ABAĞİLUK

28

ABE

ÅBAĞİLUK, m. radńa abağinska. Samo u Vukoru rječniku.

ÅBAĞÎNKA, f. porća igla kajom šiju abaġije.
St. Novaković. Od abaġijin; -i- je sažeto -iji.

ÅBAĞÎNSKÎ, adj. ridi abaġijski. Od abaġijin; -in- je sažeto -ijin. Samo u Vukoru rječnika (gdje štoji abaġijski).

ABALJA, f. ridi abajija.

ABÁJA, f. ridi abajija. Samo u Vukoru rječniku, gdje se napomine da se gorori u Dalmaciji.

ABÁLIJA, f. koński pokrova po sedlu, stragulum; od tur. ‘abāi’, ‘abājy’. Dolazi u naše rrijeme, izmedu rječnika samo u Vukoru; pišu i abaija; isporedi abaja, abajlija, baja. Udri na ngá sedlo pozlaćeno, pa po sedlu zlatnu abajju. Nar. pjes. vuk. 3, 201 Abajijo (‘abajio’), ostala mu pusta! Nar. pjes. juk 230 Preko sedla svilnu abajiju (‘abaiu’), 215 u jednoga pisca i habahija: Uzima habahiju Ličić-Mustaj-bega. Pjev. crn. 316.

ABÁJLIJA, f. ridi abajija. Dolazi od prošloga vijeka, izmedu rječnika samo u Vukoru; u jednoga pisca i sa h sprijeda. — Ja ču dati tvoju abajliju (‘habajliu’). M. A. Rejković, sat 145. Ja ču dati tvoju abajliju što sam tebi kod bajabka vezla. Nar. pjes. vuk. 2, 635.

ABAK, m. Abachum; isporedi Abakum. Život s. Abaka mučenika na 19 jan. F. Glavinić, evit. 22.

ÅBAKUK, m. 1. Habacue. Abakuk prorok. N. Rańina 82. Bernardin 38. I. Bandulavić 71. F. Lastrić, test. 325. A. d. Bella, razg. 42 J. Matović, kat. 453. isporedi Avakun. 2. Abachum, isporedi Abak, Abakum. Abakuk mučenik (19 jan.) P. Posilović, nasl. III.

ÅBAKUM, m. Abachum; isporedi Abak. Abakum mučenik (19 jan.). B. Kasić, rit. 53.

ABÁNA, f. ridi jabana. Samo u Stalićernu rječniku (gdje je preredeno locus subdialis).

ABARAMÁTIJA, f. ridi Abarimatija. Samo u jednoga pisca prošloga vijeka. Osip iz Abaramatije. L. Terzić, pokrip. 31. pokrip.ᵇ 27.

ABARIMÁTIJA, f. rječi ab Arimathaca u norom zarjetu (mal. 27, 57. mar. 15, 13) uzimaš neki pisei xvi—xviii vijeka za jednu, i to: a) kao ime injetu: Od Abarimatije. N. Rańina 94b. 100. iz Abarimatije. Bernardin 44b. 18. I. Bandulavić 88. 94. Jozef od Abarimatije. P. B. Bakšić 176. M. Lekušić 135. — b) kao prezime djekije iz toga mjesta: Josef Abarimatija. F. Glavinić, evit. 86. — isporedi Abaramatija, Baramatij, Baramatin, Arimatija.

ÅBARIN, m. Avar, ridi Avarin. Dolazi xvii i xviin vijeka; samo u pl. Avari ili ti Abari. P. Vitezović, kron. 49 Abari oli ti Avari. A. Kasić, kor. 404. isporedi abarski.

ÅBARSKÎ, adj. Avarorum. isporedi Abarin. xvii i xviin vijeka: Od bana abarskoga. P. Vitežović, kron. 52. Odpadnike abarske obratise. J. Kvačin 307. Kraja abarskoga. A. Kasić, kor. 406.

ÅBAS, m. ime muško tursko. Abas bijeloj i hałini. I. Gundulić 330.

ÅBAT, m. abbas, isporedi opat, od xvii vijeka. Srdito obrati se k němu abat. I. Ačić, ogl. 16. Abat. P. Posilović, nasl. xi. I. Grličić 101. F. Lastrić, test. 392. Opat ili ti abat. A. Kanižlić, utoć. 872. Opat oli abat. M. Dobretić 126.

ÅBATIŠA, f. abbatissa, isporedi opatica, abadea. Samo u jednoga pisca prošloga vijeka. Ja sam abatisa od ovoga manastira. S. Margitić, isпов. 99.

ÅBATITI, ābatīm, pf. desili, offendere, assequi; od lat. abbattere. Samo u naše vrijeme. — I. pretazio: abatiti je lovi. Trebiha što i zateći, zastati. N. Ivić. Vazdan lovi, ništa ne abati. Ž. Radović, u jednoga pisca sa h sprijeda: Ako koga s prijeka habatić Osvietn. 1, 29. A i mene abatisi dijku. 38. — II. sa se, recipr.: Gdi se abatimo, tu čemo se ogledati. Ž. Radović.

ÅBATOV, adj. abbatis. prošloga vijeka. Tada oni redovnik, drug abatov. smuti se. F. Lastrić, ned. 329.

ÅBDES, m. ridi avdes. On abdes uzima. Pjev. crn. 227.

ÅBDEST, m. ridi avdes. Niti klańa nit abdest uzimle. A Kasić, razg. 135. Sta klańati i abdest uzeti. Pjev. crn. 48.

ÅBDI, ridi Abdija.

ÅEDIJA, m. muško ime tursko Abdi, koje ostaje tako turski bez promjene po oblicima kad ima sa zahom kakav predikat, n. p. paša, inače mu se duje nastarak te bira Abdija. a) bez nastarka: Seraskir Abdi-paša. J. Rajić, boj. 58 — b) s nastarkom: Abdiju krajsnika. I. Gundulić 521. Glupovića Usa i Abdiju. Ogled. sr. 215. isporedi Avdija.

ÅBDIKA, f. ridi aptika. Od abad. Samo u jednoga pisca našega remena B. Šulek, im. 1.

ÅBDÎN, adj. što pripada Abdiji. -f- je sažeto -iji-. Abdina čuprija. Sr. nov 1866. 479. 1867. 67.

ÅBDOV, adj. ridi aptov. Od abad. Dolazi od xvii vijeka, samo u rječnicima Mikalina i Staličera, u oba kao substitr, a to će biti pogriješka, koja je ponorlena i u naše vrijeme bez smutne iz istijeh čorora (Šulek, imen. 1). U Bele (282b.) uz habat stoji i abrov kao subst., a to ne će biti ništa drugo nego pisarska ili stamparska pogriješka mjesto abrov ili mjesto abzov, koje obaje ima Mikala a Bela nema, pa je tako (abrov) primio i Eijelostjenac (1a. 126a.) dodarši samo da je adj. i Stulić, koji je od toga još načinio i subst. abrovina.

ÅBDOVIĆ, m. prezime Turčma, isporedi Abdi. Na saraje boga Abdovića. Ogled sr. 379. isporedi Avdović.

ÅBDUL, m. tursko ime muško, skraćeno u pjesmi od Abdula, a to od Abdullah, koje ridi. Abdul Dečevića. Ogled sr. 159. isporedi Avdul.

ÅBDULA, m. ime tursko, ridi Abdullah, a dolazi i kao nadimak hrišćaninu: Marko Abdula. Vuk, grada 174. M. Đ Milićević, srb. 1039.

ÅBDULAH, m. muško ime tursko abd-ul-allah: Abdulah-age. Starine 11, 91. Nesreća nanijela bila Parmaković pašu Abdutaha. Pjev. crn. 698.

ÅBDULIĆ, m. prezime: od turskoga imena Abdula; nalazi se i u hrišćana: Jovan Abdulić. D. Avramović, sv. gora 209.

ÅBDULIN, m. što pripada Abduli. Abdulina buna. M. Đ Milićević, srb 911.

ABE, od lat. ave; dolazi xvi vijeka u jednoj knizi, ali samo s imenom Marija kao ime molitri kaja se zore i zdrava Marija. Reci abo-Mariju do kraja. Zborn. 169ᵇ 170. 170ᵇ. 171. 171ᵇ.

ABECEDAR

29

ABRAMOVIC

ABECÉDÁR, abecedára. m. abecedarium. Samo u rječnicima Bjelostjenečera i Jambresćera (klod abecedarium).

ABECÉDÁRSKÎ. adj. alphabeticus. Samo u rječniku Bjelostjenečera.

ABÉCEVICA, f. abecedarium. isporedi abecedar, bukvica, bukvar. Dolazi od prošloga rijeka, između rječnika i Jambresćera (klod abecedarium) i u Stuličeru (2. 639). — a) slora sea zajedno, potrebna komu jeziku i u reda kojim idu jedno za drugim, bukeća: Od Cilina je izmišljena abecveica, koja se zove čurulica. A. Kanizlić, kam. 31. Ukazane stvárni redom abecveice postavljeno. V. Dosen III. — b) kniga iz koje se uči čitati poznačni najprije slora, bukrar: Ja sam pisao onim načinom koji se u abecveicah ovih godina razdijenih nahodi. A. Kanižlić, utoc xxvi. Milost ova, različiti jezici govoriti, ne bijaše mu data vaza; — za to je se velikim trudom abecveice ućio. A. Kanizlić, fran. 50. Mlogo hiljada bukvara ili ti abecveica. A. Kanižlić, kam. 886.

ABEGZÁDA, f. turško ime žensko; isporedi Begzada: Ugleda ga mlada Abegzada Nar. pjes. juk. 157.

ÁBEL, m. Abel, isporedi Abelo, Avel, Aveł. — Abela pravедна. N. Rańina 23b. Ku Abel zled stvori. M. Vetramić 1, 299. Abel. P. Posilović, nasl. 13. Kain ubi Abela brada svoga. J. Banovac, prip. 152. S. Abele, moli za ņega. T. Ivanović 109.

ÁBELO, m. vidi Abel: Dobri sin Abelo. J. Kavaņin 517.

ÁBELOV, adj. što pripada Abela: Abelova krv. Anton Dalm., hebr. 12, 24. Drugojacija krv od Abelove. F. Lastrić, test. 117.

ÁBEN, adj od sakna abe Samo u Vakou rječnika 1. u pravom smislu što god od abe načeno — 2. u presenom smislu slab, zao, rdar, malus; isporedi prten: To je abeno, Vuk, rječ. 1a. — u tom smislu i ahr. abeno: Živi abeno, t. J. zlo, rdavo (prema pravom dobru kao što je aba prema pravoj cosi). Vuk, rjec. 1a.

ABĚNÁK, aběnáka, m. kopt od abe. Dolazi u naše rjeme, između rječnika samo u Vakou. Celavoj glavi aběnak kapa. Nar. posl. vuk. 324.

ÁBES, m. abyssus, vidi ambis. Samo u jednoga pisca prošloga rijeka. Povede ga nad jedan abes, baci ga, ulomi vrat. M. Zoričić, zrc. 197.

