljna kislina, Cig.(T.);
oljni slaj, das Öljuß, Cig.(T.); — ölig, Cig.

oljeníca, f. 1) der Ölkrug, C.; — 2) die Öl-
lampe, Jan.; pozno v noč pri oljenici presti,
Glas.; — 3) oljarnigca, Jan.

óljenje, n. das Ölen, die Ölung, Cig

oljénka, f. 1) das Ölgefäß, C.; — 2) die Öl-
lampe, Mur.-Cig.; (tudi: óljenka, Mur.).

oljetvóren, rna, adj. ólbildend, Cig.(T.).

óljeven, vna, adj. Öl: oljevna slika, das Öl-
gemäße, Cig.(T.).

oljevina, m. das Öllein (chem.), Cig.(T.).

oljevít, adj. öhältig: oljeviti plin, das Ölgas
(chem.), Cig.(T.).

óljičen, čna, adj. Ölbaum-, Oliven-: oljična
vejica, der Ölzweig, Jan., (oljčen) Strek.;
oljična nedelja, der Palmsonntag, Jan., Cv.,
(oljčena n.) Vas Krn-Frj.(Torb.).

óljičevina, f. 1) der Olivenbaum, das Oliven-
holz: vejice od oljičevine, Jsvkr.; — 2) der
Olivenzweig, C.

óljičica, f. dem. oljika; — divja o., der Li-
gufter (ligustrum), C.

óljičin, adj. Notr.-Levst.(Zb. sp.), pogl. oljičen.

óljičje, n. der Ölgarten, C.

óljika, f. der Ölbaum, Cv.(IX. 7); (olika) Meg.,
Alas., Cig., Jan., Krelj, Trub.-Mik.; prava
o., echter Ölbann oder die Olive (olea euro-
pea), Tuš.(R.).

óljikin, adj. = oljikov, oljičen, (oljkin) Mur.,
Cig., Jan.

óljikov, adj. vom Ölbaum: (olikova gora,
Dalm.; olikovi vtri, Trub.; oljkov, Mur.-
Cig.).

óljikovina, f. 1) das Ölbaumholz, (oljk-) I.-
Cig.; — 2) der Olivenzweig: nosila sta v
rokah oljikovine, Navr. (Let.).

óljikovnica, f. oljikovnice, Ölbaume (oleaceae),
(oljk-) Cig.(T.).

óljiski, adj. Oljiska gora, der Ölberg, Cv. IX. 7.

óljiti, im, vb. impf. ölen, Cig., Jan., Cig.(T.), C.

óljika, f. pogl. oljika.

óljnat, adj. Öl-, ölig; oljnata barva, die Öl-
farbe; oljnata solata, öliger Salat, Cig.;
oljnati mlin, die Ölmühle, Svet.(Rok.).

ólnatobárven, vna, adj. ölsfarben, Jan.

óljnica, f. die Ölkammer, Cig.

óljnik, m. Mur., Cig., Jan., Ravn., pogl. oljičje.

oljnják, m. C., pogl. oljičje.

ółjski, adj. oljska nedelja = cvetna n., M.;
Oljska gora, der Ölberg; pravilno: oljiski.

oljúdití, im, vb. pf. bevölkernt, ogr.-M.; be-
mannen: Iadjo o., Cig.

ółnica, f. das Bräuhaus, C.

ólnina, f. die Biersteuer, Cig., Jan.

ółóbnica, f. die Hirnschalenhaut (pericranium),
Cig.(T.).

olójíti, ím, vb. pf. betalgen, Cig.

olomástiti, ástim, vb. pf. allenthalben mit Un-
gestüm brechen: drevje o., C.

olómiti, lómim, vb. pf. = oblomiti, Z.

olópívec, vca, m. = pivópívec, der Biertrinker,
Cig., Jurč.

óloščati, am, vb. pf. glasieren, Mur., Jan.

óloščeváti, újem, vb. impf. ad ološčiti, Jan.
(H.).

óloščiti, im, vb. pf. = ološčati, Jan.

ólov, adj. Bier-, Cig.; olova začimba, die Bier-
würze, Cig., DZ.; olove droži, die Bierheße,
Cig.; der Preszgerm, Lašče - Levst. (M.);
= olove drožice, Dol.-Levst.(Rok.).

ólov, m. das Blei, Mur., Jan., ogr.-Valj.(Rad).

olovár, vára, m. = pivovar, der Bierbräuer,
Guts.

óloven, vna, adj. = olov, Guts.

ólovina, f. = olove droži, der Preszgerm,
Levst.(Rok.), Kr.-Valj.(Rad).

ólovka, f. der Bleistift, Jan.; — hs.

ólovnát, áta, adj. bleiern, Mur.

ólovnica, f. das Senkblei, Jan., ogr.-Valj.
(Rad); — die Bleifugel, SIN.

1. ólovnik, m. der Bleistift, Cig., C.

2. ólovnik, m. der Bierbräuer, Guts.

ólovą — omâga

— 821 —

omâganje — omahovânje

ólovą, n. das Blei, Mur., Jan., Mik.

óťša, f. = jelša, die Erle, Gor.-Mur., Cig., Jan.; črna o., die Schwarzerle (alnus glutinosa), Tuš.(R.); — bela olša, die Weißerle, Jan.

óťšev, adj. = jelšev, erlen, Cig., Jan.

óťševina, f. = jelševina, das Erlenholz, Cig., Jan.

óťševje, n. = jelševje, der Erlenwald, Cig.

óšica, f. der Zeißig (fringilla spinus), Frey (F.); olšica stika po jelšah za semenom, C.; (nam. olščica, Z. ?).

óšina, f. der Erlenwald, Jan.(H.).

ółšje, n. = jelšje, der Erlenwald, LjZv.

ółšpetelj, tlja, m. = ošpetelj, Cv.

oltár, árja, m. der Altar; veliki o., der Hauptaltar; stranski o., der Seitenaltar.

oltárček, čka, m. dem. oltar; ein kleiner Altar.

oltären, rna, adj. = oltarski, Cig.

oltárski, adj. Altar—.

olúbiti, im, vb. pf. entbarten, abschälen: o. drevo, C., Nov.

olúbje, n. coll. perje okolo koruzne latice, die Maiššaßen, Goriška ok., Ip.-Erv. (Torb.), Pivka (Notr.).

olúh, m. 1) der Pfahl, der Pflock am Wege, C.; ein vom Sturme der Alſte beraubter Baum, C.; der Prügel: toča je drevo poklestila in same oluhe pustila, Raič-C.; — 2) der Seßplock, der Stößel, C.; — 3) der Tölpel, Zavrče(vžhŠt.-)C.; — prim. ołih.

olúp, m. die abgelöste Schale von Obſt, Rüben u. dgl., Mur., Cig., Mik.

olúpati, am, vb. pf. = olupiti, ogr.-M.

olúpek, pka, m. die abgelöste Schale von Obſt, Rüben u. dgl.; repni olupki, Rübenschalen.

olúpen, pna, adj. schalbar, Jan (H.).

olúpiti, im, vb. pf. schälen: o. jabolko, krompir, drevo; o. se, sich losſchälen; — odreti, schinden: o. ovco, C.; — o. človeka, einen Menschen berauben, C.

olúsk, m die Kornhülſe, C.; oluski, die Heidekornhüſsen, Temljine (Tolm.) - Štrek. (Let.), Poh.

olúskati, am, vb. pf. abschuppen: ribo o., Cig.

oluskíniti, ſnim, vb. pf. = oluskati, Cig.

olúščiti, im, vb. pf. von der Hüſle oder harten Schale befreien, enthüſsen, schälen; o. grah, orehe; — betrügen, berauben, C.

olúžiti, im, vb. pf. ablaugen: o. perilo, Cig.

omácati, am, vb. pf. beſſecken, Jan.

omáčnica, f. der Brühnapf, die Sauciere, Cig.

omádežati, am, vb. pf. bejudeln, beſſecken, Cig., C.; — bemakeln, schänden, Cig.; Bogu se ne sme nič omadežanega darovati, Burg.

omádeževati, ujem, vb. pf. beſſecken, Mur., Cig., Jan.; — bemakeln, schänden, Cig., Jan.; korbor hudobnega svari, sam sebe omadežuje, Škrinj.-Valj.(Rad).

omadeževâvec, vca, m. der Schänder, Jan.

omadežiti, ím, vb. pf. beſſecken, bemakeln, Dict., Mur., ogr.-M., Trub., Dalm.; o. se, sich beſſecken, Navr.(Let.).

omâga, f. die Dünmacht, Cig.; — die Niederlage, M.; — der Verfall, Jan.

omâganje, n. das Verlieren der Kräfte; das Verschmachten, Mur.

omâgati, am, vb. pf. 1) = premagati, Z.; dokler je majhen, štiri omaga, kadar je srednji, svet obrača, kadar je star, po semnji skače (vol), Tolm.-Erv.(Torb.); — 2) = one-magati, die Kräfte verlieren; od žeje o., vor Durſt verschmachten, Cig.; — in Verfall kommen, zugrunde gehen, bankerott werden, Cig., Jan.; — 3) o. si., zu Kräften kommen, sich behelfen, zu Vermögen kommen, vzhŠt.-C.; — 4) o. koga, stärfen, C.; (v poslednjih dveh pomenih se rabi tudi še kot vb. impf. ad omoči).

omagljiv, iva, adj. hinfällig, C.

omagovânje, n. das Verlieren der Kräfte, der Verfall; das Verschmachten, Cig.

omagováti, újem, vb. impf. ad omagati; 1) = premagovati: o. koga, überwältigen, Z.; o. se s kom, mit jemandem im Zweifampfe ringen, Tolm.-Erv.(Torb.); — 2) die Kräfte verlieren, im Erliegen, im Verfall begriffen sein; verschmachten; omagujem pod twojo močno roko, Trav.-Valj.(Rad); ljudje in živina od vročine omagujejo, Ravn.-Valj.(Rad).

omagovâvec, vca, m. einer, den die Kräfte zu verlassen anfangen, Ravn.-Valj.(Rad).

omàh, máha, m. 1) der Überſchlag (z. B. des Wagezüngleinš), der Gewichtsaußschlag: o. vzeti, Cig.; (tudi o človeku, ki omahne), Notr.; — der Schwung, C., M., Celjska ok.; kolo dobi omah, Notr.-M.; kamen če dalje leti, večji omah dobiva, Notr., Gor.-M.; — der Ausſchlag des Pendels, Cig.(T.); — na omahu biti, in der Gefahr schweben, C.; — 2) dobiti, die Überhand bekommen: na tei njivi je plevel omah dobil, Ip.-Erv.(Torb.); za hišo je robida omah („omoh“) imela, Vrt.(Km. k.); — veter ima tukaj svoj omah (Strich), C.; — tudi: ómah, máha, Notr., Št.

omáhati, am, vb. pf. abprügeln, Mur., Cig.

omahedráti, ám, vb. pf. = omajati, Notr.

omáheł, hla, adj. wankend, wackelig, Mur., Cig., C.; — schwach, C.; unbeständig, Jan.; wankelmühig, Cig.

omáhljaj, m. das Umsinken, M.

omahljiv, iva, adj. wankend, Cig., Jan.; — wankelmühig, Cig., Jan., C., nk.

omahljîvec, vca, m. der Wankelmuthige, V.-Cig., C., nk.

omahljívost, f. der Wankelmuth, Cig., Jan., C., nk.

omáhlost, f. die Schlaſſheit, die Abſpannung, Cig (T.); — der Wankelmuth, Mur.

omáhniti, máhnem, vb. pf. wanken, das Gleichgewicht verlieren; o. in pasti; on je svet utrdil, da ne omahne, Trav.-Valj.(Rad); umkippen, Cig.; — ausſchlagen (von der Wage), Jan.; ruda a. rob omahne, das Hangende richtet sich güß auf (von einem Absaße im Fahrschachte), Cig.

omahovânje, u. das Wanken, das Schwanken.

omahováti — omamíló

— 822 —

omámiti — omâvsati

omahováti, ûjem, *vb. impf.* 1) außschlagen (von der Wage), *Jan.*, — 2) wanken, schwanken; — unschlüssig sein, zaudern, *Cig.*, *Jan.*, *nk.*

omahovávec, vca, m. der unschlüssige, der Zauderer, *Cig.*; der Wankelmühige, *nk.*

1. omájati, jam, jem, *vb. pf. locker* o. wackelig machen; omajan, wackelig; — o. se, locker werden: zob se mi je omajal; — aus dem Zustande der Ruhe bringen, *Cig.*; jezik se mu je omajal, er ist gesprächig geworden; — erschüttern, untergraben, *Mur.*, *Cig.*, *Jan.*, *nk.*

2. omájati, am, *vb. pf.* = omajiti, *Cig.*, *Ravn.*

omajávati, am, *vb. impf.* = omajevati, *Cig.*; zob se omajava, der Zahn wird locker, *Cig.*

omájčevina, f. die Schale, die abgeschälte Haut: krompir v omájčevinah = krompir cel kuhan, *Polj.*

omájek, jka, m. = olupek, die abgeschälte Haut oder (weiche) Rinde: krompirjevi omajki, *Notr.*, *Polj.*

omajeváti, ûjem, *vb. impf. ad omajati; wacke- lig* oder wankend machen, bewegen, erschüttern.

omájiti, im, *vb. pf. abrinden, abschälen*, *Cig.*, *Jan.*, *C.*; o. smreko, *Polj*; omajil sem se tu, die Haut hat sich mir an dieser Stelle abgeschält, *Polj.*

omáka, f. 1) die Tunke, die Sauce, *V.-Cig.*, *Jan.*, *DZ.*, *LjZv.*; — 2) die Tinctur, *Mur.*, *V.-Cig.*, *Jan.*; zlata o., die Goldtinctur, *Sol.*

omákanje, n. das Tunken.

omákati, kam, čem, *vb. impf. ad omočiti*; negeit, *Jarn.*; — tunken, cintauchen, *Cig.*, *Jan.*; v skledi o. kaj, *Trub.*, *Dalm.*; — durch Eintauchen weich machen, *Jan.*

omálati, am, *vb. pf. bemalen*, *Cig.*

omaléti, ím, *vb. pf. vom Fleische* fallen, magerer werden, *V.-Cig.*

omalíčiti, íčim, *vb. pf. beschwachen, überreden*, *Kras.*

omalíti, ím, *vb. pf. verkleinern*: troške o., *SIN.*; omaljeno merilo, verjüngter Maßstab, *Cig.* (*T*.), *Cel.(Geom)*; vermindern: o. živež, *Z.*; omalil sem se, ich bin auf ein geringes Einkommen herabgekommen, *Z.*, *Istra-Nov.*

omalovážati, am, *vb. impf. ad omalovažiti*, *Cig.(T).*

omalovážiti, vážim, *vb. pf. herabwürdigen*, *Cig.(T).*

omāma, f. die Betäubung, *Cig.*, *M.*, *Kr.-Valj.* (*Rad*); die Narkose, *Jan.(H.*); — die Bethäu- rung, die Täuschung, das Blendwerk, *Cig.*, *Jan.*, *Cig.(T.)*, *C.*

omámen, mna, adj. 1) betäubend: omámni plin, das Lustgaß, *Cig.(T.)*; narkotisch, *Jan. (H.)*; — 2) taumelig, *Jan.(H).*

omâmica, f. die Betäubung, die Ohnmacht, *Mur.*, *Cig.*, *Jan.*, *Erj.(Som.)*; der Schwindel, *Habd.-Mik.*; prišla mi je neka omamica, *Razdrto-Erj.(Torb.)*; mora človeka vrže v omamico, predno gre nanj, *Lašče - Erj.(Torb.)*; v omamico priti, die Besinnung verlieren, *Cig.*

omâmičen, čna, adj. ohnmächtig, *Cig.*

omamíló, n. das Betäubungsmittel, *Cig.*

omámiti, mámim, *vb. pf. betäuben*: čutnico o., *Cig.*; sopuh ga je omamil, *Cig.*; — od pre- velike sreće ves omamljen, *Jap.(Prid.)*; — bethören, verblenden, *Cig.*, *Jan.*, *Cig. (T.)*, *M.*, *nk.*

omámljati, am, *vb. impf. ad omamiti, betäuben*, *Z.*; — bethören, *Z.*

omámljenje, n. die Betäubung, *Valj.(Rad).*

omamljiv, iva, adj. betäubend, narkotisch, *Cig. (T.)*; — bethörend, *nk.*

omamljívost, f. die betäubende Eigenschaft, die narkotische Kraft, *Jan.(H).*

omámnik, m. der Befstricker, *Cig.*

óman, m. der Alant (inula), *Mur.*, *Cig.*, *Jan.*, *C.*, *Valj.(Rad)*; veliki o. (inula helenium), *Medv.(Rok.)*, *Strp.*

omandáti, ám, *vb. pf.* = (zeleno trto) otrebiti, obrezati, *Notr.*; die überflüssigen Triebe entfernen, außergezen, *Cig.*; — prim. mandati.

ománjšati, am, *vb. pf. verkleinert, vermindert*, *Z.*, *Dalm.-M.*

ómanov, adj. Alant*, *Cig.*

ómanovec, vca, m. der Alantwein, *Cig.*

omár, rja, m. = omara, *Mur.*, *Cig.*, *Jan.*, *Kras, Kor.*

omára, f. der Schrank, der Kasten; der Kasten für Eßwaren, *Notr.*; — prim. lat. armarium, it. armadio.

omárar, rja, m. der Kastenmacher, *Cig.*

omáren, rna, adj. Schrank*, Kasten*.

omárica, f. dem. omara, ein kleiner Schrank o. Kasten; — der Wandschrank, *Kr.*

omárič, m. dem. omar, = omarica, *Cig.*, *Jan.*; der Wandschrank, *Kor.*

omarógati, am, *vb. pf. beslecken, beschmieren*, *Cig.*, *C.*

omaróžiti, žžim, *vb. pf. beslecken*, *Cig.*; omarožen, geslecht, *Nov.*

omást, f. 1) der Wandanwurf, der Lehmanwurf an hölzernen Häusern, *C.*; — 2) kar se na rano položi, der Überschlag bei Wunden, *Guts.*

omásten, stna, adj. etwas sätt, *C.*

omastítí, ím, *vb. pf. sätt machen, mit Sätt beschmuchen*; o. si roke; o. se, sich mit Sätt beschmuchen.

omášen, šna, adj. 1) umfangreich, *C.*; omašna je črez pas, *jvžhSt.*; — weit, bauschig, *Cig.*, *C.*; — 2) omašno je, kar rado omahuje, *C.*, *Lašče-Levst.(M.)*

omašítí, ím, *vb. pf. ringsherum verstopfen*, *Jan.(H).*

omátati, am, *vb. impf. ad omotati; umwinden*, *umwicken*, *Jan.*, *Zora.*

omáternica, f. ein Weiß, das schon einmal o. mehreremale geboren hat, *Vod.(Bab.)*; — die Wöchnerin, *Mur.*

omatíčiti, íčim, *vb. pf. mit einem Wechsel versehen, Mur.*

omatoréti, ím, *vb. pf. alt u. schwach werden*, *Jan.(H).*

omâvsati, am, *vb. pf.* = oskubsti: abstreifen (ž. B. Blätter), *M.*; — o. se, abfedern (sich „maußen o. maußern“), *Cig.*; — po nem.; prim. opužiti.

omâvžati — omedlêvka

— 823 —

omedlíti — omekníti

omâvžati, am, vb. pf. = oskubsti, Vod. (Izvb. sp.); — prim. omavsatı.

omàž, mâza, m. die Wandschmiere, C.; der Mauerverpuß, Cig., Jan.

omázati, mâzem, vb. pf. um-, beschmieren, befreisten.

omâzek, zka, m. dasjenige, womit etwas beschmiert ist; — der Schmutz, C.

omazíliti, žim, vb. pf. besalben, Cig.; einbalsieren, M.

omazílą, n. der Lehmanwurf am Hause, Dalm.

omazováti, ûjem, vb. impf. ad omazati; beschmieren, befreisten, Cig.

omâza, f. = omaz: inlasta v., der Thonbeschlag, Cig.

omécati, am, vb. pf. weich machen: sadje o., das Obst abliegen lassen, Gor.; o. se, weich werden, Gor.

omecávati, am, vb. impf. = pomišljati se, zaudern, C., Rihenberk-Erj. (Torb.), Jan. (H.).

omêcavt, m. der Zauderer, Ravn.-Cig.

omécevanje, n. das Zaudern, die Unschlüssigkeit, Cig.

omécevati, ujem, vb. impf. zaudern, zögern, unschlüssig sein, Cig., Gor.

omecevâvec, vca, m. der Zauderer, SIN.

oméčen, čna, adj. erweichbar, Jan. (H.).

omečeváti, ûjem, vb. impf. ad omečiti; weich machen, erweichen, Cig., Jan.

omečílen, kna, adj. erweichend, Jan. (H.).

omečílą, n. das Erweichungsmittel, Z.

omečitev, tve, f. die Erweichung, Cig., Jan.

omečiti, ím, vb. pf. weich machen; o. se, weich werden; — erweichen, abführen, Cig.; — erweichen, rühren, Mur., Cig., Jan.; o. komu srce, Cig.; Ako mor'te, omečite Neusmiljeno srce, Preš.; — o. koga, jemanden mürbe machen, Cig.; — mildern, lindern, Cig.; kazen o., Trub.

omečitva, f. die Erweichung, Cig.

oméčje, n. der weite Theil der Strumpfes, der Bemling, V.-Cig.

omečljiv, iva, adj. = omečen, erweichbar, Cig., Jan.

omedíti, ím, vb. pf. mit Honig versüßen, Z.

omědlavica, f., Dalm.-Valj.(Rad), pogl. omedlevica.

omedlěti, ím, vb. pf. in die Ohnmacht fallen, die Befinnung verlieren.

omedlévanje, n. 1) das Ohnmächtigwerden; — 2) das heftige, schmachtende Verlangen.

omedlévati, am, vb. impf. ad omedleti; 1) (wiederholt) ohnmächtig werden; — verschmachten: od žeje o., Z.; od žalosti o., Jsvkr.; — 2) schmachtend o. heftig nach etwas verlangen; o. na kaj, Vip.-Mik., Tolm.-Erj. (Torb), Dol., jvzhŠt.; o. za čim, BlKr.; za večnim žitkom o., ogr.-Valj.(Rad); ktor ima, nagniva (= pije), ktor nima, omedleva, Kras-Erj.(Torb.).

omedlêvica, f. die Ohnmacht; v omedlevici je, er ist ohnmächtig, Cig.; (omedlavica, Dalm.).

omedlêvičen, čna, adj. 1) ohnmächtig, Cig., Jan.; — 2) leicht in Ohnmacht fallend, Z.

omedlêvičnost, f. die Ohnmächtigkeit, Cig.

omedlêvka, f. = omedlevica, C.

omedlíti, ím, vb. pf. ohnmächtig oder schwach machen, C.

omédią, n., Bolc.-Erj.(Torb.), pogl. omelo.

omedlováti, ûjem, vb. impf. 1) daran sein, die Befinnung zu verlieren: tako močno zdihujem in ječim, da skoraj omedlujem, Valj.(Rad); — 2) = omedlevati 2), moja duša omedluje po hiši gospoda, Trav.-Valj. (Rad).

omegliti, ím, vb. pf. umnebeln, Z.; benebeln, Cig., Jan.; vino duha omegli, Z.

omehčanje, n. die Erweichung: o. možganov, Cig.

omehčáti, âm, vb. pf. weich machen, erweichen; o. se, weich werden; (o sadju) abliegen: omehčano sadje, abgelegenes Obst, jvzhŠt.; — omehčan, mouliert (gramm.), Cig.(T.); — erweichen, rühren, Jan.; ne da se omehčati, Z., jvzhŠt.

omehčáva, f. die Erweichung, Cig., Jan.

omehčávati, am, vb. impf. = omehčevati, Let.

omehčeváti, ûjem, vb. impf. ad omehčati, erweichen.

omehkúžiti, ûžim, vb. pf. verweichlichen, Mur., Cig., Jan., nk.

oměj, měja, m. edter Eisenhut (aconitum napellus), Cig., Tuš.(R.), ogr.-C., Mik.; = modri o., Cv.

omejáčiti, âčim, vb. pf. begrenzen, Jan.; — einzäunen, Z.

omeják, m. cin eingefriedeter Acker, Cig., Jan., C.

omějba, f. die Beschränkung, C.

omějek, jka, m. der Ackerrain, der Kasenrain, Cig., Jan., C.; po omejkii kositi, jvzhŠt.

omějen, jna, adj. = obmejen, Grenz-, Jan. (H.).

omejénje, n. die Ungrenzung, Cig.; — die Einschränkung, Jan., nk.

omejénost, f. die Eingeschränktheit, Cig.; — die Endlichkeit, Cig.(T.); — die Beschränktheit, C.; duševna o., nk.

omejeváti, ûjem, vb. impf. ad omejiti; umgrenzen; — einschränken, Jan., nk.; — (eine Größe) begrenzen (math.), Cig.(T.); — omejujoča izreka, der Restriktivjaß, Cig.(T.).

omejílą, n. die Einschränkung, Jan. (H.).

omejitev, tve, f. die Begrenzung, Cig.(T.): — die Einschränkung, die Beschränkung, Cig., Jan., nk.; biti pod neko omejitvijo, gewissen Beschränkungen unterliegen, DZ.; s to omejitvijo, mit dieser Einschränkung, DZkr.

omejíti, ím, vb. pf. umgrenzen, einmarken, Cig., Jan.; (eine Größe) begrenzen (math.), Cig.(T.); — einschränken, beschränken, Cig., Jan., nk.

omejničiti, ťčim, vb. pf. mit Grenzstecinen versehen, Cig., C.

omějnik, m. = omejek, der Ackerrain, C.

oměka, f. die Erweichung, Z.

1. oměkniti, měknem, vb. pf. weich werden, Z.; srce mu je omeknilo, ogr.-C.

2. omekníti, máknem (měknem), vb. pf. 1) abhecheln: predivo o., Mur., C.; — 2) etwas obenhin thun, Guts.-Cig.; — 3) o. se, ausgleiten, Mur.; entschlüpfen, Volk.-M.

oměkom — oměsiti

— 824 —

oměsti — omětica

oměkom, adv. = obrisom, gestrichen (vom

Trockenmaß), v̧zhŠt. - C.; (nam. omakom?).
oměksati, am, vb. pf. weicher machen, er-
weichen, Z.

omekužiti, užim, vb. pf. = omehkužiti, Jan.

oměł, m. sneg, ki se usiplje s hiš ali z drevja,
Žaga pri Bolcu-Erj. (Torb.).

oměla, f. die Mistleto, Cig., Jan., Rib. - Mik.,
SlGor.-Erj (Torb.); bela o., die weiße Leim-
mistlel (viscum album), Tuš. (R.).

omělce, n. dem. omelo; der Kehrwisch, Guts,
Cig., C., Poh.

omelíka, f. der Geißklee (cytisus radiatus),
Tolm.-Erj. (Torb.).

omelišje, n. der Bärlapp (lycopodium sp.),
Savinska dol.-Erj. (Torb.).

1. omělje, n. = pečno omelo, Mik.

2. omělje, n. coll. Mistleto stauden, M.

omělo, n. der Kehrwisch, Cig., Jan., C.; z ome-
lom hišo beliti, ogr.-C.; — der Borstwisch,
M.; ročno ... der Handborstwisch, Cig.; —
der Backofenwisch, Cig., C., BlKr.; = pečno
o., jvzhŠt.

oměmba, f. die Erwähnung, Cig., Jan.

oměn, ména, m. die Erwähnung, Cig. (T.), C.

oměna, f. = omen, C.

omencáti, ám. vb. pf. zerreiben, C.; klasje o.

Z.; proso o., die Hirſe auſtreten, jvzhŠt.

omendlévati, am, vb. impf. (nam. omedlevati) = prežati pri kakem piru, ženitvi ali pri kaki pojedini, Malhinje pri Devinu - Erj. (Torb.).

oměnek, nka, m. die Erwähnung, Jan., Cig.
(T.), C., DZ.; das Citat, Jan.

oměnitév, tve, f. die Erwähnung, nk.

oměniti, im, vb. pf. erwähnen, eine Bemerkung
machen, Cig., Jan., nk.; anführen, citieren,
Jan.

oměniti se, im se, vb. pf. 1) einen schlechten
Tausch machen, Mur.; — 2) sich irren, C.

oměnja, f. der Mistletoisch, Cig.

oměnjati, am, vb. impf. ad omeniti; Erwäh-
nungen machen, erwähnen, Cig., nk.; citieren,
Jan.

oměnjati se, am se, vb. pf. einen schlechten
Tausch machen, Met.

oměnjeváti, šíjem, vb. impf. = omenjati, er-
wähnen, Jan., nk.

oměnjeváti se, šíjem se, vb. impf. ad ome-
njati se; schlecht tauschen, Z.

omer, méra, m. das Verhältnis, C.; — die
Dimension, Cig. (T.), DZ.

oměra, f. = omer, das Verhältnis: zračne
omere, SI.N.; — das Maß, DZ.

oměren, rna, adj. verhältnismäßig, C.

oměriti, měrim, vb. pf. 1) einen Maßstab an-
legen (math.), Cig. (T.); proportionieren, C.;
— 2) o. se, im Messen irren, falsch messen,
Z., C.

omeseněti, ím, vb. pf. fleischartig werden, C.

omésiti, im, vb. pf. mittelst des Knetens mischen,
Cig., M.; pogače z maslom in jajci ome-
šene, Levst. (Zb. sp.); den Sauerteig mit dem
Brotteig mischen, Z.

1. **oměsti**, métem, vb. pf. ringsherum auſſegen,
abſegen; stene o.; paſſevine po stenah o.;
o. orodje po malinu; suknjo o., Kretj.; — o.
veliko sveta, viel in der Welt herumfommen,
Jan.; — o. koga, jemanden hintergehen, Cig.;
— ometen = premeten, durchtrieben, C.

2. oměsti, métem, vb. pf. ſtark beſchneien: s
snegom ometen, Vrt.

3. oměsti, métem (médem), vb. pf. die Butter
fertig machen, abbuttern, Cig., jvzhŠt.

oměstje, n. das Wetzehbild einer Stadt, Cig.

oměšati, am, vb. pf. vermischen, C.; abrühren,
Cig.

omět, méta, m.:) der Mauerauńwurf; na moker
omet slikati, al fresco malen, Cig.; — 2)
der Auffschlag bei Kleidern, C.; — der Rand
(deß Ackerš), Jan.

1. ometáča, f. omelce za nečke (kadunje),
BlKr.

2. ometáča, f. die Maurerkelle, Cig., Jan., C.

ometačka, f. die Maurerkelle, Cig., C.

1. omětałnica, f. der Djenwisch, Notr.

2. ometałnica, f. = ometačka, Jan.

3. omětałnica, f. der Buttermührlübel, C.

ométalą, n. der Kehrwisch, Mur., Cig., Jan.,
C.; — der Backofenwisch, BlKr., Notr.

1. ométanje, u. das ſegen.

2. ometanje, u. die Berappung (einer Mauer),
Cig.

ometarína, f. = ometnina, Jan. (H.).

1. ométati, mětam, vb. impf. ad 1. omesti;
abſegen; dimnik o., den Schornstein ſegen,
Cig.

2. ométati, měčem, I. vb. pf. bewerfen, Mur.,
Cig., Jan.; zid o., die Mauer mit Mörtel
bewerfen, berappen; — II. ométati, mětam,
čem, vb. impf. 1) ad ométati; sich mit dem
Anwerfen, Berappen einer Mauer beschäftigen,
Met.; — vorwerfen, Jurč.; — 2) ad ovreči;
anfechten, beſtreiten, verwerfen, widerlegen,
Jan.; potrjevati ali ometati letne račune,
Levst. (Nauk); o. in pobijati ugovore, Cv.:
— 3) = na ometico šivati, Levst. (Rok.);
— = obšivati, Ig.; — 4) rob ometa, das
Hangende richtet sich gäh auf (mont.), Cig.,
Vod. (Izb. sp.).

3. ométati, am, vb. impf. ad 3. omesti; Butter
machen, buttern, Jan., jvzhŠt.

ometávanje, n. das Anwerfen, das Bewerfen;
das Berappen (der Mauer).

ometávati, am, vb. impf. 1) ad 2. ometati I.;
bewerfen; o. zid, die Mauer mit Mörtel be-
werfen, berappen; — 2) ad ovreči; beſtreiten,
anfechten, nk.

omětek, tka, m. der Pinſel: malarski ometki,\ ogr.-Valj. (Rad).

oměten, tna, adj. omětni dvor = kasacijski
d., DZ.

oměti, m. pl. slabša moka za svinje, Temljine
(Tolm.)-Štrek. (Let.).

oměti, ománem, vb. pf. abreiben; proso o.,
die Hirſe auſtreten; — drücken, quetschen, zer-
malnen, C.

omětica, f. nekak šev, die Endelnaßt, Seno-
žče, Lažče-Erj. (Torb.); na ometico šivati,

omětič – omílití

— 825 —

omílití se – omízen

zwei Stücke so zusammenmähnen, daß der Faden
nach außen über die beiden Ränder geschlungen
wird, Levst. (Rok.).

omětič, m. der Kebrnisch, Guts.-Cig.

omětih, m. 1) der Kebrwisch, Jan., C., Danj.-
Mik., jvzhSt; — 2) der Mawererpinsel, Mur.

ometíne, f. pl. = obšivi, die Ausschläge am
Kleide, C.

omětljaj, m. die Grenzfurche, Cig., Jan.

omětnik, m. der Rain, C.; — bes. ein schroffer
Weingartenrain, Hal.-C.

ometnína, f. das Kaminfegegeld, Cig.

ometováti, ûjem, vb. impf. 1) ad 2. ometati
I.; (mit Mörtel) bewerfen, berappen; — 2)
ad ovřeči; bestreiten, anfechten, nk.; tega mu
nihče ne bo ometoval, Glas.

omětovina, f. zusammengelegtes Mehl (z. B. in
der Mühle), Gor.

oměvati, am, vb. impf. ad ometi; klasse o.,
die Abhren durch Jerreissen entförmen, Mik.

omezdíti, ím, vb. pf. besolden, C., Z.

omězdrati, am, vb. pf. kože o., die Häute aus-
sleischen, auf der Fleischseite glatt schaben,
schlichten, Cig.

omězkriti, im, vb. pf. = omezdrati, Z.

omězniti, mêznem, vb. pf. abstreifen: vrbovo
skorjo o., kožo si o., C.; blato s čevrljev
o., vžhŠt.-C.; korenje o., = blato ali prst
s korenja z roko odpraviti, Zora; — o. se,
sich streifen, vžhŠt.-C.; tudi: außgleiten, vžh-
Št.-C.

oměžiti, im, vb. pf. die Rinde so ablösen, daß
sie ganz bleibt, BlKr. - Mik.; tudi: oměžiti,
Dol.

omíčen, čna, adj. Cultur-, Cv.

omijálnica, f. die Spülgelte, M.

omijnica, f. die Spül- und Abwachsfläche, Levst.
(Pril.).

omíka, f. die Bildung, die Cultur, Cig., Jan.,
Cig.(T.), nk.

omikálnica, f. die Hechel, Mur., C.; — =
greben za mikanje volne, C.

omikáłnik, m. = greben za mikanje volne, C.

omikáló, n. 1) die Hechel, C.; — 2) daß beim
Messen angewendete Getreidestreichbrett, C.

omíkanec, nca, m. der Gebildete, nk.

omíkanost, f. die Aufgeklärtheit, die Bildung,
Cig., Jan., nk.

omíkati, kam, čem, vb. pf. 1) abhechelt, aus-
främpeln; konopje o., Let.; — 2) (das Ge-
treide beim Messen) streichen, C.; — 3) bilden,
civilisieren, omikan, gebildet, civilisiert, Cig.,
Jan., nk.

omikávati, am, vb. impf. ad omikati; 1) hecheln,
Mur.; o. lan, Trst.(Let.); — 2) bilden, Cig.

omikonôsec, sca, m. der Culturträger, Jan.

omikováten, lna, adj. bildend, Cig.

omikoválnica, f. die Bildungsanstalt, DZ.

omikováti, ûjem, vb. impf. 1) hecheln, Z.; —
2) bilden, außbilden, Cig., nk.

omikovâvec, vca, m. der Bildner, Cig.

omiléti, ím, vb. pf. lieb werden, C., nk.; omi-
lela misel, die Lieblingsvorsellung, Cig. (T.).

omílití, im, vb. pf. einseifen, Cig., Jan.

omílití se, im se, vb. pf. o. se komu, jeman-
dem lieb werden, Cig.; sich bei jemandem
beliebt machen, sich einschmeicheln, Jan.; kar
se omili, ne omrzne, Jan. (Slovn.).

omíljati, mîljam, vb. impf. ad omleti; 1) małjen,
Jan.; — 2) o. se, abričeln: pesek se omilja,
Cig., C.

omíljati se, am se, vb. impf. ad omiliti se;
o. se komu, jemandem schmeicheln, sich bei
jemandem einzuschmeicheln juchen, Jan.

omiljávati se, am se, vb. impf. = omiljati se,
schmeicheln, ogr.-C.

omilnica, f. das Waschbefen, C.

omílnik, m. der Ort, wo das Küchengeschirr
gewaschen wird, Šrek.

omilodáriti, árim, vb. pf. mit Almosen be-
schenken, Z.

omilostíti, ím, vb. pf. = pomilostiti, begnadi-
gen, Cig.

omilováčen, lna, adj. bemitleidend, Jan. (H.).

omilovânje, n. das Bedauern, das Bemitleiden,
Jan., nk.

omilováti, ûjem, vb. impf. bedauern, bemit-
leiden, Jan., nk.

omínati, mînam, vb. impf. ad ometi; abreiben,
abquetschen, C.