ÁBÍBOGIĆ, m. prezime Turčina; samo u jednjednu pjesu jedan put: A drugi je konak učinio u Krušici i Abibogaća. Nar. pjes. juk. 600.

ÁBIT, m. od tal abito, halutus, odijelo čeladi erkrena reda, muške ili ženske, isporedi habit. Dolazi od xvi vijeka (vidi primjer Banůničev). Bješe prikazao abit ili odiću od dumana poroknica. B. Kasić, per. 67. Oblačev se abitom misničkim. I. Aueić, svit. 69. Ti nisi vridan nosit abit i tušiku moga reda. M. Zoričić, zrc. 30. — primiti ili uzeti ili obući abit, što i stapići u erkveni red: Kada primi abit od reda sa Dominika. B. Kasćić, per. 68. Abit isprosviši obuću ga. F. Glavinić, evit. 51. Nije dosta da uzme samo abit oli odiću redovničku i otide u manastir, dali je od potribe da učini profesion. M. Dobretić 128. — obući koga u abit, što i dati ga u erkven red kao što otac ili mati daje sina: Občajući mu se, ako ga ozdravi, obući ga u abit za godinu dana. J. Banovac, pred. 150. — ostaviti ili odvrči abit,

sto i izaći iz crkvenoga reda: Ako su ostavili i odvrili abit. S. Budinić, ispr. 88. Određi ostavit abit i izaći iz reda. F. Radman 58.

ÁBLÂM, m. vidi jablan, s kojim je i postańa istoga izgubirši s prijeda 3 i promijenči na kraju n na m, u ta promjena može biti da je samo onda kad je na kraju. Dolazi samo u jednoga pisca, naše rjeme, koji čeli da je čuo u primorju. Čas česk. muz. 1852. 2, 46.

ABLUDUF, m. turško ime muško: Od mene Abluduf čehaje. Starine 11, 141. biće što napisano

ÁBÓGOVIĆ, m. prezime xv vijeka: Mihailo Abović. Đ. Danić, rječ. M. Đ. Milićević, srb. 835.

ÁBÓKÁT, abokáta, m. od tal. avvocato, vidi adyokat. Samo u naše rjeme i jednoga pisca koji vedi da se tako zore i Hercegorini, u Crnoj Gori i u Boč kotorskaj V. Bogosić, zbor. 544.

ÁBÓNOS, m. drevo što u cedi oterdne kao kamen (uabonost se) Samo u Vakorn rječniku. Od arapskoga albano, koje je k namu došlo od Tura ka kao i Crćima norogrć dijcaros, rječ ista sa šgros. ebenus, pa je ime terdoga drevta prešlo u rečeno značene.

ÁBRAAM, vidi Abrau.

ÁBRAAMOV, vidi Abramov.

ÁBRAHA, m. vidi Abram. Dolazi prošloga vijeka. Abrahe sinu neka slrani kotištinu. J. Kavaņin 14.

ÁBRAHAM, vidi Abram.

ÁBRAHAMOV, vidi Abramov.

ÁBRÂM, Abraha, m. Abraham, isporedi Avram, Habram. Dolazi od xvi vijeka: pisu i Abraam i Abraham. a) s jednjjem a, u kom je sazeto aa: Abram, Isak, Jakob, M. Marulić 33. Abram. M. Vetramić 2, 213. Oteć Abram. Bernardin 23b. Patriarka Abram. A. Gučetić, roz. jez. 73. M. Divković, nauk 56. Kako si oslobidio Abrama od Ura. P. Posilović, nasl. 156b. Od ruke oteć svoga Abrama. L. Terzić 20. Abram govori Isusn. S. Margitić, ispov. 208. Komu bijaše ime Abram. P. Macnekat 27. Abramu i Jakovu. J. Kavaņin 504. Abram veze sina svoga. V. M. Gučetić, polov. 189. Patrijarke Abrama. F. Lastrić, test. 15. Po Abramu oteu mnogih puka. J. Banovac. blag. 142. S. Abrame moli za ņega. T. Ivanović 109. — b) sa aa: Abraamu, Anton Dalm., hebr. 5, 13. Abraam. B. Gradić, djev. 86. S. Budinić, sum. 31b. Oteć Abraame. I. Bandulavić 45. Na ovi način bi napastovan Abrama. J. Matović 511. — c) sa aha: Bi veran kako Abraham. T. Glavinić, evit. 337. Abraham imaše više sinova. D. E. Bogdanić 16.

ÁBRAMOV, adj. što pripada Abramu. Pišu i Abraamov i Abrahamov: a) s jednjem a: Bože Abramov. Bernardin 22b. Abramov skut. D. Zlatarić 9j. Kriło Abramovo. I. T. Mrnavić, ist. 23. L. Terzić 37. J. Kavaņin 398. F. Lastrić, test. 20. A. Bačić 40. Posli smrti Abramove P. Macnekat 27. Jesan bog Abramov, oca tvoga. J. Matović 28. — b) sa aa: Od Abramovih ledav. Anton Dalm., hebr. 7, 5. U krilo Abraamove. I. Bandulavić 13. — c) sa aha: Bože Abrahamov. B. Kasić, rit. 31. F. Glavinić, svitl. 130. U krilo Abrahamovo. M. A. Rełković, sabr. 73.

ÁBRAMOVÍČ, m. prezime. J. Abramović. Schem. segn. 1871. 94. A najkraće bjehu od nas ove Nenezića i Abramovića. Ogled. sr. 39.

ABRANČIKOVIĆ

30

AČIK

ABRANČIKOVIĆ, m. prezime: Nikola Abrančiković. Schem. diac. 1877. 10.

ÁBRÁŠ, Abráša. m. nadimak; turski abraš šugav; isporedi abrašliv. dolazi u naše vrijeme; po niekim krajevima glasi i Abráš: Nikola Abraš. M. D. Milićević, srb. 965.

ABRÁŠEV, adj. što pripada Abrašu: Abrasva bara. Sr. nov. 1872. 613.

ÁBRAŠLÍV, adj. maculosus, pjegav; od tur. abraš sugar; isporedi Abraš. Dolazi u naše vrijeme, između rječnika samo u Vukovu, gdje se napomine, n. p. koć ispod repa. Koć bude ispod repa taki kad ostari, a taka mu bude i dlaka; kaže se i o pjegavu čovjeku, ali pogrdno. M. Đ. Milićević.

ÁBRAVNICA, f. glas v stoji mjesto m, a prvo a mjesto o, po tom je upravo obramnica, ali se samo ćeka tako zove: Vuk napominići da se govori u Crnoj gori veli da je ‚kolac ili motka na čemu dvojica što nose među sobom‘ ne dodajući eda li o ramenu nose ili drugačije.

ABRIĆI, m. pl. secoe u Bosni kod Ivaņske u bańolučkom kraju. Šem. bos. 1874. 72.

ABŠ- vidi apš.

ABŪNDATI, abūndām, pf. abundare, umnožiti se izobila. Samo u jednoga pisca xvi vijeka: Vira je smańkala, pravda izgınala, zloba abundala, ěubav ostinala. M. Marulić 104.

ÁBZOV, adj. sambuceus, isporedi bazov. Dolazi od xvii vijeka samo u rječnicima Mikałina, Voltijijina i Stulićevu (gdje se veli da je u zeto iz Mikałina), ali u svoj tri kao substantiv, a to će biti pogrješka (kao i abdov, koji vidi), koja se ponarła i u naše vrijeme (Sulek, imen. 1) ja mačno iz istijeh izvora. — Postańa istoga kojega je i bazov (od baz), samo što a nije umetnuto nego sprijeda pridjerceno, tako da bi bez nega bilo bazov, koje nije u običaju ali je u običaju riječ od nega postala bazovina.

ÁBZOVINA, f. lignum sambuceum, isporedi bazovina, bzozina, zovina, zobovina. Dolazi od xvii vijeka samo u rječnicima Mikałina i Stulićevu. Od abzov. — Od abzovine. Mikała 1.

ÁBZOVÍŠTE, n. locus sambucis refertus. Samo u Stulića, koji je bez sumne sam i načinio kao i abzovištvо i abzovski.

ÁBŽIĆ, m. prezime može biti od mać. habzsi, lakom. Vasilije Abžić. Šem. srb. 1879. 43.

ÁČ, interj. reče se kad se kome što pruži pa se opet ne da, kao n. p. što djeca draže jedno drugo. Samo u Vukovu rječniku.

1. ÁCA, m. vidi Aco. U naše vrijeme; između rječnika samo u Vukovu. Akcenat u gen. Ácê, instr. Ácöm, voc. Áco. Aca Stanisavljević. Nar. pjes. vuk. 3, 584.

2. ÁCA, f. hyp. od Ana ili od koga god imena ženskoga koje se počine glasom a. Akcenat u gen. Ácê, instr. Ácöm, voc. Áco. Sr. Nov. 1878. 145.

ÁCÂL, acála, m. chalybs. isporedi acar, ocal, ocilo, kod kojega vidi i postańe. Dolazi u naše vrijeme, između rječnika samo u Vukovu (gdje se napomine da se govori u Boci). Udarila lina na acal. Nar. posl. vuk. 326.

ÁCÂR, acára, m. vidi acal. Dolazi xvi vijeka, u rječniku ni jednom. Omekšat učini i acar i mra-

mor. M. Vetranić 2, 55. Zube od acara imaše. Zborn. 61b.

ÁCIĆ, m. prezime; po ocu Aci. Rat 344. 352.

ÁCIKA, m. hyp. od Aco.

ÁCIKA, f. hyp. od Aca. Sr. Nov. 1878. 156. 279.

ACILEŠ, m. Achilles, isporedi Aciliš, Akile. Acilešu. Aleksandr. nov. 10.

ACILIŠ, m. Achilles, isporedi Acileš. Acilišu. Aleksandr. jag. Star. 3, 226. Aceliša. Trojan. rat. jag. pril. 63.

ÁCKO, m. dem. od Aco. U naše vrijeme; između rječnika samo u Vukovu. Acko. D. Avramović, sv. gora 230. 232. 258.

ÁCO, m. hyp. od Aleksa. samo u Vukovu rječniku. Akcenat se mijeńa u voc: Áco.

1. AČ, f. apiun. apium hortense, petrusin. Dolazi od prošloga vijeka samo u rječnicima Belinu (89a. 559a) i u Stulićevu (gdje se dodaje da je u zeto iz Belina). Značeće je starłeno kako je u Bele, u koga prei put dolazi. Jamaćno od franc. ache, koje će biti došlo u apotekarske kataloge u Dubrovniku, a iz nižn u Belin rječnik, a iz nega ne samo u Stulićev nego i u neke današne knige botaničke. Ač ili celer, apium L. Šloser-Vukot. flora 137. Ač, petroselinum sativum Hoffm. Sulek, imen. 1. — Iz Belina su rječnika često u Dubrovniku ispisticane sekojake riječi za srakojake potrebe. Belinu ač (naštampanu ac) netko će biti čitao i zapisao ak, pa iz negova rukopisa uzeo Stulić u svoj rječnik i ak (kod kojega i sam napomine da ga ima iz rukopisa svoja rremena), a iz negova rječnika biće od koga god dohio a maže biti i sam uzeo Vuk u svoj rječnik (âk). Žekolika Dubrovcanina zapitana o te devije riječi odgovoriše da ih ne govore niti su ih od koga čuli. Tako će obje biti riječi koji nema.