òminej, interj. = jemnasta! Jurč.

omísati se, am se, vb. pf. = omisiti se, Jan.
(H.).

omíselje, n. der Gedankenkreis, der Ideenkreis,
(omislije) Cig.(T.).

omísiti se, mîsim se, vb. pf. sich maufen,
Mur.; — omišeno drevo, ein entblätterter
Baum, D.

omíslek, selka, m. die Anschaffung, M.; veliko
zapraviti z dragimi omiselki pri hiši, Jap.
(Prid.).

omíslije, n. = omiselje, Cig. (T.).

omislitev, tve, f. die Anschaffung, DZ.

omísliti, mîslim, vb. pf. 1) anſchaffen, bei-
ſchaffen; konja si omisliti; — 2) verſorgen:
Bog je svet omislil s solncem, Krelj: omi-
ſljen z vso potrebo, Trub.; o. se za dve,
tri leta, Trub.; oskrbeti in omisliti se, „sich
verſorgen und bedenken", Trub.(Post.).

omíšljati, am, vb. impf. ad omisliti; 1) an-
schaffen; — 2) verſorgen, Krelj.

omíšljávati, am, vb. impf. = omíšlejvati.

omíšljénje, n. die Anſchaffung, Cig.

omíšlejváti, ûjem, vb. impf. = omíšljati.

omíti, mîjem, vb. pf. völlig abwischen; — o.
koga, jemandem einen Wischer geben, Cig.

omítiti, im, vb. pf. bestechen, Svet.(Rok.).

omítva, f. die Waschung, C.

omiváča, f. der Waschlappen oder der Wasch-
schwamm, Mik.

omiválnica, f. das Spülfaß, Cig., C.

omívaló, n. das Spülfaß, Guts.

omívanje, n. das Abwaschen.

omivati, am, vb. impf. ad omiti; durch Waschen
reinigen, abwischen; — o. koga, jemanden
verleumden, ihm nachreden, C.

omízen, zna, adj. um den Tisch befindlich:
omízna družba, die Tischgesellschaft, nk.

omízje — omlátiti

— 826 —

omléden — omotávati

omízje, *n.* die um einen Tisch Sitzenden, die
Tischgesellschaft; polno omizje nas je bilo;
eno omizje pri drugem, *Dalm.*; o. bogabo-
ječih ljudi, *Ravn.*

omíznik, *m.* einer von der Tischgesellschaft,
omízniki, die Tischgenossen, *Zv.*, *LjZv.*

omlček, čka, *m.* prvi o., der Vordrusch, *Cig.*
omláčen, čna, adj. laulich, *Jan.*, *C.*

omláčiti, mlčim, *vb. pf.* lau machen, *C.*; —
(kvas), ki je bil očistil in prekisal omlačeno
človeštvo, *Jurč.*

omlačnéti, ím, *vb. pf.* lau werden, *Cig.*

omlåd, mlåda, *m.* ein junger Zweig, der Schös-
ling, *C.*, *Bes.*, *Polj.*; brestovi omladi so goli
in prazni, *Vrt.*

omlåd, *f.* 1) die Verjüngung, *M.*; — 2) das
raufe Häutchen um das neue Gehörn der
Hirsche und Rehböcke, das Dickmaß, *Cig.*

omlåda, *f.* = omlad *m.*, *mladika*, *C.*, *Vrsno*
(*Tolm*).—*Ejr.*(*Torb*).

omládek, dka, *m.* = omlad *m.*, einjährige
Zweig, der Schösling, *C.*, *M.*

omláden, dna, adj. jugendlich, *Jan.*, *Svet.*
(*Rok.*); jung und zart: omladna koža (mladih
ljudi), *Ig*; — v pomladi se obleče breza z
omladnim zelenjem, *Jurč.*

omladěnje, *n.* die Verjüngung, *Cig.*

omladěti, ím, *vb. pf.* 1) jung werden, sich ver-
jüngen, *Mur.*, *Cig.*, *Jan.*; — 2) das Dickmaß
(prim. omlad *f.*) bekommen, *Cig.*

omladévati, am, *vb. impf* ad omladeti, *Z.*

omladiten, *ina*, adj. verjüngend, *Jan.(H.)*

omladína, *f.* der Nachwuchs, die Jugend, *Cig.*
(*T.*), *nk.*; — *hs.*

omladiti, ím, *vb. pf.* 1) jung machen, verjü-
gern; o. se, jung werden, *Cig.*; — aufrischen,
*Cig.*; — 2) drobnica se je uze omladila,
daš Kleinbieh hat schon Junge geworfen,
*Trenta, Soča* - *Ejr.* (*Torb.*) ; — 3) abliegen
lassen, *Cig.*; omlajene hruške, *LjZv.*; —
rösten: o. konoplje, *Let.*

omládje, *n.* coll. junge Zweige, *C.*

omládnost, *f.* die Jugendlichkeit, *Jan.*, *Bes.*

omládniti, mládnem, *vb. pf.* jung werden, sich
verjüngen, *Mur.*, *C.*, *Danj.*—*Mik.*

omládoven, vna, adj. jugendlich: omladovne
kože je, *Svet.* (*Rok.*).

omlahávati, am, *vb. impf.* ad omlahniti, *Jan.*
(*H.*).

omláhniti, mláhnem, *vb. pf.* schlaff werden,
erschlaffen, *Jan.*, *Cig.(T.)*

omlájati, am, *vb. impf.* ad omladiti; verjüngen,
*Z.*, *Let.*

omlájati se, jem se, *vb. impf.* schmeicheln:
mačka se omlaje, kadar se drgne in suče
około človeka, *Podkrnči-Ejr.* (*Torb.*).

omlajeváti, újem, *vb. impf.* = omlajati, ver-
jüngen, *Z.*

omlajiti, ím, *vb. pf.* mit Schlamm überziehen,
*C.*

omlát, mláta, *m.* das Abdreschen, *M*; die Voll-
endung des Drußes, *C.*; — = domlatki, *C.*

omlátiti, im, *vb. pf.* 1) abdreschen; vse žito
smo omlatili; vse je omlačeno, *Ravn.*
(*Abc.*); — nekoliko o., überdreschen, *Cig.*;

— 2) o. koga, jemanden derb abprügeln,
*Cig.*

omléden, dna, adj. widerlich süß, fade schmeckend,
*Cig.*, *Jan.*, *Cig.(T.)*, *C.*, *Lašče-Levst.(Rok.)*;
— *pren.* fade: ta dušna paša je bila precej
prazna in omladna, *LjZv.*; omladno skovan
ogovor, *Levst.(Zb. sp.)*.

omlédnost, *f.* der fade Geschmack, *Jan.*

omlěsti, omóžem, *vb. pf.* = omolsti, *Z.*

omlěti, mělšem, *vb. pf.* 1) durchmahlen, *Cig.*;
— 2) abspülen: voda je breg omlela, *Cig.*;
— o. se, abriešeln (o pesku), *Cig.*, *C.*

omléžovje, *u.* die Bieftmilch, *Tolm.*

omloháviti, ávim, *vb. pf.* erschlaffen, *Ejr.*
(*Som.*); (nam. omlahaveti ? prim. mlahav,
omlahniti).

omôč, *f.* die Stärfung, *C.*

omôček, čka, *m.* die Stärkung, *C.*

omôčeneč, nca, *m.* der Betäubte: s tekočino
drgniti omočenca, *DSv.*; — prim. omotiti.

omôči, mórtem, *vb. pf.* 1) überwältigen, *Cig.*
*M.*; spanje ga je omoglo, *Cig.*; — 2) omoči
si, sich behelfen, *vžhSt.-C.*; = o. se, *BlKr.*
*M.*; — 3) o. koga, bestärken, *C.*

omôčiti, módaim, *vb. pf.* benezen, anfeuchten,
*Mur.*, *Cig.*, *Jan.*; grlo si o., *Cig.*; — ein-
tunken, *Cig.*, *Jan.*

omôčvířti, ířim, *vb. pf.* jumpſig machen: o.
travnik, *C.*

omodréti, ím, *vb. pf.* blau werden, *Vrt.*

omodřiti, ím, *vb. pf.* blau fäßen, *Cig.*

omogočeváti, újem, *vb. impf.* ad omogočiti, *nk.*

omogočiti, ćićim, *vb. pf.* ermöglichen, *Cig.*, *nk.*
ómoh, *m.* *Vrtov* (*Km. k.*), *Notr*, pogl. omah.

ómoker, kra, adj. etwaß naſſ, *C.*

omokřiti, ím, *vb. pf.* naſſ machen, *Mur.*

omótčati, ím, *vb. pf.* = omolkniti 1), *Trub.*

omókniti, módłkem, *vb. pf.* 1) = obmolkniti,
verſummen, *Jan.*; — 2) einschlafen (von den
Gliedern des Körpers): roke so mi omolk-
nile. *Dol.-Mik.*

omótsti, mólzem, *vb. pf.* abmělen, *Z.*

omoríti, ím, *vb. pf.* abſengen (o mrazu), *C.*;
mrzla sapa omori žito, *Cig.*

omôstnica, *f.* ein Balken des Brückengeländers,
*Let.*

omòt, mòta, *m.* 1) der Schwindel, der Taunel,
*Mur.-Cig.*, *Cig.(T.)*; v o. mu gre, er ist vom
Schwindel beſallen, *Celjska ok.*, *SlGor.*, v o.
iti, wirbeln, sich wirbelnd drehen, *M.* tudi:
ómot, *Valj.* (*Rad*); Te igrali bomo vam,
Da vse v omot teklo bode. *Danj.* (*Posn.*
*P.*); — 2) der Koller (eine Pferdefrankheit),
*Jan.(H.)*; — 3) die Verwirrung, *C.*

omôta, *f.* 1) die Betäubung, *Jan.*; — 2) die
Verwirrung: o. pameti, *C.*; — 3) otrov v
ribjo lov, betäubender Fischtöder (Kockelkörner),
*Dornberg(Goriš.)*—*Ejr.* (*Torb*).

omotáti, ám, *vb. pf.* 1) um etwas herum-
wickeln; o. se, sich um etwas fchlingen; — 2) um-
wickeln, umwinden, bewickeln; s sukancem o.
kaj, etwas überzwirnen, *Cig.*

omotávati, am, *vb. impf.* ad omotati; 1) herum-
winden, herumwickelu; — 2) umwinden, be-
wickeln.

omôtek — omrážati

— 827 —

omraževáti — omrtvoúditi

omôtek, tka, m. das Herumgewundene, C.;
voščeni u., das Wachstöckel, C.

omôchten, tna, adj. 1) schwindelig, *Mur.*, Jan.,
C.; — kollerig, Jan.(H.); — 2) betäubend, Cig.;
— omotna moka, (durch Loth) verdorbenes
Mehl, C.; — 3) = moten, trübe: omotno
steklo, Cig.; omotno videti, undeutlich sehen,
Cig.

omôtica, f. 1) der Schwindel, der Taumel, die
Betäubung; — 2) betäubender Fischföder,
Cig., Lašeče-Levst.(M.). Gor.; ribe loviti z
omotico, Levst.(Nauk); — 3) der Taumel-
loft (lolium temulentum), Z.; sama u., nič
zdravega zrnja, Slc.

omôtičav, adj. dem Schwindel unterworfen,
Bolc, Soča-Evj.(Torb.), Rut.(Tolm.).

omôtičen, čna, adj. 1) schwindelig, betäubt;
omotični in omamljeni, Krelj; — 2) Schwindel
erregend, betäubend: omotična vročina, Cig.:
Gospod je omotičen duh mej nje izli, Daln.

omôtičnost. f. der Zustand des Schwindels,
die Betäubung.

omotíhati se, am se, vb. impf. taumeln,
wanfen, C.

omotílo, n. das Betäubungsmittel, Let.

omôtiti, im, vb. pf. schwindelig machen, be-
täuben, Cig., Jan., Cig. (T.), Let.; — irre
führen, Z.

omôtnica, f. = omotica 2), betäubender Fisch-
föder, C.

omotvóžiti, vózim, vb. pf. o. kozla = motozv
dejati nanj, Jurč.

omožénka, f. ein verheiratetes Frauenzimmer,
Mur.

omoževáti, ûjem, vb. impf. ad omožiti = možiti. (Frauenzimmer) verheiraten, Z.

omožitev, tve, f. die Verheiratung (eines
Weißes).

omožiti, ím, vb. pf. (ein Weib) verheiraten;
o. se, heiraten (vom Weibe); omožena, ver-
heiratet.

ómračen, čna, adj. etwas dämmertig, etwas
dunkel, C.

omračeváti, ûjem, vb. impf. ad omračiti.

omračevâvec, vca, m. der Versinferer, Cig.

omračiti, ím, vb. pf. umdunkeln, verdunkeln;
o. se, dunkel werden, Cig.; o. dušo, die Seele
umnachten, Cig.(T.).

omráčje, n. die Dämmerung, Danj.-M., C.

omramoríti, ím, vb. pf. marmorieren, Cig.
(T.).

omráza, f. 1) die Unlußt, der Widerwille, C.,
Krelj; die Mißstimmung, Jan.; — 2) der
Haß, Cig.(T.), C.; — stsl., hs.

omráziti, prázim, vb. pf. 1) kalt machen, Dict.;
— 2) verächtlich, widerlich machen, verekeln,
verleiden, Cig., ogr.-C.; verhast machen, an-
schwärzen, Jan., Trub.; o. se, widerlich, ver-
ächtlich werden, ogr.-C.; — 3) disgustieren,
Jan., abgeneigt machen, Z.; verlehen, Dict.

omráznica, f. 1) prvi drobni sneg, kadar
začne naletovati, Vas Krn-Evj.(Torb.); —
2) = kurja polt, die Gänsehaut, Tolm.-Evj.
(Torb.).

omrážati, am, vb. impf. ad omraziti, Jan.(H.).

omraževáti, ûjem, vb. impf. = omražati, Jan.
(H.).

omražnja, f. die Verfeindung, ogr.-C.

omréniti se, im se, vb. pf. sich dünn bewölken,
Jan., Z.

omréti, mrém, mrjem, vb. pf. absterben (o udih),
Z.; omrl, gelähmt, Bes.; — schlapp werden
(o rastlinah): od mraza ali vročine o., C.; —
omrl, schlapp, träge, C.

omreževáti, ûjem, vb. impf. ad omrežiti, Jan.
(H.).

omréžiti, im, vb. pf. 1) umgarnen, umstrichen,
Mur, Cig., Jan.; Omrežiti — ga želi, Preš.;
— mit einem Reß versehen, Cig.; — 2) um-
gittern, begittern, bergattern, Mur., Cig., Jan.

omrěžje, n. 1) das Reßwerk, Cig., Jan.; —
das Reß (techn, math.), Cig.(T.): o. rek, das
Flüsßneß, Cig. (T.); železnocestno o., das
Eisenbahneß, DZ.; — 2) das Gitter, das
Gitterwerk, Mur., Cig., Jan.; lukati skozi o.,
Schönl-Valj.(Rad).

omríka, f. = dobrika, C.

omŕkniti, mŕknem, vb. pf. sich verdunkeln (von
der Sonne oder dem Monde), Z.

omŕknjenje, n. die Verſinſterung (der Sonne,
des Mondeš', die Eſtikje, Jan.

omrsávec, vca, m. der Schnäpper (ein Werk-
zeug zum Aderlassen oder Schröpfen), Mur.-
Cig.; puščati z omrsavcem, (omrzalcem)
Strp; — die Zunge (der Losdücker) am
Gewehr, vzh.St.-C.; — prim. mrsalo.

omŕsiti, im, vb. pf. losdrücken (z. B. ein Ge-
wehr), Mur., C.; — o. se, losgehen (o puški),
Mur.-Cig.

omŕsiti se, im se, vb. pf. 1) die Faste brechen,
an einem Faßtage eine Fleischspeise kosten,
Dol-Cig., Jan., C.; — etwas kosten, C.; to-
liko, da smo se omrsili, Navr. (Kop. sp.);
danes se še nisem omrsil, Lašeče-Levst.
(Rok.); — o. se, sich lezen, Jan.; = pokusiti
kaj dobrega, po čemer slabejša stvar uže
ne gre v slast, Rihenberk-Evj. (Torb.); —
2) o. se, verwirrt weiden, C.

omŕsniti se, mŕsnem se, vb. pf. die Faste
brechen, Z., Mik.; — sich lezen, Ip.-Mik.

omršavěti, ím, vb. pf. mager o. hager werden,
Cig., Jan., C., DZ.

omršěti, ím, vb. pf = omršaveti, Cig.

omrtvélost, f. die Erstarrung, Jan.(H.).

omrtvéti, im (êjem), vb. pf. = otrpniti, ab-
sterben, erstarren, gelähmt werden, Jan., Pod-
krinci-Evj. (Torb.); — in der Thätigkeit er-
lähen, im Eifer nachlassen, Podkrinci-Evj.
(Torb.); omrtveli so po mnogih trudih,
SLN: omrtvela samosvest, Zv.

omrtvíca, f. die Lähmung, Jan.; neka svinj-
ska bolezen, kadar prasetu zadnje noge
„omrtve“, SlGosp.

omrtvíčen, čna, adj. gelähmt: omrtvično prase,
SlGosp.

omrtvíti, ím, vb. pf. lähmen, Jan.

omrtvoúdba, f. die Lähmung, Mur, DZ.;
(-tvudba, Mur.; — tudba, Cig.).

omrtvoúditi, ûdim, vb. pf. lähmen, Mur.,
DZ.; (-tvuditi, Mur.).

omrvíti — omútniti

— 828 —

omúzati — ôndaj

omrvíti, ím, *vb. pf.* = oškrbiti, *Notr.*

omŕza, f. der Ueberdrujs, der Ekel, M., Cig.;
— die Misſtimmung, Jan.

omrzávati, am, *vb. impf.* 1) mit Reif überziehen: slana travnike omrzava, Danj (Posv. p.); — 2) kalt werden, Dict. (Mik.).

omrzéti, ím, *vb. pf.* ekelhaft werden: omrzi mi kaj, es erregt Widerwillen, Abscheu, Jan., C., nk.

omrzévati, am, *vb. impf. ad omrzeti; ekelhaft* werden, Widerwillen erregen, Z

omrzíti, im, *vb. pf.* 1) kalt machen Z.; gleichgiltig machen: o. duh in srce, SI.N.; — 2) verhajſt oder miſſfällig machen, Mur., Jan.; še pravo bogaboječnost ljudem omrzijo take zlabudre, Ravn.; o. se, sich verächtlich machen, C.; ogrditi in omrziti se proti Bogu, rokokipis iz 15. stol.-Let.; — omrzilo se mi je kaj, ich befam Ekel vor etwaš, Cig.

omrzłéti, im, *vb. pf.* kalt werden, erhalten, Mur.; — ljubezen proti Bogu omrzli, Guts.(Res.); lau werden: o. v dobrem, StGosp.-C.

omrzlína, f. der Froſt, Jan.

omrzlíti, ím, *vb. pf.* kalt machen, Mur.

omrzljiv, íva, adj. ekelhaft, Abscheu erregend, Mur., Jan.

omrzljívost, f. die Ekelhaftigkeit, Jan. (H.).

omfznica, f. omznice so drobe snežinke, ki o hudem mrazu so zraku letajo, Polj.; — prim. omraznica 1).

omŕzniti, műznem, *vb. pf.* 1) kalt werden: ušesa so omrznila, Pohl.(Km.); pridite! jedi bi utegnile omrzniti, V.-Cig; (o vremenu), Cig., Jan.; — erhalten (fig.), im Eifer nachlaffen, Cig., Jan., Cig.(T.); — 2) miſſfällig o. widerlich werden, Jan.; pes omrzne gospodarju, der Herr wird des Hundes überdrüssig, 17t.

omrzováti, ûjem, *vb. impf. ad omrzniti; kalt* werden, erhalten, Jan., M.; — ljubezen bode omrzovala, Trub.

omuhávati se, am se, *vb. impf.* zudringlich den Hof machen: okoli gospic se omuhavajo nagizdani gospodičiči, Erj. (Izb. sp.).

omůlek, lka, m. 1) klobuk, ki se na mleku dela, kadar vre, Polj.; — 2) ein abgeschälter Maizkolben, Kras.

omúliti, im, *vb. pf. abſtuinſpen, Ip.-Mik.*; der Spizen, Ecken, Hörner u. dgl. berauben, Cig.; o. si roge, die Hörner abſtoßen o. verlieren, Cig., C., Notr.; = o. se, Jan.; o. drevo, den Gipfel eines Baumes beschneiden, Cig.; tudi: die Blätter des Baumes abſtreifen, abblättern, Cig., Jan.; — abſreffen, abweiden: živina omuli mlade hrastče, Nov.; omuljene ledine, Zv.; — vinograd o., den Weingarten jätten, Cig.; — omuljen, ſtumpſ, Jan.; ohne Hörner, ohne Bart, ohne Blätter, C.

omúšičník, m. das Ziehpfſlaster, das Blasenpſlaster, Mur.-Cig., Jan.

omúšičnjak, m. = omušičnik, C.

omutavěti, im, *vb. pf. ſtumm* werden, Cig.

omútiti, můtim, *vb. pf.* = omutaveti, V.-Cig., Jsvkr.

omútniti, můtnem, *vb. pf.* = omutaveti, Cig.

omúzati, am, *vb. pf.* (die Rinde, die Haut, die Haare, die Blätter, den Koth u. dgl.) abſtreifen, vzhŠt.-C., Z.; o. se, Haare, Federn, Laub verlieren, Z.; — o. koga za uho, jemandem eine Dhrseige geben, Cig.; o. koga, jemanden abſtreichen, abprüßen, Bes.

omúzniti, műznem, *vb. pf.* mit einem Zuge abſtreifen, Guts., Cig., Jan., M., vzhŠt.-C.

omuzováti, ûjem, *vb. impf. ad omuzati, omuzniti, abſtreifen, Z.*

omúžiti, im, *vb. pf. o. šibo, die Rinde von* einem ſaftigen Zweige gauß abſlößen, Cig.

1. Ón, óna, onß (óno), pron. er, sie, es; on, der Mann, ona, das Eheweib (tako med prostim narodom drug o drugem govorita mož in žena); on, das Männchen, ona, das Weibchen bei Thieren (bes. Vögeltn); acc. u. sing. „je“: storite je tretjič, Dalm.; vzemi le-to dete in je doji, Dalm.; brzdam svoje telo in je v hapčevanje silim, Schónl.-Met.; tako tudi nk. (sicer nav. „ga“); — v nikalnih stavkih more genitiv tega zaimena spremljati samostalnik, katerega se tiče zanika vanje: ni ga jezika, ni je beside, Ravn.-Mik.; Ni ga lasu na glavi več, Preš.; nimam ga človeka, ki bi me v jezero dejal, Ravn.-Mik.; tako tudi pri akuzativu v vzklikih: da jo nevošljivost! da ga napuh! Ravn.-Mik.; (gen.: da je sestre! Met.-Mik.); — acc. f. sing. „jo“ izraža nekak nedoločen objekt pri mnogih glagolih; potegniti jo kam, uganiti jo; Štirje jo godejo, Eden jo trobi, Npes.-K.; (menda po vplivu italijanščine; prim. capirla, Mik. 1° G. IV. 30.); — stari acc. m. sing. „(ijb.“ se združuje z nekaterimi predlogi: predenj, nadenj, (= pred njega, nad njega) in: vanj, zanj, nanj, ponj (= v njega, za njega, na njega, po njega); (pomni: gre nad i, pade pred-i, Met.).

2. Ón, óna, óno, pron. = 1. oni, jener, nk., Kr.; (govori se nav. „un“, na Gor. tudi „gun“).

oná, pron. = 2. oni, one, Mik.

onáditi, im, *vb. pf.* = obnaditi, mit Stahl belegen, C.

onádva, onědve, g. njiju, pron. sie zwei.

onák, adj. von jener Beschaffenheit, derartig, Jan.(H.).

onak, adv. = onako, C.

onakajše, adv. ebenso, C.

onákó, adv. auf jene Weise, C.; tako, ne onako, BlKr.-M.

onákov, adj. von jener Beschaffenheit, C.

onákšen, šna, adj. = onakov, C.

onanîja, f. die Selbstbefleckung, die Quanie, Cig.

onanist, m. der Onanist.

onáv, adj. = onegov, C., Z.

onazáditi, zádim, *vb. pf. o. kaj, Rüſchritte in einer Sache verursachen: o. znanstvo, Cig. (T.).*

ônda, adv. = ondaj, Cig., Jan., Mik.

ôndaj, adv. damalß, Cig., Jan., nk.; dann, M.; da: ondaj pa je rekel, da ſprach er (v priprostem pripovedovanju), jvzhŠt.

ôndak — onegáviti

— 829 —

onegóditi — oneužitíló

ôndak, adv. = ondaj, Prip.-Mik.

ôndan, adv. = on dan, neulich, BlKr., jvžh-
Št. (oni dan, Dict.).

1. ondánji, adj. von neulich, Dict., C., Polj.,
— prim. ondan.

2. ondánji, adj. damalig, Mik.; — prim. onda.

ondánšnji, adj. von neulich, Z.; Navleka no-
vine Ondanšnji mravljinč, Vod. (Pes.).

ôndašnji, adj. damalig, nk.

ôndej, adv. dort, Mik.

ôndek, adv. = ondekaj, C.

ondêkaj, adv. dort, Cig., Krelj.

onděkašnji, adj. = ondešnji, C.

ônděšnji, adj. dortig, Cig., Jan., jvžhŠt.

ôndi, adv. dort, an jener Stelle, daselbst.

ôndikaj, adv. dort, Mik.; tu nekaj, ondikaj
nekaj, Jurč.

ondôd, adv. = onod, dort herum, auf jenem
Wege; od ondod, von dort; ôndod, jvžhŠt.

ondóten, tna, adj. von jener Gegend, dortig,
Mur., Cig., Jan., Mik.; od vseh ondotnih
mest, Ravn.; — prim. ondod.

ondù, adv. = ondi, Jan., Trub., Dalm., Krelj, nk.

ondûkaj, adv. = ondi, Dict., Cig., Jan., Trub., Krelj, nk.; Ondukaj tako dolgo kleči, Da bom jaz v cerke prišel, Npes.-K.

ondûkajšnji, adj. = ondešnji, M., Z., DZ.

onê, pron. = 2. oni, Cig., Jan., M., Gor., Št.;
(onej) C.

onêbje, n. = obnebje, der Himmelsraum, M.

onečastîtev, tve, f. die Verunehrung, der Im-
sult, Jan.

onečăstiti, čăstim, vb. pf. verunehren, entehren,
ſchänden, Cig., Jan., Cig.(T.), nk., BlKr.

onečăstnik, m. der Entehrer, Cig.

onečáščenje, n. die Entehrung, nk.

onečaščeváti, ūjem, vb. impf. ad onečastiti,
verunehren, entehren, (onečeščevati) Jurč.,
(onečastovati) Cig., Jan.

onečaščevâvec, vca, m. der Entehrer, Cv.

onečěditi, čědim, vb. pf. verunreinigen, be-
schmußen, bejudeln.

onečěja, f. die Verunreinigung, ZgD.

onečějati, am, vb. impf. ad onečediti; ver-
unreinigen, Z.

onečistiti, čistim, vb. pf. verunreinigen.

onečlověčiti, čěim, vb. pf. entmenschen, Cig.

onêgast, adj. von der gewissen Beschaffenheit
(die man nicht nennen will oder kann), Cig.,
Notr.-Levst.(Rok.).

onêgasten, stna, adj. = onegast, Cig., Notr.-Levst.(Rok.).

onêgati, am, vb. impf. etwas thun, was man
nicht sagen kann oder will, das Ding da thun
(nadomešča lahko vsak glagol, katerega ali
nečemo ali ne moremo izreči), Mur., Cig.,
Jan., C., Notr.-Levst.(Rok.).

onegáv, adj. 1) von der gewissen Beschaffenheit, Cig.; — 2) dem gewissen o. dem Ding da gehörig: poznaš onegavo hčer? Mur.; onegava krava, die Kuh des Dings da ( dessen Name uns nicht einfällt), Mik.; pogl. onegov.

onegáviti, ávim, vb. impf. das Gewisse thun,
reden, treiben (was man nicht sagen kann o.

will); treiben: moram iti gledat, kaj kàj one-
gavijo družina moja in tlačani, LjZv.; kaj
bi onegavil! was braucht man da Umstände
zu machen! Z.

onegóditi, gôdim, vb. pf. ekelhaft machen, be-
schmußen, Cig.

oneğov, adj. dem Ding da, dem gewissen (deffen
Name uns eben nicht einfällt) gehörig, Mur.,
Jan., C, BlKr., jvžhŠt.; onegov fant, Bl-
Kr., jvžhŠt.

onemâga, f. das Erlahmen, das Erliegen, Valj.
(Rad).

onemâgati, am, vb. impf. ad onemoči, von
Kräften kommen, krafttos werden, erlahmen,
erliegen, Cig., Jan., vžhŠt.-C.; (rabi se tudi
kot vb. pf.).

onemênje, n. das Stummwerden, die Ver-
stummung, Cig.

oneměti, im, vb. pf. stumm werden, Mur., Cig.,
Jan., nk.

onémiti, im, vb. pf. zum Schweigen bringen:
(Geschichte) demontieren, Jan.

onemóči, mórem, vb. pf. = obnemoči, krafttos
werden, erlahmen, ermatten, erliegen; one-
mogel, entkräftet, abgespannt, Cig., Jan., C.

onemóglost, f. die Krafttoseigkeit, die Schwäche,
die Erschöpfung, Cig., Jan., C.

onemogočeváti, ûjem, vb. impf. ad onemo-
gočiti, nk.

onemógóčiti, óčim, vb. pf. unmöglich machen,
Cig.(T.), nk.

onón, adj. von der gewissen (deren Namen ich
nicht nennen kann oder will): onene be-
sede, Z.

onenáditi, nádim, vb. pf. = iznenaditi, C.

onepokojiti, im, vb. pf. heunruhigen, Cig.

oneprijateljiti, im, vb. pf. verseinden: o. koga
s kom, Cig.(T.).

oneprijázniti, áznim, vb. pf. = oneprijateljiti,
Cig.(T.).

oneslániti, slánim, vb. pf. entjalzen, Cig.

onesnáženje, n. die Verunreinigung.

onesnaževáti, ûjem, vb. impf. ad onesnažiti:
verunreinigen.

onesnážiti, snážim, vb. pf. verunreinigen, be-
schmußen.

onespodôba, f. die Entstellung, Cig.

onespodóbiti, dôbim, vb. pf. entstellen (stil.),
Cig.(T.).

onesrečeváti, ûjem, vb. impf. ad onesrečiti,
Z., nk.

onesrěčiti, srěčim, vb. pf. ungläcklich machen,
Cig.(T.), Z., nk.

onesvěčenje, n. die Entheiligung, Cig., Jan.

onesvečevânje, n. die Entheiligung, SIN.

onesvečeváti, ûjem, vb. impf. ad onesvetiti,
entheiligen, Jan.

onesvéstiti se, svěstim se, vb. pf. die Be-
sinnung verlieren, Cig., Jan., Cig.(T.), Vrt.

onesvétiti, světim, vb. pf. entheiligen, Cig.,
Jan.

oneškóditi, škôdim, vb. pf. unschädlich machen,
DZ.

oneužitíló, n. das Denaturierungsmittel, DZ.

oncužítiti — ontologija

— 830 —

onúča — opâldarski

oneužítiti, žîtim, *vb. pf.* = neužitno storiti,
denaturieren, *DZ*.

onevesėliti, sčlim, *vb. pf.* ein Unlusttgeführt er-
regen: o. koga, se, *Cig.(T).*

onevíhtniti, vištnem, *vb. pf. aufbraßen, auf-
fahren, C.*

onevóljiti, vōljim, *vb. pf. unwillig machen,
Cig., C.*

oneznániti, znānim, *vb. pf. unkenntlich machen,
entstellen, Cig. (T).*

ónež, *m.* = *janež, Cig., Jan.*

ongáviti, ávim, *vb. impf. tako se nav. govori
nam. onegaviti.*

1. óni, óna, óŋo, pron. jener, jene, jenes; — ne ta, ampak oni; oni-le, le-oni, jener dort; ta — oni, dieser — jener, der eine — der andere; oni isti, gerade jener, derselbe, ogr.-C.; — ono, auf jene gewisse Art: ono butasto je pred-se gledal, *Ravn.*; so: ono velik, *C.*

2. oní, oná, onče, gen. onega (onegá). oné, pron.
der gewisse, der Ding *da*, den ich im Augenblicke
nicht nennen will o. kann, *Mur., Cig., Met.,
Mik., Levst.(Rok.)*, *Dol.*; to je ona! das
zünd faute *Frische!* 1'-Cig.; prazna ona! Lari-
fari! C.; („onegá“ se tudi kot nominativ
rabi: onega [onga] mi je rekel, *Gor., Ig.*);
— prim. oná, oné.

oníkatam, *am, vb. impf.* o. koga, nach dem Weiß-
spiele des deutschen „Sie“ jemanden mit dem
unslavischen „óni“ anreden.

óniks, *m.* neka vrsta kremenjaka, der Dnyx
(min.), *Cig.(T.)*, *C., Erj.(Min.)*

ónkraj, praep. *c. gen. jenseitš: o. potoka, o.
groba.*

ónkrajnji, *adj. jenseitig, C.*

ónkrat, *adv.* = neulich, *Z., jvzhŠt.*

onôd, *adv. dortherum, in jener Gegend, auf
jenem Wege, dort dort;* = le-onod, *Dict.;
divji možje bodo onod skakali, Dalm.; koder
ti, onod jaz, *Gor.-Levst.(M.)*; od onod, von
dort; David je od onod šel in ubežal, *Dalm.;
tudi: onod, *M., jvzhŠt.*;* (onode, onodi, C.)*

onój, *adv. leſthin, neulich, C., Št.*

ónokrat, *adv.* = onkrat, *damaš, C.*

onôlik, *adj.* so groß, gleich groß, *C., Dalm.;
onoliko, kolikor, dieſelbe Quantität, wie, *Jan.,
Cig.(T.)*, *DZ.*

onômadne, *adv.* = ondan, *Dict., C.*

onomatopojija, *f. posnemanje naturnega glasu
z. besedo, sličnoglasje, die Duomatopöje,
Cig.*

ónostran, *praep. c. gen. jenseitš, Levst.(Rok.)*, *nk., (unostran) Jan.; onostran morja, Erj. (Izb. sp.)*.

onostránski, *adj. jenseitig, Cig (T).*

ónoten, tna, *adj. in jener Gegend beſindlich,
jenseitig, Mur.*

ónstran, *praep. c. gen., Cig., C.*; pogl. ono-
stran.

önti, *adv.* = anti, *C., Mik., vzhŠt.*; onti pa
(ontipa), ja freilich, allerdings, *SlGor.-C.*

ontipà, *adv.* = onti pa, *C., Mik.*

ontológičen, čna, *adj. ontologijš, Cig.(T).*

ontologija, *f. nauk o bitju in o tem, kar je,
die Ontologie.*

onúča, *f. der Schuhſegen, der Fußſegen, Mik.,
Vreme, Hrušica (Notr.), Bolc-Erj. (Torb.)*,
BIKr.;* (vnuča, vzhŠt.-C., ogr.-Valj. [Rad]).

opáberkovati, ujem, *vb. pf. o. vse vinograde,
in allen Weingärten die Nachlese abhalten,
(opap-) jvzhŠt.*

opáčen, čna, *adj. äbicht, verkehrt, Cig., Jan.,
C., Danj.-M.*

opačína, *f. der Fehler, C.*; pregrehe in opa-
čine, ZgD.; der Erceſš (phil.), *Cig.(T.)*; (hs.).

opački, *adv.* = naopak, narobe, *C.*

opád, páda, *m.* = pad, der Fall, *Valj.(Rad).*

opádanje, *n. daš Fallen, daš Sinken, Mur.,
M., kajk.-Valj.(Rad).*

opádati, pādam, *vb. impf. ad opasti, 1) ab-
fallen (o listju), Cig.;* = padati, fallen, ſinken,
Mur.;* v grehe o., kajk.-Valj.(Rad);* — 2)
fallend bedecken (vom Schnee), *Jan.;* — 3)
befallen, anwandeln, *Jan.; strah in trepet
jih opadaj! Ravn.*

opádek, dka, *m. 1) v opadek, zum Nachtheil:
premenil je pevec le nekoliko besed, pa
sebi in jeziku v opadek, Levst.(Zb. sp.);*
— 2) opadki = odpadki, *Valj.(Rad).*

opadína, *f. der Fallſleſt (z. B. am Obſt), Cig.*

opádka, *f. ein hölzernes Schloß, V.-Cig.*

opadljiv, íva, *adj. hinfällig, Mur.*

opadnína, *f. = opadina, Cig.*

opádniti, pādnem, *vb. pf.* = pasti, vzhŠt.

opáh, páha, *m. der Něſſcauſſchlag, Jan.(H).*

opáhati, pāham, *vb. pf. anfächeln, Cig., Jan.; an-
wehen, Mur.;* — durch Fachen reinigen, *Dict.;
zito z vrečo o., Ig.;* — abprügeln, *Jan.*

opáhek, hka, *m. nav. pl. opahki, eine Art
Hautausſchlag, Jan., DZ., Tolm.; der Frieſel,
Jan.(H).*

opahljáti, ám, *vb. pf. anfächeln, o. se, sich
abfächeln, Cig.*

1. opáhniti, nem, *vb. pf. (einmal) anwehen,
Mur.*

2. opáhniti, nem, *vb. pf.* = opehniti, *Cig.*;
= o. se, einen Ausſchlag beſommen: obraz
se mu je opahnil, *Podkrnci-Erj. (Torb.)*

opahováti, újem, *vb. impf. ad 2. opahniti,
= opehovati, Cig.*

opák, páka, *adj. äbicht, kehrſeitig, Cig., C.*;
opaki veter, der Gegenwind, ogr.-C.; — boſhaft,
Z.;* (na opak, *Jan.[H.]*, iz: na opako, pogl.
naopak).

opakávati se, am se, *vb. impf.* = spakavati
se, oponašati koga, *Rihenberk-Erj. (Torb.)*

opákost, *f. die Verkehrtheit, Z.*; — der Mangel,
die Schwäche, *C.*; — die Boſhaftigkeit, *Jan.
(H.)*

opakováti se, újem se, *vb. impf.* = opaka-
vati se, *Z.*

opál, *m. der Opal; jašmasti, lesasti, mlečni,
steklasti, voskasti o., der Žaſſ, Holz, Milch,
Blaš, Wachſopal, Erj (Min.)*

opálda, *f. die Tabaktraſſik, C., Št., Dol.;* —
prim. it. appalto, der Pacht; a. di tabacco,
der Tabakverſchleiß.

opáldar, *rja, m. der Tabaktraſſikant, Dol.*

opáldarski, *adj. Tabaktraſſik*: opaldarski tobak
= pri opaldarju kupljen t., *Jurč.*

opâldnik — opârica

— 831 —

opáriti — opâsnica

opâldnik, m. = opalda, C.

1. opâlek, lka, m. der Löschbrand, Cig., C.