2. ÁČ, f. tko se ači. Samo u Vukovu rječniku. Idi, aći! stulte. Vuk, rječ. 8b. — isporedi ačiti se.

ÁČE, æceta, n. mład at. Samo u naše vrijeme, između rječnika samo u Vukovu. Pred č je odpado t; neki půs sprijeda h (isporedi at): I daše mu ‚hače‘ bedeviće. Pjev. crn. 276. u istoj pjesmi biće štamparska pogrješka u nom. hača: Još je dače ‚Hače‘ bedeviće. 275.

ÁČENAT, áčenta, m. od tal. accento, accentus. XVII i XVIII vijeka. Imaju se pisati s ‚accentom‘ R. Gamańć 22b. Učiniti ‚accenat‘. F. Lastrić, test. XII.

ÁČÊNE, n. prolatio vocum lenta et diducta. Samo u Vukovu rječniku. isporedi ačiti se.

ÁČËTATI, áčětám, pf. od tal. accettare, accipere, primiti. U jednoga pisca XVI vijeka. A. Hoč‘ dvije tisuće i tri sta da t’ sad da? B. Tko ne bi taj partit ačetao? N. Nałošković 1, 291.

ÁČIĆ, m. prezime. Đoka Ačić. D. Avramović, sv. gora 222.

ÁČIK, turski ačyk, otvoreno, patens. dolazi samo u naše vrijeme, između rječnika samo u Vukovu (gdje griješkom ima h sprijeda: hačik 803a); samo kao adv.: odakle se dobro i daleko može gledati: On izide na goru Petrovu, otkleno je ‚hačik‘ pogledati, pogledati u tursku Udbinu. Nar. pjes. vuk. rječ. 803a. štamparskom griješkom hačić. Nar. pjes. vuk. 3, 143. — govori se i za boju, kao i otvoreno: Aćik plavo. I. Povačević.

AČITI SE

31

ADAMOVICA

ÁČITI SE, âčim se, impf. gororiti razelačći
riječi nepristojno i kao ludeći se. Samo u V-
kovu rječniku (gdje je preredeno diducere voces).
Od turskoga acžam otvoriti, acylmak otvoriti se,
otkriti se, osloboditi se, usuditi se, obezobraziti.

ÁČA, m. vidi Aćo. U naše vrijeme; između
rječnika samo u Vukovu. Ake. u gen. Aćč, instr.
Aććom, voc. Aćo. Je li ostao Aća? M. Đ. Milićević,
več. 341.

AĆE, conj. značena kojega je i ako. Stara riječ,
koja dolazi samo do kraja xiv vijeka, i tadu
rijetko; između rječnika samo u Daničiju. U
kajkavacu i danas, samo je u nih otpalo a, a č
je u nih č, te glasi če. Od a, od kojega je i ako,
s korijenom pronominalnim tja, kaji je i nastavak.

AČERMANSKI, adj. grada Ak-kermana u Be-
sarabiji. Dunda moga kad za roba silni kozaci
uhitiše, ki na krajini u to doba aćermanski paša
biše. I. Gundulić 463. može biti da nije dobro
citano; u drugom je prijepsn akjermanski.

ÁČIM, m. Joachim, isporedi Jačim. Dolazi i
prije naše vremena; između rječnika samo u
Vukovu. Aćimt. S. Novaković, pom. 43. Za to
Aćim ni habera nema. Nar. pjes. vuk. 4, 411.

ÁČIMA, f. ime žensko prema muškom Aćim.
Od xvii vijeka; između rječnika samo u Vukovu.
Mati Aćima. Starine 10, 261. Magaz. 1868. 162.

ÁČIMOV, adj. što pripuđa Aćimu. Aćimov iz-
vor. Glasnik 19, 97.

ÁČIMOVÍČ, m. prezime; po ocu Aćimu. Pro-
tok. Šab. 5. Rat 36. 134.

ÁČO, m. hyp. od Aćim. Samo u Vukoru rječ-
niku. Akcenat se mijena u voc Áčo. — Isporedi
Aća.

AĆÒLIJA, f. někaka zemła u pjesmi, može biti
Aetolia. Što je zemle na četiri strane, butun
Bosne i Urumenlije, što je Šama i što je Misira,
Acolije i Anadolije, i vlaških sedam krajevinα.
Nar. pjes. vuk. 2, 233. — Isporedi Aćonija, prema
kojoj je akcenat starłen i ovoj.

AĆÒNIJA, f. u pjesmi někaka zemłą, może biti
ista koja se zove u pjesmi i Aćolija. Samo u V-
kovu rječniku. Aćonije i Urumenlije. Nar. pjes.
vuk. rječ. 8b.

AD, m. ćδης; pakao; isporedi jad. Od xiii ri-
jeka, između rječnika u Mikałinn, Ewjostijenčenu,
Stuličiju (u kom ima i pl. adi) i Daničiju. Vb.
Ostě. Stefan kr. 1. Snide u ad. Š. Budinić, suma
4. Znide u ad. F. Glayinić, evit. 221. U ad ovi
zakopani. J. Kavaņin 429. — u naše vrijeme samo
u gdjekoga pisca: U ad mi se svije pretvorio.
P. Petrović, vijen. 2. Toga smrada i nemila ada.
Osvetn. 1, 37. — iz kniga je presto i u pjesmu
koja je puštena u svijet kao narodna: Iz bezda-
nog ada izbaviti. Nar. pjes. petr. 1, 35.

ÅDA, conj., dva saveza a i da sastavěna; vidi
kod a II, C, 3, e.

ÅDA, f. turski ada, ostrvo, otok, insula. — Ak-
cenat se mijeha samo u gen. pl. ádâ; a drugi je
slog dug još i u gen. sing. âdê, i instr. sing.
âdôm. — Dolazi od xvii vijeka; u rječnicima nema
osim Vukova. U njekih pisaca xvii i XVIII vijeka
griješkom sa h sprijeda. U, hadi od Patma. M.
Radnić 363. U ada morskije. A Bačić, ist. 117.
Da će se ade s mista ganuti. 501. Bi izagnat iz
Carigrada u adu rečenu Mitilenu. S Badrić, ukaz.

24. U adi od Patmosa. F. Lastrić, test. ad. 20.
Za to ga posla u adu koja se zove Patmos. F.
Lastrić, od' 128. Sirakusa u adi Siciliji 381. U
hadi' od Patmosa. F. Lastrić, svet. 156. U ka-
narske poslan ade. P. Knežević, živ. 41. Dođoše
u adu Kreta zvanu. E. Pavić, ogled. 663. To biše
u jednoj adi ali ti otoku, zvanu Faro. A. Kačić,
kor. 316. On bo nega prognao jest u otok ili ti
adu imenovanu Proten. A. Kanižlić, kam. 2. Da
ga po svih adah ili ti otocih ištu. 108. Ade Cipra
po svud glasovite. J. Krmpotić, mal. 16. u Savi
kodi Biograda Ciganska ada: Povede on svu voj-
sku izre Cigansku adu. J. Rajić, boj. 66. u Drini
ada Šepačka: zemła u adi Sepačkoj. Sr. Nov.
1875. 805. — gdjekoja se mjesta tako zova: Ada
u Bačkoj na Tisi. Šem. prav. 1878. 25. u Sri-
jemu zaselak Jarmini. Schem. diac. 1877. 39. u
Bosni selo blizu Staroja Majdana. T. Kovače-
vić 73.

ADAJ, m. tursko ime muško. Gradu gradi silan
Adaj-paša. Pjev. crn. 371.

AĐAKALE, turske dvije riječi sastavljene: ada,
ostrvo, i kale, grad; tako se zore gradić na ostrvu
u Dunavu kod Ršave. Predaše (Nijemci) Turkom
Adakale. Rad 1, 186. Da ga vraćaju u Adakale.
Vuk, dan. 1, 83. osim nom. i akus., koji su jed-
naki, drugi su mu oblici kao u riječi ženskoga
roda: Kad Turci iz Adakale izidu u Kluč. Vuk.
dan. 1, 83. Podě k Adakali. S. Milutinović, ist.
301. nčki ih pišu i kao u muških: Sproću Ada-
kala. M. Đ. Milićević, srb. 941.

ADALBERTO, m. Adalbertus: Sveti Adalberto.
F. Glavinić, evit 286. J. Kavaņin 301.

ADALET, m. wrapski 'adalet', pravda, pravica.
prostoga vijeka: Treći paša dode i donede neke
adalete, vezani tvrdo aki paučinom. Rad 1, 186.

ADAM, m. preom čorjeka imel' glasi: Ádám,
Ádama, a nadječeno komu drugom: Ádám, Ádama.
Vuk. rječ. 2a. Adama prédeda. Stefan kr. 1. Od
Adama svak ishodi. Poslov. danić. 87.

ADÁMAŁ, adámła, adj. vidi Adámov. Dolazi
xv vijeka, sada nje u običaju. Kosti Adámłe.
Arkiv 9, 98.

ADÁMANAT, adàmanta, m. adamas. Dolazi od
xiv ili xv vijeka, između rječnika u Stuličiju i
Daničiju. O tvrdago adamanta Lazara! Dani-
ćić, rječ. 1, 366. Od kamena adamanta. Aleksandr
jak. Starine 3, 244. Adamantan. Stulić 1, u jed-
noga pisca prostoga vijeka dolazi i bez a među
n i t: Stavi adamant. J. Kavaņin 201.

ADAMOV, adj. što pripuđa Adamu; ako Adámu,
onda glasi Adámov, ako li Ádanu, onda Ada-
mov, vidi kod Adam. Dolazi od xiv vijeka, iz-
među rječnika u Belini (539a), Vukovu i Dani-
čiju. Izbavljens kletvy Adamovy. Mon. serb. 67.
Grih Adamov. P. Macukat 27. F. Lastrić, ned.
288. Adamov perivoj. Bela 539a. Adamov unuk
nisi? V. Došen 247. — ime biłci: Adamova ja-
buka, citrus limetta. J. Pančić, bot. 272. capsi-
cum cerasiforme Mill. A. Šulek, imen. 1.

ADÁMOVAC, Adámôvca, m. 1. tko je od kołena
Adama prvoga čunjeka, svaki čoček filius origi-
nem ducens ab Adamo. Samo u Stuličiju rječ-
niku. — 2. selo u Hrvatskoj, u podžupaniji za-
grebačkoj, koje mještani zovu kajkavski Adamo-
vec. Šem. zagr. 1875. 98. Pregled 135.

ADAMOVICA, f. nčki komad zemłę u Srbiji u
okrugu kragujevačkom. Niva u Adamovici. Sr.
nov. 1871. 468. 1875. 2.

ADAMOVIĆ

32

ADÁMOVIĆ, m. sin Ádámov, svaki čovjek; is-
paredi Adamovac. Samo u Stuličiju rječniku.

ADAMOVIĆ, m. prezime, koje dolazi od xiii
vijeka, između rječnika samo u Daničićevu. Mon.
serb. 34. Nar. pjes. vuk. 2, 650.

ÁDÂMSKÎ, adj. onaki kakar je bio prei čovjek Adâm dok nije zgriješio, dohar; dolazi samo uz riječ kołeno. Između rječnika samo u Vukoru. Adamsko kołeno (reče se za dobra ženu). Nar. posl. vuk. 1. Moja snaša Adamsko kołeno. Nar. pjes. vuk. 3, 170.

ÁDÂMSŤICA, f. musa paradisiaca L. Samo u jednoga pisca našega vremena, u koga je i rečeno značene i še mjesto št, kako po ćekim krajcima i glasi. B. Šulek, imen. 1.

ÁDAŠÊVCI, Àdaševâc, m. pl. sèlo u Srijemu.
Sem. prav. 11. Schem. diac. 1877. 73.

ADAŠEVIĆ, m. prezime. Vełko Adašević. Rat
332.

ÁDED, m. vidi adet. Samo u jednoga pisca
prošloga vijeka. Imadu žudi aded reči... I. Ja-
blanci 25. Mloga sela taj aded uzeše. 54. Po
adedu. 6.

ÁDET, m. turski adet, običaj, uredba, red. Dolazi od XVII vijeka, između rječnika samo u Vukorn; isporedi aded; ćekni píšu griješkom sa h; hadet; — Jest istina običaj stojeci robu prodavati; ali da, ‚hadet‘ izada klečići trgovati, znam da bi i tu muku ti dragovołno na sebe uzeo. Đ. Rapić 176. Od onda je ašikluk postao, zao izgled i ‚hadet‘ ostao. M. A. Rełković, sat. 32. Ja ne kudim adete starine. J. St. Rełković, kuć. 17. Kakav je adet u Bosni. Nar. pjes. vuk. 1, 405. Čudan bih adet postavila! 1, 298. Jer je kod nas čudan adet post'o: kad umire pod pristen devojka, ne kopa se u to novo grobje, već se baca u to sini more. 2, 23. U Turčina grdan ‚hadet‘ bjese: kail svaki zaspat na uranku. 2, 279. Čudan adet bješe u Latina, svadbovati rodu devojačkom i odmorit‘ koše i junake. 2, 548. Ovaki je adet u Srbała: prek‘ oružja piju mrko vino, po oružjem i sanak borave. 2, 475. Prve Turci šance osvojše i po šancu adet postaviše: po bedemu vrgoše barjakje i u šancu amaz proučite. 4, 212. Premućni su nastali adeti. P. Petrović, šćep. 169. na jednom mjestu ‚na adet‘ kao po običaju, po zakonu: Daj m, Mujo, na ‚hadet‘ djevojku, pak ću t‘ onda l’jepo večerati. Nar. pjes. juk. 250.

ÁDICA, f. dem. od ada. u naše crijeme, između
rječnika samo u Vukoru. Niva u adici. M. nov.
1871. 576. ćekni se komadi zemlje, poja itd. zona
tako: zemja adica. Sr. Nov. 1872. 552. 1873. 255.
zemlje u poju navzanom adica. 1867. 89. tako i u
množini: niva u adicama. 1875. 395. — ime za-
seku u protopopijatu mohackom blizu Sułos-Her-
cesa. Sem. prav. 42.

ADÌDÂR, adidâra, m. turski jâdigaŕ, spomen,
uspomena, što se čuva za spomen, a to je značene
prešto u nas na blago, dragocjenost, nakit, te
se govori i za čelâde. Dolazi od prošloga vi-
jeka, između rječnika samo u Vukoru. S adi-
dari crkveni pojedno. Glasnik 20, 8. Svakadara,
dobi. 11. I u ladi do tri adidara: jedno
Mara bijelaga vra, drugo Ana od bisera grana,
treće Anđa kutija dukata. Nar. pjes. vuk. 1, 328.
Zove tebe adidar kaduna. Pjev. crn. 286. dolazi
i sa ĝ (dž) mjesto d, može biti po žn pravopis:
Za ćom šeta adidźar Fatija. Nar. pjes. juk. 487.
U jednoga pisca sa h sprijeda: Gledala ga hadi-
dar-Hajkuna. Pjev. crn. 286.

ADRANAC

ÁDINA, m. augm od ad. Samo u jednoga pisca
prošloga vijeka. Adina, ku razgledaš nerazlučnom
u pomraku. J. Kavańin 435.

ADMÎRANAT, admiranta, m. od tal. almirante,
srlat. admiraldus (iz arapskoga), zaporjednik vojsei
morskoj; isporedi armirała, amirała. Dolazi od
prošloga vijeka. Za ćime admirantom hti ga
uspeti. I Kavańin 129. Do sokola paše kapetana,
admiranta od vojske careve. Pjev. crn. 303.

ÁDNAĐ, m. mađarski hadnagy, vojevoda i niži
starješina vajnički i općinski stražar. Dolazi u
naše vrijeme, između rječnika samo u Vukoru
(ličtor). Pije vino Srbin Tukelija u Aradu na
krajini gradu, š ćime piju četiri adnađa. Nar.
pjes. vuk. 3, 557.

ÁDNI, adj. što pripada adu, pakleni; isporedi
adski, adov, adovan. Dolazi od XVI vijeka između
rječnika u Mikațina, Bjelostijenčevu i Stuličevu
(u kom ima i nominalno adan). Vrati se od stran
adnih ili paklenih. Š. Budinić, suma 8. Izbav-
leni od pakla adnoga. 8b. Adni lav srditi da me
koje. 48. Cvilne glase srjed adnijeh muka J. Ka-
vańin 391.

ADON, m. Adon, isporedi Adun. Ako su druzi
razlika složenja moja, ... Arijadnu, Adona
pričaživali. I. Gundulić 192.

ÁDOŇ, m. varošica u Ugarskoj u protopopijatu budimskom Sem. prav. 35.

ADÒRÂNÎ, u. adoratio. U jednoga pisca XVII
vijeka, sa nj još nesastarjenim u ń. Izbavnu
boga od adoranja i casti. I. Držić, nauk gond. 371.

ADÓRÁTI, odórám, impf. i pf. odorare. Dolazi XVI i XVII vijeka. Prelazno: Koga anjeli prez pristanka adoraju. Nauk Bernardinov 55b. Koja (ostiju) ne imaš adorati dokle misnik klekne i adora. I. Držić, nauk gond. 60.

ADORÁVATI, adórâvâm, impf. adorare. Dolazi
XVI i XVII vijeka. 1. prelazno: Hotiše da odora-
vaju Nabukodonozora kako boga. M. Marulić 67.
Ja te adoravam i hvalim. I. Držić, nauk gond.
60. Tebe adoravám. V. Andrijašević, dev. 37. —
2. neprelazno, s dativom: Adoravahu živomu u
vijeke N. Rańina 199b. apoc. 5, 14. — 3. sa se
pasivno: U veliki petak kad se adorava sveti
križ. N. Načešković 1, 151.

ÁDOŠ, Adoša i Ádoša, m. nadimak ćekom
čovjeka, o kom se još samo propovijeda. Priča da
se je to bila kula nekog Adoša. M. Đ. Milićević,
srb. 427.

ADŐŠEV, adj. što pripada Adošu. Adoševi
podrumi. M. Đ. Milićević, srb. 427.

ADOV, adj. što pripada adu; isporedi adni,
adovan, adovit, adski. Dolazi od xiv vijeka, iz-
među rječnika u Stuličevu i Daničićevu. Vrata
adova. Mon. serb. 196. Komu imenu nebesko, ze-
maško i adovo kłańa se kolino. F. Glavinić, cvit.
393. Malen svijet za adova žvala. P. Petrović,
vijen. 2. Adove jaze. Osvetn. 1, 27.

ÁDŌVAN, ádlovna, adj. vidi adv. isporedi ja-
dovan. Dolazi XIV i XVII vijeka Mučenija adovna.
Danilo 375. Polag adovnih ne nahaja se pića
(apud inferos non est invenire cibum). F. Glavi-
nić, posl. 7.

ADÒVIT, adj. vidi adv. Prošloga vijeka. U
onu adovitu vićnega proklестva jamu. Đ. Rapić
400.

ÁDRANAC, Ádrânca, m. čovjek iz sela Adrana.
M. Đ. Milićević, isporedi Adranin.

ADRANI

33

ÁDRANI, Ádrânâ, m. pl. *selo* u Srbiji u okrugu čačanskom. K. Jovanović, reč. 170.

ÁDRANIN, m. čovjek iz sela Adrana; pl. Ádrani, Ádrânâ. isporedi Adranac. M. Đ. Miličević.

ÁDRANSKÎ, adj. što pripada selu Adranima. K. Jovanović, reč. 170.

ÁDRAPOVAC, ádrápovca, m. vojnik poderan, odrpan, convicium in militem pannosum. Akcenat kakav je u gen. sing. ostaje u vrijem oblicima, osim gen. pl., gađe je ádrátopavćá. Samo u Vukoru rječniku. — Nastaraka radi i radi prvoga a teško je prižnati da je postačen u seczi sa drapti, kako se misli, nego će biti od nem. haderlumpe.

ÁDRAPOVAČKÎ, adj. što pripada adrapovcima. Samo u Vukovu rječniku.

ÁDRFATO, n. od grčk. αλλάφαρον, praebenda, zadužbina za koju se tko hranio u manastiru. Dolazi xiv i xv vijeka, između rječnika samo u Daničićevu. Mogla je biti u novcu osam litara src�a jednom za svagda za jedno čelja; ako čelja kome pripada ne bi bilo godinu dana na hrani u manastiru, tada mu je manastir da-vao za tu godinu do jednu litru srcbca. Glasn. 24, 278-284. — jednom dolazi i sa 1 mjesto r bliže grčkomu: adlßfat(a). Glasn. 24, 282.

ÁDRFATOR, m. tko priloži adrfato. Dolazi xv vijeka. Vsemь adrsfatoromь. Glasn. 24, 284.

ÁDRIJA, f. Adria. tako naziraju more adrijatsko: Od Adrie mora do pućne mrazne ledom. Đ. Palmotić, christ. 616. Adriu, more naše, osvoji. J. Kavaņin 210. tako naziraju i Mletke: Slavna Adrio okružena. J. Kavaņin 216. Dubrovnika rujna ravan triju rijeka Adrii šaše dobrovojan harač, davan da bi od něga stala dałe. 285.

ADRĪJAČKĪ, adj. vidi adrijatski, od adriacus. u jednoga pisca prošloga rijeka, i to sa š mjesto č po gororu šnegore domorine. Od morske pine adrišaška djeva slavna porodi se (misli Mletke). J. Kavaņin 206.