2. opâlek, lka, m. = pajek, Mcg, Sv. Duh pri Krškem-Erj. (Torb.), Tolm.

opáličati, am, vb. pf. = abprügeln, Cig.

opáličiti, im, vb. pf. = s palico udariti, Vas Krn, Senožeče-Erj. (Torb.), Tolm.

opalíka, f. = debela palica, Vas Krn - Erj. (Torb.).

opalíkovec, vca, m. = oblikovec, drobno, nerazcepljeno drevo, Temljine(Tolm.)-Štrek. (Let.).

opalína, f. der Brandgeruch, C.

opáliti, im, vb. pf. ab-, ansengen, anbrennen; o. si lase; bes te opali! Vrt., Levst. (Irb. sp.); - welk machen, Mur.; - bräunen; solnce mu je kožo opalilo, Cig.; ves opaljen od solnca, jvzhSt.; - o. koga po hrbtu, einen Streich auf den Rücken geben, Z., Lašče-Levst. (Rok.).

opalizovânje, n. das Opalisieren, Cig. (T.).

opalizováti, ûjem, vb. impf. po opalovo se svititi, opalisieren, Cig. (T.).

opáljenek, nka, m. nekaka gibanica, vzhŠt.-C.

opáljenka, f. nekakšen tenak, nizek kruh, Dol.

opâlov, adj. Opal=: opalova matica, die Opal-mutter, Erj. (Min.).

opâlovec, vca, m. opalovci, die Opaline (min.), Cig. (T.).

opalščina, f. = opalova matica, die Opal-mutter, Cig.

opámetiti, im, vb. pf. klug machen, wišigen, Jan.

opânčar, rja, m. der Dpankrenmacher, C., Z., Zora.

opânčarica, f. des Dpankennachers Frau, Z., kajk.-Valj. (Rad).

opânek, nka, m. der nationale Niemenšchuß; - neko obutalo, katero nosijo samo ženske, moški ne, Staro Sedlo-Erj. (Torb.).

opanjéti, im, vb. pf. erstarrten, (openj-) C.; verstoßen, Mur., Cig., (openj-), Guts.; - stußen, Jan.

opânka, f. = opanek, Cig., Jan.; - eine Art Schnürschuh, Mur., Mik.; - niederer Bundschuh, Mariborska ok.-Kres; - tudi: der Holzschuh, Mariborska ok.-Kres, KrGora-Levst. (Rok.).

opânkar, rja, m. moški, kateri opanke nosi, M.

opânkarica, f. ženska, ki opanke nosi, M.

opâra, f. 1) das zům Einbrennen der Fässer bestimmte Wasser, das Verkochwasser, Mur., C.; das Abbrüftwasser, Jan.(H.); - 2) der warme Umschlag auf einem kranken Körper-theil, C.; - 3) soparna vročina, kadar po malem dežju zopet solnce sine, Podkrnci-Erj. (Torb.).

opârek, rka, m. der Aufguß mit siedender Flüssigkeit, das Decoct, Cig.

opären, rna, adj. 1) schwül, Z., Gor.; - 2) an der Urinsperre leidend (o živini), Mur., Cig., Met., Škrilje pod Čavnom-Erj. (Torb.).

opârica, f. 1) die Schwüle, C., Z.; - 2) die Stelle, wo man sich (z. B. mit siedendem Wasser) verbrannt hat, die Brandwunde, Cig.

opáriti, pârim, vb. pf. mit heiſjem Wasser bezießen, abbrühen; o. se, ſich mit heiſjem Wasser brennen, ſich verbrühen; - ſich verbrennen (fig.), Jan.; -oparjen = poparjen, betroffen, niedergeschlagen, Cig., Jan., C.

opârjati, am, vb. impf. ad opariti, Jan.

opârjenik, m. die Dampfnudel, (oparjenek) Jan.

opárljiv, adj. = oparen, BlKr.

opârnica, f. die Schlehe, die Frucht des Schlehdornes (prunus spinosa, Cig., Jan., C., M., Dol., BlKr.; trpko kakor oparnica, Zv.

opârničevje, n. coll. das Schlehdorngesträuch, Dol.-Burg. (Rok.).

opârnik, m. der Schlehdorn (prunus spinosa), Medv. (Rok.).

opárnost, f. die Urinsperre (beim Vieh), Cig., Jan., Škrilje pod Čavnom-Erj. (Torb.), Strp.

opâs, pása, m. 1) der Gürtel, Mur., BlKr.; srca železni opasi, Preš.; - 2) die Schürze, C.; - das Gefimš, C.

opásati, pâšem, vb. pf. umgürten: meč o.; - (eine Schürze) umbinden, Cig.; - o. se, den Gürtel anlegen, ſich gürten; - umſchließen (wie mit einem Gürtel), Cig., Jan.; z gozdi opasan, umwaldet, Cig.; umzingeln, belagern, ogr.-M.; - umfaffen: te smreke trije možje ne morejo opasati, Ben.-Erj. (Torb.).

opasávati, am, vb. impf. = opasovati; umgürten; o. se s čim, ſich mit etwas umgürten, Lašče-Erj. (Torb.).

opâsek, ska, m. der lederne Geldgürtel, Cig.

opásen, sna, adj. gefährlich, Cig. (T.), Levst. (Nauk), nk.; - hs. iz rus.

opásica, f. 1) der Leibgurt, die Leibbinde, Jan., Štrek., Svet. (Rok.); moški pas, nekaka dolga ozka ruta, rdeča ali višnjeva, kakršne so nekdaj nosili stari možje, da so se „opasavali“ ž njimi, Lašče-Erj. (Torb.); - 2) = debela palica, Erj. (Torb.).

opasílen, ňa, adj. Kirchweiß: opasína ne-delja, der Kirchweißsonntag, Cig.

opasitnica, f. 1) der Leibgurt, Mur., Cig., Jan.; - die Officiersbinde, Vod. (Irb. sp.); - das kirchliche Cingulum, Z.; - 2) der Sattelgurt, V.-Cig.; - 3) ein langes Zeil, das um den beladenen Heuwagen gebunden wird, der Heuwagenstrich, die Heuleine, Cig., Dol., Kras.; - 4) = opasilo 2), das Kirchweißfest, Cig.

opasitnik, m. der Gürtel, Mur.

opasílo, n. 1) der Gürtel, der Gürt, Mur., Cig., C., DZ.; potne rute in opasila, Jap. (Sv.p.); kolesno o., die Umgürtung des Rades, Vrt.; der Treibriemen, DZ.; - 2) das Kirchweißfest, das Patrocinium, Rihenberk, Kras, Brezovica v Istri-Erj. (Torb.); na opasilih in godovih, Zv.; („nekdaj je bil običaj, pravijo, da so o takej priliki cerkev s svečami opasali“, Levst. [Rok.]); - 3) das Namenstagsgeschent, Cig.; („dedicazione“, Alas.); prim. vezilo.

opäsje, n. 1) die Taille, nk.; - 2) der Erdgürtel, die Zone, Jan.; pogl. pas.

opâsnica, f. der Gürtel, die Leibbinde, Škrinj., DZ.

opásnik — opazovânje

— 832 —

opazováti — opěkar

opásnik, m. 1) das kirchliche Cingulum, Zgd.;
— 2) die Schürze, Cig.

opásnost, f. die Gefahr, Cig.(T.), Levst.(Nauk),
nk.; — prim. opasen.

opasováti, ûjem, vb. impf. ad opasati; um-
gürten; umbinden; o. se, sich gürten.

opäst, f. eine mit Schnee bedeckte Vergspike,
Jan., Cig.(T.), Mik.

opásti, pădem, vb. pf. 1) abfallen (o listju),
Cig.; — opasti se: Vse prehitro, ve pre-
proste, Se opadle na tla boste, Vod.(Pes);
— versinken, Mur.; — in Verfall gerathen,
Cig.; — 2) fallend bedecken (o snegu), Jan.;
s slano o. kaj, bereifen, Cig; puščava je
kakor s slano in ivjem opadena, Ravn.; —
3) befallen, ergreifen (von Gemüthszuständen),
Jan.; bridkost ga opade, Burg.; — opa-
den, betroffen, Cig., Bes.

opásti, păsem, vb. pf. 1) überall beweiden lassen,
durchweiden, Cig.; — 2) durch Weiden wohl-
genäht machen, Z.; voliče pediti in opasti,
Jurč.

opáša, f. coll. Rosinen, Primorje-Erj.(Torb.);
— prim. it. uva passa.

opaševáti, ûjem, vb. impf. = opasovati, ogr.-
Valj.(Rad).

opáški, m. pl. Kleien vermengt mit Spülwasser
als Riechfutter, Valj.(Rad).

opašnják, m. der Geldgürtel: ne imejte zlata
ni srebra v svojih opašnjakih, Cr.

opát, m. der Abt, Mur., Cig., Jan., nk.

opática, f. die Abtissin, Mur., Cig., Jan., nk.

opatija, f. die Abtei, Cig., Jan., M., nk.

opatjski, adj. Abteis, äbtlich, Jan.

opâtinja, f. = opatica, Cig.

opatovina, f. die Abteipründe, Cig., Jan.

opâtovski, adj. äbtlich, Cig., Jan.

opátski, adj. = opatovski, Jan.

opâtstvo, n. die Abtwürde, Cig., Jan.

opáz, páza, m. der Bedacht, Cig., Valj.(Rad).

opázba, f. 1) die Wahrnehmung, die Beob-
achtung, DZ.; — 2) = opomnja, die An-
merkung, Cig., Jan.

opázen, zna, adj. 1) behutsam, vorsichtig, außermerksam, Mur., Cig., Jan.; — 2) leicht zu bemerken: najopaznejše prikazni, Žnid.

opáziti, pâzim, vb. pf. bemerken, merken, Mur.,
Cig., Jan., nk.

opazljiv, íva, adj. 1) aufmerksam, Z.; — 2)
= opazen 2), Cig., Jan.

opázkra, f. die schriftliche oder mündliche Be-
merkung, die Anmerkung, Cig., Jan.; opazke,
Marginalien, Cig.(T.); (po nem.); pogl.
opomnja.

opáznost, f. die Behutsamkeit, die Bedächtigkeit,
Mur., Cig., Jan., Slom.

opazováten, kna, adj. Beobachtungsz: opaz-
vátna soba, das Beobachtungszimmer, Levst.
(Pril.); opazovalna vojska, die Observations-
armee, Cig.

opazovalíšče, n. der Beobachtungsort, Cig.
(T.).

opazovátnost, f. die Beobachtungsgabe, Cig.

opazovânje, n. das Beobachten, nk.

opazováti, ûjem, vb. impf. bemerken, beob-
achten, Cig., Jan., nk.

opazovávec, vca, m. der Beobachter, Cig.,
Jan., nk.

opazovâvka, f. die Beobachterin, Jan., nk.

opazúh, m. der Epion, Cig., C.; der Lauerer,
SIN.-C.

opáž, m. die Verschaltung, die Verbretterung,
Cig.; die Bretterwand, Jan.; bes. die Bretter-
verschaltung am Giebel eines Hauseß, Notr.;
zidani opáž, die Feuermaner, Cig., Jan., C.
1. opážati, am, vb. impf. ad opaziti = be-
merfen, beobachten, C., nk.

2. opážati, am, vb. pf. = opažiti, Cig.

1. opaževáti, ûjem, vb. impf. = opazovati,
Mur., C., DSv.

2. opaževáti, ûjem, vb. impf. ad opažiti, Jan.
(H.).

opážiti, pâzim, vb. pf. verschalen, verbrettern,
austäfeln, Cig., Jan., M.; — o. hlev, t. j. s
slamo ali steljo ga obložiti, Dol.; — z ža-
metom opažen voz, ein mit Zammt belegter
Wagen, Zv.

opečatiti, átim, vb. pf. mit Siegeln versehen;
— abstempeln, V.-Cig.

opečenje, n. die Brandwunde, Dalm.-M.

opéči, pěčem, vb. pf. 1) ringsum der Wirkung
der Hige ausjezen: (ringsferum) braten, ein
tenig braten, Cig.; kruh o., Brot bähen;
anbrennen: roko, prste si o., sich die Hände,
die Finger verbrennen; — o. se, sich durch
Feuer verlezen, sich brennen; kdor se z vro-
čim opeče, na mrzlo piha = ein gebranntes
Kind fürchtet das Feuer, Cig.; — o. se, schlecht
anfommen; — 2) verbrennen, bräunen: solnce
mu je kožo opeklo; ves opečen, jvzhSt.

opečína, f. die Brandwunde, Z., Vrt.

opěčje, n. coll. Ziegel, Ziegelwerk: hiše niso
iz žganega opečja, Let., Bes.

opěčnica, f. die Ziegelhütte, M., C., LjZv.

opěčnik, m. das Ziegelferz, Cig.

opeháriti, árim, vb. pf. prellen, betrügen; o.
koga za kaj.

opěhati, am, vb. pf. müde machen, ermüden,
o. se, müde werden, crmatten, Cig., C.

opehniti, pähnem, vb. pf. 1) mit dem Stoß-
hobel abhobeln, Cig., C.; — 2) o. se, (sich)
anstoßen, Jarn.; — 3) o., einen Ausschlag
bekommen: jezik od tobaka opahne, C., Glas.

opehováč, m. ein stetiges Pferd, Gor.

opehováti, ûjem, vb. impf. ad opehniti; 1)
mit dem Stoßhobel abhobeln, C.; — 2) o.
se komu, sich an jemandem stoßen, ihm An-
stände machen, SIN.

opehovávec, vca, m. einer, der gerne Anstände
erhebt, SIN.; = rogovilež, Bes.

1. opěk, pěka, m. 1) die Senge, Z.; solnčni
o., Vrtov.(Vin.); — 2) = opeka, Cig., M.
— 3) der Beifuž (artemisia), C.

2. ōpek, pka, m. der Affe, C.; — Bete („la bete“)
im L’homme-Spiel: o. biti, Bete werden, Cig.

opěka, f. der gebrannte Ziegel, der Backstein,
Guts., Mur., Cig., Jan., Mik., nk.

opěkar, rja, m. der Ziegelbrenner, Guts., Cig.,
Jan., C.

opekárnica — operéti

— 833 —

operína — opéti

opekárnica, f. die Ziegelbrennerei, Cig., Jan.,
SIN.-C., nk.

opěkarski, adj. Ziegelbrenner=, zur Ziegel-
brennerei gehörig, Cig.

opěkast, adj. ziegelartig, ziegelsfarben, Cig.

opěkati, pěkam, vb. impf. ad opeči; ringšum
bücken, braten o. brennen; kruh o, Brot bähen.

opeklína, f. eine angebrannte Stelle, Cig.,
Jan.; die Brandwunde, Slom.

opěkovec, vca, m. das Ziegelerz, C.

opekovína, f. coll. Ziegelscherben, C.

opelíhniti, ihmn, vb. pf. eine Dhrseige geben:
u. koga, Gor.-LjZv.

opelíniti, înim, vb. pf. verbittern, vergällen,
Cig., Jan., M., C.

opelískati, am, vb. pf. ohrseigen: o. koga,
Celje-LjZv.; — abdreschen (o toči), Z.

opéliti, im, vb. pf. eng anschließend machen:
oblačilo o., C.; opeljena obleka = taka
obleka, da se openja na človeku, C.

1. opělj, pélja, m. die Befahrung, die Besich-
tigung, der Augenschein, Cig., Jan., C., Bl-
Kr.-M.

2. ópelj, peljna, m = oplen, pri vozu les, v
katerem tiče prednje ročice (roke), SlGor.

opéljati, péljem (peljáti, âm), vb. pf. umführen,
Cig.

opeljeváti, ûjem, vb. impf. umführen, Cig.

opěnek, nka, m. der Abſchaum, Cig., C.

opěniti, pěnim, vb. pf. 1) umſchäumen, mit
Schaum bedecken, beschäumen, Cig.; — o.
zrcala, Spiegel foliieren, V.-Cig.; — 2) ab-
ſchäumen, abſäumen, Cig.

opěnjanje, n. das Umſpannen, M.

opěnjati, am, vb. impf. ad opeti (pnem); um-
ſpannen, Cig.; behängen, Cig.; umbinden,
umſchnallen, Cig., Jan., M.; — o. se k čemu,
na kaj, eng anhaften, Cig., Jan.

openjávka, f. das Rankengewächs, Cig.

openjéti, im, vb. pf. = opanjeti, C.

opepeléti, ím, vb. pf. zu Asche werden, Mur.

opepelíti, ím, vb. pf. mit Asche bestreuen, Mur.,
Cig.; o. čelo, Cig., Jan.

1. opěra, f. die Stützung, C.

2. ópera, f. spevoigra, die Dper.

opěrati, am, vb. impf. = opirati, Mur.

operácija, f. ranocelníški, mehanični opravek,
podjetje, pos. vojaško, die Operation, Cig.,
Jan., Cig. (T.), nk.

operatér, rja, m. ranorezec, der Operateur,
Jan.

1. opěrek, rka, m. 1) nezrela hruška, Tolm.-
Erj. (Torb.); — 2) óperek, der Knirps, Jan.
(H.).

2. opěrek, rka, m. das Mittelstück beim Faßs-
boden, C., Št.-Valj. (Rad).

öperen, rna, adj. Dpern=, Cig.; operni pevec,
Cig. (T.), nk.

operěsiti, ěsim, vb. pf. = operiti, Cig.

operěta, f. vesela dram. igra, katere večji del
se poje, die Dperette.

operětka, f., Jan., pogl. opereta.

operéti, ím, vb. pf. vermodern, M.; operel,
morsch: stare, operele deske, Glas.; pivka
bobna po operelem deblu, Zv.

operína, f. das Abwachschwasser, das Spülicht,
Guts., Cig., Jan.

operírati, am, vb. impf. (pf.) operacijo izvr-
ševati (izvršiti), operieren.

operíst, m. der Dpernsänger, der Dperist, Cig.
(T.), Levst. (Zb. sp.).

opériti, im, vb. pf. befiedern, Cig., Jan.; o.
se, sich befiedern, Federn bekommen, Cig.,
Jan., C.; operjen, befiedert, Sol.; — belauben,
Z.: o. se, sich belauben, Jan.; operjen, be-
laubt, M.

operměnt, m. das Dperment (Auripigment),
Cig. (T.), DZ.

opěrnica, f. 1) die Krücke, Jan., Danj.-Mik.:
— 2) die Stemmleiste, Jan.; — 3) das Ge-
länder, Jan.

operúšiti, ûšim, vb. pf. entſiedern, Habd.

operútiti, útim, vb. pf. beſlügeln, Cig., Jan.

operutníčiti, ſčim, vb. pf. = operutiti, Cig.

opěſsen, sna, adj. eng anliegend: opesne hlače,
C., Bes., Zora.

opesíti se, ím se, vb. pf. Junge werfen (von
der Hündin), Cig.

opěsniti se, pěsnem se, vb. pf. entrutschen,
entschlüpfen, entwischen, Cig., Met., Dol.-Levst.
(Rok.); — miſſlingen: rado se opesne, Z.;
—zu mangeln anfangen, ausgehen, Z.; opesne
se mi za kako reč, Dol.-Levst. (Rok.).

opesováti se, ùjem se, vb. impf. ad opesniti
se; entschlüpfen, Z.; — opesuje se mi, es
mangelt mir, es reicht nicht aus: za seno se
mi je to zimo opesovalo, Dol.-Erj. (Torb.).

opéstiti, im, vb. pf. mit einer Rabe versehen,
naben, Cig., Jan.

opěstnica, f. = zapeſtnica, das Armband, C.

opěšanec, nca, m. der Deficient: duhovni o.,
der Deficientenpriester, Raič(Let.).

opěšanje, n. die Ermattung; der Verfall, der
Bankerott, Cig.

opěšati, am, vb. pf. die Kraft verlieren, er-
matten; na sredi pota je opešal; — opešan,
abgemattet, Cig., M.; — in Verfall kommen,
banferott werden, Cig.

opešávati, am, vb. impf. = opeševati, C.

opěšek, ška, m. der Verfall, Jan.

opěševáti, ûjem, vb. impf. ad opešati; er-
matten, ermüden.

opěsljiv, íva, adj. leicht ermattend, schwach, C.

opět, adv. spet, zopet, BlKr.-Mur.; — prim.
hs. opet.

opetěče, f. pl. = peteče, das Fleckfieber (die
Petechien), Cig.

opětek, tka, m. das Hinterleder am Schuh,
Z.; der Schuhabsatz, Jan.

opéti, pnèm, vb. pf. ringsherum ſpannen: o.
mrežo, Cig.; — umſpannen, behängen, ta-
peſieren, drapieren, Cig., Jan., Sol., Cig. (T.);
okno o., M.; stene s črnim suknom opete,
Cig.; — o. (okoli sebe), umſtehen, umſchnallen,
umgürten, Cig.; Opne kaljeno sabljico, Npes.-
Vod. (Pes.); — bekleiden: opne ga z lastnim
oklepom, Ravn.; — opeta obleka, gespannte,
enganliegende Kleidung, C.; opeto gledati,
große Augen machen, C.; — o. se k čemu,
nak, eng anhaften, Cig., Jan.

Slov.-nem. slovar.

53

opéti – opíkati

— 834 —

opikávati – opîrek

opéti, pójem, vb. pf. besingen, Z.

opětica, f. das Fersenleder beim Schuh, Cig.,
M.; — der Schuhabsag, Erj. (Torb.).

opetičiti se, ſčim se, vb. pf. = obogateti,
Gor.

1. opětje, n. 1) die Umspannung, M. C.; —
2) das Himmelsgewölbe, Cig., C.

2. opětje, n. der Fersentheil des Schuhes, C.,
Bes.

opetnájstiti, nájstim, vb. pf. betrügen, über den
Löffel barbieren, Cig., Polj., St.

1. opětnica, f. das Fersenleder, der Fersen-
theil des Schuhes, Cig., Jan., C., Gor.; z
opetnicami je (na glavi stoječ) trkal ob gornji
rob skalovja, LjZv.

2. opětnica, f. na pol suha hruška, Podkruci-
Erj. (Torb.).

1. opětnik, m. das Fersenleder, der Fersentheil
des Schuhes, M., C., Dol.

2. opětnik, m. sir, ki še ni dobro dozorel, sir
v srednjem času, Vas Krn-Erj. (Torb.).

opětnja, f. = 1. opetnica, Jan.

opetováti, ûjem, vb. impf. = ponavljati, wieder-
holen, nk.; — hs.

opévanje, n. das Besingen, Cig., nk.

opévati, am, vb. impf. ad opeti; besingen,
Cig., Jan., M., nk.

opháti, phâm, pšěm, vb. pf. abstampfen, M.;
v črni prah o. tobak, Slom.

ßpica, f. der Affe, Mur., Cig., Jan., ogr.-M.,
Erj. (Ž.), nk.

ßpíčar, rja, m. der Affentreiber, ogr.-C.

općičiti, pčim, vb. pf. o. kaj v kako reč, (etwas
Spitziges) in irgend etwas hineinstecken, Mur.;
— o. se, sich anspießen, Z.; — sich sezen:
nimam se kam o., Z.

ßpíčji, adj. Affen-, Mur., Cig., Jan.; po opíčje,
nach Affenart, Cig.

ßpíčka, f. dem. opica, das Affchen, M.

ßpíčnik, m. das Affenmännchen, M.

opih, píha, m. der Sellerie (apium graveolens),
Habd., Jan.; — die Petersilie (petroselinum
sativum), Tolm., Ben.-Strek. (Let.); — der
Hahnenfuß (ranunculus), (opíh) Ip.- Erj.
(Torb.); — prim. nem. Eppich, iz lat. apium.

opíhati, ham, šem, vb. pf. beblasen, anhauchen,
Nov.

opihávati, am, vb. impf. ad opihati, beblasen,
umwehen, Cig.

opihljáti, ám, vb. pf. bewehen, befächeln, Cig.

opihljeváti, ûjem, vb. impf. ad opihljati; be-
wehen, befächeln, Cig.

ôpij, m. strjen sok iz makovih glavic, das Opium.

opijániti, ánim, vb. pf. berauschen; o. se, sich
berauschen.

opjáti, am, vb. impf. ad opiti, = opivati;
1) betrunfen machen, o. se, sich betrinnen,
Habd.-Mik., LjZv.; — 2) o. koga, auf je-
mandes Kosten trinken, Cig.

opík, adv. an opik = naopik, Z.

opikáča, f. eine mit dem oberen Ende in die
Erde gesteckte Rebe, Mur., Mik.

opikati, píkam, vb. pf. mit Stichen bedecken,
zerstechen: čebele, bolhe so me opikale; —
bepicken, anhacken: ptiči so jabolka opikali,

Cig.; — umtüpfeln, betüpfeln, punktieren,
Mur., Cig., Jan.; abpiquieren, Cig. (T.); —
tätowieren, Jan.

opikávati, am, vb. impf. ad opičiti; = opi-
kovati II., Mur.

opíkce, adv. senkrecht, C., Mik.

opikljáti, ám, vb. pf. um-, betüpfeln, Cig.,
Jan.

opikoma, adv. senkrecht, C.; — opikoma na-
sprotno, im geraden Gegensake, Raič(Let.).

opikováti, ûjem, vb. impf. 1. ad opikati; mit
Stichen bedecken, zerstechen, Z.; — tätowieren,
Jan. (H.); — II. ad opičiti, (etwas Spitziges)
hineinstecken, Z., C.; — o. se, sich oft ein
wenig sezen, sich bei einer Arbeit vergeblich
abmüßen, C.

opílek, lka, m. nav. pl. opilki, Feilspäne; ze-
lezni opilki, Eiinenfeilspäne, Vrtov. (Km. k.);
— die Raspelspäne, Cig.; barvarski les v
opilkih, geraspelfte Farbholzer, DZ.

opílití, pílim, vb. pf. 1) mit der Feile bestoßen,
befeilen; — beraſſeln; — gehörig feilen (fig.):
o. spis, pesen, Cig., nk.; — ringsherum durch
Feilen abſondern, abfeilen: rjo o., Kos.; —
2) = ožagati, Cig.

opípati, pípam, pljem, vb. pf. ringsum weg-
raufen, berupfen, Cig.

opipje, u. das Gehäuse des Hahnes, durch
welchen das Wasser abläuft, das Hahnen-
gehäuse (mont.), Cig.

opíra, f. die Stüge, Z., Nov., Bes.; — svojo
opiro imeti, gegründet sein, Cig.

1. opiráča, f. die Spreize, Jan.; die Stemm-
leiste am Müſtwagen, Jan.; palica o., der
Stüßtoſt, Levst. (LjZv.).

2. opiráča, f. der Wachslappen, Cig.

opirážen, lna, adj. opirážne vaje, Stemm-
übungen, Telov.

opiraliſče, n. der Stümpunkt, Cig., Jan., DZ.
opirálnik, m. die Klinke an der Sägenühle,
V.-Cig.

opirálo, n. das Geländer, Jan.

opíranje, u. das Anſtemmen, Mur.; — das
Anlehnen, Cig.

1. opírati, am, vb. impf. ad opreti; stüßen:
o. omahujočega, C.; gospod opira vse, ka-
teri imajo pasti, Trav.-Valj.(Rad); — an-
stemmen, Mur.; — o. kako reč na kaj, einer
Sache etwas zugrunde legen, Cig.; — o. se,
sich stüßen, sich stemmen, sich anlehnen; o. se
na palico, Z.; Pokrivač sem jaz, V močne
lapte se opiram, Staro streho vam razdiram,
Danj. (Posv. p.); — o. se na kaj, auf etwas
berufen, sich auf etwas gründen, Cig., Jan.,
Čig. (T.); — o. se na koga (kaj), sich auf
jemanden (etwas) berufen, Cig.

2. opírati, píram, vb. impf. ad oprati; abwa-
schen; rudo, pesek o., Erz, Sand schlämmen,
Cig.; — o. se, trinken, ſaufen, Glas.

opírav, adj. widersprechend, troßig, C.

opírek, rka, m. 1) dasjenige, womit man etwas
abwäscht, kajk.-Valj. (Rad); nav. pl. opirki,
das Spüliicht, ogr.- C.; — 2) opirki, die
Seifenküſchchen (die bei der Wäsche übrig blei-
hen), Cig.

opīrkati se – oplahnováti

— 835 —

oplahováti – oplatica

opīrkati se, am se, vb. impf. stükeln: o. se
na roki, na nogi, Telov.

opīrnica, f. die Krücke, Mur.-Cig.

opis, písa, m. 1) die Umschrift (z. B. einer
Münze), die Legende, Cig., Jan., Cig. (T.);
— 2) die Beschreibung, die Schilderung, Cig.,
Jan., Cig. (T.), nk.; — 3) die Umschreibung
eines Ausdruckes), Cig., Jan., Cig. (T.).

opisātelj, m. der Beschreiber, Jan. (H.).

opísati, šem, vb. pf. 1) mit einer Umschrift
versehen, umschreiben, Cig., nk.; — 2) bunt be-
maßen, Cig., Jan.; opisano jajce, ein bunt
gezeichnetes Ei, Z.; o. se, sich bemalten, Cig.;
— 3) beschreiben, schildern, Mur., Cig., Jan.,
Cig.(T.), nk.; — 4) (einen Ausdruck) um-
schreiben, Mur., Cig., Jan., Cig. (T.).

opisāva, f. die Umschreibung, die Paraphrase,
Jan.

opísen, sna, adj. 1) beschreibend: opísna pesen,
Cig.(T.); descriptiv: opísna geometrija, die
darstellende Geometrie, Cig.(T.); — 2) peri-
phraßtisch, Jan.

opisováten, kna, adj. 1) beschreibend, Jan. (H.);
— 2) umschreibend, Jan. (H.).

opisovânje, n. 1) das Schildern, das Beschreiben,
Cig., Jan.; — 2) die Umschreibung (eines Be-
griffees), Cig., Jan., Cig. (T.).

opisovātelj, m. der Beschreiber, der Schilderer, nk.

opisováti, ûjem, vb. impf. ad opisati; 1) um-
schreiben, nk.; — 2) bemalten, bezeichnen, Cig.,
— 3) schildern, Cig., Jan., nk.; — 4) (Aus-
drücke) umschreiben, Cig., Jan., Cig. (T.).

opisovávec, vca, m. der Beschreiber, Cig.

opísčiti se, im se, vb. pf. 1) sich mit einem
Ausschlag (Blässchen) bedecken: koža se opíšči,
Glas.; — 2) te (vinske) trte se še opíščijo,
diese Reben werden sich noch erholen, Ip.-Erj.
(Torb.).

opítanje, n. das Verhör vor Gericht, ogr.-C.

1. opitati, pîtam, vb. pf. besragen, M.; vor Gericht verhören, ogr.-C.

2. opítati, pîtam, vb. pf. feist machen, mästen,
Cig., Jan.

opitávati, am, vb. impf. ad 1. opitati; vor
Gericht verhören, ogr.-C.

opíti, píjem, vb. pf. 1) o. koga, betrunken
machen, besäußen, Meg., Cig.; — o. se, sich
betrunken, Cig., Jan., Rib.-M., Jsvkr.; opit,
betrunken, Cig., Jan.; — 2) o. koga, je-
mandem zum Schaden trinken, ihn abtrinken,
Jarn.; — o. se, sich durch Trinken zugrunde
richten, M.; opit, von der Trunkfucht krank, Z.

opítje, n. die Betrunkenheit, C.

opívati, am, vb. impf. ad opiti; 1) o. koga,
berauschen, Z.; — o. se, sich betrunken, Jan.,
M.; — 2) zum Schaden eines andern trinken:
o. koga, Jarn.

oplačína, f. = operina, Guts.

1. opláhniti, plähnem, vb. pf. = oplakniti,
aus-, abspülen, Mur., Jan.

2. opláhniti, plähnem, vb. pf. kleiner werden
(von einer Geschwulst oder Aufgedunsenheit),
Cig., C.

oplahnováti, ûjem, vb. impf. = oplahovati,
Mur.

oplahováti, ûjem, vb. impf. ad 1. oplahniti,
Jan. (H.).

oplahtáriti, ârim, vb. pf. = oplahtati 2), Jurč.

oplahtáti, âm, vb. pf. 1) (durch Fachen) ab-
stäuben, C.; — 2) hintergehen, betrügen, Cig.,
C., M., Kr.

oplåk, plåka, m. 1) toliko vode, da se z njo kaka
posoda „oplakne“, Podkrinci - Erj. (Torb.);
— 2) das Abgespülte, Cig.; — die Erdab-
chwemmung, M.

opláka, f. 1) das Abspülen: die Brandung,
Cig.(T.); — 2) die Erdabchwemmung, M.;
— 3) das Abspülicht, Cig., Jan.

oplakálo, n. das Faß, in welchem Erze ab-
gewaschen werden, das Flausaß, V.-Cig.

oplåkanica, f. das Spülwasser, C.

oplákati, plákam, čem, vb. pf. beweinen, Cig.,
Jan., M., nk.

oplákniti, plákem, vb. pf. ab-, ausspülen,
Cig., Jan., M.; kupice o., Cig.; perilo o.,
die Wäsche flößen, Cig.

oplakovânje, n. das Ab-, Ausspülen, Cig.

1. oplakováti, ûjem, vb. impf. ad oplakniti;
ab-, ausspülen, Meg., Cig., Jan.

2. oplakováti, ûjem, vb. impf. ad oplakati;
o. koga, jemanden beweinen, Cig., Jan.

oplakovâvec, vca, m. der etwas aus-, ab-
spült, Cig.

oplameniti, ím, vb. pf. beſlammen, Cig., C.;
entſlammen, Cig.

oplamenjeváti, ûjem, vb. impf. ad oplame-
niti; be-, entſlammen, (-menovati) Cig.

oplánkati, am, vb. pf. mit Planken umgeben,
hebplanken.

oplást, f. = ploča: velika o. ledu, Svet.(Rok.).

oplaščúriti, ûrim, vb. pf. = ociganiti, ogo-
ljufati, Cig.; — prim. plaščur.

oplášiti, plášim, vb. pf. o. koga, ješu machen,
einem Furcht einjagen, ihn einschüchtern.

oplát, f. 1) die Seite: zadnja oplat, der Hintere,
Z., Zv, Kr.; s palico komu dajati na zadnjo
o., Z.; das Hintertheil: privzdigne zadnje
oplati svoje dolge črne obleke, Jurč.; —
2) das Beschläge, Jan.; noževe oplati, C.;
das eiserne Beschläge der Sohle, des Pflug-
hauptes, die Sohlchiene, 1.-Cig.; — oplati
pri knjigah = platnice, C.; — die Radſelge, Z.;
— 3) v óplat vreči, zu Boden werſen, Mur.,
Mik. (Et.); (prim.: kupčija je „oplet“ [nam.
v oplat], der Handel liegt darnieder, God.
[Itb. sp.]).

opláta, f. 1) = oplat 1), die Seite: notranja
oplata ladije, DZ.; — 2) die Sohlchione, die
Pflugſchiene, V.- Cig.; — die Befeßigung des
Radſes: to pesto še dve oplati pretrpi, Z.

opláten, tna, adj. einseitig: oplatna zenska,
katera le na eno stran doji otroka, Savinska
dol.

oplatéti, ím, vb. pf. o. od koga, von jemandem
verhezt werden = uročen postati: tele, otrok
oplati, C.

opláti, póljem, vb. pf. mit der Wanne reinigen,
auschwingen, Cig., Mik., Notr.

oplatica, f. das Belegholz, das Fournierholz,
h. t.-Cig. (T.).

53*

oplatíti — oplěn

— 836 —

opléník — oplétati

oplatíti, ím, vb. pf. o. knjigo, ein Buch in
harte Decken einbinden, Cig., Dol.; nož o.,
das Messer mit den Seitenbeschlägen versehen,
Z.; — sournieren, h. t. - Cig. (T.); o. kolo,
ein Rad mit Felgen versehen, felgen, Cig.,
Jan.

oplátki, m. pl. = uroki, C.

oplatníca, f. 1) = bosača, ein Rad ohne Schiene,
C.; — 2) eine Art Wassersahrzeug, Notr.

oplatníčiti, čeim, vb. pf. in steife Decken binden:
trdo oplatničeni svežnji, Fasikel unter steifen
Deckeln, DZ.

oplávati, am, vb. pf. umschwimmen, Cig., M.

opláven, vna, adj. = ohlapen; oplavna je
obleka, ki je toli obilna, da tako rekoč plava
na človeku, Rihenberk-Erj. (Torb.), GBrda.

oplavíti, ím, vb. pf. flößen, schwemmen: pe-
rito o., C.

oplávniti, plávnem, vb. pf. auspülen: posodo
o., C.

opláz, pláza, m. 1) das Pflughaupt, Mur., Cig.,
C., Ravn.-Valj. (Rad); — 2) die Stelle in
einem Acker, über welche der Pflug hingleitet,\ohne sie aufzureißen, die daher mit der Haue
bearbeitet werden muß, C., BlKr., Poh.; (das
Hasjenneß, die Grundrast, Cig.); — eine leere
Stelle im Weingarten, (óplaz) BlKr.; — 3)
na oplaz orana njiva = orana tako, da ni
znati leh, Vrsno-Erj. (Torb.); — 4) die Erd-
abrutschung, C., Z.; prim. plaz; — 5) die
Ribe, der Rißs infolge einer Streifung: plug
je dobil oplaz od kamena, Gor.; — 6) ein
Schlag mit der flachen Hand, Cig.

opláziti, plázim, vb. pf. streifen, Cig., Jan.,
M.; oralo oplazi, kadar tako zdrkne, da
pusti celino za seboj, Lašče-Levst. (Rok.);
obersflächlich, nicht tief pflügen, Z., Tolm-
Strek. (Let.); abstreifen: kožo komu o., C.;
— o. koga, jemanden tüchtig schlagen, Cig.,
C., Lašče-Levst. (Rok.).

opláznica, f. die Reuthaue, Cig.

oplázniti, pláznem, vb. pf. streifen, Jan.

oplazováti, újem, vb. impf. ad oplazniti;
streifen, Cig., Jan.

oplěče, n. = ošpetelj, rokavci, das Halbhemd
der Frauenzimmer, Kras- Cig., M., C.; —
prim. opleče 2.

oplěček, čka, m. das Leibchen, das Mieder,
C., Valj. (Rad), BlKr.; — = opleče, das
Halbhemd, Cig., Jan.

oplěčje, n. 1) die Schultergegend, Jan.; — 2)
= ženska jopa, Kras-Erj. (Torb.); (prim.
opleče).

oplěčnik, m. = oplečnjak, C.

oplěčnjak, m. das Halbhemd der Frauenzimmer,\ ogr.-C.

oplemenití, ím, vb. pf. 1) befruchten (von
Thieren): o. matico, Por.; kobilo o., Cig.;
o. se, trächtig werden, Polj.; — 2) = ople-
menititi, Cig., Jan.

oplemenititi, štim, vb. pf. 1) in den Adels-
stand ergeben, Levst. (Zb. sp.); — 2) ver-
edeln, Cig. (T.), C., nk.

oplěn, plěna, m. pri vozu na prednji in zadnji
premi on les, v kateri sta vtaknjeni ročici,

Goriš., Lašče-Erj. (Torb.), BlKr.; der Kipf-
stock, Cig.; prednji o., der Wendeschemmel,
Rib.-M., C.; — tudi prednji in zadnji del
voza pri žagi, Notr.; — 6plen, gen. 6plena,
Goriška ok-Erj. (Torb.), BlKr.; 6plen, gen.
oplěna, Lašče-Erj. (Torb.), Štrek.

opléník, m. iglica, ki gre skozi oplen, Cig.

oplénití, ím, vb. pf. ausplündern, Cig., Jan.,
M.; oni so oplenili vsa mesta, Dalm.; —
rauben: oplenil je vse njih blago, Dalm.
— tudi: opléniti, Dict., nk.

oplésati, šem, vb. pf. umtanzen, Cig.

opleskáti, ám, vb. pf. anhacen, Z.

opléskniti, plěsknem, vb. pf. anhacen, Z., C.

oplésněti, nějem, vb. pf. schimmelig werden,
Cig., M.; oablesnel, umschimmelt, Cig.

oplésną, n. der Rißt des Fußes, Temljine
(Tolm.)-Strek. (Let.).

oplésti, plétem, vb. pf. 1) mit geslochtener Arbeit
einfassen, ums, beslechten; breg o., das Ufer
befrippen, Cig.; s protjem opleten hlev,
Jurč.; — das Haar flechten, frisieren; o. se,
sich die Haare flechten; nisem se še oplela;
um-, beschnüren, umwinden, Cig.; umkränzen,
schmücken: u. kip, kapelico, jvžhSt.; opleten
ženin, opletena sneha, Danj. (Posv. p.); —
opletene besede, eine geschmückte Rede, C.;
— 2) herumstrichen, umstrichen, Cig.; — 3)
o. koga, jemandem einen Hieb (z. B. mit einer
Weitfiche) geben, M.; — o. malho na ramo,
den Bettesack auf die Schulter schwingen,
Jurč.; — 4) prellen, Cig., M.

oplěšavéti, ím, vb. pf. kahl werden, Cig.

oplěšiti, plěsim, vb. pf. 1) kahl machen, Mur.;
glave bodo oplešene, Škrinj.; — 2) kahl
werden, Ip., Dol.

oplěšivéti, ím, vb. pf. kahl werden, eine Glače
bekommen, Cig., Jan.

oplět, plěta, m. 1) die Beslechtung, Cig., —
2) das etwas umgebende Flechtwerk, M; —
die Frisur, Jan.; — 3) die Fränzung, der
Schmuck, C., jvžhSt.; stari o. kakega kipa
z novim zameniti, jvžhSt.

oplet, adv. mausfördt, Cig.; bil je oplet, V.-
Cig.; o. je ž njim, es ist aus mit ihm, Cig.;
— prim. nem. (dial.) ablecht = proč, Levst.
(Rok.)? prim. tudi oplat 3).

oplětáč, m. der Friseur der Frauenpersonen,
Cig.

oplětal, f. das Haarband, das Flechtenband,
Jan.; sedem kit splesti z eno opletaljo, Dalm.

oplěťanica, f. das Haar= oder Jopfband der
Frauenzimmer, Polj.

oplěťáló, n. der Kopfprüß, Jan.

oplěťanec, nca, m. der Heckenwindling (calystegia sepium), Zemon (Notr.)-Erj. (Torb.).

oplétanje, n. das Umſchlechten; — die Beslechtung;
— das Frisieren; — das Umkränzen, das
Schmücken, jvžhSt.; — das Herumschlagen
(ž. B. mit dem Schwanze).

oplétati, plětam. vb. impf. ad oplesti; 1) um-
schlechten, beslechten; — o. deklico, dem Mädchen
die Haare flechten; o. se, sich die Haare flechten,
sich frisieren; — umwinden: s trakom, z vrvco
o., umſchüren, Cig.; — o. se okolo česa,

oplétaven — oplôščje

— 837 —

oplòt — opókeł

sich um etwas schlingen oder winden, Cig., Jan.; — umkränzen, schmücken: cerkev o., jvzhŠt.; — 2) o. koga, jemandem (z. B. mit einer Weitsche) Schmisse geben, Cig.; krava z repom oleta, die Kuh schlägt mit dem Schweiße herum, Gor.; dekle hitro hodi in s kiklo oleta, (wirft das Kleid im Gehen hin und her), Dol.; kite ji okolo vratu opletajo, die Flechten schlängeln sich um ihren Hals, Jurč.; pludernd: hlače so mu nizko opletale, Levst. (Zb. sp.); — 3) wanken, wackeln, Jan.; = o. se, Cig.; noge so se mu že opletale, Jurč.; — 4) o. se, vergolten werden, sich rächen: čuvajo naj se, da se jim to postopanje ne bode opletalo, S.N.

oplétaven, vna, adj. = kar se oleta: domu je koračil z jako opletavno nogo (mit wankendem Fuß), Jurč.

oplětek, tka, m. 1) das Haarband, Jan.; der Haarschmud, Z.; die Coiffure, S.N.; tudi pl. oletki, der Haarschmud, C.; — 2) die Umränzung, der Schmud: oletki po cerkvi, C.

opletěla, f. der Haarzopf, Meg.-Mik.

opletěne, nca, m. = slak, die Ackerwinde, C.

opletěnka, f. die Kranzeljungser, Cig., Ip.-M.

oplěti, plěvem, vb. pf. 1) umjäten, bejäten; o. žito, korenje; — 2) o. koga, berauben, Jan., C.; jemandem beim Spiel viel abgewinnen, Z.

oplétł, n. = opletalo, Jan.

oplětje, n. das umgebende Flechtwerk (kar je n. pr. pri košu spletenega), Gor.

oplětva, f. das Hätten, C.

oplěvati, am, vb. impf. ad opleti; um=, bejäten.

oplěvšati, am, vb. pf. von der Spreu reinigen, Z.; (das Getreide) ausflagen, Jan.

oplěžati, zam, vb. pf. befoltern, Cig.; vse drevje o., Z.

oplín, plína, m., Cig., Danj.-Valj.(Rad), Ip.; pogl. oplet.

oplítviti, plítvim, vb. pf. untief machen, V.-Cig.

oplívkatí, am, vb. pf. beschmeißen (von Inſecten), Cig.

opljůskati, am, vb. pf. plätschernd an etwas stoßen, um=, anplätschern, Cig.

opljůsniti, pljůsnem, vb. pf. mit plätscherndem Wasserschwall umgeben, Cig.

opljuváti, pljúvam, pljújem, vb. pf. bespucken, oplýčiti, im, vb. pf. beplatten, Cig.

oplòd, plòda, m. die Befruchtung, Cig. (T.), C., Valj.(Rad).

oplôdba, f. die Befruchtung, Cig. (T.), Nov., DZ.

oplodíti, ím, vb. pf. befruchten, Mur., Cig. (T.); oplojen, befruchtet, Cig.; oplojena jajčka, Nov.

oplôdje, n. die Fruchthülle, Cig., Jan., Cig. (T.), Tuš.(R.).

oplójati, am, vb. impf. ad oploditi; befruchten, Navr. (Spom.).

oplóskati, am, vb. pf. mit einem flochten Gegenstande schlagen, abpatſchen, Cig.

oploščáti, ám, vb. pf., Cig., pogl. opločiti.

oplôščje, n. der Flächeninhalt, Jan.(H.).

oplòt, plóta, m. die Umzäunung, der Zahn, Mur., Dol.; óplot, vzhŠt.

oplótati, am, vb. pf. = oplotiti, umzáunen, C.

oplótiti, ím, vb. pf. mit einem Zahn umgeben, Cig.; selišče si o, Levst. (Zb. sp.).

oplótje, n. = ograja, Dol.

oplóv, plóva, m. die Umsegehung, Cig. (T.).

oplůžje, n. das ganze Pflugzeug, Cig., Gor. ópna, f. 1) das Häutchen, die Membrane, Cig., Erj.(Som.); možjanska o., die Hirnhaut, Erj. (Som.); — 2) die Tapete, V.-Cig., C.

opnár, rja, m. der Tapezierer, DZkr.