ADRĪJĀN, Adrijána, m. Adrianus. a) ime muško. U vrime Adriana cesara. F. Glavinić, evit. 297. — b) tako zovu i more adrijatskom, po adj. adrianus: Strane sve naše, Adrijan koje pre. Đ. Baraković, vila 7. Priko mora Adriana. 190. Uze vale mora brodit Adriana. I. Kanavelić 386.

ADRIJANOSLOVINSKI, adj. što pripada Slovenima na adrijatskom moru; u jednoga pisca prošloga vijeka. Moje nastojaće uzdržalo je ljuবয svojoj adrianoslovinskoj pokrajini. I. Đorđić, mand. viii.

ADRĪJĀNSKĪ, adj. vidi adrijatski; od adrianus. od xvii vijeka, između rječnika u Mikaļinu (265), Belinu (37) i Bjelostijenčevu. Prešavši adriansko ali ti šine morje. P. Vitezović, kron. 65. Meu morem adrianskim i grčkim. J. Kavaņin 242. Adrianski primorci. I. Đorđić, mand. v. Od žala adrianskijeh. I. Đorđić, ben. 177. U moru adrian skom. A. Kanižlić, kam. 267. Adriansko more. B. Cuceri 273.

ADRĪJAŠKĪ, vidi adrijački.

ADRĪJATIK, adj. adriaticus. xvii vijeka; između rječnika samo u Mikaļinu. Adriatiko more. Mika)a 2. Od mora adriatika do tatarske zemle. I. Ančić, vrata 2, 4, 135.

ADRĪJATĪNSKĪ, adj. vidi adrijatski; samo u Voltiğijinu rječniku: adriatinsko morje. 1.

I

ADVOKAT

ADRĪJATSKĪ, adj. adriaticus; isporedi adrijanski. od xvii vijeka. Od mora akvilonskoga do mora adriatskoga. F. Glavinić, evit xv. Adriatskom more. J. Filipović, prip. 1, vii. — glas t pred s može i ispasti, te glasi i adrijaški: Od mora adriaskoga. J. Filipović, prip. 1, 167. po tome u sliku u jednoga pisca sa e mjesto a pred s: Treći pleme da maltesko, ko Korciru pri posjede, kad pak more adriesko iziskova tu i u Mjet sjede. J. Kavaņin 141.

ÁDRĪN, adj. Adriae; -ſ- je sažeto -iji-; od Adrija; vidi adrijanski, adrijatski. Samo u jednoga pisca xvi vijeka. Na sajam u Adrino primorje u Zadar prišadši. P. Zoranić 26.

ADRĪNE, Adrineta, n. Adrianopolis. vidi Jedrene. U jednoj pjesmi prošloga vijeka: Od Stambola ter do Adrineta. Nar. pjes. bog. 319.

ADRINOPOŁ, m. Adrianopolis. Samo u Mikaļinu rječniku 2a. 4b. na posleděnem mjestu staji i Ádninopoli'. isporedi Adrinoopol.

ÁDROVAC, Ádrôvca, m. tri sela u Srbiji: jedno u okrugu kragućačkom, s ake. Adrovac, Ádrôvca, a dra, gorni i dońi, u okrugn aleksi načkom, s ake. Adrovac, Ádrôvca (po izgororu sa-mijeh meštaná Ádrôvac). K. Jovanović, reč. 93. 94. 121. — Sprijeda biće odpalo h od staroga imena Hads.

ADRÓVAČKÎ, adj. što pripada sela Adroven. M. Đ. Miličević.

ADRÓVČANIN, m. čovjek iz Adrovea. M. Đ. Miličević.

ADRÓVČÂNKA, f. žensko čeljaće iz Adrovea. M. Đ. Miličević.

ÁDSKÎ, adj. ášov, pakleni; isporedi adv. od xvi vijeka, između rječnika u Stulićevu i Danićevu. Otb adsskyih uzl. Mon. serb. 26. No si otrov adske svoje duše i na ovaj kamen izbjuvala. P. Petrović, vijen. 2. Ne će nebo, ne će adski jazi. Osvetn. 1, 27.

ADUJEVO, n. selo koje je bilo xiv vijeka u Homoju. Daničić 1, 5.

ADUN, m. Adon, isporedi Adon; u jednoga pisca prošloga vijeka. Sami Aduni ńoj su od scine. J. Kavaņin 41.

ÁDÛT, adúta, m. od franc, atout u kartanu. U jednoga pisca prošloga vijeka. Što se igra kad nejma aduta? M. A. Rełković, sat. 70.

ÁDVENAT, ádventa, m. adventus, četiri nedjele dana pred božić; isporedi prišače, došašeće. Dolazi od xvi vijeka. Cetiri dni od nedjele po sve godište, izvan adventa i korizme, poštaše. B. Gradić, djev. 156. Od adventa. Bernardin S1b. Od prve nedjele adventa. M. Divković, nauk 261b. Advenat će se početi na 3 dečembra. B. Kašić, rit 10. Prišastje ali ti advenat gospodni. I. Bandaluvić v. P. Posilović, nasl. xv. Od adventa ili prihoda Isusova. F. Glavinić, evit 391. Postit advenat. P. Filipović, ist. 39. Advenat ili ti prišastje gospodinovo. A. Kanižlić, bogo]ub. xxx.

ADVERBIO, n. adverbium; u jednoga pisca xvii vijeka; na kraju je o talijanski završetak. Ova riječ ,bojeć jest adverbio. M. Gamańić 26b.

ÁDVÓKÁT, advokáta, m. advocatus, patronus causae. Dolazi od xvii vijeka, između rječnika samo u Vukovu. Advokat, ali te ljepse našijem jezikom rijeti pomoćnik. M. Divković, bes. 735. Niki advokati, to jest zazvanici i braniteći pootno

3

ADVOKATA

34

AGA

parbe produžaju. F. Lastrić, ned. 335. Advokati ili ti odvjetnici. J. Matović 426. Sve študiram koga da izbiram: il' trgoveca ili bogoslovca, il' jurata ili advokata. Nar. pjes. vuk. 1, 635.

ADVOKÁTA, f. patrona causae. *U jednoga pisca* xvi *rijeka*. Zdrava Marije!.. ti si grišnik advokata i čista si veće zlata. M. Marulić 335.

ADVÒKÂTKIÑA, f. žena kojoj je muž advokat; dolazi prošloga *rijeka* u jednoga pisca. Gospoda advokatkiņa. D. Obradović, bas. 394.

AĐAJLIJA, vidi Aģajlija.

AĐAM- vidi Aġam-.

ĂĐANIN, m. čovjek iz Ade; dolazi kao prez-
ime. Đorđe Adanin. Rat 350.

AĐÙTANATAN, adùtanta, m. od frane, adjudant po ńemačkom izgocarńa, pomoćněk. Dolazi od prošloga *rijeka*, i u to *vrijeme* još *sa* dj *nesastarłenim* u d. Adjutanti svd lete. J. Rajić, boj 39. Sa svojim adutantima. Vuk, živ. 293.

ÀE, uzvici a i e sastarłeni, te se ņima gone
colori, vox agentis armenta. Samo u Vukoru
rječniku.

AÉKATI, àècèem, mnpf. tjerati colore vičnći ac
Ł. Kovačević.

ÂER, m. vidì ajer.

ÂERSKÎ, vidi ajerski.

ĂF, m. dlaka u sukna, vidi rūdica. od tur. haw
istoga značća. Samo u Vukoru rječniku. Kad
spadne u čohe af, onda se vide žice. Vuk, rječ. 8b.

AFÈRÎć, m. prezime Turčinu. Oko mlada Afe-
rijć kadije. Pjev. crn. 75. Pred ņima je Aferić
kadija. 141. isporedi Averić.

AFÈRIM, tur. aferin, uzvik kojem se što po-
hravlje i subst. kao poheala; kad je subst., onda
glasi aferim, aferima. isporedi averim. Dolazi od
prošloga *rijeka*, izmedu rječnika samo *u Vukoru*.
a) uzvik: Niki vele: aferim predikaturu na da-
našnoj lipoj prediki. Đ. Rapić 256. Be aferim,
moj posinko Marko! da nijesi tako ucinio, ja te
ne bih vise sinom zvao. Nar. pjes. vuk. 2, 129
Haj aferim, od Orašea Tale! jesi dobra roba za-
robio. 3, 267. Aferim je magareu kad iz blata
iznese. Nar. posl. vuk. 10. — b) subst.: I primaju
turske aferime. Nar. pjes vuk. 5, 542.

AFĪJŪN, afijūna, m. arapski afjun, opium. Dolazi u naše vrijeme, izmedu rječnika samo u Vukoru. Još u vino rakiju prisipa, u rakiju trave afijuna. Pjev. crn. 151. Mjesto otrova dade ženi malo afijuna. Nar. prip. vrc. 50.

AFĪNA, f. vidi Atena, Atina. Dolazi xvi vijeka.
Afina grad biše velik. Aleksandr. jag. Starine.
3, 239.

ĂFRICKÎ, adj. africus; isporedi afrikanski;
samo u jednoga pisca prošloga *rijeka*, i u *nija*
sa š *mjesto* š po govoru *negove domarine*: Afriske
*arnež* J. Kavańin 386. u istoga pisca i sa š *mje-
sto* š: Zvijeri afriske. 210. Afriske strane. 212.

ÀFIT, m. od tal. affitto, locatio, najam. Samo u naše vrijeme a Boci. Kome daje kuću u Boci pod afit. V. Bogišić, zbor. 176.

ÀFRIK, m. tal. affrico, africus, eptar jugoza-
palni; u jednoga pisca xvi vijeka. Dovodiš Lhi-
postju tvojom afrika. B. Kasić, rit. 128.

ÀFRIKA, f. Africa. Vratišvi se iz Afrike. F.
Glavinić, evit. 266. Afrika. Mikała 2b. Kamu reče:
eto ti Afrika. M. A. Rełković, sat. 157.

AFŘÍKÁN, Afrikána, m. Africanus; isporedi
Afrikanin. Dolazi od xvi vijeka: a) kao nadimak:
Šipinu Afrikan. D. Rańina rbv. Rimski vojnik
da glas nosi, Afrikanom da ga zvaše. Đ. Bara-
ković, vila 357. — b) čovjek iz Afrike: bi rojen
u Rimu od otea Afrikana a matere Rimkiće. F.
Glavinić evit. 242.

ÀFRIKANIN, m. Africanus. od xvi vijeka, iz-
medu rječnika u Mikałinu i Belinu (48). Na-
ćineno od Afrikan. Optato Afrikanin. Š. Budinić,
suma 49b. Donatu rodom Afrikaninu. Turlot blago
2, 64.

AFŘÍKÁNKA, f. žensko čełade iz Afrike. samo
u Belinu rječniku 48b.

AFŘÍKÁNSKÎ, adj. africanus; isporedi afrički; od xvi vijeka, izmedu rječnika u Mikałinu i Belinu (48). Na afrikansku, more africano. Mikała 2b. Bela 18b. Od crkve afrikanske. A. Kanižlić, kam. 559.

ÀFRIŠKÎ, vidi africki.

ÀFTUŁA, f. greda krajem izntra, na kojoj
druje grede stojc. Samo u Vukoru rječniku, gdje
se lumači tako kako je naredeno i dodaje da se
gorari u Crnoj Gori; glasi i atula, kod koje u
Vukoru rječnika stoji nem gesims, lat. cymatium.
— Može biti od capitulum (muri fastigium. Du-
cange), izgubavi sprijeda k (može biti po što se
promijenilo na h). igubirši i i, a po tom p pred
t promijeniti na f, koje opet može i ispasti te
glasi i atula.

ÀGA, m. turske aga, gospodar; kaže se samo
Turčinu. — Akeneat u gen. sing. âgé, instr. sing.
âgom, mijèna se u roc. sing. âgo, i gen. pl. âgà.
— Dolazi od xvi vijeka, izmedu rječnika u Vu-
koren i Daniććenou. u Crnoj Gori i sa h sprijeda.
Alija verni aga. I. Gundulić 321. Crnom agi
svanu lice. J. Kavańin 236. Tu pogibe veli ve-
zire i veliki aga jańicarski. A. Kacić, razg. 223.
K nemu idu âge i spahije. Nar. pjes. vuk. 1, 563.
Ustadoše âge i begovi. 1, 349. Otud idu tri âge
careve, i za ņima triest jańicara. 2, 133. Da v
ņčinim agom haračlijnskim. 2, 369. I svojega agu
kizir-agu. 3, 85. Od ovijen kmetja nijesu gospo-
dari spahije, nego čitluksahibije, koje se onamo
(u Bosni) zovu âge. Vuk, rječ. 278a. — roc sing.
najviše ago: Oj cujes li ago Asan-ago. Nar. pjes.
vuk. 1, 597. Stani ago, uteći mi ne češ. 3, 402.
Gospodine, ago od Ribnica. 3, 391. ali i kao
nom.: Vjeruj mene aga gospodare. Nar. pjes. vuk.
4, 199. Cuj me aga, gazi Smail-aga. 4, 484. Me-
med-aga, eto ti poreze. 4, 139. — a. dat. sing.
ne mijèna se g na z: Agi kopłe do ruke prosèce.
Nar. pjes. vuk. 3, 397. Nego agi rijee govoraše.
4, 499. — kad se i ime onome kaže koji se na-
zira agom, tala rijec aga ide za imenom: Osman-
aga i Usein-aga. Nar. pjes. vuk. 4, 65. Od Mus-
age i od Alil-age. 1, 491. — tada se i ime i aga
azima zajedno kao ime, pa se opet sprijeda do-
glada aga: Zeło bere aga Asan-aga. Nar. pjes.
vuk. 1, 529. Mila ščerea âge Sinan-age. 3, 129.
— sa mnoina, osim redovne mnoinade âge (vidi
a prednim primjerima), dolazi i turski agalar,
ali se opet starła u mnoinu te glasi agalari: U
glas viknu triest agalara. Nar. pjes. stojad. 1, 20.
— sa h sprijeda u Crnoj Gori: Ona bije hage i
begove. Nar. pjes. vuk. 1, 111. I dofatı hagu od
Meduna. 118.

ÁGA

35

AGNÉTA

1. ÁGA, m. hyp. od aga, po účinu krajevima mjesto ágo, koje vidi. Devera nazove ága. M. D. Miličević, živ. 1, 61.

2. ÁGA, m. hyp. od Agustin, isporedi Ago. Čačko Age Maričica. J. Kavačin 100.

ÁGAČIĆ, m. prezime tursko: od tur. agáča, najstariji brat. Agačiča majdan, selo u Bosni blizu Staroga Majdana. T. Kovačević 73.

ÁGAČKÍ, adj. što pripada agama, aginski. Sve prodaše turske kesimače i agačke hake i dovode. Ogled. sr. 194.

AGALARI, vidi kod ága.

AGÁLUK, dominium, gospostro, gospoština, vlast i dobro što pripada agi. — Akc. u gen. pl. agálůká. — Dolazi od prošłoga rijeka, između rječnika u Belini (312b) i u Vukovu. Agaluk, feudum. Bela (312b). I agama dade agalule. Nar. pjes. vuk. 2, 454. Baška ću vam bakšiš pokloniti, kom agaluk, kome li spaiłuk. 3, 59. Jadni će mi biti agaluci. 4, 331. — i sa h sprijeda (vidi kod aga): Pritisnuće turske hagalule. Nar. pjes. vuk. 5, 507.

ÁGAN, m. 1. tursko ime muško. Kakav li je Šidiću Agane! Nar. pjes. vuk. 4, 37. — 2. u jednoj pjesmi aginica zore svoga agu: ‚moj agane‘, a to će biti turski agam, gospodaru moj, s promjnom glasa m na jo, pa se starła u voc. i serh znatčna koje ima još nu se dodaje moj, kao i u Taraka (benim agam): Ne zbor* tako, moj dragi agane. Ogled sr. 451. Kako što je? moj agane dragi! 457.

AGÁNLIJA, m. tursko ime muško: Aganlija i Kučuk-Alija. Nar. pjes. vuk 4, 132.

AGAR, f. Agar. u prijeroduma noroga zacjetka tako u tadem oblijej mjesto Agara, kaju vidi. Toj jest Agar. N. Rańina 69b. gal. 4, 24. Ki jest Agar. Bernardin 31b. Koja jest Agar. I. Bandulavić (1665) 56. To je Agar. Vuk. gal. 1, 21.

AGÁRA, f. Agar; isporedi Hagarà. Dolazi od xvi vijeka. Agara. A. Gucetić, roz. mar. 142. Đ. Daničić, 1mojs. 16, 13.

AGARÉJIN, m. Agarenus; samo u pl. u jednoga pisca prošłoga vijeka: Moabiti i Agareji. A. Vitajić, ist. 270.

AGARENIN, m. Agarenus; isporedi Agarjan. Kraječi -in stoji samo u jednini, e stoji mjesto è. Dolazi xiv i xv vijeka o Turcima, između rječnika u Daničićevu. Perlsy i Agareny. Danilo 142. Agarène. Daničić 1, 4

AGARENSKI, adj. Agarenorum; isporedi agarenin. dolazi xv vijeka, između rječnika u Daničićevu. Agarenskih čeds. Mon. srb. 538

AGÁRIN, adj. što pripada Agari. Kad Agarin sin od žede umiraše. I. Banovac, razg. 162.

ÁGARJÁN, m. Agarenus. u Hercegovini gorori se danas o Turčinu. N. Dučić. isporedi Agarenin.

AGARJANSKI, adj. Agarenorum, vidi agarenски, isporedi Agarjan. Da slomimo jarima agarjanska. Pjev. crn. 4. Od proklete krvi agarjanske. Nar. pjes. vuk. 4, 473.

1. AGÁTA, f. Agatha. Od svete Agate. B. Gradić, djev. 91. isporedi Agatija, Agatka.

2. AGATA, f achates, tal. agata. Dolazi prošłoga vijeka, između rječnika u Belini (19b). Ambre i agate. J. Kavačin 173. Od plemenitoga kamena koji se zove agata. A. Kadčić, bogosl. 88.

ÁGÁTIJA, f. vidi Agata. od grč. άγατη. Agatiju. St. Novaković, pom. 39.

AGATKA, f. hyp. od Agata. Reče Agatka. F. Vrančić, živ 43. Razmislj se, Agatka. 43.

AGATÓNOVIĆ, m. prezime, Agathonis filius. Aksentije Agatonović. Rat 350.

AGÁZLI, turski, od jagyz, mrk. Samo u Vukovu rječniku. I izvede agazli gavrana. Nar. pjes. vuk. rječ. 2a.

ÁGICA, m. dem. aga. Što ne išteš od agice? M. D. Miličević, jur. 6.

ÁGIĆ, m. prezime Turčinn; po ocu agi. I uteče Agiču Írica. Nar. pjes. vuk. 4, 503. može sprijeda biti sastavljeno i s imenom očinim: Pa pogodi Ahmed-agić Suła. Ogled. sr. 390.

ÁGIĆI, Ágićá, m. pl. selo u Bosni blizu Volara, Aghićí. Sem. bosn. 1864. 88.

1. ÁGIN, adj. što pripada àgi. Dolazi od xvii vijeka, između rječnika samo u Vukova. Na aginu skodu svi prispiše. I. T. Mrnavić, osm. 167. Agine mi khige dosašiše. Nar. pjes. vuk. 3, 395. sprijeda može biti sastavljeno s imenom onoga age koji se mstci: Sestra Asan-agina. Vuk. nar. pjes. 1, 576.

2. ÁGIN, adj što pripada ‚Ági‘ (Agustinin); isporedi Ága. U jednoga pisca prošłoga vijeka: Petar, Agin sin, vojvoda. J. Kavačin 102.

ÁGINICA, f. žena agina. Dolazi u naše vrijeme, između rječnika samo u Vukorn. Neka bude mlada aginica. Nar. pjes. vuk. 3, 245. sprijeda može biti i ime onoga age čija je: Šetala je Alilaginica. Nar. pjes. vuk. 1, 618. može sprijeda biti i vijec koja pokazuje šta je onaj aga čija je: Jedna dizdar-aginica. Nar. pjes. vuk. here. 57.

ÁGINIĆ, m. prezime Turčinu, isporedi Agič; starła se sprijeda s imenom očinim. Od Alije Saliaginica. Pjev. crn. 41.

AGÍNSKÍ, adj. što pripada agi, kad se misli aga koji god ili sraki. Dolazi u naše vrijeme, između rječnika samo u Vukova. Kmet je dužan aginsko odnijeti u varoš aginskoj kući makar gdje bilo. Vuk, rječ. 278a.

AGLAR, m. Aquileja. Samo u jednoga pisca xvii vijeka. Istrijani robe okolu Aquileje ali Aglara. P. Vitezović, kron. 22.

ÁGNA, f. hyp. od Agnija, Agneta; dolazi od xvii vijeka, ali do našega cremena samo u jednoga pisca: Agnu divojku vodimo. F. Vrančić, živ. 36. Svete Agne sestra. 38. isti pisae piše u nom. Agnes: blažena Agnes. 33. i to obliježe zadržava i za druge padeće: divice Agnes. 33. i može biti da mu nije bilo hyp., a danas jest. Nov. sr. 1878 u dodatku.

AGNÉSA, f. Agnes; isporedi Agneza, Agneža, Agneta, Agneta, Agneža, Agnija, Jagnija, Agna. Dolazi od xvii vijeka: Agnesa sestra. F. Glavinić, evit 274. Agnesu čini prida se dojti. 28. Poče plačnući Agnesi govoriti. 29. Sveta Agnesa. B. Kašić, rit. 92. Na dan s. Agnese. A. d. Kosta, zak. 1. 31. Od stranoga nominativa Agnes, koji i sam dolazi tako da ostaje bez promjene i za ostale padeće; vidi kod Agna. Agnes divojka. F. Glavinić, evit xxi.