ópnica, f. dem. opna; das Häutchen, die Membrane, Cig., Erj.(Som.); prečna o., das Zwerchfell, Cig.

opokríłec, łca, m. opoknrielc, die Haut= oder Anderflügler, Cig. (T.).

opočásniti, čásnim, vb. pf. verlangſamen, Cig. (T.).

opóčenje, n. die Anleitung, ogr., kajk.-Valj. (Rad); — prim. opotiti.

opočínek, nka, m. die Raſt, Z.

opočíni se, čínsem se, vb. pf. aušraſten, Z.

opočítati, čitam, vb. impf. = očitati, vorwerfen, nachſagen, nachtragen, Jan., Tolm. - Štrek. (Let.), Polj.

1. opočítek, tka, m. = očítek, der Vormurf, die Bemängelung, Jan.

2. opočítek, tka, m. die Raſt, Jan.

opóčiti, pôčim, vb. pf. aufbrenfen, auſpringen, Mur.; — = napočiti, anbrechen: dan je opočil, Mur.

opočíti se, číjem se, vb. pf. aušraſten, aušruhen.

opodôba, f. = kalup, die Abſorni, Cig., C.

opodôbek, bka, m. die Abbildung, C.

opodôbiti, dôbim, vb. pf. abformen, Cig.

opodobováti, újem, vb. impf. abformen, Cig.

opodplátiti, plátim, vb. pf. besohlen: čevrlje o., Cig.

opogániti, gánim, vb. pf. 1) besjudeln, verunreinigen, Dol.-Cig., Jan.; — anſtecken: z gnilobo, s kugo o., C.; — beflecken (fig.), Vrt., LjZv.; — begeſtern, beschimpfen, Jan.; — 2) o. se, ein Heide werden, C.

opójen, jna, adj. berauſchend, Z., C., Navr. (Let.), Žnid.; opójne pijače, geiztige Getränke, Cig.(T.), DZ., nk.; — hs.

opojénost, f. die Berauſchtheit, die Betäubung vom Rauchſche, Let.

opojíti, ím, vb. pf. durch ein Getränk berauſchen, Jan., Let.

opojliv, íva, adj. berauſchend, nk.

opôka, f. der Mergelschiefer, Roćinj-Erj.(Torb.); schieferiger Boden, Meg., Cig., C., Kr.-Valj. (Rad).

opôkati, pôkam, vb. pf. 1) Riffe beſommen, Jan.(H.); — 2) abprügeln, Mur., Cig., DŠv.

opókeł, kla, adj. 1) schrundig, Jarn.-Cig., Jan.; opokla skala, Glas.; — riffig: opoklo steklo, Z.; — dunkel, Cig.; — 2) roh, stumpſinnig, gefühßlos, Cig., Jan., C., UčT., ZgD., Gor.-M.; ohne Ehrgefühl, Gor.; keſ, rückſichtslos, Gor.; ne imeti nič zarobljenega, opoklega na sebi, Ravn.; — blasiert, Cig. (T.).

opokljiv - opomágati

— 838 —

opomagováti — opomínjati

opokljiv, íva, adj. = opokel 2), C.

opokljívost, f. = opoklost 2), C., M.

opóklost, f. 1) die Riffigkeit, Jan. (H.); die
Undurchsichtigkeit (z. B. des Glases), Z.; —
2) die Rohheit, die Gefühllosigkeit, der Stumpf-
sinn, Cig., Jan.

opołdān, dnčva, m. der Mittag, Mur.

opołdánji, adj. = opoldanski, Z.

opołdánski, adj. mittägig, Mur., Cig.; o. po-
čitek, die Mittagsruhe, Jan.

opołdánšnji, adj. = opoldanski: opoldanšnje
solnce, Ravn.

opódne, adv. = o poldne, mittags.

opódnešnji, adj. = opoldanski, C.

opołdnéven, vna. adj. mittägig, C.

opołdnica, f. das Mittagsmahl, Cig.

opołdničati, am, vb. impf. das Mittagsmahl
nehmen, C.

opołdničeváti, ûjem, vb. impf. opoldne ko-
siti, C.

opołdnováti, ûjem, vb. impf. = opoldničevati,
C.

opóletí, im, vb. pf. angebrannt werden, ver-
brennen, C.

opoličati, am, vb. pf. mit Fächern versehen,
ausfachen; omaro o., Cig.; — prim. polica.

opoliniti, linem, vb. pf. = oplakniti, abspülen,
Jan., vzhŠt.-C.

opóljki, m. pl. kar se opolje, C.; —prim. oplati.

opoljákati, am, vb. pf. abfüßen, Cig.

opódn, adj. etwas voll, C.; —beleibt, Danj.-M.

opôlnoči, adv. = o polnoči, um Mitternacht.

opôlnočen, čna, adj. mitternächtlich, Mur., Cig.

opôlnočnica, f. = polnočnica, Mur.

opôlnomóčiti, óšim, vb. pf. bevollmächtigen,
Cig.(T.), nk.

opoludánski, adj. mittäglich, nk.

opôludne, adv. mittags, nk.

opoludněven, vna, adj. opoludnevne višine,
die Circummeridionhögen (astr.), Cig.(T.).

opôlunoči, adv. um Mitternacht, nk.

opolunóčen, čna, adj. mitternächtlich, nk.

ópóžek, zka, adj. = polzek, schlüpfrig, C,
Erj.(Min.),

ópóžel, zla, adj. schlüpfrig, Cig., Jan., Cig.
(T.), C.; opolzla riba, Dict.-Mik.; opolzla
pot, Jurč.

ópóžten, zna, adj. = opolzek, opolzel, C.

ópóžkost, f. die Schlüpfrigkeit, Z.

ópóžlák, m. breitöpfiger Mal (muraena lati-
rostris), Frey. (F.).

ópóžlika, f. někaglina, Rihenberk-Erj.(Torb.)

ópóžlost, f. die Schlüpfrigkeit, die schlüpfrige
Glätte, Cig., Jan., C.

ópóžniti, pólznem, vb. pf. ausgleiten, abgltischen,
Dict., Jan., Mik., C.; — ausfallen: lasje iz
glave opolznejo, Dalm., (= o. se, Dict.).

opólzováti, ûjem, vb. impf. ad opolzniti, aus-
gleiten, Z.

ópóžiti, im, vb. pf. mit Schleim bedecken, be-
schleimen, Cig.; opolzen jezik, belegte Zunge,
Cig.

opomágati, am, vb. impf. ad opomoči; auf-
helfen, Mur.; — o. si, sich behelfen, sich aufs-
helfen, zu Kräften kommen, Cig., Jan.; (tudi pf.).

opomagováti, ûjem, vb. impf. = opomagati:
o. si, emporkommen, Jan.

opômba, f. 1) die Mahnung, Mur., nk.; —
2) die Erinnerung: prave srčnosti in stano-
vitnosti v dobrem lepa opomba je njegova
smrt vsem ljudem, Ravn.-Valj.(Rad); V
tvojo opombo pijemo ga zdaj, Preš.; — 3)
die Bemerkung, die Anmerkung, Cig., Jan., nk.

opomemba, f. 1) die Mahnung, die Erinne-
rung, Mur., Cig., Jan.; — 2) die Bemerkung,
Mur.

opomèn, ména, m. die Mahnung, Cig.(T.).

opoměna, f. die Mahnung, Cig., Jan., Valj.
(Rad).

opoměnek, nka, m. die Mahnung, C., Valj.
(Rad).

opoménica, f. der Mahnbrief, Cig.(T.).

opoméniti, nem, vb. pf. 1) mahnen, ermahnen,
Meg., Dict., Guts., Mur., Trub., Dalm., Krelj,
Kast., kajk.-Valj.(Rad); — 2) eine Bemer-
fung machen, Mur., Levst.(Močv.); — (opô-
meniti, Levst. [Močv.], opômenil [„opume-
nil“]. Dalm.; opômenjen („opoumenjen“),
ogr.-Valj.[Rad]; opomeniti (:): opomenjen,
Dict., Kast.; opomenêm, ogr.-Valj.[Rad]).

opoménjenje, n. die Mahnung, Guts. (Res.).

opomenováti, ûjem, vb. impf. ad opomeniti;
bemerken, erwähnen, Vrt.

opomîn, m. 1) die Mahnung, die Erinnerung;
to se vam naznanja s tem opominom (mit
dem Bedeuten), Cig.; — die Gegenvorstellung,
Cig., Jan.; o. dati, die Vorstellung gegen
twas überreichen, Levst. (Pril.); — 2) die
Bemerkung, Cig.

opomináč, m. die Warneidechse (varanus nilo-
ticus), Erj.(Ž.).

opominanje, n. = opominjanje, das Mahnen,
Dict., Dalm., Krelj, Kast.

opomínati, am, vb. impf. ad opomeniti,
opomniti = opominjati; mahnen, ermahnen,
Dalm., Krelj, ogr., kajk.-Valj.(Rad); — za-
kon opomina, po kacem poti bi se z nova
pozidavala razgrajena selišča, Levst.(Nauk).

opomínav, adj. ermahnend: o. psalm, Trub.;
opominavi listki, Trub.

opominávati, am, vb. impf. = opominati,
Trub.

opomínavec, vca, m. der Ermahner, Dict.,
Trub.

opomínaven, vna, adj. Mahn-: opominavni
listki, Mahnfreiben, Dalm.

opomînek, nka, m. 1) die Mahnung, die
Erinnerung, Mur., Cig.; — 2) die Bemer-
fung, Cig.

opominjáč, m. der Mahner, Cig.

opominjáj, m. das Numerkungszeichen, Jan.

opominjálen, lna, adj. mahnend, Cig., Jan.;
opominjátni listki, Mahnbriefe, Cig.(T.).

opominjálo, n. das Warnungszeichen, Cig.

opomínjanje, n. das Mahnen, das Ermahnen.

opomínjati, am, vb. impf. = opominati;
1) mahnen, erinnern; dolezen me opomi-
nja, ich habe Ahnung einer bevorstehenden
Krankheit; prejete dobrote koga opominjati,
Burg.; — ermahnen: o. koga k delu; —

opomínjavec — oponávljati

— 839 —

opônec — oporékati

Vorstellungen machen, Cig., Jan.; — 2) o. se = spominjati se, Vrt., Pavl.

opomínjavec, vca, m. der Mahner, der Ermahner, Mur., Cig., Jan., C.

opomínjavka, f. die Mahnerin, Mur., Cig., Jan.

opominjevânje, u. das Mahnen, Jan.

opominjeváti, ûjem, vb. impf. mahnen, ermahnen, Jan., M.

opominováti, ûjem, vb. impf. = opominjevati, M.

opominovâvec, m. der Ermahner, M.

opominovâvka, f. die Ermahnerin, M.

opomînski, adj. Mahn-: o. list, der Mahnbrief, Cig., Jan.

opômica, f. = opomenica, Jan.

opomníló, n. 1) die Mahnung, Jan.; — 2) die Bemerkung: na prejemnico dati o., DZ.

opomnítev, tve, f. = opomin 1), Jan.

opômniti, nim, vb. pf. = opomeniti; 1) mahnen, erinnern; opomni me te reči! Cig.; aufmerksam machen, M.; še na Samuelovo odkritosrčnost moramo o., Ravn.; — 2) eine Bemerkung machen, bemerken, Cig., nk.; — 3) o. se koga, česa, sich erinnern, sich befinnen, Cig., Jan., Svet. (Rok.); (opômnečti, im, Vrt.).

opômnja, f. 1) die Ermahnung, Cig.; — 2) die Bemerkung, Cig.(T.), Navr.(Spom.); — opomnje, Scholien, Cig.(T.).

opomnováti, ûjem, vb. impf. = opomenovati, Ravn.

opomóči, mórem, vb. pf. aušhelfen, Jan.; aušhelfen, Z.; čebele so mi opomogle, Z.; o. si, zu Mitteln oder Kräften gelangen, sich behelfen, sich emporarbeiten; = o. se, Cig.

opôna, f. 1) der Vorhang, Mik., Bes.; — die Wandbekleidung, Cig.; — 2) eine Kette, die Bäume nach der Rundung zu messen, die Spanne, V.-Cig.

oponáša, f. = oponašanje 1), Jan.

oponášanje, n. 1) das Vorwerfen; — 2) das Nachäffen, Cig.

oponášati, am, vb. impf. ad oponesti; 1) o. komu kaj, jemandem etwas vorwerfen, vorrücken; svoje dari revežem o., Ravn.-Valj. (Rad); o. komu hrano, Svet. (Rok.); tega mu ne oponašam, das verarge ich ihm nicht, Cig.; — 2) o. koga (kaj), nachäffen, durch Nachäffung verpfotten; sovo, kukavico o.; o. koga, kako govori, kako se vede.

oponášav, adj. ktor rad komu kaj oponaša, Jan.

oponašáva, f. der Vorwurf, C.

oponášavec, vca, m. 1) ktor komu kaj oponaša, der Tadler, Jan.; — 2) der Nachäffer, Cig.(T.); der Spötter, Dalm.; — 3) die Spott-drosfel (turdus saxatilis), Erj.(Z.).

oponášaven, vna, adj. = oponašav, Jan.

oponášavka, f. die Nachäfferin, Cig.

oponášek, ška, m. der Vorwurf, Jan., C.

oponašljiv, iva, adj. gerne nachäffend, Cig.

oponávljati, am, vb. impf. ad oponoviti, Levst. (Zb. sp.).

opônec, nca, m. 1) die Ranke, Jan.(H.); — 2) die Stechwinde (smilax aspera), Medolin (Istra)-Erj.(Torb.); (hs.).

oponésti, nésem, vb. pf. vorwerfen (3. B. eine Wohlthat), Cig.; včeraj mu je dal, danes mu ze oponese, C.; vorhalten, einwenden, Nov., Let.; oponesti bi mi kdo utegnil, Levst.(Nauk).

oponôs, nósa, m. der Vorwurf, Cig., Jan., M., Nov.

oponôsa, f. nam. oponoša 1): oponosa ali opravljanje, Trub.(Post.).

oponósen, sna, adj. vorwurfsvoll, Jan.; Vdovično blago —Vsigdar oponosno, Npes.-Vraz.

oponôsica, f. das Scheltwort, C.

oponósiti, nónim, vb. pf. vorwerfen, vorrücken, Mur., Cig., GBrda; on malo da, ali veliko oponosi, Trub.; oponosili so mu krivico, Dalm.; oponosil jim je njih nevarnost, Krelj; nikar betve mu ga (greha) ne oponosi, Ravn.; ne bodi Bogu oponošeno! Z.; oponošeno ti bodi to! Cig.; oponošen dar je črn pred Bogom, Npreg.-Jan.(Slovn.).

oponosljiv, íva, adj. ktor rad komu kaj oponosi, Gor.

oponôsnica, f. die Barodie, Cig.(T.).

oponôša, f. 1) der Vorwurf, C., Schönl.; — 2) die Nachäffung, der Spott, C.

oponôva, f. die Erneuerung, Cig.(T.).

oponovítí, im, vb. pf. erneuern, Cig. (T.); wiederholen: zopet o. kaj, Levst. (Zb. sp.).

opópati, am, vb. pf. bekeistern, Cig.

opópiti se, pôpim se, vb. pf. Knošpen anſeßen, C.

opópje, n. die Nabelgegend, Cig.(T.).

opopnatéti, im, vb. pf. Knošpen anſeßen, C.

opóprati, am, vb. pf. bepſefien.

opôra, f. die Stüße, Mur., Cig., Jan., (mech.), Cig.(T.); — o. v stezi = stegnjena o., roke stezati, krčiti v oporo (Streßfüß, Knifſtüß), Telov.; — die Widerlage, Cig., Jan., Cig. (T.); — die Stüßmauer, die Scarpe, Cig., DZ.; — der Pfeiler, Cig., Jan.; — der Anhaltungspunkt, Cig., Jan., Cig.(T.), DZ.; — die Unterſtückung: najti dragovoljno oporo, nk.

oporéčen, čna, adj. widerruſtich, Cig.(T.), DZ.

oporéči, réčem, vb. pf. widerruſen, Cig., Jan.; o. naredbo, DZ.; kar reče, ne oporeče, Jan. (Slovn.).

oporéčnik, m. der Widerruſende, Cig.

1. oporěk, rěka, m. der Widerruf, Cig.(T.), DZ.

2. opôrek, rka, m. 1) die Krause bei Kleidern, C.; — 2) das Gefröse (mesenterium), vzh-St.-C.; tudi pl. oporki, C.; — 3) die Gebärmutter der Sau, vzhSt.-C.; — 4) salo okoli slezene pri svinji, Valj.(Rad); — 5) svinjska kožica, ki se meče v sir, kateremu pravijo potem remenjak, Valj.(Rad.); — 6) ein Lappen, am Schuh, woran die Schnalle oder die Schnur befestigt ist, Rez.-C.

oporěka, f. der Widerruf, Cig., Jan.

oporékati, rěkam, vb. impf. ad oporeči; widerruſen, Cig., Jan., DZ.; kar je rekel, ni oporekal, Erj. (Izb. sp.).

oporekováti — opotekljiv

— 480 —

opotekníti se — opráška

oporekováti, ûjem, *vb. impf.* = oporekati, *Jan.*, o. svojo besedo ni moško, *Jurč.*

opôren, rna, *adj.* 1) *Stüß*: oporna palica, *Cig.*; oporni zíd, die Stübnauer, *DZ.*; — 2) opôren, widerspenstig, *Stüßig*, *Mur.*, *C.*; stětig (o konjih). *C.*; — oporne pameti, begriffstüßig, *SIN.*; — unfügsam: usnje ne sme biti oporno, *Vrt.*; pogl. uporen.

oporíše, n. der Stüßpunkt, der Haltpunkt, *Cig.*, *Jan.*, *Cig.(T.)*, *DZ.*

oporkovina, f. das Gekröße, *C.*; — prim. oporek 2).

opôrnica, f. 1) die Stüße, der Strebebaum, *Zabče*(Toln.),-Erj.(Torb.); — 2) die Stelze, *Vrt.*

opôrnik, m. = opornica 1), *Jan.*, *Bes.*

opôrnja, f. die Stüße: dresvese brez opornje, *Ravn.*; vejam pri sadnem drevju, kadar so zelo polne, dajo opornje, *Gor.*; tudi stebri pri lesenem kozolcu, na samem v petru stoječem, opro se z opornjami, *Polj.*

opornják, m. das Gekröße, *Cig.(T.)*, *Erj.* (*Som.*); — hs.

opónost, f. die Stüßigkeit, der Troß, *Mur.*, *C.*; — die Stetigkeit (o konjih), *Nov.*, *Strp.*

oporčati, am, *vb. impf.* ad oporočiti; testamentarisch bestimmen, *Z.*

oporčba, f. leßtwiliger Auftrag: naročala mu je to in ono oporočbo, *Jurč.*

oporčen, čna, *adj. Testamentš-, testamentarisch*, *Cig.*, *Jan.*; oporočni pristavek, das Codicill, *Cig.*, *Jan.*; oporočni dedič, der *Testaments-erbe*, *Cig.*, *Jan.*

oporočiti, im, *vb. pf.* testieren, *Z.*

oporočník, m. der Testator, *Cig.*, *Jan.*

oporōka, f. das Testament.

oporōštvo, n. = poroštvo, *C.*

opôrščina, f. die Stüße, *C.*

opôrtati, am, *vb. pf.* bordieren, *Cig.*; — prim. porta.

oposělití, sčlim, *vb. pf.* besiedeln, *Z.*; — o. se, sich (ringš) anſiedeln, *Mur.*

oposrěd, praep. c. gen. = sredi: o. zime, *ogr.-C.*

opostávek, vka, m. die Antithese, *Cig.*

oposěv, adv. schief, *C.*

opšténiti, im, *vb. pf.* s tem si je opoštenil ime, das gereicht ihm zur Ehre, *Cig.(T.)*

opotákniti se, táknem se, *vb. pf.* = opotekniti se.

opotávljati, am, *vb. impf.* *C.* = obotavljati.

opotěč, čea, *adj.* = opotočen, unſtet, *Jan.*; v pregovu: sreča je opoteča = das Glück ist kugelrund, Šaleška dol.-, *Cig.*, *Kres I. 215.*; — wankend: z opotečimi koraki, *Zv.*

opotěčen, čna, *adj.* = opotěč. opotočen, *Z.*

opotěči se, těčem se, *vb. pf.* taumeln: škricu je založila zaušnico, da se je kar opotekel in priletel z glavo ob zíd, *LjZv.*; o se v kaj, an etwaš antaumeln, anwanken, *Cig.*

opotěkalica, f. das Geschwanke, *Cig.*

opotěkati se, těkam se, čem se, *vb. impf.* ad opoteči se; wankend gehen, taumeln, *Cig.*, *Jan.*; ti si nas z vinom napojil, da smo se opotekali, *Dalm.*; od lakote o. se, *Z.*

opotekljiv, íva, *adj.* taumelig, schwach, *Cig.*

opotekníti se, táknem se, *vb. pf.* mit den Füßen anstoßen, straucheln, *Mur.*, *Boh.*; o. se ob kamen, *Dalm.*, *Trub.*; o. se in pasti, *Dalm.*; ako kdo hodi po dnevi, ta se ne opotakne, *Trub.*

opotika, f. der Anstoß, der Anstand, *C.*

opotíkanje, n. 1) das Vorwerfen, *Jan.(H.)*; — 2) das Straucheln, das Stolpern.

opotíkati, těkam, čem, *vb. impf.* ad opotekniti; 1) vorwerfen, *Cig.*, *Jan.*, *Glas.*; naj bom ves malopridnež, ako vam bom kdaj kaj opotikal, *Levst.(Zb. sp.)*; — 2) o. se, mit den Füßen anstoßen, straucheln, stolpern; ves se lakote opotičem, *Ravn.*; — zögern, zaudern, *Cig.*, *M.*

opotikljiv, íva, *adj.* stolperig, *Jan.*

opótiti, im, *vb. pf.* anweisen, eine Anleitung geben, zur Einsicht bringen: o. koga, *ogr.-C.*; — o. se, auf den rechten Weg oder zur Einsicht kommen, *ogr.-C.*

opótnik, m. = trpotec, der Wegerich (planto), *Dol.*

opotóčen, čna, *adj.* unbeständig: sreča je opotočna, *Mur.*, *Cig.*, *Met.*

opotóčiti, tóčim, *vb. pf.* 1) rollen machen, *Z.*; — 2) o. se, sich foribegeben: Mi se od vas opotočimo, Vas pa Boga izročimo, *Npes. (BIKr.)*-Kres, 171. 353.

opověra, f. = opovira, *M.*, *ZgD.*

opověrati, am, *vb. impf.* = opovirati, *C.*

opovīra, f. das Hindernis, der Anstand, *Jan.*, *C.*, *nk.*

opovířen, kna, *adj.* hindernd, hinderlich, *C.*

opovíranje, n. die Hemmung, *Cig.*

opovīrati, am, *vb. impf.* ad opovreti; hemmen, hindern, *Cig.*, *Jan.*, *nk.*

opovírek, rka, m. die Hemmung, das Hemmnis, *Cig.*, *Jan.*

opovrěči, vřžem, *vb. pf.* widerlegen, *Jan.*, *Cig.* (*T.*), *nk.*; — prim. oprovreči.

opovříti, vrém, *vb. pf.* 1) hemmen, Einhalt thun, *Mur.*, *Cig.*; — 2) erwidern, entgegnen, *Bes.*; To je lahko, opovre ded, *SIN.*

opovrgávati, am, *vb. impf.* ad opovreči; widerlegen, *Trst.(Let.)*, *nk.*

opovřžba, f. die Widerlegung, *Jan.(H.)*

opozárjati, am, *vb. impf.* ad opozoriti, *nk.*

opozícija, f. upor. uporna stranka, die Opoſition, *Cig.(T.)*, *nk.*

opozívati se, vam, vjlem se, *vb. impf.* sich auf etwaš beziehen, *Levst.(Pril.)*

opoznáti se, znám se, *vb. pf.* sich orientieren, *Cig.(T.)*

opozníti se, im se, *vb. pf.* sich verſpäten, *Cig.*

opozoriti, im, *vb. pf.* aufmerksam machen, *nk.*

opozorjeváti, ûjem, *vb. impf.* ad opozoriti, = opozarjati, *nk.*

oprámati, am, *vb. pf.* verbrämen, *Cig.*, *C.*, *Krelj*, vod (15b. sp.); — iz nem.

oprásiti se, im se, *vb. pf.* unge werden (von der Sau), *Cig.*, *Jan.*, *Burg.(Rok.)*

oprášk, práska, m. die gerüste Stelle, die Krahwunde, die Schramme, *Cig.*, *M.*, *C.*

opráška, f. = oprask, *C.*

opráskati — oprávek

— 481 —

opraven — opravilski

opráskati, am, vb. pf. bekraßen, ankraßen, auſ-
streifen; mačka ga je opraskala; ves je
opraskan; — o. se, sich die Haut auſchürfen,
sich reißen (z. B. an einem Nagel).

opráskniti, prásknem, vb. pf. = oprasniti, Cig.

oprásniti, prásnem, vb. pf. o. koga, durch ein-
maliges Streifen oder Kraßen jemandem eine
Wunde beibringen, kraßen, rißen.

oprášati, am, vb. pf. ringsherum abfragen:
vse o., Cig.; — fragend durchschenken, Jan, Jspkr.

opráščanje, n. das Verzeißen, kajk.-Valj.(Rad).

opráščati, am, vb. impf. ad oprostiti; 1) be-
freien, Cig., ogr.-C.; o. od nedostatkov, DZ.;
o. dolžnosti, Zv.; — 2) verzeißen, nachlassen:
o. komu grehe, ogr.-C., Raič/Let.; mla-
denke opráščajo take slabosti kaj rade svojim
ljubimcem, LjZv.

opraševânje, n. das Herumfragen, Cig.

1. opráševáti, ўjem, vb. impf. ad oprasati;
herumfragen, eine Umfrage halten: o. po kom
(čem), Cig., Jan., M.; z nova o., die Umfrage
wiederholen, DZ.

2. opráševáti, ўjem, vb. impf. ad oprasiti;
staubig machen, bestäuben, Cig.

opraševâvec, vca, m. der Nachforscher, Cig., Jan.

opraševâvka, f. die Nachforscherin, Cig.

oprašiti, im, vb. pf. mit Staub bedecken, be-
stauben; — o. se, sich mit Staub bedecken,
staubig werden; vsa sem se oprasila po cesti;
— o. se, sich beschruchten (von Blüten), M.

opráti, pérem, vb. pf. rein waschen, auswaschen,
aufwaschen (Leinzeug, Tuch u. dgl.); oprana
srajca, ein frühes Hemd; o. rano, die Wunde
auswaschen, Cig.; schlämmen: o. rudo, Cig.;
strugo Ljubljanici o. (mit Wasser durch-
spülen), Levst.(Močv.); — o. se, sich recht-
fertigen, sich rein waschen, Cig.

opráva, f. 1) die Verrichtung, die Leistung,
Cig., Jan., Cig (T.), DZ.; o. cestnih dolžnosti,
Levst.(Cest.); vračilna o., die Gegenleistung,
DZ.; dosti je oprave — dosti je opraviti,
es gibt genug zu thun, Svct. (Rok.); — 2)
die Ausstattung, die Adjustierung, die Aus-
rüstung, Cig., Jan., Cig.(T.), DZ.; der Anzug,
die Kleidung; vojaška o.; mašna o., der Mejš-
ornat; — das Geräth, das Zeug: hišna o,
die Einrichtung, das Meublement, Cig., Jan.,\ ogr.-C.; mizna ali namizna o., das Taſ-
geräth, das Tischzeug, Cig.; — konjska o.,
das Pferdegeschirr, Mur., Cig., Jan.; — die
Armatur (phys.), Cig.(T.); — die Ausstattung
eines Dramas, eines Gemäldes), Cig.(T.).

opravarina, f. die Provision, Levst.(Cest).

oprávček, čka, m. dem. opravek, das Ge-
schäftchen, Valj.(Rad).

oprâvčen, čna, adj. reich an Geschäften, Jan.;
oprávčen in razboten dan, Ravn.

oprávek, vka, m. 1) die Geschäftigung, die
Verrichtung, das Geschäft; veliko opravkov
imeti, viel zu verrichten haben; po svojih
opravkih hoditi, seinen Geschäften nachgeben;
hišni, kupčijski opravki, Haust, Handel-
schläfte, Cig.; — das, was man ausrichtet,

das Bewirkte, Cig., Jan.; — 2) = oprava 2),
der Anzug, Dol.-Cig., Jan., Jurč.

oprâven, vna, adj. 1) = opravilen 1), Jan.
(H.); — 2) Adjustierungss: opravni pred-
pis, DZkr.

oprâvica, f. die Verrichtung, das Geschäft, die
Arbeit, M., ogr.- C., Raič(Slov.); ženske
imajo v hiši veliko opravice, SlGor.

opravičati, am, vb. impf. ad opravičiti; recht-
fertigen, 1.-Cig., Krelj, Levst.(Pril.).

opravičba, f. die Rechtfertigung, Mur.-Cig.,
Jan., DZ., Nov., nk.

opravičenec, nca, m. = opravičenec, der
Berechtigte, Cig., Jan.

opravičenje, n. 1) die Rechtfertigung; v svoje
o., zu seiner Rechtfertigung, nk.; — 2) die
Legitimation, Cig.

opravičevánk, kna, adj. Rechtfertigungss, Ent-
lastungs-, Cig., Jan.

opravičevânje, n. das Rechtfertigen, die Recht-
fertigung(en).

opravičeváti, ўjem, vb. impf. ad opravičiti;
1) rechtfertigen; o. se, sich verantworten, sich
rechtfertigen; — 2) berechtigen, befugen, Cig.,
Jan.

opravičevâveo, vca, m. der Rechtfertiger, Cig.

opravičiti, čim, vb. pf. 1) rechtfertigen; o. se,
sich rechtfertigen, sich rein waschen; — 2) =
upravičiti, befugen, berechtigen, Cig., Jan.
autorisieren, legitimieren, Cig., Jan.

opravilce, n. dem. opravilo; ein kleines Ge-
schäft, Cig.

opráviken, kna, adj. 1) geschäftlich, Jan.; Ge-
schäftss: opravilni red, die Geschäftsordnung,
Levst.(Nauk), nk.; — amtlich, Amtss, Cig.;
opravilni dan, der Ansttag, Cig.; — 2) ge-
schäftig, thätig, C., Z., Dalm.

opravilšče, u. das Amtšhaus, C.

opravilnica, f. das Geschäftslocale, DZ.; die
Factorei, Cig., Jan.; — das Amtšhaus, C.

opravilnik, m. 1) der Functionär, Cig., Levst.
(Pril.); — spanski opravilnik na ruskem
dvoru, Vod.(Izb. sp.); — der Schaffner, Cig.;
der Geschäftsführer, Jan.; — der Agent, DZ:
kupčijski o., der Handelsagent, Cig.; — 2)
das Rituale, 1.-Cig.; — das Geschäftsnor-
male, Jan.(H.).

opravilnost, f. die Geschäftigkeit, Jan.(H.).

opravilq, n. 1) das Geschäft oder die Geschäfts-
gung, die einem obliegt; to ni mojega opra-
vila, Met.-Mik.; to ne spada v moje o. (in
mein Fach), Cig.; to je tvoje opravilo, das
ist deines Antes, Cig.; ves je v opravilih,
er lebt dem Geschäfte, Cig.; o. imeti s kom
(čim), mit jemandem (etwas) zu thun haben,
Cig.; opravila komu da(ja)ti, jemandem Be-
schäftigung geben, Cig.; die Funktion, Cig.,
Jan., DZ.; cerkveno o., die kirchliche Function,
der Gottesdienst; pravno o., ein Rechtsge-
schäft, DZ.; kupčijsko o., ein Handelsgeschäft,
DZ.; — 2) = oprava, der Anzug, Dol.-
Cig., Dalm.

opraviłski, adj. Geschäftss, geschäftlich, Cig.;
o. prikladek, die Functionsszulage, Cig.; o.
zapisnik, das Geschäftsprotokoll, DZ.

opravîstvø — opravnica

— 842 —

opravník — oprěka

opravîstvø, n. 1) die Geschäftsführung, die Amtsführung, die Agentschaft, Cig., Jan., C.; — 2) der Geschäftszweig, DZkr: das Portefeuille, Cig., Jan.; minister brez posebnega opravilstva, ein Minister ohne Portefeuille, Cig.

opravîtelj, m. der Geschäftsleiter, DZkr.

opravîteljstvø, n. die Geschäftsführung, Jan. (H).

opráviti, prâvim, vb. pf. 1) verrichten, besorgen, vollstrecken; v. vse, kar je naročeno, ukazano; velikonočno izpoved o.; s tem človekom nimam nič o., mit diesem Menschen habe ich nichts zu schaffen; — aušrichten: o. pozdravljenje, Cig.; — entrichten: v. davek, dese- tino, Cig.; — 2) aušrichten, erz, aušwirken: pri njem ne boš nič opravil; nič ne opravivši, unverrichteter Dinge, Cig., Jan.; z lepo več opraviš, nego z grdo, Cig.; najbolje opraviti, am besten fahren, Sol.; o. s čim, mit einer Sache auškommen, Cig; — 3) mit dem Zugehörigen aušstatten: o. ladijo, das Schiff betakeln, Cig.; aušrüsten (mech., merc.), Cig.(T); versehen: sod z obroči o., Cig.; auštaffieren: klobuk o., Cig.; — 4) vollständig ankeiden: otroka o., da pojde k maši; dekla je že opravljena; o. se, sich ankeiden, Toilette machen; lepo se o., sich herauspußen; lepo opravljen, ausgepükt; — 5) besorgen, bestellen: o. otroke, živino, Z., Kr.

opravljáč, m. der Verleumder, C.

oprávljanje, n. 1) das Verrichten, die Geschäftsbesorgung; o. službe, das Versehen eines Dienstes oder Amtes; o. cerkvenih obredov; — das Entrichten; — das Aušrüsten, das Aušstatten; — 2) das Ankeiden; — 3) das Aušrichten, die üble Nachrede, das Verleumden.

oprávljati, am, vb. impf. ad opraviti; 1) verrichten, besorgen; tlako, svoje delo o.; službo o.; sv. mašo o., darove o., Burg.; bogato dedino o., Preš.; — entrichten: davšine o.; — 2) bewirken; — 3) herrichten, aušstatten mit dem Zugehörigen, aušrüsten: ladijo o., das Schiff auſtakeln, Cig.; — živino o., das Vieh besorgen, Cig; — 4) ankeiden; o. se, sich ankeiden, Toilette machen; gizdavo se o., St.; — 5) o. koga, jemanden aušrichten, verleumden.

opravljávec, vca, m. 1) der Verrichter, Cig.; — 2) der Verleumder, Dict., Mur., Trub., Dalm; grenke so opravljavcev besede, Kast; jezični opravljavci, Jsvkr.

opravljávka, f. die Verleumderin, Mur.

opravljiv, iva, adj. verleumderisch, läſterſüchtig; o. biti, eine bôſe Zunge haben.

opravljivec, vca, m. ein verleumderischer Menjch, die Läſterzunge.

opravljívka, f. ein verleumderisches Weib.

opravljívost, f. die Verleumdungsfucht.

opravnica, f. 1) die Besorgerin: perilna o., die Wäſchebesorgerin, Levst. (Pril.); — die Verwalterin, Cig.; — 2) oprávnica = opravlnica, das Geschäftshaus, Cig.; — 3) das Zeughaus, Cig.; die Geschirrkanmer, Cig.

opravník, m. der Functionär, C., DZ.; občinski opravniki, die Gemeindeorgane, Levst. (Nauk); — der Geschäftsleiter, Jan.; obrtovni o., Levst. (Pril.); der Factor, Cig., Jan.; der Commissionär, der Disponent, Cig.; der Mantulant, C.; der Geschäftsträger, Jan.; der Agent, Cig., Jan., DZ.; konzulski o., der Conjularagent, DZ.; trgovski o., der Handelssagent, Cig., Jan.; — = opravnik, der Verwalter, Cig.; — oprávnik, gospodar in velitelj v planinskem stanu ter ob enem tudi sirnik, Tolm.-Erj. (Torb.).

opravnina, f. 1) die Besorgungsgebür, Cig.; die Provision, C., Cel.(Ar.); — 2) das Schirrgeld, Cig.; — 3) die Bekleidungsgebür, DZ.

opravníški, adj. = opravnika se tičoč, nk.

opravníštvø, n. opravníški posel, opravníška služba, nk.; das Verwalteramt, Cig.; = upravništvo, die Administration, nk.

oprávstvø, n. = opravništvo, Cig.

ópraznik, m. = sopraznik, Mariborska ok.-C.

1. oprážiti, prâžim, vb. pf. in Fett backen, röften; oprážena jelka, gedünftete Apfel, M.

2. oprážiti, prâžim, vb. pf. o. hišo, das Haus mit Schiwellen versehen, verschwellen, V.-Cig.

opřca, f. kar kdo oprtav nosi, die Rückenlaft, C.

oprčeváti, šijem, vb. impf. ad oprtiti; anbinden, anketten, Jan.

oprčiti, přečim, vb. pf. Guts., M., pogl. oprtiti 2).

oprěčati, am, vb. pf. o. lase, die Haare abtheilen, Cig; — prim. prečka.

oprěči, prěžem, vb. pf. bespannen: o. se = vrv na sebe dejati, s katero kdo n. pr. pelje voziček, Ljub.

opredáliti, álim, vb. pf. mit Fächern versehen, auſsachen, Cig.

1. oprědati, am, vb. impf. ad 1. opresti; umspinnen, Cig., Jan.

2. oprědati, am, vb. impf. ad 2. opresti; im Umſinden begriffen fein, zugrunde gehen, C.

opredělba, f. die Definition, Cig. (T.), DZ., Lampe(D); — prim. opredeliti.

opredětek, řka, m. = opredelba, Jan.

opredělítev, tve, f. = opredelba, Jan.(H.).

opredělíti, ím, vb. pf. abhondern, abtheilen, DZ., Zora; — definieren, Jan., Cig. (T.); cerkev je vse kršćanske resnice cerkveno opredelila, Cr.; (stsl. rus.).

opreděljá, m. = opredelba, die Definition: stvarni o., die Realdefinition, Cig.(T.).

opreděljati, am, vb. impf. ad opredeliti, Cig. (T.).

opreděljeváti, šijem, vb. impf. = opredeljati, Jan.

oprědje, n. der Vordergrund, Jan.

oprědnica, f. das Spinnermaßl, Jan.

oprědnik, m. die Schütze, Jan.

oprědniti, prědnem, vb. pf. = 2. opresti, umſinden, C.

oprěga, f. das Geschirr: konjska o., Cig., Jan.

oprěka, f. 1) der Widerspruch, der Widerstreit, Cig.(T.), DZ., S.N.-C.; v opreki biti, widerstreilen, Cig.(T.); — 2) = zapreka, C., Zora.

oprěkelj — opręz

— 483 —

opręza — oprijěmati

oprěkelj, klja, m. ein Musiſkinstrument: das Hackbrett, das Cymbal, Gor.; — prim. nem. „Haffbrettel“.

oprěklati, am, vb. pf. 1) mit einem Prügel, einer Stange überall abſchlagen (3. B. das Obſt von den Bäumen), Cig., Jan., M.; — 2) mit Latten verſehen, belatten, Cig., Jan.; oder o., s preklami obiti, Polj.

oprěklje, f. pl. = oprekelj, Notr.

oprěma, f. die Ausſtattung, die Ausrüſtung, Cig.(T.), DZ., Nov.

oprěmati, am, vb. pf. verbrämen, Cig.; — po nem.; prim. opramati.

oprěmek, mka, m. tudi pl. opremki, das Hinterſorn, Dict., Cig., C.; slavejše žito, ki se pri vejanju s plevami pomeša, Goriška ok.-Erfj.(Torb.), Kras, Dol.

1. oprěmiti, im, vb. pf. auſrüſten, Cig.(T.), DSv.; za potovanje koga o., C.; o. ladijo auſtakeln, Cig.