AGNESÍNA, f. vidi Agnesa; u jednoga pisca xvi vijeka: Agnesina. M. Marulić 258.

AGNÉTA, f. vidi Agnesa. Dolazi od xvi vijeka. Djevica Agneta. B. Gradić, djev. 89. M. Alberti,

*

AGNEZA

36

AGAGIN

of. xxxi. Život by Agnete. F. Glavinić. evit 28. S. Agneta. B. Kašić, rit. 54. L. Terzić xrv. I. Đorđić, sal. 20. Agnetom. I. Velikanović, upuć. 2, 442.

AGNÉZA, f. vidi Agnesa. Dolazi prošloga vijeka. Slavna Agneza. J. Kavaćin 302. Sveta Agneza. B. Cuceri 51.

AGNÉŽA, f. vidi Agnesa. Dolazi prošloga vijeka; nominativu nema potvrde; isporedi Agneže. Sveta Agneže, moli za nas. L. Terzić 100. svete Agneže. L. Terzić 294. J. Kavaćin 324.

AGNÉŽE, f. vidi Agneža. Prošloga vijeka. Jedna Agneže. J. Filipović, prip. 3, 271. Povida da se s. Agneže prikaza svojoj rodbini. Turl. blago 2, 50.

AGNÉŽIĆ, m. prezime, koje dolazi xv vijeka, sin Agnežin. Valěk Agnežić. Mon. croat. 59.

AGNIJA, f. Agnes, od grč. *Aγνή, isporedi Jagnija. Govori se u naše vrijeme. Zemljak 1871. 2.* Sr. nov. 1868. 7. 160.

AGŇAC, vidi kod jagańac.

AGNÉTA, f. vidi Agneta. u jednoga pisca xvn vijeka. Sveta Agneta (Agnieta'). J. Alberti, of. 331.

AGNÉŽA, f. vidi Agneža. u jednoga pisca xvn vijeka. S. Agneža bi metnuta u ogań. P. Posilović, nasl. 129.

1. ÁGO, m. hyp od Agustín. — Ake u roc: Ágo. — Dolazi od xvi vijeka. Pošteni moj Ágo! N. Nałesković 1, 325. Antun. Ago, svi buskupi. J. Kavaćin 93. Sin Ago. 102.

2. ÁGO, m. hyp od ága. — Ake. u roc: ágo Dolazi od prošloga rijeka, izmedu rječnika samo u Vatkovu. Dode vrli ago Međem-ago. Nar. pjes. bog. 167. Meni ago poručiva. 306. tako će biti (prem da je u roc, te se ne može za cijelo znati) Ustaj, ago, ustaj, drago! Nar. pjes. vuk. 1, 409. — *Aidjekoje mlade zoru tako mažerłega brata*. Vuk, rječ. 2a. *isporedi ága*.

AGOLIĆ, m. prezime. D. Avramović, sv. gora 190. Rat 422.

ÁGOST, m. od tal. agosto, augustus, mjesec kolovoz; isporedi agust, avgust. Dolazi od xv vijeka, izmedu rječnika samo u Dančićenu. Agosta měseca. Mon. serb. 503. Na 12 mjeseca agosta. B. Gradić, djev. 7. Na xix agosta. A. Gučetić, roz. mar. 366. 7 agosta. I. Gundutić vii. Agost ima dana 31. B. Kašić, rit. 63. Ši agosta kožuh, a pleti klobuk febrara. Poslov. dan. 121.

AGOSTĪN, Agostina. m. od tal Agostino, Augustinus; isporedi Agustin, Agustin. Dolazi prošloga vijeka. Kako govori s. Agostin. V. Mağarević 67. Rijecić s. Agostina. Đ. Mattei 81.

ÁGOSTO, m. vidi agost; u jednoga pisca xvn vijeka. Agosto. B. Kašić, per. 107.

ÁGRAMA, f. celika bolest, gorska bolest, epilepsia; od tur ogramak, naiči na zlo Samo u naše vrijeme. Varuju 25. jula i 26. septembra zbog agrame — velike bolesti. M. Đ. Mlićević. živ. 2, 6.

AGRÁVATI, agravām, impf. agravare, tegobučiniti, dosudicati xvi i xvn vijeka — Prelazno: u akus. stoji onaj komu se čini tegoba: Ako se što čuć kto agravan, da konpara i reče svoje pravi. Starine 10, 37. Agravat one koji im su podložni s haraci. I. Držić, nauk gond. 299.

AGRIFINJA, f. vidi agripinija. xvn vijeka. Pěti agrifiniju. Domentijana 187.

AGRIJA, vidi Jegar (grad u Ugarskoj), lat. Agria. Diže Ugrom Agriju. I. Gundulić 567. isporedi Egrija.

AGRIMUNKA, f. agrimonia eupatoria L. u naše vrijeme u jednoga pisca, u koga je i stavljeno značenje. B. Šulek, im. 1. Od navedene lat. rječi agrimonia.

AGRIPINIJA, f. vidi agripinija. xiii vijeka. Agripinije vi neděle. Sava, tip. stud. Glasn. 40, 147.

AGRIPNIJA, f. áyqunvla, vigiliae, isporedi agripinija, agrifinija. xii i xiii vijeka. Agripnije. Sava, tip. hil. Glasn. 24, 188. Pěti agripiniju. Domentijana 87.

AGROŠ, m. vidi ogroz. u jednoga pisca našega cremena. B. Šulek, imen. 1.

ÁGRŠAK, ágrška. m. turski agyršak, vidi prešjen, verticillus. Samo u Vukovu rječniku.

AGRŠMA, m. prezime: Josif Agršma. Šem. prav. 91.

ÁGUST, m. Augustus, isporedi Agost, Avgust, Agušt. — Dolazi od xiii vijeka (isporedi pod b. primjer iz Mon. serb.), izmedu rječnika samo u Dančićera — a) ime ludsko: Izajde zapovid glasoviti. V. Došen 26. — b) mjesec kolovoz: Měseca agusta Mon. srb. 46. Sr. spom. 2, 66. Mon. croat. 103. Zbor. 159b. Agust. I. Bandulavić xvn. U dan prvi od agusta. Đ. Baraković, jar. 135. Na 12 agusta. Norini, prip. 63

AGUSTIĆ, m. prezime, vidi Anguštić. Agustiću Tomašu. Starine 11, 119.

AGÚSTĪN, Agustina. m. Augustinus; isporedi Agostín, Avgustin, Agustin. Dolazi od xv vijeka, izmedu rječnika i Dančićera Agustin. Vlatković. Mon. serb. 538. Ovoj gospodinu dragomu vrhu svijeh momu Agustini da se da. N. Nałesković 1, 322. U smrt Agustina sına Diva Nałeskovića. 3H. Sveti Agustin. Zbor. 3. Katek. 1561. 70. S. Budinić, suma 2b. B. Kašić, rit. 117. S. Matijević, isp. 31. A. Georgiceo, pril. 5. I. Držić, nauk gond. 22 M. Angel. razin. 13 I. Ivišanišević, kit. 6. L. Terzić, pokr. 86. K. Mağarović 68. F. Lastnić, test. 299 V. M. Gučetić, pohv. 210. J. Banovac, razg. 17. Besjele kr. 44. P. Knežević, osm. 61. J. Matović 82. I. J. P. Lučić, nauk 28. B. Cuceri 5.

AGUSTÍNOVIĆ, m. prezime; dolazi xvn vijeka. Gospodi Pavlu, Antunu iakovu Brajkovićem Agustinovićem, bratji rođenoj, Sarajlijami, plemićem bosanskijem. Radnić 11.

AGÚST, m. vidi agust, mjesec kolovoz. Dolazi od xvn vijeka. Mjesec agust kolovoz. M. Divković, nauk ix. P. Posilović, nasl. x. Na 24 agušta oli meseca kolovoza. M. Dobretić 197.

AGÚSTĪN, Agustina, m. vidi Agustin. Dolazi od xvn vijeka. Sveti Agustín. M. Divković, nauk 2. P. Posilović, nasl. 1b. evijet. 7. S. Badrić, ukaz. 95. J. Banovac, prip. 14. pred. 7. blagosl. 153. razg. 39. F. Matić 75. L. Vladmirović, slav. 21. F. Lastrić, ned. 255.

ÁGAGIN, adj. što pripada nекome Turčiju koje se ime samo ne spomine u moglo bi biti od haggáž (hut, nemilostje). Kao izgore varoš na Kosovu i izgore kula Ágagina, onde bili moji orlušići, pa i skupi Krajeviću Marko. Nar. pjes. 2, 329. što će biti još u jednoj pjesni o drugom Turčiju, samo što mjesto i staji griješkom ij: Prosi mene Ágagijno zlato. Nar. pjes. vuk. herec. 175.

AGAJLIJA

37

AH

AGÁJLIJA, m. ime tursko, u kom će biti sla-
ženo agí (haći) i Alija. Aćagljin Verizović. Nar.
pjes. vuk. 5, 495. Aćagljina bješe naredno. 501.
isti se zore i Alo Verizović, a mjesto Aćagljina
stoji jedan put griješkom Adajlija. Nar. pjes. vuk.
5, 100.

AĞALİÇ, m. prezime Türčinu, od hağı Alija;
isporedi hağı. î je sazeto îji, te mjesto něga piše
i ij. Ağ'-Alijču, žalosna ti majka! Nar. pjes. vuk.
1, 227.

AGAM, m. Persa, Persia; od arapskoga 'agem,
ağám tudini, koji nijesu Arapi, a po tom u Tu-
raka Persijanci i Persija; isporedi Agem. Do-
lazi od xvii vijeka, a tada se za ĝ pisalo gij. a)
Persijanac: Tako bijenje sad izlazi među Ag-
mom (.Agjamom') i Turčinom. I. Gundulić 539.
— b) Persija: Sjeno kose kraju od Aġama. Nar.
pjes. juk. 482.

1. AĞAMIJA, f. Persia, vidi Aġam. Dolazi xv i-xvii vijeka, a tada se mjesto ĝ pisalo ĉ. Oblada stranami po sredě Persidy i Armenijeju, glągołemymi ninê Ačamije. Glasn. 28, 382. Obladajde stranami posrěł. Pertsidi i Armenijeju, niņa že preimenovana strana ta Ačamija. Glasn. 32, 266. *isto ime pře Mikała po talijanskom izgoranu:* Azamija. 8a.

2. AĞAMIJA, m. od arapskoga a'gemî, aġâmy;
isporedi Aġam: a) Persijanac; dolazi xvii vijeka,
Amurat car treti Aġamije (Agiamî') smože. J.
T. Mrnavić, osm. 85. — b) nerjest. neuk, inexper-
tus, rudis; u tom značěnu, koje je i u arapskom,
dolazi od prosluga vijeka, a tada se glas ĝ pisalo
slovom ž; izmedu rječnika dolazi samo u Vukoru.
raji, o čeladetu Aġamije (ažamije') Turci! J.
Aa.) boj 62. Ne Ilija, luda aġamijo! Nar. pjes.
vuk. 2, 460. Dmitar jeste momče aġamija, na
turske če s' koše preferariti. 3, 340. — bb) o koju,
neuk: Koņa aġamiju. Nar. pjes. vuk. 1, 352

AGAMĪJSKĪ, adj. persicus. isporedi Aġamija f. Dolazi xv i xvii vijeka, sa č mjesto ĝ: Vožda ačamijskago. Glasnik 28, 383. Car ačamijsky. Glasn. 32, 267.