2. oprěmiti, im, vb. pf. = opremati, Jan.

oprěmljati, am, vb.impf ad 1. opremiti, Jan.(H.).

oprěsen, sna, adj. 1) ungeſäuert; opresen kruh; ob opresnem kruhu živeti, von ungeſäuertem Brote leben, Ravn-Mik.; opresno zelje, frisches, ungeſäuertes Kraut, Mur., Cig., Pohl.(Km.); opresna repa, Ravn.(Abc.); — opresno mleko, frische Milch, Notr.; — 2) grob; opresno platno, Kr.; — opresno oble-čen = preprosto, vsednje oblečen, Notr.; — opresen zid = zid brez malte, GBrda.

opresnáča, f. = opresnik, Cig.

oprěsnik, m. ungeſäuertes Brot, Mur., Cig., Jan., Dalm., Trub., Jap.(Sv. p.), Burg.

oprěsnina, f. Ungeſäuertes, Mur, Ravn.-Valj.(Rad); frisches Gemüse, Cig., C., Ravn.(Abc.); — frisches Grünfutter, C.

1. oprěsti, prědem, vb. pf. umſpinnen; pajek muho oprede.

2. oprěsti, prědem, vb. pf. umſinken, zusammen- sinken, Cig., Jan.; od strahu o., Bes.-C.; od slabote o., Gor.-Mik.; od lakote o., Glas.; — zugrunde gehen, Cig., Jan.; živina je opredla, Ravn.; — fallen: Benetke bodo opredle, Vod. (Izb. sp.); opredel je, er ist mit seinem Vermögen fertig, Cig.; es ist aus mit ihm, Bes., Kr.

oprěšati, am, vb. pf. abpressen, auskeltern, Cig.; — prim. prešati.

oprěsnik, m. die Leinöſdrüſe, die Leinöſtreſter, Gor.; — tudi neka psovka malopridnemu človeku: zopet ne bo nocoj domu mojega oprešnika, Glas.

oprěti, prěm, vb. pf. anſpreizen, anſtüßen, Cig., Jan.; drevesa, kozolce o. z opornjami, Polj.; vaje v opri ſe leži, Übungen im Liegenſtück, Telov.; puško o., das Gewehr anlegen, richten, Danj.(Posv. p.); — o. koga, jemandem hilſ- reiche Hand reichen, V.-Cig.; o. se, sich an- stemmen, sich ſtücken, sich anlehnen; o. se na kaj, Mur., Cig., Jan.; — o. se na dokaz, einen Beweis auſstellen, Cig.

oprěz, m. die Umſicht, Cig.(T.); na oprezu biti, vorſichtig fein, auf der Hut fein, achſ- geben, Sol, Zora; — hs.

oprěza, f. = oprez, Cig., C.

oprězati, am, vb. impf. = oprezovati, Svet. (Rok.); tudi: o. se, Glas.

oprězavec, vca, m. der Zögerer, Cig.

oprězen, zna, adj. vorſichtig, Jan., Šol., C.; z opreznimi stopinjami, oprezni in straſljivi ljudje, Jurč.; oprezni molk, die Zurüſ- haſtung, die Reserve, Cig.(T.); umſichtig, Cig. (T.); — hs.

oprěznost, f. die Vorſicht, die Behutſamkeit, Jan., Cig.(T.), DZ.; — hs.

oprězovanje, n. 1) das Lanern; o. na vreme, das Beobachten des Wetterſ, Cig.; — 2) das Zögern, Cig., Jan.

oprězovati, ujem (ovam), vb. impf. 1) lauern, spähen; = zijala prodajati in na besede streči, Št.; v snu je vso noč. oprezoval okoli zlatarjev, Erj.(Izb. sp.); ob cesti opre- zovajo sestradane vrane, Erj. (Izb sp.); — 2) säumen, zögern, Cig., Jan., M., Ravn.; on je predolgo obiral se in oprezoval pri svojem poslu, Jurč.

oprězovavec, vca, m. der Sänmer, Jan.

oprězovavka, f. die Sänmerin, Jan.

oprěžati, im, vb. pf. erlauern, erlaſchen, C., Svet. (Rok.).

oprěženica, f. der Schleieraffe (colobus guereza), Erj.(Ž.).

oprh, přha, m. 1) der Schimmelanſch, Cig., M., Valj.(Rad); — 2) der Ausſch, der Aus- ſchlag, Mur., Cig., Jan.; — 3) der Anſlug, Cig.(T.), C.; der Schneeanſlug, Cig.; — 4) das Aßfallen der Rebenblüten, Cig., M., Vrtov. (Vin.).

opřhet, hla, adj. ſchimmelig, morsch, moderig, Cig., Jan.; oprhle knjige, Zv.; po oprhlem dišati, moderig riechen, Cig.; oprhlo snopje, Svet. (Rok.).

oprlhjiv, iva, adj. morsch, C., Nov.

oprlhjivka, f. trta, po kateri je oprh, Vrtov. (Vin.).

oprhněti, im, vb. pf. Cig.; pogl. oprhniti.

opřhniti, přhnem, vb. pf. 1) moderig, ſchimmelig werden, Cig., C., Mik.; hruške, bob, grah in drugo tako rado oprhne, če se dovolj ne posuši, tako tudi pšenica, če ni na suhem spravljena, Notr., Polj.; — 2) einen Aus- ſchlag befonmen, Gor.; — 3) trta oprhne, die Rebenblüten fallen ab, Vrtov.(Vin.).

oprhováti, újem, vb. impf. ad oprhniti, Cig.

oprica, f. der Ruhepunkt, der Stüpppunkt, V.-Cig.

opríčen, čna, adj. gegenwärtig, Trub.-Mik.

opríčje, n. die Stechpalme (ilex aquifolium), Cv.

oprijěm, jéma, m. die Spanne (der Griff im Forſtweſen), V.-Cig.

opríjemáč, m. das Geländer, Cig., DZ.

opríjěmanje, n. das Umgreifen; — die An- haſtung (an etwas), Cig.

opríjěmati, mam, mljem, vb. impf. ad oprjeti; o. kaj, umgreifen, zu umklammern ſuchen, Cig.; — o. se česa, sich an etwas anhalten, sich an etwas klammern, sich um etwas ſchlin- gen, Cig., Jan.; bršljin se oprijemlje drevesa, Zv.

oprijěmavka — oprostiti

— 414 —

oprostljivost — opřta

oprijěmavka, f. das Rankengewächs, Cig., Jan.

oprijěmek, mka, m. = oprímek, C.

oprijěmen, mna, adj. umgreifbar: oprijemno
drevo, ein junger Baum, den man mit einer
Hand umfassen kann, ein eingreifiger Baum,
†.-Cig.

oprijéti, prímem, vb. pf. umgreifen: še lahko
oprimem to drevo, Cig.; — o. se česa,
etwaš umklammern, sich an etwaš anhalten,
Cig., Jan.; — oprimi se, da ne padeš,
Lašče-Levst.(Rok.); — oprijemši hoditi, an
verschiedenen Gegenständen sich anhaltend ein-
hergessen; tudi: oprimši; oprimši stopa v
tamno poslopie, Zv.

oprim, prima, m. das Geländer (z. B. an einem
Steq), C.

oprímek, mka, m. 1) der Griff (beim Turnen),
Telov.; — 2) der Anhaltspunkt, der Halt, C.

oprímnica, f. der Griff beim Hufeisen, Levst.
(Podk.),

opríšč, m. der Ausschlag, Mik., Roče(Goriš.)-
Erv.(Torb.).

opríščiti se, im se, vb. pf. einen Ausschlag
bekommen, Jan.; usta so se mu opríščila,
Roče-Erj.(Torb.).

oprížati, am, vb. pf. beschnužen: o. obraz, Z.;
— prim. prižati.

oprížiti, im, vb. pf. = oprížati, Cig.

óprnje, f. pl. bolezen v prsih, SlGor.; die
Grippe Jan.

opróda, m. der Waffenträger, der Schidknappe,
Meg., Mur., Cig., Jan., Boh.-M., Dalm., nk.;
—iz madž. apró, parvus, Mik. V. G. III. 133.

opróg, próga, m. der Sattelgurt, C.; — der Trag-
riemen, der Traggurt, C.; ločni o., der Trag-
reif, C.; — der Gurt (in den Wölbungen,
h. t.-Cig.(T.))

opróga, f. 1) die Umspannung, C.; — 2) der
Gurt, C., Z.

oprógati, am, vb. pf. mit Striemen verschen,
beftriemen, Cig., C.

oprósiti, prósim, vb. pf. 1) = proseč obiti,
Cig.; — 2) o. koga, an jemanden eine Bitte
stellen, C.

opróst, prósta, m. die Lošbindung, die Be-
freiung, die Exemtion, Cig.(T.), Valj.(Rad),
DZ.

opróstba, f. die Befreiung, C.

oprósten, stna, adj. opróstni list, der Frei-
zettel, Cig.

oprostříten, řna, adj. befreiend, Frei-: opro-
stůne marke, Freimarken, DZ.; oprostilna
razsodba, ein freiprechendes Erkenntnis, DZ.

oprostírnica, f. die Enthebungskarte, Jan.(H.)

oprostílo, n. 1) die Befreiung (von einer Last,
einer Verpflichtung), DZ.; oprostila prošiti,
Vrt.; o. od vojaških vaj, Levst.(Nauk); —
2) die Verzeichung, Let.

oprostitev, tve, f. 1) die Befreiung, die Dis-
pens, Cig., Jan.; die Freisprechung, C.; die
Freimachung, die Emancipation, Cig., Jan.;
— 2) die Verzeichung, Vrt.

oprostiti, ím, vb. pf. 1) o. koga česa, jeman-
den von etwaš frei machen, befreien, Mur.,
Cig., Jan.; o davkov, prognanstva, suma,

Cig.; oproščeno pismo, ein frankierter Brief,
DZ.; — lošprechsen, freisprechen: (krivice)
koga o., Cig.; bil je oproščen, er wurde
freigesprochen, nk.; entbinden, dišpensieren,
Cig., Jan.; o. koga kake dolžnosti, Cig.; —
ablöjen, Jan.; — emancipieren, Jan.; — o.
koga, jemandem die Freiheit geben, ihn laufen
lassen, Cig., Jan.; — o. se česa, sich loš-
machen, lošwerden, befreit, entbunden werden,
Cig., Jan., frei werden, Cig., Jan.; — 2)
o., verzeichen, Svet. (Rok.), nk.; grehe o.,
kajk.-Valj. (Rad).

oprostljivost, f. die Nachsichtigkeit: krščanska
krotkost in oprostljivost, Slovan.

opróstnica, f. der Befreiungsschein, C.

oprostnína, f. die Befreiungstaraše, Jan.(H.).

oprostolástiti, lástim, vb. pf. allodialisieren,
DZ.

opróščati, am, vb. impf. Zora, pogl. opraščati.

oproščenec, nca, m. der Befreite, Cig., Jan.,
Levst.(Nauk); der Freigesprochene, Cig.; —
der Freigelassene, Cig.

oproščenje, n. 1) die Befreiung, Cig., Jan.,
nk.; — 2) die Verzeichung, kajk.-Valj (Rad).

oproščeváti, újem, vb. impf. ad oprostiti; be-
freien, Cig., Jan., C.

oprovrěči, vřžem, vb. pf. widerlegen, Cig.(T.);
— stsl., rus.

oprovrč, vřga, m. die Widerlegung, Cig.(T.);
— prim. oprovreči.

oprovrgávanje, n. die Widerlegung, h. t.-Cig.
(T.); — prim. oprovreči.

oprovrigniti, vřgnem, vb. pf. umstoßen (fig.),
C.; — prim. oprovreči.

oprovržati, am, vb. impf. widerlegen, h. t.-Cig.
(T); — prim. oprovreči.

oprovržba, f. die Widerlegung, Cig.(T.); —
prim. oprovreči.

oprovržen, žna, adj. widerlegbar, Cig.(T.)
— prim. oprovreči.

opřsen, sna, adj. um die Brust oder an der
Brust befindlich, Brust-, Jan.(H.), nk.

opřsje, n. die Brustgegend, C.; — die Brust,
Skrinj.-Valj.(Rad); — das Bruststück, Jan.,
nk.

opřsnica, f. 1) das Brustfell (pleura), Jan.,
Cig.(T.); — 2) das Brustblatt (beim Pferde-
geschirr, Cig.

opřsnik, m. das Brustkleid, die Weste, Cig.,
Jan., C.

oprstenčii, ím, vb. pf. zu Erde werden, Z.

oprstéti, ím, vb. pf. = oprsteneti, C.

opřstnik, m. 1) der Überzug eines Fingerš,
der Fingerfung, Cig.; — 2) = podplat, die
Schuhsohle, Rež.-C.

opřt, přta, m. 1) das Tragband, der Trag-
riemen, Cig.; na oprtu nositi, auf dem Rücken
mittelfst Tragriemen tragen, Z.; kos na oprt,
der Rückenkorb, Z.; — 2) die Armschlinge:
nosi roke v oprtu, Spodnja Idrija - Erj.
(Torb.); — 3) der Hosenträger, Cig., Jan.;
hlače na oprtih nositi, Z., Rib.

opřta, f. 1) das Tragband, der Traggurt, Cig.,
Jan., Lašče-Erj.(Torb.); na oprtah sol po
svetu nositi, Jurč.; — 2) der Hosenträger,

opŕtati — optoměter

— 845 —

opuče — opúščanje

Cig., Jan., Lašče - Erj. (Torb.); — 3) der Pſerdegurt, C.

opŕtati, am, vb. pf. mittelst Tragband auf den Rücken laden: torbo nositi okolo rame oprtano, Jurč.; o. košek gnoja, Zv.; übhpt. auf den Rücken laden, nehmen, Cig., Jan.; o. malho, LjZv.; — o. se, etwas auf den Rücken laden: jaz sem se oprtal, krošnje ne odložim, Jurč.; — o. koga, einen aufshocken lassen, Cig.

opŕtav, adv. indem man mittelst eines Tragbandes etwas auf den Rücken geladen hat: o. nesti, Jan., Polj.; tudi: na o. nesti, Zv.; — (adj. o. koš., = oprtni koš, pri Fari (Notr.)-Štrek. [LjZv.]).

opŕtaven, vna, adj. oprtavni koš = oprtni koš, Jan.(H.).

opŕtavnica, f. 1) das Tragband, der Traggurt, der Tragriemen, Cig., pri Fari-Štrek. (LjZv.); — 2) der Hosenträger, Cig.; da mu hlače niso uhajale, branila je usnjata oprtavnica, Jurč.

opŕten, tna, adj. was auf dem Rücken an Tragbändern getragen wird: opŕtni koš, der Rückenforb.

opŕtica, f. dem. oprta; das Tragseil: na oprtici se polne vreče nosijo v mlin, Dol.

opŕtiti, pŕtim, vb. pf. 1) = oprtati, Cig., Jan., M.; o. puško, Zv., Jurč.; — o. komu kaj, jemandem eine Last auflegen (fig.), Cig.; sam kaj o. = etwas auf seine Hörner nehmen, Cig.; — 2) mittelst eines Stückes, einer Kette anbinden, anhängen, Zil. - Jarn. (Rok.), Jan.; oprčen pes, ein Kettenhund, Guts

opŕtiv, adv. = oprtav, Cig, Jan., C.; blago o. nositi od hiše do hiše, Zv.; o. nesti težko vreče, Jurč.; prigugal se je opřtiv s košem, LjZv.

opŕtnica, f. 1) das Tragband, das Tragseil, der Tragriemen, Cig., Jan., Dol., Notr., Tom.-Štrek. (LjZv.); — 2) der Hosenträger, Ip.-Svet. (Rok.).

opŕtnik, m. der Rückenkorb, Svet. (Rok.), Štrek. (Goriš).

oprtnják, m. = oprtnik, LjZv., Ip.

oprtováti, ûjem, vb. impf. ad oprtati; auf den Rücken laden, Cig., Jan.

opřvič, adv. = prvič, Mur., Mik., ogr.-Valj. (Rad).

opsováti, ûjem, vb. pf. ausšchimpsen, ausšunzen, Mur., Cig., Jan.

optativ, m. zelelni naklon, der Optativ (gramm.).

optica, f. nam. potica, Hrušica v Istri- Erj. (Torb).

óptičen, čna, adj. k optiki spadajoč, optišch, Cig., Jan., Cig.(T.), nk.

óptik, m. der Optiker, Jan., Cig.(T.), nk.

óptika, f. nauk o svctlobi, die Optif.

optimīst, m. der Optimist.

optimizem, zma, m. nagnjenost stvari in razmere imeti za dobre, der Optimismus, Cig. (T.), nk.

óptiški, adj. die Optiker betreffend, optišch, Jan.

optoměter, tra, m. vidomer, das Optometer, Cig.(T.), Žnid.

opuče, f. pl. das Gerde, Mik; die Plauderei, Kor.-Z.; (nam. lopuče, prim. lopotati?).

opúhanje, n. das Außblasen, Habd.

opúhati, ham, šem, vb. pf. ringsum beblasen, anblasen, Z.

opuhávati, am, vb. impf. = opuhovati; anblasen, Habd.-Mik.

opuheł, hla, adj. = puhel; aufgedunnen, Z.; schwamnig (o redkvi, repi), Z.; — bombastisch, Cig.(T.).

opuhlína, f. der Außschlag, C.; (nam. opehlína?).

opúhlost, f. = puhlost, der Schwulst (der Rede), der Bombast, Cig.(T.).

opúhniti, půhnem, vb. pf. 1) anblasen, anwehen: opuhne ga zrak, SlN.; — opuhnila ga je strela, SlN.; — 2) schwammig werden (o repi, redkvi), C.; — 3) = vzduti se, anschwellen (o testu), C.

opuhováti, ûjem, vb. impf. ad opuhati, opuhniti, anblasen, Z.

opúkati, kam, čem, vb. pf. beraufen, abraufen, Cig.; opukan kopič, ein abgeraufter Schober, Z.

opukováti, ûjem, vb. impf. ad opukati, Z.

opůlek, lka, m. 1) das Zuppfel, Cig.; opulki, Charpie, C.; — 2) ein federlose Huhn, C.

opúliti, im, vb. pf. rings abraufen, beraufen, Cig., Jan.; seneni voz o., Z.; berupfen, entsiedern, Cig., Jan., M.

opůst. m. 1) die Außlassung, Jan.(H.); — 2) die Unterlassung, Cig. (T.); odgovoren za vsak o., DZkr.

opůstek, stka, m. der Unterlassungssfehler, Cig., Jan.

opústen, stna, adj. Unterlassungss: opůstni greh, Jan.

opustitev, tve, f. 1) die Außlassung, Jan.; o. okrajne ceste, Levst (Cest.); — 2) das Lassen, die Unterlassung, Jan.

opustiti, im, vb. pf. 1) verwiüsten, Dalm., ogr.-C.; — entvoífern, Cig.; — 2) auflassen; o. rudnik, Cig.; unbestellt liegen lassen: opušćeno zemljišče, poslopje, Jurč.; — aufgeben, lassen: o. navado; kar se odloži, to se ne opusti, aufgeschoben ist nicht aufgehoben, Mur., Cig.; — verlassen, Cig., Jan.; ljudje so ga opustili, er hat seine Kundschaft verloren, Cig.; — o. se, sich verwahrloosen = zapustiti se, Levst.(M.); — 3) unterlassen, vernachlässigen, verabläumen; o. navadne motivte, o. dobra dela, Škrb.; ukaže, kaj naj stori ali opusti, Ravn.-Valj.(Rad).

opůstnik, m. der Unterlasser, Jan.(H.).

opustošénje, n. die Verwüstung, die Verödung, Cig.

opustoševáti, ûjem, vb. impf. ad opustošiti, Jan.

opustošiti, ím, vb. pf. verwüsten, veröden, Cig., Jan., nk.; (nav. se govori opustóšiti; toda prim. rus. pustošitъ).

opustotiti, ím, vb. pf. verwüsten, veröden, Cig., Jan, C.

opúščanje, n. 1) das Aufgeben, das Auflassen, Cig.; — 2) die Unterlassung, Cig. (T.); o. dobrih del, Valj. (Rad).

opúščati – orânje

— 846 —

orântati – oréhovec

opúščati, am, vb. impf. ad opustiti; 1) ver-
wüsten, Meg.; entvölfern, Cig.; — veröden
lassen, Levst. (Nauk); — 2) außlassen, auf-
geben, Cig., Jan.; že jako opuščajo to na-
vado, jvžhŠt.; — 3) unterlassen, vernach-
lässigen, Cig., Jan., M.; sluzb o., DZ.

opuščávanje, n. die Verheerung, ogr.-Valj.
(Rad).

opuščávati, am, vb. impf. verwüsten, veröden,
C.; krivica vse dežele opuščava, Dalm.

opuščávec, vca, m. der Verwüster, Dalm.

opuščénje, n. 1) die Verwüstung, C.; opu-
ščenje, ogr.-Valj.(Rad); — 2) die Außlassung,
Cig., Jan.; — 3) die Unterlassung, Cig.,
Jan.; greh po opuščenju, eine Unterlassungs-
sünde, Cig.; dejanje ali opuščenje, DZkr.

opúžiti, im, vb. pf. abſchaben: kar je kosma-
tega ino pernatega, se s kropom omavža,
opuži ali ogara, l'od. (Izb. sp.).

òr, òra, m. = or f. 1), M.

ôr, î, f. 1) das Ackern, Jan., C., Raič (Slov.);
— 2) = oral 3), das Joch, C.

orač, m. der Ackerſmann, Mur., Cig., Trub.,
Jap. (Prid.), Gor., vzhŠt., ogr.-Valj. (Rad);
orači so po mojem hrbtu orali. Dalm.

orača, f. die Pflügichar, Habd.-Mik., C.; —
der Hafen= oder Wendepflug, Cig.

oračka, f. die Ackerwende, C.

oradostiti se, ím se, vb. pf. froh werden, sich
erfreuen, C.

orahlíti, ím, vb. pf. = orahljati. Zora.

orahljáti, ám, vb. pf. lockern, C.; — milde
ſtimmen, rühren, Zora.

oräkelj, klja, m. prerokovališče, prerokovanje,
daš Draſel, V.-Cig., Jan., nk.

orât, f. 1) das Pflügen, Cig., Bes.; — 2) das
Ackerland, C., Svet.(Rok.); priſel sem z orali,
C.; — 3) das Joch, Cig., Jan., Levst.(Nauk),
DZ.; kakšna o. zemlje, etwa ein Joch Land,
Levst. (Močv.).

orât, m. Cig., Jan., pogl. oralo, oral f. 3).

oráten, ňa, adj. zum Pflügen gehörig: orátna
priprava, die Ackergeräthe, Cig.; oralni konj,
vol, Cig.; — ackerbar, pflügbar, urbar, Cig.,
Jan.; oralna zemlja, Ackerland, Cig.; oralno
polje, Mur.

orátnik, m. 1) = lemež, das Pflugeisen, die
Pflugschar, Cig., C.; — 2) eine Art Pflug;
der Eſtirpator, C.

orálq, n. 1) der Pflug, Cig., Jan., Kor., Kam-
nik, Staro Sedlo-Ejz.(Torb.); — der Halb-
pflug, Mur., Mik.; — 2) = oral f. 3), das
Joch, nk.

orámenik, m. der Traggurt, Cig.

orámnik, m. 1) = oramenik, C.; — 2) das
Schulterblech, Cig.; — 3) das Mieder, Dol.

orangütang, m. der Orang= Utang (pithecus
satyrus), Erj. (Ż.).

oranica, f. das Ackerland: senožeti in oranice,
LjZv.

oranitev, tve, f. die Verwundung, Jan.

oraniti, ránim, vb. pf. verwunden, Mur., Cig.

oranítva, f. = oranitev, DZ.

orânje, n. das Ackern, das Pflügen.

orântati, am, vb. pf. z rantami ograditi, ein-
hegen, Cig.; — prim. ranta.

oratáj, m. der Ackernde, der Pflüger, der Ackerz-
mann, Cig., Jan.; danes imamo orataje,
BKr.; — der Ackerbauer, der Bauer, Cig.,
Jan., C.; (orátaj, B/Kr.).

oratár, rja, m. der Ackernde, der Pflüger, der
Ackerſmann; danes imamo oratarja, jvzhŠt.;
— der Laubbauer, der Landmann, Cig., Jan.;
tudi: orátar, LjZv.

oráten, tna, adj. zum Ackern gehörig, Ackerbau-, M.

orátev, tve, f. das Ackern, Cig., Jan., C.; ob
oratvi, zur Pflügezeit, M.

oráti, orám, órjem, vb. impf. ackern; celino
o., einen Acker auſreißen; (fig.) Bahn brechen,
Cig., nk.; praho o., brachen; — dobro vkup
orjeta, ſie vertragen sich gut mit einander,
Cig.; le mi pridi domov, potle bova orala,
 da wirſt du deinen Theil [= Schläge] be-
kommen, jvzhŠt; — tudi: órjem; orjém,
ogr.-Valj.(Rad).

orátji, adj. zum Ackern bestimmt, urbar: oratja
zemlja, ogr.-C.

oratöríj, m. die Betkapelle, ein kirchliches ſing-
stück, das Dratorium.

orátva, f. = oratev, Cig., jvzhŠt.

orávec, vca, m. = orač, C.

ôrba, f. das Ackern, C.

órbas, m. = urbas, das Oberleder beim Schuſ,
C., Levst. (Rok.); — (iz nem. Oberfuß ali
Vorfuß?).

ordálije, f. pl. božja sodba, die Ordałien, Cig.

ordinācija, f. zdravniško določevanje zdravil,
die Ordination.

ordinariát, m. škofovski urad, škofovsko
oblastvo, das Ordinariat.

ordináta, f. die Ordinate (math.), Cig.(T.).

ordinirati, am, vb. pf. (impf.) zdravilo dolo-
čiti (-evati), ordinieren.

ordonánca, f. die Anordnung, die Soldaten-
bedienung bei höheren Befehlshabern, die
Ordonnanz.

óreh, éha, m. die Walnuß, der Walnußbaum;
navadni o. (juglans regia), Tuš.(R.); tudi:
laški o., Cig., Jan.; ni piškavega oreha
vreden = er ist keinen Schuſ Pulver wert;
laže, kakor bi orehe tolkel = er lügt ohne
Scheu, Met.; — podzemelski o. (trachis
hypogaea), Tuš.(B.); — povodni o., sad,
(trapa natans), Tuš.(B.); = vodni ali bodeči
o., Josch; — divji o., der Kreuzdorn (rham-
nus alpina), Ip.; — svinjski o., das Sau-
brot (cyclamen), ogr.-C.; — strupeni o.,
daš Krähenauge (nux vomica), Strp.

oreháča, f. orchova potica, C.

orêhar, rja, m. = leščnikar 2), der Nuisbeiſer,
der Nuishäher, Cig., Z.

oréhast, adj. nußſörmig, C.; — nußſarben,
Cig., Jan.

oréhika, f. neka hruška, kajk.-Valj (Rad).

oréhnjáča, f. der Nussſtrudel, kajk.-Valj.(Rad).

oréhov, adj. Nussbaum=: o. les; Nuss=: ore-
hova lupina, die Nussſchale; orehova potica.

oréhovec, vca, m. 1) der Nussbaumſtamm,
das Nussbaumholz, Mur.; — 2) der Nuss-

orěhovina — orgânski

— 847 —

ôrgeln — orlîca

strudel: smetanci, orehovci ali kaki drugi
„strukljiš“, LjZv.; — 3) neka rastlina, Spod-
nja Idrija-Erj. (Torb.); der Steinkee (meli-
lotus officinalis), C., Medv.(Rok.).

orěhovina, f. das Nussbaumtholz.

orěhovje, n. = orešje, Jan. (H.).

orěhovka, f. = orehar, leščnikar 2), der Nuss-
tnafer, Cig., Frey.(F.); — (das Haselhuhn
[tetrao bonasia]), Cig.).

óreł, rla, m. der Adler; cesarski o., der Reichs-
adler; kraljevi o., der Kaiser- oder Königz-
adler (aquila imperialis), Erj.(Ż.); planinski
o., der Steinadler (aquila fulva), Erj.(Ż.),
Frey.(F.); ribji o., der Flussadler (pandion
haliaetos), Erj.(Ż.); = morski o., Frey.(F.);
o. kostižer, der Beinbrecher (falco ossifragus),
Cig.; sivi o., der Schreiadler (aquila naevia),
Frey.(F.).

órełčič, m. = orlič, C.

óren, rna, adj. 1) zum Ackern gehörig: örn-
železo, das Blügetzen, C.; — 2) ackerbar,
urbar, Cig., Jan., DZ.; orno polje, Cig.,\ ogr.-C.; orne njive, Levst.(Nauk).

orěpiti, rěpim, vb. pf. mit einem Schweife ver-
sehen, beschweisen, Cig.

orěpnica, f. das Hintergeschirr am Pferde, Cig.

orěšček, čka, m. dem. orešek, orešec; 1) eine
kleine Walnuß, ein kleiner Walnußbaum;
— die Muscatnuß, Valj.(Rad); — divji o.,
die gesiederte Pimpernuß (staphylea pinnata),
Medv.(Rok.); — 2) = stržek: orešček ali
stržek je prifrčal in se skril pod ostrešje,
LjZv.

orěščev, adj. von der Muscatnuß: oreščevo
cvetje, die Muscatblüte, C.

orěšec, šca, m. dem. oreh; = orešek 1);
— die Muscatnuß, Dict., C., Valj.(Rad);
— kostanjevica, die Wassernuß (trapa
natans), C.

orěšek, ška, m. dem. oreh; das Nüschen;
— die Muscatnuß, Cig., M.; — der Nuss-
apfel, C.

orěšič, m. dem. oreh; das Nüschen; — die
Muscatnuß, C.

orěšje, n. der Nussbaumwald.

orěšji, adj. Walnuß=: orešji tat, Zv.

órezen, zna, adj. von etwas scharfem Geschmack,
etwas herb, C.

órežnik, m. ein Schneidemesser mit zwei Hand-
haben, Mur., Cig., Met.; das Reisemesser,
Cig.; = rezilnik, Svet.(Rok.).

orgân, m. ustrojen del žive celote, ustroj,
das Organ; osnovni, sestavljeni organi,
Elementar, zusammengesetzte Organe, Erj.
(Som.); — (o človeškem glasu, o časnških
glasilih itd.); osrednji o., das Centralorgan,
DZ.

organîst, m. orglavec, der Organist.

organizácija, f. ustrojba, die Organisation,
Cig.(T.), nk.

organizem, zma, m. ustrojstvo, der Organismus.

organologija, f. die Organenlehre, die Organo-
logie, Cig.(T.).

orgânski, adj. ustrojen, organisch, Cig., Jan.,
Cig.(T.), nk.; organsko se razvijati, Str.

ôrgeln, lna, adj. Orgel=, Cig., Jan.

ôrglanje, n. das Orgelspiel.

ôrglar, rja, m. 1) der Orgelbauer, Cig., Jan.;
— 2) = orglavec, Cig.; — pocestni o., der
Werfeldreher, Levst.(Nauk).

ôrglarček, čka, m. dem. orglar 2), Preš.

ôrglarski, adj. der Orgelbauer, den Orgelbau
betreffend: o. mojster, der Orgelbaumeister,
Jan.

ôrglarstvą, n. der Orgelbau, Jan.

ôrglati, am, vb. impſ. die Orgel spielen.

ôrglavec, vca, m. der Orgelspieler, Mur., Cig.,
Jan.

ôrglavka, f. die Orgelspielerin, Cig.

ôrgle, gel, f. pl. die Orgel; na orgle igrati;
orgle prebirati, die Orgel spielen, Guts.,
Mur., Cig., Jan.; zna na o., er versteht das
Orgelspiel, Guts.; orgle pojo, die Orgel läſt
ſich vernehmen, wird gespieltd.

ôrglice, f. dem. orgle; 1) die Drehorgel, der
Vierkäften, Cig., Jan.; — 2) die Mohrflöte,
die Panflöte, C., St; — 3) rdeče o., die
rothe Orgelforalle (tubipora musica), Erj.(Ż.).

orglišče, n. das Orgelchor: v cerkvi stati pod
orgliščem pri velikih vratih, Levst.(Zb. sp.).

orgułaš, m. der Orgelspieler, Valj (Rad).

orhëster, stra, m. = orkester, Jan., Cig.(T.).

orhěstika, f. plesna umetnost, die Orchestik,
Cig (T.).

origināl, m. izvirnik, prvopis, das Original.

originālen, lna, adj. izviren, Original=, origi-
nell, Cig., Jan., Cig.(T.), nk.

originālnost, f. izvirnost, die Originalität, Cig.,
Jan., nk.

origaš, m. = orjaš, Mik., Valj.(Rad).

oriplam, m. die Driflamme, Cig., Kos.

orísatí, ríšem, vb. pf. zeichnen, beschreiben :
oríši s to šíbo okolo sebe ris, Jurč.

oríž, m. = riž, der Reiß (oryza), Nov.; — hs.
prim. lat. oryza.

orížov, adj. Reiš=, Nov.; orizovo polje, Levst.
(Močv.).

órja, f. das Ackern, Mur., Mik.; ob orji, zur
Zeit des Ackerns, Cig.

orják, m. der Riese, Guts., Mur., Jan., nk.

orjákinja, f. die Rieſin, Guts., Mur., nk.

orjáš, m. der Riese, C., Mik.

orjašica, f. der Zirmet (tordylium), C.

orjáški, adj. viesenhaft, Jan., M., nk.

orjavěti, ím, vb. pf. braun werden, Cig., Jan.

orjáviti, ávim, vb. pf. bräunen, Cig.

orkān, m. vihar, der Orkan.

orkěster, stra, m. prostor v gledališću med
odrom in pritličjem, odločen za godbo, god-
čevski zbor, das Orchester, Cig., Jan., Cig.
(T.), nk.

órkliči, m. neko bajeslovno bitje: o. ima rdečo
kapico, po noči se vozi po vodi in poje,
Solkan-Erj. (Torb.).

orleān, m. neka tkanina, der Orleans.

orleānast, adj. aus Orleans.

orlîca, f. 1) das Adlerweibchen, Slom. - Jan.
(Slovn.), Let.; — 2) der Akelei (aquilegia
vulgaris), Cig., Tuš.(R.).

orlič – orôdovje

— 848 —

orograf – orožník

orlič, íča, m. dem. orel; ein junger Adler,
Mur., Cig., Jan.; mladi orliči, Schönl.

orliček, čka, m. dem. orlič, Cig., Jan.

orliti se, ím se, vb. impf. sich begatten (von
Vögelein), C.; = pojati se (o kobili), Jan.,
Kor.-M.

órlji, adj. Adler-, Cig., Sol.; orlje gnezdo,
Sol.; orlja plemena, Levst.(Nauk).

orlonôsec, sca, m. der Adlerträger, Cig.

órlov, adj. Adler-, Mur., Cig., Jan.; orlovo
oko, das Adlerauge, Cig.

orlóvski, adj. Adler-: Orlovska levovska Pri-
jazen velja, Vod.(Pes.).

orma, f. das Pferdegeschirr, V.-Cig.

ormár, rja, m. = omar, Mur., Zora.

ormâra, f. = omara, C.; ein in der Mauer
angebrachter Schrauf, Kras.

ormárič, m. das Kästchen: nočni o., der Nacht-
kaften, DZ.

órna, f. der Eimer, Jan.; der Wassereimer, C.;
— prim. it., lat. urna.

ornamëntika, f. okrasje, nauk o okrasju, die
Ornamentik, Cig.(T.).

ornát, m. svečana oprava, der Ornat.

1. ornica, f. 1) das Pflügeland, urbarer Boden,
Cig., Jan., C., BlKr.; — 2) der Hundsz-
würiger (cynanchum vincetoxicum), Bolc,
Soča-Erj.(Torb.).

2. órnica, f. dem. orna; neka posoda, Kras.

orník, m. der Ackermann, C.

ornína, f. der Pflügelohn, Cig.

ornitológ, m. ptičeslovec, der Ornitholog.

ornitologija, f. ptičeslovje, die Ornithologie.

orôbčati, am, vb. pf. umrandeln, Cig.

orôbiti, im, vb. pf. mit einem Saum versehen,
umfäumen.

orôbje, n. die Außenlinie, die Contouren, Cig.

orôbkati, am, vb. pf. entförnen: koruzo o.,
Cig.; (Nüsse) aus der grünen Schale nehmen,
schlauen: orehe o., Cig.

orôd, m. das Werkzeug, Mur., Cig., Jan., Mik.

orôd, f. = orod m., Ravn

orodár, rja, m. der Werkzeugsfabrikant, Cig.,
Jan., C., Bes.

orôdek, dka, m. das Werkzeug, Mur.; — das
Organ, Mur., Jan., C.

orôden, dna, adj. Zeugs-: orodni les, das Zeug-
holz, C.

orodišče, n. das Zeughaus, V.-Cig.

orôdje, n. das Werkzeug, das Instrument; coll.
die Werkzeuge, das Zeug, die Geräthschaffen;
risalno o., das Reißzeug, Jan.; hišno o., das
Hausgeräth, die Möbeln; (tudi: orôdje, Dol.).

orôdnica, f. die Zeugkammer, die Geräths-
kammer, die Rüstkammer, Cig., C., Levst.
(Pril.); — das Zeughaus, Cig.

orôdnik, m. 1) = orodar, der Werkzeugver-
fertiger, C.; — 2) der Geräthkaffen, Cig.;
— 3) der Instrumental (gramm.), Jan.

orôdovati, ujem, vb. impf. poltern, C.; = nemir
delati, razbijati, Kras-Erj.(Torb.); orôdo-
vati, Strek.

orodovítiti, ítim, vb. pf. fruchtbar machen, be-
fruchten, Mur.

orôdovje, n. = orodje, Gor.

orograf, m. goropisec, der Drograph.

orografija, f. goropisje, die Drographie.

órok, m. die Erbschaft, das Erbtheil, ogr.-Valj.
(Rad); — pogl. urok.

orókati, am, vb. impf. singen, wie die Hirten
dem Rich zufingen, Guts., Jarn., Mur., Cig.

orokavíčiti se, íčim se, vb. pf. Handschuhe
anziehen, C.; z orokavičeno roko je vmes
posegla diplomatija, SIN.

orokováti, újem, vb. impf. erben, ogr.-Mik.;
— dete orokuje vse od roditeljev, ogr.-Valj.
(Rad); — prim. orok.

orômati, am, vb. pf. umpilgern, pilgernd be-
reisen, Cig.

orôpati, am, vb. pf. berauben, plündern, Cig.,
Jan., nk.

orosíti, ím, vb. pf. bethauen, benezen.

oroslân, m. = lev, Guts., Mur., Cig., Jan.;
— prim. tur. arslan, madž. oroszlány, Mik.

orosłanj, m. = oroslan, ogr.-Valj.(Rad).

orožár, rja, m. 1) der Waffenschmied, Cig.,
Jan., C.; — 2) der Waffenträger, Jap.(Sv. p.).

orožárna, f. = orožnica, nk.

orožárnica, f. 1) die Waffenschmiede, Cig.; —
2) die Rüstkammer, Mur., Nov.; das Arsenal,
Cig., Jan.

orôžati, am, vb. impf. waffnen, rüften, Cig., Jan.

orôžen, žna, adj. 1) Waffen-, Cig., Jan.;
orôžni list, der Waffenpaß, orožni patent,
das Waffenpatent, Levst.(Nauk); — 2) waffen-
tragend, wehrhaft, Cig., Jan.

orôženec, nca, m. der Bewaffnete, Zora, Bes.

orozheněti, ím, vb. pf. zu Horn werden, hornicht
werden, Cig.

oroženík, m. = oroženec, Cig.

oroženíti se, ím se, vb. pf. = oroženeti, Cig.

oroženje, n. die Bewaffnung, Cig.

orožíšče, n. der Waffenplatz, Mur., Cig., Jan.;
— die Waffenkammer, C., Jap.(Sv. p.); —
das Zeughaus, V.-Cig.

orôžiti, rôžim, vb. pf. waffnen, aušrúften, Mur.,
Cig., Jan.; orožil je svojih hapcev tristo,
Dalm.; orožiti, ím, Dict.

orôžje, n. die Waffe; coll. die Waffen; zgra-
biti (za) o., zu den Waffen greifen; pod o.
poklicati, einberufen, Levst.(Pril.); biti pod
orožjem, unter Waffen stehen, Cig.; v orožje
devati vojsko, das Heer mobilisieren, Levst.
(Nauk); = vojake v orožje klicati, Jan.(H.);
— orožjè, ogr.-Valj.(Rad), orôžje, Dol.

orožjenôsec, sca, m. der Waffenträger, Cig.

orožjenôsen, sna, adj. waffentragend, Cig.

orožjenôša, m. = orožjenosec, Let.

orožnát, áta, adj. bewaffnet, ogr.-M., C.;
orožnata vojska, C.

orôžnica, f. die Waffenkammer, die Rüstkammer,
Mur., Cig., C.; orožnica, t. j. tista shramba,
kjer imajo orožje, Levst (Zb. sp.); das Waffen-
haus, das Zeughaus, das Arsenal, Cig., Jan.,DZ.

orôžničar, rja, m. der Rüstmeister, Cig.

orôžník, m. der Bewaffnete, Dict., Mur., Jan.;
močan o., Krelj, Trub.; nje strelci ne bodo
mogli streljati, nje orožniki se ne bodo mogli
braniti, Dalm.; — orôžník, = žandarm, Cig.,
nk.

orožnīstvō — osamosvěstiti

— 849 —

osamosvōja — osebénjak

orožnīstvō, n. die bewaffnete Macht, DZ.

orság, m. das Reich, kajk.-Valj.(Rad); — iz
madž.

ôrsati se, am se, vb. impf. = rsati se, sich
balgen, raufen, schäkern (im Spiel, von Kindern
und Thieren), Mur., Jan., C., St

orsēlja, f. die Orseille (chem.), Cig. (T.).

ortografija, f. pravopis, die Orthographie.

orùbiti, im, vb. pf. pfünden, C.

orumeněti, im, vb. pf. gelb werden, Cig., Jan.

orumenévati, am, vb. impf. ad orumeneti;
gelb werden, Jan., C.

orumeniti, ím, vb. pf. gelb machen, Cig.

oruménjati, am, vb. impf. ad orumeniti: pšenica se je orumenjala, Jurč.

orůžek, žka, m. ein entkörnter Maiskolben,
BíKr.; (oruždžek), kajk.-Valj.(Rad).

orůžiti, růžim, vb. pf. entfönnen: o. koruzo, C.,
jvzh St.; aušhüffen (z. B. Bohnen), Jan.(H.);
außschlauen, schälen: orehe o., Cig., Jan.

ôs, î, f. 1) die Achse; os se je strla vozu; —
2) die Spige, Mik., C.; die Getreideachel, die
Ährenspige, Mur., Cig., Jan., C.; — die Schärfe,
Mur.; die Schneide, DZ.; — 3) der Dreizad
zum Fischfang, Mik.; (prim. ost).

ósa, f. die Wespe; lesna o., die Wiesenholzwespe (sirex gigas), navadna o., die gemeine Wespe (vespa vulgaris), peščena o., die Zandwespe (ammophila sabulosa), Erj. (Ž.); borova o., die Kieferblattwespe (tentredo pini), Jan., C.

osád, sáda, m. 1) der Ansaß (z. B. eiker Frucht),
C.; — 2) prisad, C.

osadíti, ím, vb. pf. = osadití, hepslanzen: vrt
o., Cig., M.

osádniti, sâdnem, vb. pf. aufreiben: o. konja,
Habd.-Mik.

osádrati, am, vb. pf. umgipšen, Cig.

osáheł, hla, adj. = osehel, Bes.

osájati, am, vb. pf. s sajami namazati, Cig.

osájiti, im, vb. pf. = osajati, Cig.

osâma, f. die Vereinsamung, die Isolation, Cig.
(T.), Zora.

osaméłost, f. die Vereinsamung, die Isoliertheit,
Jan.(H.).

osaméti, ím, vb. pf. in Einfamilkeit gerathen,
vereinsamen, Cig.; osamel, vereinsamt, Jan.

osamévati, am, vb. impf. ad osameti; isoliert
werden, vereinsamen, C.

osámiti, im, vb. pf. einsam machen, isolieren,
Cig., Jan., Cig. (T.), Sen. (Fiz.), nk.

osamljáč, m. der Isolierschemel (phys.), Cig.
(T.).

osámljenec, nca, m. der Vereinsamte, der Ver-
einzelte, SIN.

osámljenost, f. die Vereinsamung, die Isoliert-
heit: puščavnikova o., Cv.

osamljiv, íva, adj. isolierend: o. prostor, Levst.
(Pril.).

osamnica, f. soba o., das Isolierzimmer, Levst.
(Pril.).

osamosvájati se, am se, vb. impf. ad osamosvojiti se, sich emancipieren, Cig. (T.).

osamosvěstiti, svěstím, vb. pf. zum Selbst-
bewusstsein bringen: o. koga, se, Cig. (T.).

osamosvōja, f. = osamosvojba, Str.

osamosvōjba, f. die Emancipation, Cig.(T.).

osamosvōjenka, f. die Emancipierte, Zv.

osamosvojitev, tve, f. = osamosvojba, Jan.
(H.).

osamosvōjiti se, svôjim se, vb. pf. sich eman-
cipieren, Cig. (T.), Zv.; osamosvojena ženska,
ein emancipiertes Frauenzimmer, Zv.

osamotiti, im, vb. pf. vereinsamen, veröden,
Cig.; isolieren, Cig., Jan.

osamotnéti, ím, vb. pf. = osameti, vereinsamen, Cig.

osár, rja, m. = sršenar, der Wespenbuffard
(pernis apivorus), C.

1. ôsast, adj. 1) einer Spige ähulich, spißig,
scharf, Z., C.; — 2) zadirčen, bissig, Cig.

2. ósast, adj. wespenartig, Cig.

osát, m. die Distel (carduus); mlečni o., der
Hasenlattich (lactuca muralis), Cig.

osát, áta, adj. spißig, scharf, stechend: V to stran
ves gladek, v drugo stran osat, Levst. (Zb.
sp.); osata baba, ein bissiges Weib, Mik.;
osat pogled, osat glas, Let.

osátast, adj. distelicht, Cig.

osátec, tca, m. dem. osat, Valj.(Rad).

osáten, tna, adj. voll Disteln, distelig, Jan.(H.).

osatíca, f. = lisec, der Distelsink (carduelis),
Mur., Frey. (F.).

osatíše, n. das Distelsfeld, Jan.(H.).

osátje, n. coll. Disteln, Jan.(H.).

osátnica, f. das Distelgewächs, Jan.(H.).

osátnik, m. der Distelsalter (vanessa cardui),
Erj. (Ž.).

osátovica, f. die Distelsliege, Cig.

osavíčica, f. neka vinska trta: der Kleinungar,
M.

ôsca, f. dem. os; eine kleine Achse, C.

oscánec, nca, m. 1) der Bettpisser, M.; — 2)
neka žaba: = poščaglja, C.

oscánica, f. die Herbstzeifloße, Jan., C.

oscánka, f. neka žaba: = oscanec 2), C.

oscáti, oščím, vb. pf. 1) hepissen, Cig.; — 2)
o. se, sich des Harnes entledigen, den Urin
abschlagen, Mur., Cig.

oscávati, am, vb. impf. ad oscati, Z.

osčájati, jam, jem, vb. impf. tudi: o. se, =
muditi se, obotavlji se, zaudern (govori
se: oščajati [se]), Podkruci-Erj. (Torb.); =
očajati se, Bolc-Erj. (Torb.); — prim. stsl.
čajati, warten.

osěba, f. die Person, Mur., Cig., Jan., Cig.
(T.), nk.

osěbě, adv. = posebe, abgesondert, besonders,
ogr.-C.

osebénjik, m. = osebenjik, Levst. (Zb. sp.).

osěbek, bka, m. 1) das Individuum, C.; —
die Individualltät, C.; — 2) das Subject
(gramm.), Jan.; — 3) der Besitzer einer klei-
neren Hube, Mik.; der Halbhußner, Bes. 2

osěben, bna, adj. die Person betreffend, Personal-,
persönlich, Mur., Cig., Jan., nk.; osebno ime,
der Personenname, nk.; — individuell, Cig.,
Jan., Cig. (T.), C.

osebénik, m. = osebenjik, Dict., Mur.

osebénjak, m. = osebenjek, Jurč.

Slov.-nem. slovar.

54

osebénjec — osebújen

— 850 —

osebújnik — osékniti

osebénjec, nca, m. = osebenjek, (osebenec)
Jan., Zv.

osebénjek, njka, m. der Inwohner, jvžhŠt.;
— der Besitzer einer kleinen Hube, (osebejek)
Mik.; tudi: osebénjek, Dol.

osebenjeváti, ûjem, vb. impf. = osebenjek biti:
als Fremdling leben, C.; pojdi in osebenjuj,
kjer koli moreš, Dalm.

osebénjica, f. die Inwohnerin, Jan., Mik;
tudi: osebénjica, Dol.

osebénjik, m. = osebenjek, der Inwohner,
(osebenik) Mur., Dict.

osebénjka, f. die Inwohnerin, Jan., Št.

osebénjkovati, ujem, vb. impf. Inwohner sein:
dal sem ji kočo, da osebenjkuje v njej, Jurč.

osebénjstvo, n. die Inwohnerschaft, das In-
wohnerwesen, Z.

osebénjsčina, f. die Inwohnerschaft, jvžhŠt.

osěbi, adv. = osebe, abgesondert, besonderš, C.

osébica, f. dem. oseba; eine kleine Person,
Mur., nk.

osebílo, n. der Isolator (phys.), C., Sen. (Fiž.).

osebina, f. die Eigenheit, Zora.

osebíten, tna, adj. sonderlich, Z.

osebitev, tve, f. die Absonderung, DZ.

osébiti, im, vb. pf. absondern, separieren, isofieren, Cig. (T.), DZ., Erj. (Ižb. sp.), Notr.-Levst. (Nauk); osebi mladička in enega hrani z uborno krmo, LjZv.; hišo o., ein Haus contumacieren, Levst. (Nauk); osebljeno se nositi, zurückgezogen leben, LjZv.; — individuálisieren, Jan.

osebítost, f. die Besonderheit, Z., kajk.-Valj.
(Rad).

osébje, n. das Personale, Cig., Jan., nk.; služabno o., das Dienstpersonale, DZ.

oseblijenje, n. die Absonderung, Jan. (H.).

osébljenost, f. die Vereinsamung, die Isoliert-
heit, LjZv.

osébnik, m. die Privatperson, Cig.

osébnost, f. die Persönlichkeit, Mur., Cig., Jan.;
osebnosti, Personalien, Cig.; persönliche An-
gelegenheiten, nk.; — die Individuumität, Cig.,
Jan., Cig. (T.).

osebójen, jna, adj. 1) abgesondert, Mur.; osebojno, privatim, Navr. (Kop. sp.); besonderš, ogr. - C.; — 2) außgezeichnet, ogr. - C.; — prim. osebujen.

osebójnik, m. eine Person, die einzeln ihre eigene
Wirtschaft führt, der Eigenbrötler, Cig.; —
prim. osebujnik.

osebójnica, f. die Eigenbrötlerin, Cig.

osebójnost, f. die Besonderheit, ogr.-C.; —
prim. osebujen.

osebovânje, n. das Privatleben, Cig.

osebováti, ûjem, vb. impf. privatisieren, I.-
Cig.

osébstvo, n. 1) die Persönlichkeit, Cig., Jan.;
— 2) = osebje, Jan.

osebûjek, jka, m. der Privatbesitz, der Privat-
antheil an einem Besitz (tudi: osebojek), Bl-
Kr.; das Ausgedinge, Cig., Jan., Nov., Mik.

osebújen, jna, adj. abgesondert, Privat=:
osebujno premoženje, das Privatvermögen, Bl-
Kr.-M.; osebujna pravica, das Privatrecht,

DZ.; ein besonderer, Habd.-M., ogr.-C.; —
pogl. osebojen (kakor „kuliko“ nam. „ko-
liko“, C.).

osebújnik, m. = osebenjik, BlKr.

1. ósec, sca, m. die Distel, Jarn., Mik., Savinska dol.; die Fehscharte (cirsium arvense), Cig., Cerknica (Kr.)-Erj. (Torb.), Josch; — prim. octek, osat.

2. ósec, sca, m. das Infusorium: osci, vsakovrstne predrobne živalce, živeče po stoječih vodah („ne pij te vode, polna je oscev“), Dornberg-Erj. (Torb.).

oséček, čka, m. der Brügel, C; pobiti koga
z osečki, Zv.; palica, oseček, kol pri nas
poje, Zv.

oséčen, čna, adj. Ebbe=; oséčni tok, der Ebbe-
strom, Cig. (T.); — prim. oseka.

oséčnik, m. der Querbaaken im Dachgerüst,
Cig., Z.

osédéti, ím, vb. pf. osiveti, Habd.-Mik., C.;
— prim. sed, grau.

osedláti, ám, vb. pf. sattein; o. konja.

osédniti, im, vb. pf. auf dem Rücken wund-
reiben: o. konje, C.; — osednil se je, dobil
je ran po hrbtu, bodi si človek od mnoge
leže ali konj od sedla, Dol.-Levst. (LjZv.);
— prim. sedno.

osédobi, adv. um diese Zeit, ješt, BlKr.-M.,
Navr. (Let.).

oség, séga, m. = obseg, Cig.

osehět, hlà, adj. trocken, Jan.; osehla ropa
(šota) plava na vodi, Erj.(Min.); po osehlih
tleh, Levst. (Močv.); bůrr, Hal.-C.; — osehle
prsi, versiegende Brüste, Dalm.; o. človek,
ein magerer Mensch, Z.; osehlo lice, Jurč.

osehniti, sáhnem (sehnem), vb. pf. trocken o.
dürr werden, Jan., Hal.-C.

oséjáti, sějem, vb. pf. 1) = obsejati, befäen,
M.; izorješ, oseješ, požanješ, Jsvkr.; — 2)
moko o. (= presejati), das Mehl sieben, Npes.-
Vraz.

osěk, séka, m. 1) die Hürde, die Pferche, Cig.,
Jan., C., Gor.-M., Goriš.-Mik.; zelezel je
na osek (osěk) in se zaril v mrvo, Andr.;
— 2) die hölzerne Brunneneinfassung, der
Brunnenkasten, C.; = pl. oseki, ogr.-C.;
studenčni oseki, vžhŠt.; — 3) ein gelichteter
Berg, C.; — 4) = oseka, Cig., Jan., C.

osěka, f. die Ebbe, Cig., Jan., Cig. (T.), Jes.;
o. in plima, Ebbe und Flut, Cig. (T.), Jes.;
— hs.

osékati, sěkam, vb. pf. = obsekati, Cig.

1. osékel, kla, adj. = osékljiv, Ig(Dol.).

2. osékeł, kla, adj. trocken: osekli žganci, Svet. (Rok.); osekla pot, Z.; — prim. 2. osekniti.

osékljiv, adj. biffig; osekljiva kobila, osekljiv
človek (ki nikogar pri miru ne pusti), Ig
(Dol.).

1. osékniti, sěknem, vb. pf. ebben, Jan.(H.); prim. oseka.

2. osékniti, sěknem, vb. pf. trocken werden,
Z.; po dezju je hitro oseknilo, Svet. (Rok.),
BlKr.; — prim. stsl. osěknąti, vertrocknen.

osekotòk — osênci

— 851 —

osênčati — osîdrati

osekotòk, tóka, m. der Ebbestrom, Jes.

ósel, sla, m. 1) der Eſel; tudi psovka; divji
o., der Waldeſel, Cig., Jan.; morski o., der
Stoßſich, C.; — osle moliti ali kazati komu,
die ausgestreckten Finger der Hand, den Daumen
an die Nafe gedrückt, zeigen und so verhöhnen;
— 2) eine Vorrichtung zum Holztragen, C.;
— 3) die hölzerne Wodströhre am Weinpresſ-
boden, C.

oseſc, m. dem. osel, Jsvkr.

oselica, f. der Wiesenſilau (silaus pratensis),
Medv.(Rok.).

oselína, f. = oselica, C.

óſelj, slja, m. = osten, C.

óſełnik, m. der Schleſſteinbehälter der Mäher;
— prim. osla.

óſelski, adj. = oslovski, Mur.

óſsem, num. acht; ob ósmih, um acht Uhr; pol
osmih je, es ist halb acht Uhr; z osmimi se
voziti, achſtännig fahren, Cig.

osêmci, m. pl. = ozemci, Mur., Cig., Jan.

osemdání, adj. = osemdanski, Cig.

osemdanski, adj. achttagig, Mur., Cig.

óſemdeset, num. achtzig.

osemdesetěr, num. achtzigerlei; — osemdesete-
tero glav živine, achtzig Stück Wieh.

osemdesetěren, rna, adj. achtzigfach.

osemdesetěrica, f. eine Zahl von 80 Stück,
Cig.

osemdesetěrnat, adj. = osemdeseteren.

óſemdeseti, num. der achtzigste.

osemdesetica, f. der Achtziger, Cig.

osemdesetína, f. der achtzigste Theil.

osemdesetínka, f. das Achtzigkittel.

óſemdesetkrat, adv. achtzigmal.

óſemdesetkraten, tna, adj. achtzigmalig.

osemdesetlěten, tna, adj. achtzigjährig.

osemdesetlětnica, f. das achtzigjährige Jubiläum.

osemdněven, vna, adj. = osemdanski, Jan.

osemeníti, ím, vb. pf. besamen, Dalm.-Cig.,
C., M.

oseměnje, n. die Samenbülle, Cig.(T.).

oseminſtrideseſtěrec, rca, m. das Atrakonta-
ſtoeder, Cig.(T.), C.

óſemkrat, adv. achtmal.

óſemkraten, tna, adj. achtmalig.

osemelěten, tna, adj. achtjährig.

osemnájst, num. achtzehn; (prim. dvanajst
in izvode).

osemnájsti, num. der achtzehnte.

osemnajstica, f. der Achtzehner.

osemnájstič, adv. achtzehntens.

osemnajstína, f. der achtzehnte Theil.

osemnajstínka, f. das Achtzehntel.

osemnják, m. der Achtender, Mur., Cig.

óſsemred, num. = osemdeset, Kor.-Mur.

óſsemredni, num. = osemdeseti, Kor.-C.

óſen, sna, m. = osten, Mur., C., Kast.-Valj.
(Rad).

1. osên, adj. Wespen-, Z.

2. óſen, sna, adj. Achſen-, Jan.

óſena, f. die Nuance, Jan.(H.).

osênci, m. pl. = ozemci, Jan.

osênčati, am, vb. pf. beschatten, Mur.; — ausſchattieren, Cig.

osênčeváti, újem, vb. impf. ad osenčati, Cig.

osênčiti, sênčim, vb. pf. = osenčiti, beschatten;
— ausſchattieren: o. s tušem, tušchen, Cig.

1. osênčje, n. der Schattenumkreis, der Schatten,
C.

2. osenčjè, n. die Schlafgegend am Kopfe, Jan.

oseníca, f. die Melisse (melissa), C.

oseníka, f. = osenica, C.

osenišče, n. das Wespenneſt, Mur., Cig.

1. oséniti, sênim, vb. pf. beschatten, Mur., C.;
— schattieren, Cig., Jan.; — nuancieren, Jan.
(H.).

2. oséniti, im, vb. pf. = osedniti, aufreiben,
wund reiben, Cig., C., Tolm.-Strek. (Let.);
konja na hrbtu o., Dict.; osenjen konj, auf-
geriffenes Pferd, Cig.; — o. se, sich wund
liegen, Cig.

osenjéváti, újem, vb. impf. ad 1. oseniti; — schummern, LjZv.

osênka, f. neka hruška, Rihenberk-Erj.(Torb.);
die Wespenbirne, C.

osêpnica, f. die Blatter (als Ausschlag), die
Boſſe; osepnice, die Blattern (variolae); ob
osepnicah, bei der Blatternkrankheit, Levst.
(Nauk); — die Schutzbattern, die Schutzbocken,
Cig., Jan.; o. staviti, cepiti komu, jemanden
impen, Cig., Jan., DZ., Levst.(Nauk); —ovje
o., die Blattern der Schafe, Levst.(Nauk);
(osepnice, die Maſern, Cig., Jan., Volče
[Tolm.-Erj.[Torb.]).

osêpničast, adj. 1) mit Blattern, Poden be-
haftet, Guts.; — 2) blatternarbig, Mur., Cig.,
Jan., Zil.-Jarn.(Rok.); osepničasto lice, Zora.

osêpničáv, áva, adj. 1) mit Blattern behaftet,
Jan.; — osepničava ovca, Levst. (Nauk);
— 2) blatternarbig, Jurč.

osêpničen, čna, adj. Blattern-, Poden-, Cig.

osêpničnik, m. der Variolith, Cig.

oseréti, ím, vb. pf. grau werden, Jan.

osêrjati, am, vb. impf. = osirati, Mur., Vod.
(Izb. sp.).

óset, m. = osat, Mur., Cig., vzhŠt.

osévati, am, vb. impf. ad osejati; 1) besäen, M.;
— 2) nicht das Beleise halten: kolo oseva, Mur.,
Cig.; z zadnjico o., beim Gehen den Hintern
hin und her bewegen, Z.; — prim. sejati 4).

osêvek, vka, m. prazen prostor na posejani
njivi: „nisi dobro sejal, vse polno je osev-
kova, Vrsno(Tolm.)-Erj.(Torb.), Savinska
dol.

osêver, adv. = osevre, Črniče(Goriš.).

osevrê, adv. um diese Zeit: lani o., Erj.(Izb. sp.).

osevrêj, adv. = osevre, Dol.

oséžati, am, vb. impf. begreifen, belaften, Cig.
(T.); — stsl.

oséžen, žna, adj. greifbar, Cig.(T.); — stsl.

1. osíca, f. die Nebenachſe, Cig. (T.).

2. osíca, f. dem. osa; das Weschen, Mur.

3. osica, f., Guts., Frey. (F.); pogl. olšica.

osîčka, f. die Pſlugachſe, C.

osîdoben, bna, adj. derzeitig, C.

osîdobi, adv. = osedobi, C.

osîdrati, sîdram, vb. pf. verankern, Jan.(H.).

54

osíhati – osípen

— 852 —

osípica – oskóden

osíhati, sňam, vb. *impf. ad osehniti*; trocken werden, ausdrocknen, Jan., Bes.

osijáti, síjem, vb. *pf.* = obsijati, bescheinen, Cig., Jan., M.

osíka, f. die Espe, Jan., C.; — prim. jesika.

osíkati, kam, čem, vb.pf.(mit dünnen Strahlen) besprigen, Cig., Jan.

1. osína, f. 1) v les vdeto železo na podvozu, die Radachle, Vás Kru-Erj. (Torb.); — 2) ostra resina na žitnem klasu, die Granne, Mur., Cig., Jan., C., Podkruci-Erj. (Torb.), Dol.

2. osína, f. = osinjak, das Wespenneft, Bes.

osínast, adj. 1) grannenartig, Cig.; — grannig, Z.; — 2) osínasto gledati, scheel v. mištrauisch blichen, Z.

osinát, áta, adj. grannig, Cig.; o. kruh, Z.

osíneč, nca, m. = osinjak, Jan.(H.).

osínica, f. die Dünngranne (psilanthea těnella), Z.

osínjak, m. das Wespenneft, Mur., Cig., Jan., Št.

osínje, n. coll. die Grannen, Jan., C., BlKr., Dol.

osínji, adj. Wespen=, Jan.(H.).

osínka, f. 1) der Bartweizen, der Rauphweizen, Cig., Jan., C.; — 2) neka vinska trta, C.

osip, sípa, m. 1) das Behäufeln, C.; — 2) = nasip, der Erdwall, der Festungswall, Jan., C.; — = avber, k ar voda nanese, Štrek. (Let.); — 3) der Kalkbrennersoen, C., Z.; — 4) der Abfall (der Blätter, Beeren), Cig., Jan.; — 5) der Hautausschlag, Nov.-C.; — 6) neka vinska Erj. (Torb.).

osípa, f. neka kožna bolezen (morebiti škrlatnica), Malhínje (Kras) - Erj. (Torb.); — žara o., der Nesselauſschlag, Jan.(H.).

osipáten, ła, adj. zum Häufeln bestimmt: osipáno drevo = osipalnik, Cig.

osipátnik, m. der Anſhäufepſlug, Cig.

osípati, sîpam, pljem, vb. *impf. ad osuti*; 1) umſchütten, beſchütten, umſtreuen; s peskom o., Cig.; — behäufeln, Cig., Jan.; krompir, koruzo, hmelj o., Cig., C., LjZv.; — o. se koga, jemanden in Menge umgeben: z veliko častjo se ga osipajo, Ravn.-Mik.; — 2) in Menge herabfallen machen: lehka sapa je osipala z vej bela cvetna peresa, Jurč.; o. se, in Menge herabfallen: cvetje se osiplje; žitno zrnje se pri zvezavanju in nakladanju iz klasja osiplje, Erj. (Torb.); o. se, die Blätter verſieren: drevje se osiplje; ſich abſchuppen: po osepnicah se koža osiplje, Levst. (Nauk); — (osípati pf. = osuti, Mur., Št.).

osipávati, am, vb. *impf.* = osipati, Cig., M.; (vb. *impf. ad osipati* [pf.], Št.).

osípčen, čna, adj. bröſlich, leicht zerfallend, muſmig, mehlig, Jan.; o. kuhan krompir, Gor.-M.

osípek, pka, m. 1) žitno zrnje, katero se pri zvezavanju in nakladanju iz klasja osiplje, V.-Cig.; — 2) osipki, die Maſern, Jan.

osípen, pna, adj. = osipljiv: osípni klobuk = morski klobuk, die Qualle, Jan.(H.).

osípica, f. = osepnica, die Pocke, die Blatter, Jan., Sol., GBrda; — osipice, die Maſern, C., Črniče (Goriš.).

osípka, f. neka vinska trta, C., Ip., Vreme v Brkinih-Erj. (Torb.).

osipljiv, iva, adj. kar se rado in lahko osiplje, leicht abſfallend, abſällig, Cig., Jan.; o. sadež, C.

osipováti, újem, vb. *impf.* = osipavati, Z.

osír, rja, m. das Wespenneſt, Mur., Cig., Jan.; drezati v osir, Jurč.

osírati, am, vb. *impf. ad osrati*; o. kaj, beſcheiſen, Cig.; — o. koga, (preprosto) Ţblesj jemandem nachreden, ihn verſeumden.

osiromašéti, ím, vb. *pf. arm werden, verarmen, Mur., Cig., C.*

osiromašiti, ásim, vb. *pf. arm machen*; o. se = osiromašeti, Cig.

osirotéti, ím, vb. *pf. zur Waise werden, Mur., Cig., Jan., Mik., Jurč.*; — verarmen, Dict., Cig., Jan.

osirotíti, ím, vb. *pf. o. koga, jemanden zur Waise machen, C.*

osirověti, ím, vb. *pf. roh werden*: suho meso v vodi osirovi (wird rohem Fleißche ähnlich), C.; — verwildern, Cig.

osíšče, n. das Wespenneſt, Cig.

osiv, adj. etwas grau, graulich: osíva kača, C., Polžanščina (Istra)-Erj. (Torb.).

osivěti, ím, vb. *pf. grau werden, ergrauen; osivel, ergraut, C., nk.*

osivnica, f. 1) die Kaupe (eine Krankheit des Rindviehес), Zal.-Cig. (?); — 2) neka detelja, C.

osivničen, čna, adj. raupfüßig, rauphüßig, Cig.

osják, m. die Differ, C.

osjè, n. coll. die Grannen, Mur., Cig., Lašeč-Erj. (Torb.).

ósji, adj. Wespen=.

oskákati, kam, čem, vb. *pf.* = obskakati, Jan.(H.).

oskátek, ła, m. der Splitter, Jan., Žuńd.

oskáliti se, im se, vb. *pf. einen Splitter in die Haut* bekommen, Mur., SlGor. - C., Danj. (Posv. p.).

oskálje, n. die ſelſengruppe, Jan.

oskítiti se, skítim se, vb. *pf. das Rest verlassen* (von brütenden Wößeln), C.

osklíven, vna, adj. brennend (von einer Wunde), Z.; — beſſend, bisſig, Pohl., C.; osklivno izpodbadati, Levst. (Rok.).

osklúten, tna, adj. efethaſt, abſcheulich, C.

1. osklútiti, sklútim, vb. *pf. 1*) = oskutiti: beſuěeln, beſchumſen, C.; — 2) o. se česa, vor einer Sache ſkel bekommen, C.

2. osklútiti se, sklútim se, vb. pf.=2. oskutiti se.

osklútnež, m. der Abſcheuliche, C.

oskóbljati, am, vb. *pf.* = oskobljiti, abhobeln, Cig., Jan.

oskóbljiti, im, vb. *pf. abhobeln, Mur.* - Cig., Mik.; — o. kost, das Bein abnagen, Cig., C.; — prim. skobelj.

oskóden, dna, adj. mangelhaft, Vrt., Levst. (Nauk), LjZv.; oskodna brada, Erj. (Som.); — hs., stsl.

oskodévati — oskrbljénec

— 853 —

oskrbljeník — oskrómen

oskodévati, am, *vb. impf.* Mangel leiden: tvoja žena in tvoja otroka doma oskodevajo, *Erj.* (Izb. sp.); — stsl.

oskôdica, f. der Mangel, *Cig. (T.)*; — hs.

oskôdlati, am, *vb. pf.* mit Schindeln bedecken, *Cig.*

oskôdnost, f. die Mangelhaftigkeit, *Levst.* (Nauk), *LjZv.*; — prim. oskoden.

oskómen, mna, adj. kar oskomino dela, *schleb, Jan.*

oskomína, f. 1) die Stumpfsheit der Zähne, *lange Zähne, Mur, Jan.*; — 2) die Begierde nach etwas: o. imeti po čem, Z.; — prim. skomina.

óskop, adj. etwas karg, *ogr.-C.*

oskôrek, rka, m. ein abgezehrter Mensch, *C.*

oskôriš, m. = oskoruš, *Mik.*

oskóriti se, *ðrim se, vb. pf. verharſchen, Cig.*

oskorjanína, f. die Incruſation, *Cig. (T.)*.

oskórjati, am, *vb. pf.* o. kaj, etwas mit einer Kruſte überziehen, *Cig. (T.)*; nekatere apnene vode vse s kamenom oskorjajo, kar se va-nje dene, *Vrtov. (Km. k.)*; o. se, sich mit einer Kruſte überziehen, *Cig., Jarn., Cig. (T.)*.

oskorjáva, f. = oskorjanína, *Cig.*

oskorjeváti, újem, *vb. impf. ad oskorjiti, oskorjati, Cig.*

oskórjiti, skôrjim, *vb. pf.* = oskorjati, *Cig., Jan.*

oskôrš, m. *Cig., Jan., C., vzhŠt.*; (oskôrš f., *Vrtov. (Km. k.)*); pogl. oskoriš oskoruš.

oskôruš, m. 1) der Speierling, die Garten-ebereiche und die Frucht derſelben (sorbus domestica), *M., C.*, (tudi: oskóruš), *Valj. (Rad)*; kdo bi na oskoruš lazil po smokvo! *Levst. (LjZv.)*; — 2) die Schnuraffel (julus terrestris), *Erj. (Torb.)*

oskôruša, f. = oskoruš 1), *Mur., Jan., Tuš. (R.)*

oskôruševina, f. das Holz der Ebereiche, *C.*

oskôrušnica, f. die Frucht der Gartenebereiche, *Jan.*

oskrábek, bka, m. žabji oskrabki, der Froschlaich, *Polj.*

oskralúpiti se, lúpim se, *vb. pf. verkrusten, Vrt.*; — prim. skorlup.

oskrápeł, pla, adj. zusammenziehend, *herb, Kor.-Cig., Jan.*

oskráplost, f. zusammenziehender Geschmack, die Herbe, *Cig., Jan.*

oskŕba, f. die Verſorgung, *M.*; die Verpflegung, *DZ.*; oskrobo uživati, verpflegt werden, *DZ.*; o. ubogih, die Armenpflege, *Cig. (T.)*; duhovna o., die Seelſorge, *DZ.*

oskŕben, bna, adj. *Pflege:* oskrbni oče, *C.*; Verpflegš, *Cig., Jan.*

oskrběti, im, *vb. pf. 1)* besorgen; o. kak posel, ein Geschäft besorgen; o. si kaj, sich etwas anschaffen, *Cig., Jan.*; — 2) versorgen; o. bolnika, einen Kranken versehen, *Cig.*; s pohišno opravo o., mit Möbeln versehen, einrichten, *Cig., Jan.*; — oskrbljen, verſorgt.

oskrbíšeč, n. das Verſorgungshaus, *Cv.*

oskrbljénec, nca, m. das Mündel, *C.*

oskrbljeník, m. = oskrbník, *Dict., Jap.* (Prid.); on je pod varihi in oskrbljeniki, Schónl.

oskrbljénje, u. 1) die Besorgung; — 2) die Verſorgung.

oskrbljevánje, u. = oskrbovanje: 1) die Besorgung, *Cig.*; — 2) die Verſorgung, *Jan.*

oskrbljeváti, újem, *vb. impf.* = oskrbovati, *Cig., Jan., Krelj, kajk.-Valj. (Rad).*

oskrbníca, f. 1) die Besorgerin, die Pflegerin, die Verwalterin, *Cig., Jan.*; — 2) die Verſorgerin, *Cig.*; o. sirot, die Waisenmutter, *Cig.*

oskrbnija, f. = oskrbništvo, *Cig., Jan.*

oskrbník, m. 1) der Besorger, der Pfleger, der Verwalter, *Cig., Jan., nk.*; graučinski o., der Herrschaftsverwalter, *Cig., Jan.*; oskrbníki njegovega kraljestva, *Škrinj.-Valj. (Rad)*; — der Curator, *Cig., Jan.*; o. kake zapuščine, *Cig.*; duhovni o., der Seelſorger: izpovedniki in drugi duhovni oskrbníki, *Guts. (Res.)*; — 2) der Verpfleger, der Verſorger, *Cig.*

oskrbníšćica, f., *Cig., Z., pogl. oskrbovalnica.*

oskrbníštvą, n. die Verwaltung, die Administration, das Pflegamt, *Cig., nk.*

oskrbováten, kna, adj. 1) Verwaltungs-, adminiistrativ, *Cig., Jan.*; — 2) Verpflegš, *Jan.*; oskrobovánno osobje, das Wartpersonale, *DZ.*

oskrbovališeč, n. die Verpflegſtation, *Jan. (H.)*; — das Verpflegšmagazin, *Jan. (H.)*

oskrbovánilica, f. die Verſorgungsauftalt, *Cig., Jan.*; — die Bewahrungsalt: o. malih otrok, die Kleinkinderbewahrungsalt, *Cig., Jan.*; — das Verpflegšmagazin, *Cig., Jan.*

oskrbovánec, nca, m. der Pflegebefoßlene, *Cig., Jan., DZ.*

oskrbovánje, n. 1) die Besorgung, die Verwaltung; o. službe, *posestva, Cig.*; — 2) die Verjorgung, die Pflege, *Cig.*; o. bčel, *Cig.*

oskrbovánka, f. die Pflegebefoßlene, *Cig., Jan.*

oskrbovátelj, m. der Verſorger, *Jan. (H.)*

oskrbováti, újem, *vb. impf. ad oskrbeti; 1)* besorgen; o. opravila, službo, *Cig.*; — o. si, sich anschaffen, *Cig.*; — verwalten, administrieren, *Cig., Jan., nk.*; — 2) versorgen, pslegen; otroka o., *Cig.*; — auſtatten, versehen, *Cig., Jan.*; o. s pohišjem, einrichten, *Jan.*

oskrbovávec, vca, m. der Besorger, *Cig., Jan.*; der Lieferant, *Cig.*

oskrbovávstvą, n. das Verſorgungswesen, das Verpflegswesen, *Jan.*

oskrbstvą, n. 1) die Verwaltung, *Navr. (Let.)*; das Verwaltungswejen, *Cig.*; die Regie, *Jan.*; upravno o., die Verwaltungsregie, *Levst. (Pril.)*; — 2) das Verpflegswesen, *Cig.*

oskrďd, f. ein spißiger Hammer zur Schärfung der Mühſtene, *C., Levst. (St. Spr.)*, *Valj. (Rad)*; tudi pl. oskrdi, *Cig., Lasče-Levst. (Rok.)*

oskrďda, f. = oskrd, *GBrda.*

oskrínek, nka, m. der Kasten, *Mur.*; — prim. skrinja.

oskrómen, mna, adj. = skromen, bescheiden, *Jan.*; oskromna mladost, *Levst. (Zb. sp.)*;

oskrómnost – ósla

— 554 —

oslâba – oslajeváti

oskromna stvar, Zv.; oskromno mnenje, eine
unmaßgebende Meinung, Levst. (Močv.); —
prim. skromen.

oskrómnost, f. die Bescheidenheit, Jan.

oskrûmba, f. 1) die Verunreinigung, die Be-
sudelung, Mur., Cig.; die Verunstaltung, Vrt.;
— die Beslektion, die Schändung, Cig., Jan.,
nk.; o. imena, C.; — 2) eine Hautkrankheit, Kr.-
Valj. (Rad); der Ausschlag, Cig.; oskrumbe
so se mu nabravile po obrazu, Polj.; —
die Räude (eine Baumfrankheit), Cig., M.;
oskrumbe na drevesu, Pirc.

oskrûn, adj. schnutzig, Bas.

oskrûna, f. = oskrumba 1), Cig.

oskrûnek, nka, m. 1) thierischer Moth, C.; —
2) der Makel, C.

oskruník, m. der Schänder, C.

oskrunitelj, m. der Schänder, kajk. - Valj.
(Rad), nk.

oskrunitev, tve, f. die Beslektion, die Schän-
dung, die Entweihung, Jan., nk.

oskrûniti, im, vb. pf. verunreinigen, besudeln,
Mur., Cig., Jan.; — mit einer Krantheit
anstecken, inficieren, Cig., Jan., Rib.-M.; o.
se, angesteckt werden, C.; — beslecken, schänden,
entehren, Mur., Cig., Jan., Trub., ogr.-Mik., uk.

oskrunîvec, vca, m. = oskrunitelj, Cig.

oskrúnjanje, n. die Beslektion, die Schändung,
die Entheiligung, Cig., nk.

oskrunjatev, tve, f. = oskrunjanje, Jan.

oskrúnjati, am, vb. impf. ad oskruniti; be-
sudeln, beslecken, schänden, Cig, Jan., nk.

oskrúnjavec, vca, m. der Entnehmer, der Schänder,
Cig.

oskrúnjenje, n. = oskrunitev, die Beslektion,
die Schändung, Cig., Jan., kajk.-Valj. (Rad).

oskrúnjenka, f. die Entehrte, Cig.

oskrunjeváren, kna, adj. schänderisch, entehrend,
entheiligend, Jan.(H.).

oskrunjevânje, n. = oskrunjanje, Jan. (H.).

oskrunjeváti, újem, vb. impf. = oskrunjati,
Cig., Jan.

oskrunjevâvec, vca, m. der Schänder, der
Entnehmer, Cig., Jan.

oskrunobíti, im, vb. pf. = oskruniti, Vrt.

oskvîv, f. = oskrd, Cig., Jan., BlKr.-M.

oskúbsti, skúbem, vb. pf. abrupfen, entfiedern:
o. gos, ptică; — o. koga, jemandem den
Beutel ausleeren, ihn aušmaßen.

oskúten, tna, adj. ekelhaft, widerwärtig, Jan., C.

1. oskútiti, skûtim, vb. pf. ekelhaft machen, (C.; —
o. se, ekelhaft werden, C.; oskutila se mi je
jed, ich habe Ekel vor der Speise bekommen,
Jan.; oskutili se mu bodo norci = er wird
sich die Hörner abstoßen, Cig.

2. oskútiti se, skûtim se, vb. pf. ptica se oskuti,
kadar gnezdo ali mlade zapusti, vzhŠt.-C.,
Mik.; davon gehen: žena se možu oskuti,
C.; — wild werden (vom Geflügel): kokos
se je oskutila, noče več k hiši, SlGor.; ver-
wildern (fig.), Jan.

oskvřnek, nka, m. = oskrunek, der Fleck, C.

oskvřniti, im, vb. pf. = oskruniti, Jan., C., nk.

ósla, f. 1) der längliche Weßstein, der Sensen-
schleifstein; — 2) bolezen, v kateri se napno

žele v dimljah, die Leistendrüsengeschwulst,
Soška dol.-Erj. (Torb.).

oslâba, f. die Schwächung, Cig., Jan., Cig.
(T.), C.

oslabélost, f. die Schwäche, Jan. (H.); die Ab-
gefpanntheit, Jan.

oslaběnje, n. das Schwachwerden, die Er-
schaffung, Jan.

oslaběti, im, vb. pf. schwach werden; erschaffen, ermatten.

oslabévanje, n. die Kraftabnahme, Jan., nk.;
— o. glasov, die Lautschwächung, Jan.

oslabévati, am, vb. impf. ad oslabeti; schwach
werden, Jan., C., nk.

oslabíti, im, vb. pf. schwächen; bolezen ga je
oslabila (hat ihn angegriffen), Cig.; — schlaff
machen, Jan.; brzdo o., Vrt.

oslábljati, am, vb. impf. ad oslabiti, Mur.,
Cig., nk.

oslabljénec, nca, m. der Invalide, Cig., Jan.

oslabljénje, n. die Schwächung.

oslabljeváti, újem, vb. impf. = oslabljati,
Jan. (H.).

os lábniti, slábnem, vb. pf. schwach werden,
Danj.-Mik.; — erschaffen, Cig.

oslabotiti, im, vb. pf. entkräften, schwächen,
Jan.

oslabováti, újem, vb. impf. ad oslabniti;
schwach werden, C.

oslâbšati, am, vb. pf. 1) schwächer machen,
schwächen, Jan. (H.); — 2) schlechter machen,
Jan. (H.).

oslád, sláda, m. 1) die Würze, h. t.-Cig. (T.);
— 2) die Luft, V.-Cig.; — 3) die Spier-
staude (spiraea), Tuš. (H.); — der Tüpfel-
sart (polypodium), Medv. (Rok.).

oslâda, f. 1) die Versüßung, Cig.; — 2) die
Süßigkeit, die Luft, Jan. (H.).

osládek, dka, adj. etwas süß, C.; süßlich,
Cig.(T.).

osláden, dna, adj. 1) süßlich, Kr.; kvas testo
osladno in lepo dišeče stori, Met. - Jan.
(Slovn.); — süßlich, sentimental: osladne
pesni, Zv.; — 2) wohllüstig, Mur.; osladno
sanjarjenze, Zv.

oslâdič, m. das Halskraut (campanula trache-
lium), Vrsno (Tolm.)-Erj. (Torb.); — die Süß-
wurz (polypodium vulgare), Jan.; — bodeči
o., eine Art Tüpfelsarn (polypodium acule-
atum), Cig.

osladíti, im, vb. pf. versüßen, durchfüßen; —
o. se s čim, sich an einer Sache ergößen,
Jan.

oslâdje, n. coll. Spierstanden, Cig., Jan., Tuš.
(R.); — prim. oslad 3).

osladkáti, ám, vb. pf. versfüßen, Cig.

osládniti, sládnem, vb. pf. süß werden, Mur.,
Danj.-Mik., Rež.-Kl., Zora.

osládnost, f. die Wohlluft, Mur.

oslájati, am, vb. impf. ad osladiti; verfüßen,
Cig.; Ž njo (pesnijo) si dni, noči oslajam,
Levst. (Zb. sp.).

oslajénje, n. die Versüßung, Cig.

oslajevati, újem, vb. impf. = oslajati; ver-
süßen, Jan.

oslájšati - oslépen

— 855 —

oslepéti - oslókati

oslájšati, am, *vb. pf.* süßer machen, versüßen, Jan., ogr.-M.

oslajševáti, ûjem, *vb. impf. ad oslajšati, Z.*

1. oslák, m. der Heckenwinding (calystegia [convolvulus] sepium), *Lašče-Erj.(Torb.)*; — die Ackerwinde (convolvulus arvensis), *Cig., Vrt.*; — prim. slak.

2. oslák, m. = oslovski hlev, Jan.

oslaniniti, înim, *vb. pf.* mit Speck bespicken, Cig.

oslânjati se, am se, *vb. impf. ad osloniti se;*
o. se na kaj, sich auf etwas stützen v. gründen, auf etwas beruhen, *Cig.(T.). Zora.*

oslápje, n. die Umgebung eines Wasserfalles, Čb.

1. oslár, rja, m. der Schleifsteinhändler, *Cig.*; — prim. osla.

2. oslár, rja, m. der Esefknecht, der Eseeltreiber.

oslaríja, f. die Efelei.

oslárski, adj. den Esefknecht oder Eseeltreiber betreffend.

oslást, f. die Wohlluft, Mur.

óslast, adj. eselhaft; v psovki: osel ti oslasti!

oslásten, stna, adj. 1) etwas süß, süßlich, *Dict. Jan., C.*; — widrig süß, *Jan., C., Gor., SlGor.*; — 2) wohllüstig, geil, *Mur., C.*

oslástniti, slástnem, *vb. pf.* süß werden, Krelj-Mik.

osláščiti se, im se, *vb. pf.* Appetit bekommen; sprva ni htel jesti, a potem, kadar je okusil, jel je v slast = se je oslaščil, *Vas Krn-Erj.(Torb.)*

osláva, f. die Verherrlichung, die Glorification, C., Z.

oslavítev, tve, f. = oslava, Jan.

osláviti, slávim, *vb. pf.* berühmt machen, *Jan. (H.)*; o. se, sich berühmt machen, sich mit Ruhm bedecken, *Cig.*; — verherrlichen, glorificieren, *Mur., Cig., nk.*

oslávljati, am, *vb. impf. ad oslaviti; verherrlichen, glorificieren, Cig.; preifen, C.*

oslavljeváti, ûjem, *vb. impf. = oslavljati, Mur.*

oslè, éta, n. das Eselein; tudi: ósle, éta, Štrek.

1. oslèc, sléca, m. der Ausschlag, der Umschlag (am Kleide), *Mur., Cig., Jan., C.*

2. óslee, sleca (selca), m. dem. osel, *Schönl.-Valj.(Rad).*

oslěd, sléda, m. die Ausspürung, Cig.

oslediti, im, *vb. pf.* aufspüren, auf die Spur kommen: o. koga, *Mur., Cig., Jan., Mik., Levst.(Zb. sp.)*; pes zverjačino išče in osledi, *Hip.(Orb.)*; o. zlato žilo, *Glas.*

osledováti, ûjem, *vb. impf. nachspüren: o. po kom, Cig.*

osledúh, m. der Ausspürer, der Spion, *Cig., Jan., C.*

óslek, sleka (selka), m. dem. osel; 1) das Efelein; — 2) der Stodfisch, C.

óslenik, m. = oselnik, *Jarn., C.*

oslép, slépa, m. die Blendung, Cig.

oslepáriti, árim, *vb. pf. prellen, betrügen, übergaunern.*

oslépen, pna, adj. täusschend: oslěpna igra, das *Taschenspiel, Cig.*

oslepéti, ím, *vb. pf.* blind werden, erblinden; — steklo oslepi, das Glaš läuft an, Cig.

oslepéváti, am, *vb. impf. ad oslepeti, Jan.*

oslepíten, ňa, adj. blendend: med osleplilnim bliskanjem, *LjZv.*

oslepiti, ím, *vb. pf.* 1) blind machen, blenden; — 2) verblenden, berücken, bethören, *Cig., Jan.*

oslépljati, am, *vb. impf. ad oslepeti, M.*

oslepljénje, n. 1) die Blendung; — 2) die Verblendung, Cig.

oslepljeváti, ûjem, *vb. impf. = oslepljati;*
darovi in mita modrih oči oslepljujejo, *Dalm.*

oslépniti, slěpnem, *vb. pf. blind werden, erblinden, Mur., Jan, Danj.-Mik., ogr.-Let.*

oslepováti, ûjem, *vb. impf. ad oslepniti; erblinden, Cig.*

oslèz, sléza, m. der Fisch (hibiscus), *Z., Tuš.(B.)*; — prim. slez.

oslic, m. neka riba: der Dorsch, *Cig., Jan.*

1. oslíca, f. 1) die Eselein; — 2) der Dacherker, C.; — 3) = kozolec, *ogr.-C.*; — 4) der Holztoß, C.; — 5) óslica, der Garbenhaufen, *v7h St., ogr.-Valj.(Rad)*; = kopica, der Strohschober, *v7h St.-SlGosp.*

2. óslica, f. dem. osla; der Schleifstein, *Meg., Boh., Rib.-M.*; zlatarska o, der Probierstein, *Cig., Erj.(Min.)*

oslič, iča, m. dem. osel; 1) das Eselein; — 2) kleiner Stodfisch (gadus merlucius), *Erj.(Z.)*, *Lovrana (Istra)-Erj.(Torb.)*; (it. asinello).

osliček, čka, m. dem. oslič; das Eselein.

oslíkati, am, *vb. pf.* 1) bemanen, *Jan.(H.)*; — 2) schildern, *Jan.(H.)*

oslínek, nka, m. das mit Speichel Benezte: tvojih oslinkov ne bomo jeli, *BIKr.-M.*; der Rest von einem Trunken in einem Gefäße, die Bartneige, *Cig.*; izpil bodem vse, ker vem, da za moje oslinke nihče ne mara, *Polj.*

oslíniti, slínim, *vb. pf.* mit Speichel benezen; o. nit pri preji; einspeicheln (zool.), *Cig.(T.)*; mit Speichel beschmugen, C.; begeisern, *Cig., Jan.*

oslínjati, am, *vb. impf. ad osliniti, Cig.*

oslízen, zna, adj. schleimig, C.; — schlüpfrig, *St.-Z.*

oslíziti se, im se, *vb. pf. schlüpfrig werden: osližena pot, C.*

oslízniti, slíznem, *vb. pf. glitschig werden: pot oslizne (o poledici), C.*

oslobájati, am, *vb. impf. ad osloboditi, ogr.-C.*

oslobóda, f. die Befreiung, *Z., ogr.-C.*; tudi: *oslóboda, kajk.-Valj.(Rad).*

oslobôdek, dka, m. die Befreiung, C.

osloboditelj, m. der Befreier, *Prip.-Mik.*

oslobodíti, ím, *vb. pf. = osvoboditi, befreien, Mur., ogr., kajk.-Valj.(Rad)*; o. ali oprostiti, *Krelj*; o. koga (se) česa ali od česa, jeman den (sich) von etwas befreien, *ogr., kajk.-Valj.(Rad).*

oslobojénje, n. = osvobojenje, die Befreiung, *ogr.-C.*

osloděrec, rca, m. = konjederec, C.

oslókati, am, *vb. pf. außschweifen, Cig.*

oslókniti — osměrec

— 556 —

osměrek — osmoglát

oslókniti, slóknem, vb. pf. mager werden, C.
oslómba, f. die Stüße, Bes.

oslón, slóna, m. 1. = 1. slon 2), der Wagenlager
baum, C.

oslónec, nca, m. der Anhaltspunkt, Cig. (T.).
oslóniti se, slónim se, vb. pf. = nasloniti se,
Z.; — spisi, oslonjeni na vpise, Actenstücke,
welche sich auf Eintragungen beziehen, DZ.

oslóv, adj. Eſelsz.: oslovo uho, oslova glava,
oslova senca.

oslovína, f. das Eſelsſleisch; — die Eſelhaut.
óšlovnik, m. = oselnik, C., Z.

oslóvski, adj. Eſelsz.; oslovska koža, glava;
eſelhaft, Mur.

oslóvstvo, n. die Eſelei, Cig., Jan.

oslůga, f. = obsługa, die Abhaltung (z. B.
einer Feier), C.

oslůha, f. der Ungeſhorſam, Cig., Mik.

oslůhi, m. pl. = senci, die Schläfe, Mur., Mik.

osluževáti, ūjem, vb. impf. adminiſtrieren, V.-
Cig.

osmāgati, am, vb. impf. röſten: lan se osmaga,
C.

osmák, m. 1) der Achtjährige, Habd.-Mik.,
Cig.; — 2) der Octavaner, Valj. (Rad); —
3) das Achtgroſchenstück, C.; ein Achtſoldiſtück,
Alas.; — das Achteimerſaſz, Cig., Jan.; —
4) prvi, zadnji o., erstes, letztes Mondeſz-
viertel, C.; — 5) der Achtekreiſ, der Octant,
h. t.-Cig. (T.).

ósme, sem, f. pl. neke palice pri statvah, Tem-
ljine (Tolm.-) Štrek. (Let.); — prim. osne.

ósmec, smeca (semca), m. der Achte (z. B. bei
einem Spiel), Valj. (Rad).

osměh, m. der Spott, Mur., C.

osmehávanje, a. = osmehovanje, kajk.-Valj.
(Rad).

osmehávati, am, vb. impf. = osmehovati, Mur.

osmehovánje, a. das Verlachen, das Verſpot-
ten, LjZv.

osmehováti, ūjem, vb. impf. verlachen, ver-
ſpotten, Mur.

osmějati, smějem, smějam, vb. pf. verlachen, C.

osmejávanje, n. = osmehovanje, kajk.-Valj.
(Rad).

osmejávati, am, vb. impf. verſpotten, C.

osmejávec, vca, m. der Spötter, C., kajk.-
Valj. (Rad).

osmekee, adv. streifend, C.; — prim. osmekniti.

osmekniti, nem, vb. pf. = osmukniti, vžhŠt.-C.

osmeléda, f. Jan.; pogl. osmleda 2).

osměliti se, smělim se, vb. pf. sich efführen, sich
erlaufen, Jan., nk.; — rus.

osměljati se, am se, vb. impf. ad osmeliti se,
nk.; osmeljam se, ich erlaube mir, Levst.
(Močv.).

osměr, f. das Achtgespann, Mur., Cig., Jan.

osměr, num. achterſci: osmero vino; — osmero
ljudi, acht Menschen; — glede pomenov prim.
četver.

osmeråd, f. das Achtgespann, C.

osměrčast, adj. oktaedriſch, C.

osměrec, rca, m. 1) das Oktäeder, C., Evj.
(Min.); — 2) osmozłožen trohajski verz,
Kres.

osměrek, rka, m. = osmerka, das Octabfor-
mat, C.

osměren, rna, adj. achtfach.

osměrka, f. 1) der Achtler, die Acht, Mur.; —
2) das Octavformat: v osmerki, Cig., Jan.,
nk.; velika o., das Großoctavformat, nk.

osměrnat, adj. achtfach.

osmeroděten, ła, adj. achtheilig, DZ.

osmerodnéven, vna, adj. achttägig, Jan.

osmeroglát, gláva, adj. achtföpfig, Jan.

osmerokóten, tna, adj. achtwinklig, achteckig,
Cig., Jan.

osmerokótje, n. das Achteſt, Cig., Jan.

osmerokótnik, m. das Achteſt, Cig.(T.).

osmerokráten, tna, adj. achtmalig, Jan.

osmeronóg, nóga, adj. achtfüßig, Jan.

osmeronogát, áta, adj. = osmeronog, Jan.

osmeroĝełnik, m. das Achteſt, Cig.(T.).

osmerooglat, áta, adj. achteckig, Cig., Jan.

osmerooglíná, f. = osmeroogelnik, Jan.(H.).

osmerorók, róka, adj. achthändig, Jan.

osmerovřstnice, f. pl. verzne kitice imeno-
vane: ottave rime, Cig.

osměsiti, im, vb. pf. lacherlich machen; o. se,
sich lacherlich machen, Cig.(T.), C., nk.
ósmi, num. der achte.

osmica, f. 1) die Acht, der Achtler; — 2) eine
Gattung Bretter: der Achtlerladen, C.; — 3)
die Octave in der Muſik, Pot.-Cig., Jan., C.

osmicati, smîcam, vb. pf. streifend abwischen,
jvžŠt.; — prim. osmukniti.

ósmič, adv. achtens, zum achtenmałe.

osmíčka, f. dem. osmica, der Achtler, Mur.

osmíčkati, am, vb. impf. in je acht Schlägen
hämtern oder dreschen, Z.

osmíkati, am, vb. pf. abſtreifen: listje o., Z.

osmikávati, am, vb. impf. ad osmikati; ab-
streifen, Habd.-Mik.

osmina, f. 1) der achte Theil, das Achtel, Mur.,
Cig.(T.), nk.; — 2) = osmerka, das Octav-
format, Cig., Jan., Cig.(T.) — 3) der achte
Tag, die Octave, Jarn., Mur., Cig.; — das
Seelenamt am achten Tage nach dem Be-
grabniſ, Ben.-Kl.

osmînka, f. 1) das Achtel, C., nk.: — der
achte Theil eines Meßens, C.; die Achtelnote
(in der Muſik), Cig.; — 2) = osmerka, das
Octavformat, Jan.; velika o., Cig.

osminski, adj. Achtel-, Jan. (H.); Octav.: o.
list, das Octavblatt, Cig.

osmléda, f. 1) der Brandſlech, (osmeleda) Jan.;
— 2) die Brandstätte, die Ruine, Z., Kr.-
Valj. (Rad).

osmocvěten, tna, adj. achtblumig, Cig.

osmóčiti se, im se, vb. pf. = omastiti se, BlKr.

osmód, smóda, m. die Versengung, Mur., Cig.

osmóda, f. = osmod, Cig.

osmoděten, ła, adj. achtheilig, Cig.

osmoditi, ím, vb. pf. ansengen, verſengen; lase
si o.; o. se, sich verſengen; — slana osmodi
mladike; — o. se, sich verbrennen (fig.),
schlecht ankommen, Cig.

osmodnéven, vna, adj. achttägig, Cig., Jan.,
DZ.

osmoglát, gláva, adj. achtköpfig, Cig., Jan.

osmójati — osmúkniti

— 857 —

osmukováti — osnováti

osmójati, am, *vb. impf. ad* osmoditi; anſengen,
Jarn., Cig.

osmójek, jka, *m.* eine angesengte Sache, Cig.

osmojénost, *f.* der Zustand des Versengtseins,
*Mur.*

osmojeváti, *ûjem, vb. impf.* = osmojati, DSv.

osmokrák, kráka, *adj.* achtführig: Blato gaziſ
kakor rak, Kadar leze osmokrak, Levst. (Zb.sp.)

osmokráten, tna, *adj.* = osemkraten, Cig.,
Jan.

osmokrátnik, *m.* das Achtfache, DZ.

osmolětec, tca, *m.* der Achtjährige, Cig.

osmoléten, tna, *adj.* achtjährig, Cig., Jan.

osmolíti, ím, *vb. pf.* mitech überziehen oder
bestreichen, bepichen, auspichen, Cig., Jan.,
M.; mitech verunreinigen: ktor smolo iza-
biro, se osmoli, Npreg.-Mur.; (tudi: ktor za
smolo prime, se osmoli, Kr.).

osmoljénec, nca, *m.* der mitech Beschmiete,
Jan.(H.).

osmoljeváti, ûjem, *vb. impf. ad* osmoliti, Z.

osmoměsečen, čna, *adj.* achtmonatlich, Cig.

osmonóg, nóga, *adj.* achtführig, Cig., Jan.

osmonóžec, žca, *m.* osmonožci, die Secpoly-
pen oder Achtliſjer, Jan., Erj. (Ž.).

osmonóžen, žna, *adj.* = osmonog, Cig.

osmožgełnat, *adj.* achteſwig, Cig.

osmožgełnik, *m.* das Achteſc, Cig.

osmooglát, áta, *adj.* achtedig, Cig., Jan.

osmoók, óka, *adj.* achtäuig, Cig.

osmoréden, dna, *adj.* achtreiſig, Cig.

osmoróčen, čna, *adj.* = osmorok, Cig.

osmoróg, róga, *adj.* achthörnig, Jan. (H.);
osmorógi jelen, der Achtender, Cig.

osmorók, róka, *adj.* achtändig, Cig., Jan.

osmostebrát, áta, *adj.* achtjäulig, Cig.

osmostótpen, pna, *adj.* achſtäulig, Cig.

osmostrún, strúna, *adj.* achſtaitig, Cig.

osmošţlec, lca, *m.* ein Schüler der achten Classse.

osmotračnik, *m.* osmotračniki, achtſtrahlige
Polypen (octactina), Erj. (Z.).

osmoúren, rna, *adj.* achtfündig, Cig.

osmovŕsten, stna, *adj.* achtreiſig, achtzeilig,
Cig.

osmráditi, smrádim, *vb. pf.* mit Geſtank
erfüllen; —(fig.) osmrajena dušna vest, ogr.-C.

osmrájati, am, *vb. impf. ad* osmraditi, M.

osmŕcati, am, *vb. pf.* = osmukati: o. listje,
Cig.

osmŕkati, smſkam, *vb. pf.* mit Noßbeschmuchen,
beroßen, außen, Cig.

osmrkováti, ûjem, *vb. impf. ad* osmrkati, Cig.

osmrtiliti, ím, *vb. pf.* = usmrtiliti, ogr.-C.

osmŕtnica, *f.* der Nefrolog, Cig. (T.), Navr.
(Let.); — der Partezettel, Jan.(H.).

osmúk, smúka, *m.* na osmuk presti, den
Faden zu dünn spinnen, so daß er bricht, C.

osmúkati, kam, čem, *vb. pf.* abstreifen; o.
perje z vej; — veje o., die Hiffe entlauben;
o. lan, den Flachs abrisseln, Cig.; — o. koga,
jemanden mit einer Peitsche o. Ruthe schlagen,
Levst.(Rok.).

osmukávati, am, *vb. impf. ad* osmukati.

osmúkniti, osmúknem, *vb. pf.* abstreifen; o.
perje z veje; — o. koga, jemandem einen

Hieb mit einer Peitsche oder Ruthe verſeßen,
Levst.(Rok.); konja osmukne in potem zdrdra,
Glas.; — veja ga je osmuknila, der Aſt hat
ihm geſtellt, Levst.(Rok.).

osmukováti, ûjem, *vb. impf. ad* osmukati;
abſtreifen, *Mur.*; o. klasovje, *Jap. (Sr. p.)*

osnága, *f.* die Zierde, C.

osnáva, *f.* die Ilbung, die Ausbildung, ogr.-C.

osnávati, am, *vb. impf. ad* osnovati; gründen,
C.; o. dokaz na čem, Cig. (T.).

osnávljanje, *n.* die Ausbildung: o. deteta,
ogr.-Valj.(Rad).

osnávljati, am, *vb. impf. ad* osnoviti; 1) = osna-
vati, den Grund legen, gründen, ſtiften, ogr.-
C.; — 2) ausbilden: učitelj deco osnavlja,
ogr.-Valj.(Rad).

osnaževáti, ûjem, *vb. impf. ad* osnažiti; 1)
pußen, reinigen; — 2) schmücken, C.

osnažiti, snážim, *vb. pf.* 1) den Schmuß von
einer Sache entfernen: säubern, pußen, reini-
gen; o. obleko, otroka; — o. se, sich ent-
leeren, miſten, Cig.; — 2) schmücken, zieren,
verschönern, M.; kralj ga osnaži z vrvco
zlato okoli vratu, Ravn.

osnážki, *m. pl.* = očedki, očinki, C.

ósne, ósen, *f. pl.* der Spainstock oder Spann-
stab beim Webſtuhl, Bolc-Erj.(Torb.).

osneževáti, ûjem, *vb. impf. ad* osnežiti, Jan.
(H.).

osněžiti, ím, *vb. pf.* mit Schnee bedecken, be-
schneien, *Mur.*, *Cig.*, Jan.

osník, *m.* 1) der Achsennagel am Wagenrad;
— 2) der Achsenlochbohler (sveder, s katerim
se osniku prevrta luknja), Laše-Erj.(Torb.).

1. osnják, *m.* das Achjenblech, C.

2. osnják, *m. Mur.*, *Glas*, pogl. osinjak.

ósnó, *n.* 1) = osten, der Stachel, Meg.-Mik.,
C.; — 2) das Spanneisen am Webſtuhl,
Jarn., Cig.

osnóv, snóva, *m.* = osnova 3), der Entwurf
(tudi: ósnov), ogr.-Valj.(Rad).

osnôv, *f.* = osnov *m.*, Jan.

osnóva, *f.* 1) der Aufzug (Zettel, Kette am
Webſtuhl), Habd.-Mik., Mur., Cig., Jan.,
DZ.; prejo viti za osnovo, Zv.; — 2) die
Gründung, die Errichtung, Cig., Jan., nk.;
— die Organisation, Jan. (H.); — 3) der
Anſchlag, die Anzettelung, Cig., Jan., nk.; —
4) der Grundriſs, der Entwurf, Cig., Jan.;
— 5) das Fundament, die Grundlage, die
Baſſis, Cig., Jan., Cig. (T.), nk.; — (po rus.)
der Grundſtoff, die Bafe (chem.), Cig. (T.);
— der Stanim (gramm.), Jan.(H.).

osnováten, łana, *adj.* Gründungs-: osnovátni
odbor, *nk.*; Organisations-, Jan. (H.).

osnovanje, *n.* 1) die Anzettelung, C.; — 2)
die Ausbildung, C.

osnovátelj, *m.* der Begründer, der Anſtifter,
nk.

osnováti, snújem, *vb. pf.* 1) das Garn an-
zetteln, *Mur.*, *Cig.*, Jan.; ktor veliko osnuje,
malo potka = wer viel beginnt, endet wenig,
Cig.; — 2) den Grund legen, gründen, er-
richten, *Mur.*, *Cig.*, Jan., *nk.*; organisieren,
Jan.(H.); — 3) ſkizzieren, entwerfen; o. načrt,

osnovâvec — osobît

— 588 —

osobíten — osoliti

Cig.; s pikami o., punktieren, Cig.; — 4) anzetteln, anstiften, Cig., Jan., nk.

osnovâvec, vca, m. der Gründer, Cig.

osnovâvka, f. die Gründerin, Jan.(H.).

osnôven, vna, adj. Grund-, Fundamental-: osnovna barva, die Grundfarbe, Znid.; osnovna ploskev, die Grundfläche, Cig.(T.); osnovna enačba, die Fundamentalgleichung, Cig.(T.); osnovna pravica, das Fundamentairecht, Cig. (T.), nk.; osnovni zakon, das Grundgejeß, Cig.(T.); osnovno pravilo, die Grundregel, Zv.; osnovni številniki, die Hauptzahlwörter (cardinalia), Cig.(T.); — osnovno delo, die Vorarbeit, osnovna šola, die Vorschule, Jan. (H.); — basisch (chem.), Cig.(T.).

osnôvica, f. die Rette am Webtuhl, Cig.

osnoviti, im, vb. pf. 1) gründen, C.; — 2) gestalten, formen, ausbilden, C.; v maternem telesu sem bil osnovljen, C.

osnôvnica, f. die Grundlinie, Cel. (Geom.), Erj.(Som.); — das Grundbein (os basilare). Erj.(Som.); — (beseda) o., das Grundwort, Jan.(H.).

osnovník, m. der Gründer, ogr.-C.

osnovotvór, tvóra, m. der Basenbildner (chem.), h. t.-Cig.(T.).

osnûj, m. = osnutek 1), C.

osnûtek, tka, m. 1) der Aufzug (Zettel, Kette) am Webtuhl; — 2) der Grundriß, der Entwurf, die Disposition, Cig., Jan.; das Concept, Cig., DZ.; das Project, Levst. (Pril.); die Punctuationen, DZ.; — die Elemente einer Wissenschaft, Cig.; — 3) das Angezettelte, die Anstiftung, Cig.; — die Fügung: božji o., Gottes Fügung, Ravn.

ósó, n. = osen, osten, Habd.-Mik.

osôba, f. = oseba, die Person, Habd.-Mik., Mur., Jan., Cig.(T.), Danj.-Mik., ogr.-Mik., nk.

osôben, bna, adj. = oseben, Personal-, per- fönlid, Jan., nk.

osobénjek, njka, m. = osebenjek, (osobenek) Jan.(H.).

osobénjevânje, n. = osobenjstvo: čas mojega osobenjevanja („meiner Pilgrinschaft“), Dalm.

osobénjeváti, ôjem, vb. impf. (eig. Zuwohner sein): ein Pilger sein, pilgern, Dalm.-Z., C.

osobénjica, f. = osebenjica, die Zuwohnerin, C., St. Jernej(Dol.).

osobénjik, m. der Zuwohner, (osobenik) Dict., Trub., Dalm., Krelj, Jap.-M., C.

osobénjkovati, ujem, vb. impf. = osebenj- kovati, Jurč., Dol.

osobénjski, adj. Zuwohner-, Svet.(Rok.).

osobénjstvó, n. = osebenjstvo, die Zuwohner- schaft, der Zuwohnerstand, C.

osobénjščina, f. = osebenjščina, osobenjstvo, C., Svet.(Rok.).

osobînski, adj. Privat: „o. a ne obeč paš- njak“ Erj.(Torb.); osobinski učenjak, ein Privatgelehrter, LjZv.; osobinske šole, DZkr.

osobît, adj. ein besonderer, Cig.; osobiti mir, der Separatfriede, Cig.(T.); — osobito, be- fonder, Levst.(Nauk); — hs.

osobíten, tna, adj. besonders geartet, eigen- thümlich, charakteristisch: o. kamen, ein charak- teristisches Gefein, Erj.(Min.); svoje vrste, in še prav osobitne, Erj.(Izb. sp.); — prim. osobit.

osôbiti, im, vb. pf. = osebiti, absondern, Cig. (T.); — stsl.

osobîtost, f. die Eigenthümlichkeit, C.; —prim. osobit.

osôbje, n. = osebje, das Personale, Cig.(T.), C.

osôbnik, m. 1) der Zuwohner, C.; — 2) der einzelne Ankömmling (ohne Verwandte), C.; — 3) der Privatmann, C.

osobnína, f. das Personengeld, DZ.

osôbnost, f. = osebnost, die Persönlichkeit, Jan., nk.

osôbstvó, n. das Personale, der Personenstand, Jan., C.

osobújen, jna, adj. ein besonderer: osobujna milost sv. duha, Krelj.

osôčiti, im, vb. pf. saftig machen, säftigen, Cig.

osôd, sóda, m. = obsodba, C.

osôda, f. das Schichal, das Loš, Mur., Cig., Jan., nk.; — prim. usoda.

osôdba, f. = zabela, začimba: postna, mesena o., C.; — prim. osoditi 3).

osôden, dna, adj. verhängnišvoll, nk.

osôditi, im, vb. pf. 1) richten, aburtheilen, Mur.; — 2) = odsoditi, bestimmen: o. komu kaj, C.; Bog komu kaj osodi, C.; — 3) mut Fett abmachen, abschmalzen, Z., C.

osôdnik, m. der Schiedsrichter, C.

osodovêrec, rca, m. der Fatalist, Cig.

osôj, sója, m. die Schattenseite, der absommige, schattenseitige Plaž, C., Notr.; tam v osoju ležal je zadnji sneg, Jurč.; — nam. odsoj.

osôjati, am, vb. impf. ad osoditi, ogr.-Valj. (Rad).

osojávanje, n. das Aburtheilen, ogr.-Valj.(Rad).

osojâvec, vca, m. der Richter, ogr.-Valj.(Rad).

osôje, n. absommiger Ort, die Schattenseite, Cig., Jan., C., Notr.; — osoje, Lašče-Levst.(Rok.); — prim. osoj.

osôje, f. pl. = osoje n., Jan.(H.), Gor.

osôjen, jna, adj. absommig, schattenseitig, Cig., Jan., Cig.(T.), C., Kras-Mik.; (opp. prisojen); leži na osojem (liegt absommig), Cig.; — prim. osoj.

osôjenica, f. neka gibanica iz koruzne moke, abgeschmalzene Polenta, Rež. - C.; — prim. osoditi 3).

osôjina, f. die Schattengegend, die nordseitige Gegend, Cig., C.; travnik je v osojini, C., Notr.; samo po osojinah je še ležal sneg, Erj (Izb. sp.); — prim. osoj.

osôjnast, adj. = osojnat, Cig.

osôjnat, adj. = osojen, Cig., Notr.

osôjnica, f. 1) ein absommiger Plaž, C., Nov.; — 2) die zweiblättrige Schattenblume (ma- janthemum bifolium), Z.

osôjnik, m. 1) die Schattengegend, C.; — 2) der auf der Schattenseite Wohmende, Jan.(H.).

osolek, lka, m. = osoljaj, Z.

osoliti, im, vb. pf. falzen: o kako jed; ein- falzen: osoljeno meso, osoljene ribe; — oso-

osoljāj — osrāma

— 859 —

osrāmiti — osrêdek

ljena beseda, ein scharfes Wort, C.; —theuer
verkaufen, Dol.

osoljāj, m. eine Prise Salz, Notr.

osoljěnka, f. eine Art Salzkuchen, C., ZgD.

ósołka, f. slana voda, v kateri je bilo svinj-
sko meso namočeno, (osoka) BlKr.

osólnčiti, sólnčim, vb. pf. umsonnen, besonnen,
Cig.

osólnčje, n. das Sonnensystem, Cig., Jan., Cig.
(T.), Jes.

osotziti, im, vb. pf. bethränen, Cig.

osoníti, im, vb. pf. „navdati koga s strupom
uže od daleč, i ne doteknivši se ga, rekel
bi sè samim dahom“; Podkrnici-Evj.(Torb.).

osonj, f. V.-Cig., pogl. osonje.

osónje, n. osoje, Cig., Jan., Mik.

osopáriti, árim, vb. pf. mit Dunst erfüllen:
osoparjen, dünstbeladen, Cig.

osópstí, sópem, vb. pf. 1) beчаuchen, Cig.,
Sól.; da golobom le osope gnezdo, skujajo
se, Zv.; — 2) o. se, zu Athent kommen:
osopli so se od strahu, Bes.; (nam. od-
sopsti se ?).

osóra, f. = sovra, svora, Mik.

osorê, adv. = osevre, um diese Stunde, um
diese Zeit, Levst.(Sl. Spr.).

osorjej, adv. = osore, Mur., Cig., Jan., Mik.;
lani osorej, Evj.(Izb. sp.); (= o si ori, Mik.).

osóren, rna, adj. rauh: o. kraj, C.; unfreund-
lich, schlimm, barsch, schhoff; osorno gledati,
govoriti; osoren človek = malobeseden č.,
Mik.

osorénji, adj. dermałig, ježig, M.

osóriti se, im se, vb. pf. sich aufrichten: o. se
komu, sich jemandem widerseßen, C.

osórnica, f. = sovra pri vozu, Tolm.-Evj.
(Torb.).

osórnik, m. der Barsche, der Schröffe, Jan.(H.).

osórnost, f. die Rauheit, die Barschheit, die
Schröffheit, Mur., Cig., nk.

osóven, vna, adj. = osojen, Jan., C.

1. osovína, f. das Wagenachfengestell, Cig., Z.

2. osovína, f. = osoje, Cig.

1. osovjè, n. = oseje, die Grannen, Lašče-
Evj.(Torb.).

2. osóvjè, n. = osoje, die Schattenseite, Cig.,
Jan., C., Rib.-Mik., Laško(Št.).

ospásek, ska, m. „ograjen osobinsk (a ne
obeč) pašnjak“, Tolm.-Evj.(Torb.).

óspica, f., ospice, die Majern, C., Bes., Istra-
Levst.(Rok.); (óspice, Cig., Jan., Kr.).

óspičav, adj. mit Majern schaftet, Z.

ospódje, n. der Untergrund, DZ.

ospolek, lka, m. die Begattung, C.

ospoliti se, im se, vb. pf. sich beätten, C.

osposobíti, im, vb. pf. befähigen, Raič(Let.),
SIN.-C.; — o. se, sich qualifizieren, sich habi-
litieren, Cig., Raič(Let.); — prim. sposoben.

osprêdek, dka, m. die Fronte, Jan.

osprêdje, n. das Bordere, die Façade (arch.),
Cig.(T.); — v skrajnem ospredju, im äußer-
sten Vordergrund, Navr. (Let.); das Pro-
fenium, Cig.(T.); — der Vordergrund eines
Gemäldeš, Cig.(T.).

osrāma, f. die Beschämung, Cig.(T.), C.; —stsl.

osrāmiti, im, vb. pf. = osramotiti, Cig.

osrámje, n. die Schamgegend, Cig.

osramočénje, n. die Beschämung, (-tenje)
Mur., Cig., Jan.

osramočeváti, újem, vb. impf. ad osramotiti,
D.Sv.

osramotitev, tve, f. die Beschämung, Cig., Jan.

osramotíti, ím, vb. pf. in Schande bringen,
jemanden mit Schimpf bedecken; predrzna hěi
očeta in moža osramoti, Škrinj.-Valj.(Rad);
— blošstellen, beschrämen; jemlje dostikrat
slabe orodi, da napuhneže osramoti, Ravn.-
Valj.(Rad).

osranè, éta, m. = osranec, Cig.

osrānec, nca, m. der Scheißerl, der Scheißer
Cig., Jan., M.; osraneec, Notr.-Levst.(Rok.);
(preprosta psovka).

osranják, m. = osranec, Mur.

osránka, f. psovka na žensko, Mur.; —prim.
osranec.

osrátí, sérjem, vb. pf. bescheißen; — (preprosto):
in üßen Ruff bringen, verschreien.

osŕba, f. mürkrischer Mensch, Buče(Št.)-C.

osŕbati se, sŕbam se, vb. pf. mürkrisch ant-
worten, Buče(Št.)-C.

osrčevânje, n. das Ermuthigen, Jan., nk.

osrčeváti, újem, vb. impf. ad osrčiti; beherzt
machen, ermuthigen, aufmuntern, Cig., Jan.,
nk.

osrčevâvec, vca, m. der Ermuthiger, Cig.

osŕčiti, sŕčim, vb. pf. beherzt machen, ermu-
thigen, o. se, Muth fassen, Cig., Jan., nk.

osŕčje, n. die Herzgegend, Mur., Cig., Jan.;
grizenje v osrěju, Dict.; — das Innerste,
Cig., Jan., nk.

osřčnik, m. der Herzbeutel (pericardium), Cig.
(T.), Evj.(Som.).

osrébati, bam, bljem, vb. pf. rings abschlürfen, Z.

osrečeválen, lna, adj. beglückend, Cig., Jan., nk.

osrečeváti, újem, vb. impf. ad osrečiti; glück-
lich machen, beglücken, Cig., Jan., M., nk.

osrečevâvec, vca, m. der Beglücker, Cig.,
Jan., nk.

osrečevâvka, f. die Beglückerin, Cig., nk.

osrěčiti, srččim, vb. pf. beglücken, Cig., Jan.,
M., nk.

osrědčiti, im, vb. impf. = na osredke orati
ali sejati, C.

osrêdek, dka, m. 1) das in der Mitte Liegende,
das die Mitte Bildende, Cig.; Ljubljana, o.
kranjske dežele, Jurč.; — der Mittelpunkt
(ig.): o. gibanja, Raič(Slov.); — die Enclave
(geogr.), Cig. (T.), DZ.; — dasjenige, was
zwischen zwei vermeffenen Fundgruben übrig
bleibt, die Überschar (mont.), Cig., DZ.; —
die Flußsinfel, Mur., Cig., Jan.; die Inseln
in der Drau heißen „osredki“, Jarn.(Rok.):
(Tje na osredek Blejskega jezera, Pres.);
— ein beraoster Plaz zwischen Ackerern, Jarn.,
Strek., Notr., Dol.; — = majhen gozdic
sredi senozeti, Tolm.-Strek. (Let.); — die
Mittelsfurchre, Mur., Cig.; na osredke orati,
C.; osredke pobirati, die Mittelsfurchen auf-
aderern, Cig.; — 2) = sredstvo, das Mittel,
C., Ravn.-Valj.(Rad); (po nem.).

osrěden — ostânček

— 860 —

ostánek — ostáva

osrěden, dna, adj. Jan.(H.), pogl. osrednji.

osrědje, n. was in der Mitte ist, die Mitte,
der Mittelpunkt, Cig., Jan., C.

osrědnji, adj. was in der Mitte oder um die
Mitte herum ist, C.; Central-, Cig., Jan.,
Cig.(T.), nk.: osrednje gibanje, die Central-
bewegung, Cig.(T.); o. odbor, der Central-
auswijfss, Cig., nk.; — osrednja gož, der
Drijschriemen, M.

osrědotěčiti, těčim, vb. pf. concentrieren, nk.;
— prim. sredotočje.

osrěžiti se, im se, vb. pf. durch den Frost
harsch werden, harschen, Jan.(H.).

osŕkati, sfkam, čem, vb. pf. rings abschlürfen,
bechlürfen.

ost, î, f. 1) die Scharfe Spife, Mur., Cig., Jan.,
Cig.(T.); osti kaliti (puščicam), Vod./Pes.);
— der Stachel, Mur.; — die Fischgräte, C.;
— die Spife, die Pointe (eines Gedanfens),
Cig.(T.); — 2) pl. osti, die Fischgabel, Dict.,
Cig., Jan., C.; ribe loviti z ostmi, ščuke
nabadati na osti, LjZv.; — 3) pl. osti, der
Zirkel, bei. der Hohzirkel, der Zirkel der
Binder, V.-Cig., C., SlGor.; — 4) pl. osti
— osne: z ostmi platno na obeh krajih
razpenjajo, C.; — 5) die Scharfe, C.; skr-
hane ostrine na ost prekovati, Jap. (Sr. p.).

ostabliti se, im se, vb. pf. Cig., pogl. oste-
bliti se.

ostāja, f. 1) das Bleiben, der Aufenthalt, Jan.,
C., M.; — die Einkehr, Cig., Jan.; die Unter-
kunft, die Herberge, Cig., Jan., Sol., DZ.; —
2) das Einkehrhaus, das Absteigequartier,
Cig.; — 3) das Übrigbleiben: tega je na
ostajo, das ist im Übersluß vorhanden, Svet.
(Rok.).

ostajališče, n. das Einkehrhaus, das Absteige-
quartier, die Herberge, Cig., Jan.

ostájanje, n. das Bleiben; — das Verharren;
— das Zurückbleiben; — das Übrigbleiben;
na ostajanje, im Überfluß; ima vsega na o.;
dela je na o., Zora.

ostájati, jam, jem, vb. impf. ad ostati; bleiben;
o. pri službi bozji do konca; jed v grlu
ostaja, die Speise wird einem im Halse lang,
Cig.; moj duh ostaje pri vas, kajk.-Valj.
(Rad); — pri besedi o., Wort halten, Cig.,
Jan.; zadi o. zurückbleiben, nicht gleichen
Schritt halten; — einzukehren pflegen; —
übrig bleiben; vse gre za gospodarstvo, nič
mi ne ostaja; ostaje zu (na) nov račun, per
Saldo, auf neue Rechnung, Cig.(T.).

ostájek, jka, m. der Rest, C.

ostalina, f. 1) der Nachlass, der Verlass, die
Verlaffenenschaft, C., DZ., Levst.(Nauk); roko-
pisna o., handsschriftlicher Nachlass eines Ver-
storbenen, Cig.(T.); — 2) die Mutterlauge
(chem.), Cig.(T.), C.

ostalinski, adj. Verlaffenenschafts-, DZ.; ostal-
linski spisi, ostalinski oskrbnik, Nawr.(Spom.,
Kop. sp.); ostalinska razprava, die Verlassen-
schaftsabhandlung, Levst.(Nauk).

ostáščina, f. der Rest, das Überbleibsel, C.

ostânček, čka, m. dem. ostanek, das Restchen,
Cig.

ostánek, nka, m. 1) das Überbleibsel, der Rest;
ostanki, die Überreiste; ostanke pobirati; —
der Rechnungssrest, Jan., Cel.(Ar.); —ostanki
(svetnikov), die Reliquien, Cig.; — ostanki,
die Nachkommen, ogr.-C.; — do ostanka,
im Überfluß: vsega ima do ostanka, Zv.;
— 2) das Bleiben, Cig., Jan.; tukaj mi ni
ostanka, Cig.; — der Aufenthalt, Cig., Jan.;
o. imeti, sich aufhalten, Cig.

ostániti, stánem, vb. pf. = ostati, vzhŠt.

ostanj, ánja, m. = osten, C., Z., čstanj, ánja,
Štrek.

ostanoviti, ím, vb. pf. befestigen, C.

óstar, adj. etwas alt, C.

ostárati, stáram, vb. pf. alt werden, Dalm.,
kajk.-Valj. (Rad); tudi: o. se, Mur., C.,
Dalm.

ostarešek, Ika, m. zweijähriger Baum oder
Rebenschößling, Cig.

ostarélost, f. 1) die Bejahrtheit, die Alterš-
schwäche, Cig.; — 2) das Veraltetsein, Cig.;
die Verjährung (eines Rechtes), DZ.

óstaren, rna, adj. ältlich, C.

ostaréti, ím, vb. pf. 1) altern, Cig., Jan.; o. v
kaki službi, Cig.; ostarel, bejahrt, Cig., Jan.,
C.; ostarela dekleta, Z.; — 2) veralten, Meg.,
Cig., Jan., C.; delo je ostarelo, Levst.(Izb.
sp.).

ostaríčati, am, vb. pf. alt werden (v. Bäumen),
C.

ostaríčen, čna, adj. alt (von Bäumen): osta-
ričen les, überständiges Holz, Z., Nov.

ostaritici, řem. vb. pf. 1) alt machen: ljudje
se znajo omladiti in ostaričiti, Glas.; — 2) alt
werden (von Bäumen), Nov., Vrtor. (Km. k.).

ostaríkast, adj. ältlich: ostarikasti divjaki, Pirc.

ostariti se, im se, vb. pf. alt werden, Mur.;
ostarjeno vino, abgelegener Wein, Mur.

ostarljiv, iva, adj. ältlich, C.; že v mladih
letih je bil na videz ostarljiv, Slom.

ostárniti, stárnem, vb. pf. alt o. altersschwach
werden, C.

ostast, adj. spisig, stachelig, Nov.

ostátek, tka, m. = ostanek, Cig., Jan.

ostati, am, vb. impf. spíjen, C.

ostáti, stánem, vb. pf. bleiben: an einem Erte
bleiben: o. na svojem mestu; doma o.;
ostani, dokler se ti ljubi; o. v postelji, zadi
o., zurückbleiben; — in einem Zustande oder
Verhältnisse bleiben: tako ne more o.; po-
krit, oblečen o.; o. samica, sjen bleiben
(von einem Mädchen), Cig.; stanoviten, zvest
o.; zdravi, z Bogom ostanite! Adieu! o. pri
čem, es bei etwas bewenden lassen, Cig.; sich
auf etwas beschränken, Cig (T.); dolžan o.,
na dolgu o., schuldig bleiben; na laži o., mit
Lügen bestehen, als Lügner erscheinen, Cig.;
— übrig bleiben; ostali so trije sinovi; če
odšteješ troške od dohodkov, nič ne ostane;
— ostali, der übrige, Cig., Jan., C., nk.; —
eine Zeitlang bleiben, verweilen; o. pri kom
črez noč; o. pri kom, bei jemandem einkehren.

ostáva, f. 1) das Besašleder, Z.; der Fleck am
Schuh, Cig., C.; ostavo prišiti, Cig.; — 2)
čevrlji na ostavo = na kveder, Soška dol-

ostávar — óster

— 861 —

óster — ostrénje

Erj.(Torb.); pri črevljih na ostavo je oglavje
s podplati odzunaj sešito, GBrda; — 3) die
Hinterlage, das Depositum: dati na ostavo,
hinterlegen, Cig.; (hs.); — die Referve, C.;
— 4) = ostanek, das Überbleibsel, C,

ostávar, rja, m. der Schuhfliker, C,

ostávek, vka, m. das Vermächtnis, das Erbe, C.

ostáviti, stávim, vb. pf. 1) lassen, zurücklassen,
verlassen, hinterlassen, Alas., C., nk.; — 2)
o. se česa, etwas bleiben lassen, Dol.- Cig.;
— 3) o. se s kom, sich von jemandem tren-
nen, C.

ostávka, f. die Demission, nk; — hs.

ostávljati, am, vb. impf. ad ostaviti, nk, nk.

ostávnikar, rja, m. cvek v črevljih na „ostavo“,
Tolm.-Erj.(Torb.,

ostávščina, f. = ostalina, der Nachtaß, die
Verlassenschaft, SLN., Vest.; — hs.

ostěblek, bleka (belka), m. der Baumstamm, C.

ostebliti se, im se, vb. pf. sich bestecken, sich

bestauden, sich bestocken, Z.; (ostabliti se) Cig.

ostéja, f. die gemauerte Seitenwand am Feuer-
herd oder am Kamin, Rez.-C.; — nav. pl.
osteje, die Offenmündung, Guts., SlGradec-
C.; med ostejami, zwischen dem Gewölbse des
Offenloches, C.; — prim. isteje, mesteje.

ostějnik, m. das Luftloch über dem Offenloch, C.

ostekleněti, ím, vb. pf. zu Glas werden, glas-
ähnlich werden, verglasen, Cig., C.; oči so
mu osteklenele, C.; — erstarren, Cig.

ostekleniti, ím, vb. pf. glasieren, Cig.

osteklěti, ím, vb. pf. zu Glas werden, glas-
ahnlich werden, verglasen, Cig., Jan.; oste-
klele so mu oči, Cig., Erj.(Izb. sp.); — er-
starren, Jan., Bes.; kri ostekli, Vod.(Izb. sp.);
— vor Schrecken, Verwunderung erstarren,
Lašče-Levst.(Rok.); — zelje je osteklelo,
daš Kraut wähst nicht mehr, Z.; kupčija je
osteklela, der Handel stockt, Vod. (Nov.),
Škrinj.

osteklína, f. die Glasur, h. t.-Cig.(T.).

osteklíti, ím, vb. pf. glasieren, Jan., Cig.(T.).

ostěn, stna, m. 1) der Stachel, der Treibstachel,
Cig., Trub., Dalm.; palica z železnim šilom
na koncu, s katerim se tu ter tam zbadajo
in poganjajo voli, Erj.(Torb.); tebi bo težko,
zoper ostne brcati, Dalm., Trub.; — 2) der
Trokar (ein chirurgisches Instrument), Cig.,
Jan.; — 3) der Weitschneitiel, Goriš.- Erj.
(Torb.); osten, KrGora.

ostěn, stna, adj. spízig: topi in ostni kavljí,
Strp.

ostěn, adj. spízig, C.; — stachelig, Šol.

ostěnek, nka, m. die Gefäßwand, DZ.; — die
Verkleidung des Schiffeß, die Vordwand, der
Bord, Cig., Jan.; na vnanjem ostenku, DZ.;
— die Eritenwand, Cig.(T.); ostenki, die
Seitenwände einer Dreschtenne, Dol.; — die
Felsenwand, Cig., Bohinj-M.

ostěnjak, m. der Wandanwurf, C.

ostěnje, n. die Wände eines Raumes, DZ.,
Bes., Zora, SIN.; leseno o., Jurč.

óster, óstra, adj. scharf, o. nož; — ostro, die
Schneide, Cig.; der Grat, Jan., Jes.; — spíž;
oster kot, spíßer Winkel, Cig.(T.); — rauh,

Cig.; ostra brada, Cig.; ostra sapa, ostro
podnebje, Cig.; — scharf, rauh (von Ge-
schmack); — grell, durchdringend: o. glas, Cig.,
Jan.; — ostro pogledati koga, jemanden
scharf anblichen; — durchdringend: oster um,
Cig.(T.); — strenge, rigoros: oster sodnik,
ostra kazen, ostre besede; ostro držati,
imeti koga, jemanden strenge behandeln.

óster, stra, m. die Schärse, Mur.; nož je ves
oster izgubil, Polj.; — za ostrom debel =
nebistroumen, neolikan, Polj.

ostína, f. die Spíše: vlak teče proti ostini
zakreta (gegen die Spíše des Wechsełs), DZ.

ostíšče, n. der Landenstiel, C.

ostíti, ím, vb. impf. anspießen: o. ribe, Cig.

ótnat, adj. spížig, Z.

ostníca, f. die Stachelborste, Mur.

ostníčar, m. neka povodna ptica: der Sporn-
stügel (parra), Erj.(Z.).

ostnína, f. = ostnica, Mur.

ótno, n. 1) der Stachel, Meg., Jarn.; die
Spíše, Zgd.; — 2) pl. ostna, der Weber-
streder, Jan.

ostôlbje, n. das Stiegenhaus, Levst. (Pril.);
— prim. stolba.

ostôłpje, n. die Säuleneinfassung, Cig., Vrt.

ostópiti, stópim, vb. pf. = obstopiti, umringen,
umzwingeln, Mur., Cig., Jan., Burg.

óstra, f. = ostriga, die Auster, Mur., Cig., Jan.

ostracizem, zma, m. das Scherbengericht, der
Dstracišmus.

ostráč, m. = ostrič, C.

ostráhern, adj. = jako oster, BlKr.-Let.

ostrahováti, ûjem, vb. pf. zůchtigen, Z.; —
bändigen, M.

ostraševáti, ûjem, vb. impf. ad ostrašiti.

ostrášiti, strážim, vb. pf. in Furcht verseßen,
einschüchtern.

ostrašljiv, iva, adj. Furcht erregend, Jurč.

ostrážiti, strážim, vb. pf. (durch Wachen) be-
schüßen, Jan.(H.).

óstre, m. 1) die Schärse, die Schneide, ogr.-
M., C.; — 2) = osten, der Stachel, Jarn.

ostrčica, f. das Rietgraß (carex), C.

ostřd, f. Cig., pogl. oskrd.

ostřda, f. C., pogl. oskrd.

ostréči, strěžem, vb. pf. bedienen, bewirten,
Mur.

ostrégati, am, vb. impf. belauern, C.

ostregováti, ûjem, vb. impf. belauern, be-
obachten: o. koga, ogr.-C.

ostrékeł, kla, adj. 1) starr, Guts.; — 2) Vor-
würfe nicht beachtend: o. človek, Kor.-C.;
— bösartig, Guts., Jarn.; o. pes, C.; — prim.
strčati.

ostreklěti, ím, vb. pf. erstarren, Z.

ostřel, strěla, m. der Anschuß, der Streisschuss,
Cig.

ostrěłba, f. die Schußwunde, Cig., Jan.

ostrětek, łka, m. = ostrel, Jan.

ostreliti, im, vb. pf. = obstreliti, anschließen,
Mur., Cig., Jan.

ostreljenína, f. die Schußwunde, Cig.

ostřenje, n. das Schärfen, Cig.; — das Spízen
der Rebeupfähle, jv7hSt.; — o. razuma, die

ostrěšek — ostrílen

— 682 —

ostriló — ostŕmje

Schärfung, die Ausbildung des Verstandes, Cig.

ostrěšek, ška, m. 1) der Dachvorsprung, Jan. (H.); — die Hutfrämpe, Jan.; — 2) = ostrešje, die Dachung, Jan.; — 3) = klonica. V.-Cig.

ostrěšje, n. das Dachwerk, Cig., Jan.; vrabci so se skrivali za ostrešja, Vrt.

ostrěti, ím, vb. impf. scharf sein: ostreče sen-
čece = ostro seno, Npes.-Pjk. (Črt.).

ostrevo, n. pogl. ostrivo.

ostrézati, am, vb. impf. herumspähen, tudi:
zwecklos herumgassen, herumlungern, Svet.
(Rok.).

ostrézovati, ujem, vb. impf. = ostrezati, Svet.
(Rok.).

ôstrež, m. der Barsch (perca fluviatilis), Mur.,
Cig., Valj.(Rad); ostřě, éza, Frey.(F.).

ostrgáča, f. pogl. ostrogača.

ostrgati, stfgam, žem, vb. pf. rings abschaben;
o. ribi luske; ostrogani kruh, das Raspelbrot,
Cig.; — beschaben; lonec o., dimnike o.,
die Rauchfänge abfegen, Vod. (Izb. sp.); ra-
dieren: o. z nožičem zapisano besedo, Jan.;
kože o., die Felle auf der Fleischseite glatt-
schaben, schlichten, Cig.

ostrgláča, f. der Knorrenstock, C.; — die Spreiz-
stange, M.; — (nam. ostrogljača?, prim.
ostrogača).

óstric, m. = ostrc, die Schneide, kajk., ogr.-Valj.(Rad).

ostríca, f. 1) die Schärfe, die Schneide, Cig.,
Jan., DZ.; britvina ostrica, pravi kmet,
Levst.(Glas.); — 2) der Felseuzacken, Cig.;
— 3) neka riba, C., Ip.-Erj.(Torb.); — 4)
neko jabolko, Mariborska ok.- Erj.(Torb.);
— das Cyperngras (cyperus), Tuš.(R.); rumena
o., das gelbliche Cyperngras (cyperus flaves-
cens), C.; — die Schmiele (aira), Cig., C.
Medv.(Rok.).

ostrič, íča, m. der Arbeiter, der die Weingart-
pfässle pigt, (ostríč) jvžhŠt.

ostríčast, adj. scharf, spitzig, Z., Bes.

ostríček, čka, m. eine Distelart, C., Vrt.; =
pasji stric, kajk.-Valj.(Rad).

ostríčevka, f. der Distelskiuk, Jarn.

ostríči, stržem, vb. pf. 1) mit der Schere be-
schneiden, scheren; o. lase, brado, ovco o.;
o. koga, jemandem die Haare schneiden; o. se
dati, sich die Haare schneiden lassen; o. sukno,
ein Tuch abkanten, Cig.; — 2) o. se = osuti
se (o grozdju), absfallen („ausreißen“), Št.-C.

ostríčka, f. neko jabolko, die Goldparmene, C.

ostriga, f. die Auster, Cig., Jan., C.; užitna o.,
die eſſbare Auster (ostrea edulis), Erj.(Ž);
— prim. it. óstrica, dial ostriga.

ostrigar, rja, m. der Auffernfänger, der Auffern-
mann, Cig., Jan.

ostrigarica, f. das Auffernweib, Cig.

ostrigati, am, vb. impf. ad ostriči; 1) mit der
Schere beschneiden, scheren; — 2) o. se, =
osipati se, absfallen („ausreißen“, von Wein-
beeren nach der Flüte), Št.-C.

ostrílce, n. = ostrivec, Cig.

ostrílen, lna, adj. schärfend, zum Schärfen
dienend, Schärf-, Cig.

ostriló, n. 1) der Schärfapparat, Cig.; der
Weßstein, C.; — klepi, das Dengelzeug,
Ahac.; — 2) dvorezna strulgja, s katero se
reže satje, Levst.(Beč.).

ostrína, f. 1) die Schärſe; nož je ob ostrino,
das Messer hat seine Schärſe verloren, Polj.;
o. (človeškega uma), der Scharſinn, Cig.;
— 2) das Scharſe, das Spitzige: Na trnati
ostrini Žlahtna vrtnica cveti, Slom.; — die
Schneide, Cig., Jan., Cig.(T.); — die Spitzé,
Jan., C.; — ein Scharſes Werkzeug: prinesi
mi kako ostrino, jvžhŠt.

ostrínar, rja, m. der Klingenschmied, Cig.

ostrínjak, m. das Spitzmesser, Jan.

ostríš, m. der Dornfortsaß (zool.), h. t.-Cig.
(T.).

ostríški, adj. Auffern-: ostriška lupina, die
Auffernschale, Cig.

ostríti, ím, vb. impf. schärfen; o. nože; o. pod-
kove, Levst.(Podk.); — spízen: o. kolje za
vinograd, C., jvžhŠt.; — o. se, spitzig werden:
trn se iz mladega ostri, = was eine Nefſel
werden will, brennt bald, Cig.; — o. um,
den Verstand schärfen, Cig.

ostrívec, vca, m. das Schärfzeichen, der Acu-
tus, Jan.

ostrívq, n. das Schärſeijen für Mühlſteine, der
Zweiſpiß der Steinmege, (ostrevo) V.-Cig.

ostríž, m. der Flußbarch (perca fluviatilis),
Jan., Erj.(Ž.), Gaziče na Krki-Erj.(Torb.);
— prim. ostřez.

ostrížek, žka, m. 1) etwas mit der Schere
Abgeschnittenes; ostrižki, das Scherhaar,
Papierabſchmihel u. dgl., Cig.; — 2) ein kahl
Geschorener, Štrek.

ostrížen, žna, adj. Auffern-, Cig.

ostríženec, nca, m. ein Mann mit beschorenc
Kopfe, der Schorkopf, Cig.

ostrížine, f. pl. die Scherwolle, die Flockwolle,
Cig., C.

ostrížše, n. die Auffernbank, Cig., Jan.

ostrížnica, f. die Auffernmuschel, die Aufsterschale,
Cig., Jan.

ostrížnják, m. der Auffernubebälter, Cig.

ôstrje, n. die Schneide, C., (ostrije) Cig.(T.).

ostrmenéti, ím, vb. pf. erſtaunen, C; — pogl.
ostrmeti.

ostrméti, ím, vb. pf. 1) erſtarren: roka mi je
ostrmela, Z.; jezik mu je ostrmel, Bas.;
steklemu psu oči ostrme, Vrtov.(Km. k.);
veliko zarodičev ostrmi, da več ne rastejo,
Vrtov.(Vín.); — 2) hangen bleiben (von einem
gefällten Baume), Cig.; o drevesu, ki pose-
kano ne pade na tla, ampak se nasloni na
drugo drevo, pravijo, da „ostrmi“. Notr.:
— 3) vor Staunen starr werden, erſtaunen;
ostrmeli so nad tem-le prvim čudežem, Ravn.

ostrmévati, am, vb. impf. ad ostrmeti; zu er-
ſtaunen pflegen, Jan.

ostrmína, f. = strmina, Jan.(H.).

ostrmítí, im. vb. pf. 1) steil machen, Jan.(H.);
ostrmljen, gebößt, Cig. (T.); — 2) o se,
hangen bleiben (von einem gefällten Baume),
C.; — prim. ostrmeti 2).

ostŕmje, n. steile Orte, C.

ostrmljiv — ostrorobát

— 863 —

ostroróg — ostrupeníti

ostrmljiv, íva, adj. erstaunlich, Jan.(H.).

ostrníca, f. pogl. ostrvnica.

ostróba, f. 1) die Schärfe, C.; — die Strenge, C.; — 2) die Schneide, Cig.

ostrčňa, f. = ostrota, ostrost, C.

ostrčítci se, stróčim se, vb. pf. sich behülsen, Cig., Z.

ostróg, stróga, m. ein mit Paliffaden umgebener Ort, Valj.(Rad); ein befestigter Ort, ein befestigteš Lager, Mur., Cig., Jan.; — stsl.

ostróga, f. 1) der Sporn, Dict., Mur., Cig., Jan., nk.; petelin ima ostroge, Dict.; — 2) ostroge = stogi, štirje koli okolo stožja v tla zabiti, Ben.-Erj.(Torb.); — 3) ostroge = na pol okleščene veje na rakli, Tolm.; — 4) der Brombeerstrauch (rubus fruticosus), Rez.-C.; — eine Ranke des Brombeerstrauches: kopina ima dolge ostroge, Fr.-C.; — tudi: die Ackerbrombeere (rubus caesius), C.; — der Rittersporn (delphinium), Cig.

ostrógáč, m. der Spornträger, Cig.

ostrógáča, f. rakla z vejami na pol okleščenimi („ostrogami“), na kateri se suši seno ali detelja, Tolm.; (ostrgača, Bolc - Erj. (Torb.J).

ostrôgar, rja, m. 1) der Spornmacher, der Sporer, Cig., Jan.; — 2) der Wehrvogel (palamedea), Erj.(Z.).

ostrógát, áta, adj. bespörnt, Cig.

ostrógev, gve, f. der Sporn, ogr.- C., Valj. (Rad).

ostroglâvec, vca, m. der Spitzkopf, Bes.; — = sveder, Vod.(Pes.).

ostrôglež, m. die Spornammer, beli o., die Schuecammer (emberiza nivalis), C., Z., Frey. (F.).

ostrôgli, m. pl. 1) die Sporen, M.; — 2) der Rittersporn (delphinium), Jarn.

ostragonôsec, sca, m. = ostrogač, der Spornträger, Cig.

ostrójiti, im, vb. pf. 1) inwendig mit Brettern bekleiden, aušzimmern (im Bergbau), Cig.; — 2) gründen, stiften, C.; — 3) gerben; — ausbeizet: preden lan zgrrneš, z vodo ga pomoci, se lepše ostroji, Vod.(Izb. sp.).

ostrokóten, tna, adj. spitzwinkelig, Cig. (T.), Cel.(Geom.).

ostrolist, lista, adj. raußblättrig, Cig., Jan.; scharfblättrig, Jan.(H.); — ostrolisti javor = ostrolistnica, die Stechpalme, C.

ostrolisten, tna, adj. = ostrolist, Jan.(H.).

ostrolistnica, f. = božje drevce, die Stechpalme, Jan.

ostronôs, nósa, adj. spitznasig, Bes.

ostrroobrázen, zna, adj. von ernstem Geisichte, C.; ostroobrazni birokrati, Jurč.

ostródk, óka, adj. scharffsichtig, Cig.; scharfblicend, Cig.(T.).

ostrôpje, n. die Zimmerdecke, Jan.

ostroplúta, f. ribe ostroplute, die Stachelsflosser (acanthopteri), Cig.(T.), Erj.(Z.).

ostrorézen, zna, adj. scharffsneidig, Cig., Jan.

ostrorób, róba, adj. scharffantig, Jan., C.

ostrorobát, áta, adj. = ostrirob, Cig., Jan.; ostrorobato orodje, SIN.

ostroróg, róga, adj. scharfhörnig, Cig.

ostroséčen, čna, adj. scharffschneidig, Cig.

ostroslemenát, áta, adj. mit scharffantiger Firske: ostroslemenati griči, spitzgipfelige Hügel, Zora.

ostrosóden, dna, adj. streng uryheilend, SIN.

ostrôst, f. die Schärfe; die Rauhigkeit, die Grellheit; die Strenge, re.; — prim. oster.

ostrstrețec, lea, m. der Scharffschüge, Cig., Jan., C.

ostrósílast, adj. seingespiigt, Cig.

ostróta, f. = ostrost, Cig., Jan., Cig.(T.).

ostroum, úma, m. = ostroumje, Mur., Jan.

ostroumen, mna, adj. scharffinnig, Mur., Cig., Jan., Cig.(T.), nk.

ostroumje, n. durchringender Verstand, der Scharffinn, Cig., Jan., Cig.(T.), nk.

ostrouímnost, f. die Scharffinnigkeit, Mur., Cig., nk.

ostroušnik, m. derjenige, der ein scharfes Gehör hat, C.

oströv, stróva, m. die Insel, Mur., Cig., Jan., Cig.(T.), Mct., Jes.; — stsl.

ostrôvast, adj. inselfölmig: ostrovasta bradavica, die umvallte Papille, Erj.(Som.).

ostrovid, vída, m. = ris, der Luchs, Mur.

ostrovid, vída, adj. scharffsichtig, Cig.

ostrovíden, dna, adj. scharffsichtig, Mur., Cig.; ostrovidno oko, Str.

ostróvnost, f. die Scharffsichtigkeit, Mur., Cig.

ostróvnat, adj. inselreich, Cig., Jan.; — prim. ostriov.

ostrôvnica, f. eine Art scharfes Wiesengras, C.; der Bieſt (stachys), Z.

ostrovòh, vóha, adj. mit scharfem Geruchſinn, Levst.(Zb. sp.).

ostrozòb, zóba, adj. scharfzähnig, nk.; ostrozobi polhi, Jurč.; — ostrozoba skrb, Str.

ostrozóbcast, adj. mit scharfen Zähnenchen, Cig.

ostróžec, žca, m. der Zaken (geogr.), Cig.(T.).

ostróžen, žna, adj. Sporn-; ostróžno kolce, das Spornrädchen, Cig.

ostróžica, f. dem. ostroga; 1) kleiner Sporn, Valj.(Rad); — 2) = ostrožnik, der Rittersporn (delphinium), Cig.

ostróžina, f. = ostrožnica, der Brombeerstrauch, Jan.(H.).

ostróžnica, f. die Brombeerstaude, die Brombeere (rubus fruticosus), Mcg, Mur., Cig., Dol.-Erj.(Torb.), Levst.(M.), Notr., Poh.; — die Ackerbrombeere (rubus caesius), Tuš.(R.); — neko jabolko, C.

ostróžnik, m. 1) = ostriigar 1), Jan.(H.); — 2) der Rittersporn (delphinium consolida), Cig., Jan., Tuš.(R.), Cv.

ostrúgati, gam, žem, vb. pf. abschaben; o. kožam dlako, Cig.; o. kože, die Felle ausſleischen, Cig.; o. kopito, den Huf ausſchneiden, Cig.; — abhobeln, abdrehjelni, Cig.

ostrúniti, im, vb. pf. mit Saiten bespannen, Cig., Jan.

ostrúp, m. die Vergiftung, Cig.

ostrupeníti, im, vb. pf. vergiſten, Jan., M., Bes.; tisti pogovori so tvoje srce popolnoma ostrupenili, Skrb.

ostrúpiti – ostûda

— 864 —

ostúden – osúplost

ostrúpiti, strûpim, vb. pf. vergiften, Dict.-Mik.,
Guts., *Mur.*, V.-Cig., Jan., nk.

ostrupljénje, n. die Vergiftung, Cig.

ostrupljeváti, ûjem, vb. impf. ad ostrupiti,
nk., (ostrupovati) Z.

ostrúpnica, f. die Vergifterin, Cig.

ostrûpnik, m. der Vergifter, Cig.

ostrupovíti, im, vb. pf. vergiften, Dict.

ostrûž, m. 1) prva odsekana treska, C.; —
2) der entförnte Maïskolben, C.

ostrûžek, žka, m. 1) das Abschabfel, Cig.:
nav. pl. ostružki, Cig., Jan.; 3. B. die Abschabfel
von rohen Erdäpfeln, Ip.-Erf. (Torb.); rozni
ostruški, die Hornjpäne, Cig.; glavničarski
ostružki so dober gnoj, Vrtov. (Km. k.); sre-
brni ostružki, die Züberkräge, DZ.; zlatar-
ski ostružki, die Goldschmiedschräge, Cig.; —
ostružki, die Drechselabfälle, Cig., Jan.; —
Hobelspäne, Cig., Jan.; (rus.); — 2) der ent-
förnte Maïskolben, Goriška ok.-Erf. (Torb.).

ostrûži, f. pl. die Abschabfel, Cig.; (3. B. die
abgeschabte Haut der Erdäpfel), M., Notr.; —
der Hobelspäne, M.

ostružina, f. der Abfall beim Schaben, Drechselin,
Jan.; ostružine, Abschabfel, Z.; — luski ječ-
menovi, Ig(Dol.).

ostrúziti, im, vb. pf. abschaben: o. kože, die
Häute abziehen, abschleischen, Vrt.

ostružje, n. coll. = ostružki, Abschabfel, Cig.;
der Drechselabfall, Hobelspäne, Jan. (H.); —
= senen drobiž, senene mrve, das Heuicht,
Rihenberk-Erf. (Torb.).

ostružnica, f. die Drechselbank: les na ostruž-
nici vrteti, Slom.

ostřv, 1, f. 1) ein dünner Stanzum mit Zacken
oder Sprießeln, auf welche Garben gesteckt
werden, damit sie trocknen, die Hüfelstange,
meist ein junger Baum mit kurz behauenen
Ästen); na ostrvi tudi deteljo devajo, da se
suši, Kr-Gora; — 2) pri kozolcu glavni
steber, katerega podpirajo opornice, Tolm.-
Erf. (Torb.).

ostřva, f. = ostrv 1), *Mur.*, Jan., Poh.

ostrvica, f. dem. ostrv 1), Jan. (H.).

ostrvčka, f. dem. ostrvica, *Mur*.

ostrvnica, f. = ostrv 1), M; ne prav do polti
obsekana rakla, na kateri se suši detelja ali
snopje (nav. ostrnica), Lož, Lašče-Erj. (Torb.),
Nov., Levst. (Pril.), Dol., Notr.; volkodlak
ostrvnico na njivi po božiču mekasti in grize,
LjZv.

ostržek, žka, m. 1) nav. pl. ostržki, Abschabfel,
Cig., Jan., C.; kuhinjski ostržki, Vrtov. (Km.
k.); — 2) ein verkümmerter Mensch, Dol.

ostržine, f. pl. = ostržki 1), C.

ostûd, m. etwas Ekel Erregendes: das Scheuial,
Cig.; Niso vedeli ne znali, Kaj in kdo je
te (= ta) ostud, Npes.-Mik.; — der Wurm
des Maikäfers, der Engerling, Gor. - Valj.
(Rad).

ostûd, f. das Scheuial, *Gor.-Mik.*; o. in gnu-
soba, *Rog.-Valj.(Rad).*

ostûda, f. 1) der Ekel, der Abschейn, der Graus,
*Mur.*, Cig.; — 2) etwas Ekelhaftes: pehar
poln ostude in gnusobe, *Valj.(Rad)*; — der

Grenel, das Scheuial, Cig.; — ein ekelhafter
Mensch, Štrek.; Da jaz bi se s tako ostudo
boril! Levst (Zb. sp.).

ostúden, dna, adj. ekelhaft, scheußlich, Dict.,
Cig., Jan., nk.; o. kot stara mast, Guts.

ostudeniti, im, vb. pf. erfalten, C.

ostúditi, im, vb. pf. ekelhaft machen, verun-
reinigen, Z.; — o. se = pristuditi se, Trub.
(Post.).

ostudljiv, iva, adj. mit Ekel verbunden, Cig.

ostúdnež, m. der Ekelhafte, der Abscheuliche,
C., nk.

ostúdnica, f. 1) ein ekelhaftes Weib, Valj.
(Rad); — 2) der Regenwurm, Cig., Gor.;
— 3) ostudnice, der Blutslefsenausflach,
die Peteschen (petechiae), Mur., C.

ostúdnik, m. 1) ein ekelhafter, abscheulicher
Mensch, Cig.; — 2) der Engerling, Cig.

ostúdnost, f. die Ekelhaftigkeit, die Scheußlich-
keit, Mur., Cig., Jan., nk.; pregere grdobo
in ostudnost spoznavati, Ravn.

ôstvar, rja, m. der Molukkenkrebs oder Pfeil-
schwanz (limulus Polyphemus), Erj.(Ž.).

ostváriti, stvárim, vb. pf. verwirftlichen: ide za to,
da ostvarimo veliko misel, es handelt sich
um die Realisierung einer großen Zdee, Cig.
(T.), nk.

ostvárjati, am, vb. impf. ad ostvariti, nk.

ostvarjénje, n. die Verwirftlichung, die Acti-
vierung: o. misli, die Hypostase (phil.), Cig.
(T.).

ôstve, stev, f. pl. der Treizach zum Fangen
der Fische, die Fischgabel, Mur., Cig., Jan.;
— die Harpune, Cig., Jan.

ósuh, adj. etwas trocken, C.; osuhe zilice na
vejah, Pirc.

osúhel, hla, adj. = osehel, Cig., Jan., C.

osúhniti, sühnem, vb. pf. = osehniti, C.

osúkati, kam, čem, vb. pf. 1) zujammendrechen,
abdrehen, Mur.; — 2) o. se, sich umdrehen, C.

osúknjati, am, vb. pf. mit einem Rocke be-
kleiden: osuknjan, ZgD.

osůmba, f. die Verdächtigung, C.

osůmek, mka, m. der Verdachtsgrund, Cig.

osúmiti, im, vb. pf. in Verdacht bringen, ver-
dächtigen, Cig.; to bi osumilo moje zdrav-
niške vednosti, Bes.

osůmljaj, m. der Verdachtsgrund, Cig., Jan.,
DZ.

osůmljati, am, vb. impf. ad osumiti; verdächti-
gen, C.

osumljeváti, ûjem, vb. impf. = osumljati, C.

osûp, m. die Überraschung, die Bestürzung,
das Entsehen, Cig., Jan., Cig (T.), Valj.(Rad);
— prim. stsl. osaplněti, erschrecken, Mik.(Et.).

osúpeł, pła, adj. erstaunt, überrascht, bestürzt,
nk.; osuplo koga pogledati, Svet. (Rok.);
ves osupel, Erj.(Torb.).

osúpen, pna, adj. überraschend, Jan.

osúpiti, im, vb. pf. in Erstaunen versehen,
überraschen, Jan.

osúplost, f. die Bestürztheit, das Erstauntsein,
nk.; kdo popiše njih osuplost? Erj.(Tzb. sp.);
iznebiti se osuplosti, Jurč.

osúpniti – osváljek

— 865 —

osvaljkáti – osvětnost

osúpniti, súpnem, vb. pf. 1) sich betroffen
finden, erstaunnen, Mur., Cig., Jan., kajk.-
Valj.(Rad); osupnil je, ko sem mu to po-
vedal, Mik.; — 2) = osupiti, überrachen,
Jan.; osupnjen = osupel, Cig., Jan., nk.

osúpnjenje, n. das Erstaunnen, kajk.-Valj.(Rad).

osúpnjenost, f. = osuplost, Cig., Jan., kajk.-Valj.(Rad).

osupováti, újem, vb. impf. ad osupniti 2);
überrachen, Jan.

osurověti, ím, vb. pf. verrohen, verwildern, Sol.

osušati, am, vb. impf. ad osušiti, Z.; Osuša
mi lice kmetija, Čb.

osúšen, šna, adj. etwas dürr oder trocken,
Cig., Jan., C., Dalm.; vosušni deželi, Dalm.;
osušno meso, leto, osušna jesen, C.; osušno
perilo, halb getrocknete Wäsche, Svet. (Rok.).

osuševânje, n. die Trocknung, die Trocken-
legung, Jan.(H.).

osušéváti, am, vb. impf. = osušati, osuševati,
(ujem), Vrt.

osuševáti, újem, vb. impf. ad osušiti, nk.

osušiten, kna, adj. zur Trockenlegung gehörig,
DZ.; osušitna dela, DZ.

osušitev, tve, f. die Trockenlegung, DZ.

osušiti, im, vb. pf. trocken machen, abdörren,
Cig., Jan.; trocken legen, nk.; o. se, trocken
werden, Cig., Jan.; — o. koga, jemanden
trocken legen, ausziehen (fig.), Cig.

osušnica, f. pri strešnem otru spodnja greda,
ležeča na zidu, die Mauerbank, C., Z., Ze-
mon(Notr.)-Erv.(Torb.).

osůtek, tka, m. 1) das Verstreute, Mik.; —
2) eine Hautkranheit, Valj (Rad).

osúti, spém (sůjem), vb. pf. 1) rings umschütten;
o. krompir, die Kartoffeln behäufeln, Cig.;
beschütten: o. s peskom; — nebo se je
osulo z zvezdami, Erj. (Izb. sp.); — sich
bemächtigen: strah me ospe, Jan.; — 2) o.
se, abfallen (von Laub, Blüten, Trauben,
Zamen u. dgl.); grozdje se je osulo, Z.;
Oh, cvetje je rahlo, Črez noč se ospe, Greg.;
sich entlauben: drevje se je osulo, die
Bäume haben das Laub verloren; die Blüten
verlieren: roža se osuje, Preš.; — abrießeln
(vom Sande), Cig.; herausfallen (vom Sa-
men), Mur.; abriжен: oves se osuje, Cig.;
— 3) o. se, ausgeschlagen, ausfahren (vom
Hautauschlag), Cig., Jan.

osutíne, f. pl. = osepnice, die Blattern, C.

osůtnice, f. pl. = osepnice, die Blattern, C.

osúžnjiti, im, vb. pf. zum Sclaven machen, C.

osváčiti se, im se, vb. pf. = posvačiti se,
sich verschwägern, Jan. (H.).

osvajáč, m. der Croberer, C.

osvájanje, n. die Zueignung, die Aneignung,
die Croberung, nk.

osvajátelj, m. der Croberer, Jan.(H.).

osvájati, am, vb. impf. ad osvojiti; 1) sich zu-
eignen, usurpieren, erobern, nk.; — 2) o. se,
sich frei machen, Jan.(H.).

osváljek, ljka, m. 1) ein gerolltes Stück Teig,
Cig., Gor.; die Stoppnudel, Cig.; — die
Pille, Cig., Nov.; das Wügel, Valj.(Rad);
— 2) das Pillenkraut (pularia), C.

osvaljkáti, ám, vb. pf. (zu Klößchen) zusam-
menrollen, Z.; — špeh je bil ves omazan
in osvaljkan, Andr.

osvániti, nem, vb. pf. anbrechen (o dnevu,
solncu), Z., C.; — prim. hs. osvanuti.

osvěčáva, f. die Beleuchtung, die Illumination,
Cig., Jan., C., nk.

osvěčávati, am, vb. impf. = osvečevati, Cig.

osvěčeváti, újem, vb. impf. ad 1. osvetiti; be-
leuchten, Cig.

osvedočiti, ím, vb. pf. 1) o. kaj, von etwas
Zeugnis geben, Jan.(H.); — 2) überzeugen, C.;
— tudi: osvedóčiti, óčim, nk.

osvěstíti, ím, vb. pf. o. koga, zum Bewuště-
sein bringen, Cig.(T.); o. se, zum Bewuště-
sein, zur Befinnung kommen, Jan., Cig.(T.),
Erv.(Izb. sp.); nav. osvěstiti; — hs.

osvět, světa, m. 1) der Heiligen Schein. M.; —
der Hof des Mondes, M.; — 2) = osvit,
das beginnende Tagestück, Valj.(Rad).

osvěta, f. die Rache, Mur., Jan., nk.; krvna
o., die Blutrache, Jan; — hs.

osvětek, tka, m. 1) der Vortag eines großen
Festtages, Mur., Cig., Jan.; — 2) = so-
praznik, ein abgebrachter oder ungebotener
Feiertag, C.

osvětek, tla, adj. etwas hell, C.

osvěten, tna, adj. 1) feierlich: osvetna prisega,
C.; — 2) Rache: osvětni vihar, Vod.(Pes.);
— prim. osveta.

osvetinjene, nca, m. der mit einer Medaille
Geschmückte, M.

osvetinjiti, înjim, vb. pf. mit einer Medaille
auszeichnen o. schmücken, M., Navr.(Spom.).

osvětitelj, m. der Rächer, nk.; — hs.

1. osvétiti, im, vb. pf. umleuchten, Cig.; be-
leuchten, Cig., Jan., M.; umstrahlen, verflären, C.

2. osvétiti, ím, vb. pf. 1) heiligen, Mur.; —
2) rächen, o. se, sich rächen, Mur., Jan., nk.;
(hs.).

osvětje, n. das Weltshjtem, das Weltgebäude,
Cig.(T.).

osvětliti, ím, vb. pf. 1) glänzend machen,
blänken, pußen, Cig., Jan.; — 2) bestrahlen,
beleuchten, Cig.; ob mesečnem mraku solnčni
žarki lune prav osvetle, Ravn.-Valj.
(Rad); nit, osvetljena z rdečo svetlobo,
Žnid.; — illuminieren, Cig.(T.).

osvětijaj, m. = izpreumljaj, ein lichter Zwischen-
raum (bei einem Geisteskranken), Jan.(H.).

osvětlijáva, f. die Beleuchtung: o., katero vzpri-
jema kaka ploskev od druge žareče ploskve,
Žnid.; — die Illumination, Jan.

osvětijeváti, újem, vb. impf. ad osvětliti; be-
leuchten, Mur., nk.

osvětlij, íva, adj. rachsüchtig, nk.; — prim.
osveta.

osvětlijovost, f. die Rachtucht, nk.; — prim.
osveta.

osvětlobiti, ím, vb. pf. illuminieren, V.-Cig.

osvětníca, f. die Rächerin, Jan., Zora; — hs.

osvětník, m. der Rächer, Mur., Jan., Sol.;
— hs.

osvětnost, f. die Feierlichkeit (3. B. eines Eides),
C.

Slov.-nem. slovar,

55