AGAMINA, m. nadimak čorjeku; isporedi Aġam.
Ne ostavi crne Aġamine. Nar. pjes. vuk. 1, 1824.
xxiv.

AGAMKIŇA, f. Persijanka isporedi Aġam.
dolazi xvii vijeka: Od Slavojke Aġamkiņe (Agjam-
kinje') ļubi svoje. I. Gundulić 329.

AGAMIINAN, m. Persijanac. isporedi Aġam.
Pa potjera silne Aġamłane. Nar. pjes. juk. 482.

AGAMŌVCI, Ágavomác, m. pl. selo u Slavonijii blizu Nove Gradiske. Sem. zagr. 1875. 53. isporedi Aġam.

AGAMŌVKA, f. sabła persijska. Već poteže
hați așamovku, pa udara budimskog vezira, od
jednoga načini dvojicu. Nar. pjes. juk. 498.

AGAMSKĪ, adj. persicus; isporedi Aġam. Do-
lazi od xv vijeka; glas ĝ neki su pisali č a neki
gi: Carš ačamšskj. Glasn. 28, 382. Turski i
agamski (agamski') vitezovi. I. Gundulić 540.
Rusag aġamski (agamski'). I. T. Mrnavić, osm.
142. Kako sjedi na połu aġamskom. Nar. pjes.
juk. 480.

AGAMSTVO, n. Persia; n jednoga pisca xvii
vijeka. Amurat car treti Aġamije smože, jer bogu
posveti po Aġamstvu (Agiamstvu') hože. I. T.
Mrnavić, osm. 85.

AGAP, m. arapski hâgîb, pl hüggâb, eratar,
strațar na eratima. Samo u jednoga pisca xvii
vijeka, koji za ĝ piše ž (x). Vojničke oprave,
aġapi (.axappi'), delije. D. Baraković, vila 62. Voj-
nici Arapi, levente, aġapi. 68.

ÅGBEGOVAC, Åbegôvea, m. vidi Hahibe-
govac.

AGÈ, selo u Bosni blizu Tešuła. Šem. bos.
1864. 60.

AGEM, m. vidi Aġam; u jednoj pjesmi, gri-
jeskom sa h pred a. Lasno čemo Haġem osvojiti.
Pjev. ern. 81. isporedi agemski.

AGEMOVIĆ, m. prezime isporedi aġamija m.
Rista Aġemović. Rat 382.

AGEMSKĪ, adj. vidi aġamski. od xvii vijeka.
A o pasu mač zlačeni aġemskoga (.agemskoga')
kova nosi. I. Kanavelić, iv. 30. Car aġemski viče
na ĝelata. Pjev. ern. 291. — adv. aġemski, per-
sice: Za što Rade aġemski ne znaše. Pjev. ern. 291.

AĞIĆI, selo, vidi Haġići.

AGÜVÂN, aġuvána. m. od pers. güwân, mla-
duć, mollis, scortun puer. izmedu rječnika samo
u łukoru. Ni prełubočinci, ni aġuvani, ni mu-
želožnici. Vuk. 1kor. 6, 9. Da ne bude aġuvana.
D. Danićić, 5moj. 23, 17.

AH, interj., kao i a, samo č biti jače, ili što
dolazi od jačega osjećaņa ili što se ježe izgorara;
od jačega ce izgoraraņa biti i h u vjega. — Do-
lazi od XVI vijeka (vidi primjere Š Menčetića;
D. Držića); izmedu rječnika u Mikaļu (glas
corjeka koji sebe kara ili koji se čudi), u Belini
(55), u Bijelostjenčeri, Stiliciju i Vukovu.

I. u čuda: pred vok., u kom stoji onaj koga
tko prizira da mu svoje čudo kaže: Ah moj bože,
kolići se u ovemu varaju i ludo ginu! V. Andriaši,
put. S. Ah oce, koji te puk čeka! I. Ančić, svit.
145. Ah bože, koje tužbe, koje žalosti, koja smrtna
skončaņa! A. d. Bella, razgov. 8. Ah moj bože,
koliko smo slipi mi tužni umrli! 27. Ah moj
bože, čudna kaluđera! A. Kačić, razgov. 18. Dje-
vojka sjedi kraj mora, pak sama sebi govori: ah,
mili bože i dragi! ima l' što šire od mora? Nar.
pjes. vuk. 1, 196. Ah, mili bože i dragi! tko l'
mene ovo probudi? 1, 223. — pred vok., u kom
stoji ono čemu se tko čudi: Bog smrtu sina svoga
plaća lupešćine roba nevrinoga. Ah čudna lū-
bavi! I. T. Mrnavić, ist. 185. Ah neumolna vrla
smrti, tve dobiti, kite i plijeni čudni ti l' su! J.
Kavaņin 387. Ah vrime, koliko si neprociņeno!
A. d. Bella, razg. 6. Ah muko, kako si ļuta! 36.
Ah smrti, smrti, veoma ti si strahovita! J. Ba-
novac, pripov. 4. Ah mudrosti božanstvena, čud-
nija si, podjetiņenu kad to vidim, neg kad to
razmišlam beskončivu. B. Cuceri 24. Ah raju,
raju! možemo te požuđjeti, nu ne možemo izgo-
vorit te, 318. — pred gen., u kom stoji ono čemu
se tko čudi: Ah čuda, bože moj, kojih se nasłu-
šah! M. Držić 26. Ah dobrote prevelike! još imen-
nom slatkim štuje od sinova odmetnike, još ih
mili a ne psuje! J. Kavaņin 400. Ah sliposti, ah
ludosti, ah manitosti! A. d. Bella, razgov. 182.
Ah slipće velike! A. Kanižić, fran. 256. Łubav
tvoja bila moja plata! ah vele plate! D. Mattei
59. Ti si moj čačko. Ah slavna meni naroka! ah,
blage moje česti! 91. Reko bi vas začuđen: ah
lubavi čudnovite, u istoj svojoj oštrini milostive!
B. Cuceri 143. Ah laži prem smione! 279. —
pred pitaņem, koje se izriče u čudu u a kom je
i ono čemu se čudi: Ah to li je prava pravda?
M. Vetranić 1, 34. Ah kako su pune duhovnoga

AHA

10

AHMAT

Držić 362. Hoće li jim žao biti gledajući da to-
liki ostaju za muke više odredeni? Ah, ah, ne
će, nego će se u hišovim mukam veselit. J. Fili-
pović, prip. 1, 159. Ah! ah! što će protresati
tudu zloću. V. Došen 118. Ah! ah! baš si velik
veseljak. I. Velikanović, marg. 38. Ah, ah, ah! Nu
hodi sa mnome, sada ćeš sve znati. Mr. Držić 26.
Ja bijedna ni znam, što će ni kudje ću; ah, ah,
ah, ah, ah! 155.

7. dolazi pred nćim riječima, kojima se tako-
der uzrikuje, te uzrik tako udeojen bira jači:

a. pred a: šah a; u čenuši u jednog pisa-
prošloga vijeka, koji dh oba sastarla: Scinite da
Adam otje čuti ovi glas boži...? Aha! promi-
slite: imade uši za... glas Evin, ali ne imade
ušiju za... glas boži. F. Lastrić, ned. 343.

b. pred da s gen., koji se gorori u čudu: Ah!
da strašne mećave! Đ. Rapić 219.

c. pred o: S bogom o zemljico! ah! o da bi
takoder mogao reći: zdravo mi o nebo! A. Ka-
nižlić, bogołub. 471. Sree mi gori da promini
čend i život stari. Ah o da sam slična fenici! A.
Kanižlić, rož. 48.

d. pred jao, koje dolazi po nćim krajevima i
mjesto jaoh, i za kojim može stajati što staji i
kad je bez ah: Ah jao! ovakovi klašaša jest do-
nas pun krstjanluk. Đ. Rapić 68. Ah jao, oče, te
što mu to govoriti! F. Lastrić, ned. 3. Ah jao! ne-
rece. A. T. Blagojević, kin. 79. Ah jao meni ne-
vołnomu! A. Kanižlić, kam. 895. Bolesni odveć,
a jao h. I. Velikanović, upuć. 1, 367. Ali i drugo
je slikovano, što ah jao! odveć se dogoda. 486.
— iza oba može još biti i da; isporedi naprijed
pod b: Ah jao, da strašni muka! Đ. Rapić 171.
— dev puta jao: Ah jao, jao! Đ. Rapić 4.

e. pred jao, za kojim može stajati se što staji i kad nije pred viim ah: Ah, jaoh meni! comu sam živ? Mr. Držić 155. Kom za harač zao djasi- veši — ah jaoh tužna uspomena — naša djeca neodhrašena svako lito dana biše! I. Gundulić 25. Svak čas, gdje gledamo biřeti i djecu u po- voju, ah jaoh, za što ne imamo više glave svel smrt svoju? 235. Tho sam? čovjek? ah jaoh, kako? 243. Za želud li, ah jaoh meni! juti, gorki i ne- mili, ostaviću pir blaženi? 248. Ah jaoh sasma teška jada! 336. Ah jaoh mili Isuse! P. B. Bak- šić, razm. 122. Ah jaoh! J. Mikała 2. Majke plaču, oči cvile... sebe i sinke svoje mile videćinut, ah jaoh bože! P. Kanavelić, dubr. 9. Ah jaoh! viku nepravedan nij bio čovjek u hip jedan. J. Kavańin 8. Vele činiš, ah jaoh vele. I. Đordić, mand. 10. Ah jaoh, jaoh takim majkan! A. d. Bella, razgov. 64. Ah jaoh, mili Isuse! M. Leku- šić 98. Ali jaoh, kako te tako nevołna sada gle- dam propeta! 108. Ah jaoh meni tužnoj! 112. Ah jaoh, evo izdahnuh. V. M. Gućetić, pohv. 10. Ah jaoh meni! I. A. Nenadić, nauk 213. Ah jaoh tu- nan! B. Cuceri 73. Ah jaoh tužnu meni! 95. — iza oba dolazi još i jao: Ah, jaoh! Jao meni! Mr. Držić 155. i vajmeh: Ah jaoh vajmeh tužnoj meni! I. V. Bunić, mand. 11. Ah jaoh vajmeh! I. Đordić, mand. 12.

f. pred jaoj, koje se sažima u joj, i za kojim
može stajati što staji i kad nije naprijed ah: Ah
joj nami. J. Kavańin 412.

g. pred ajme: Ali što se čini? Ah ajme! na
misto povratne i veoma dužne za ļubav ļubavi,
više mu puta žao učinimo. A. Kanižlić, užr. 28.

h. pred uh: A. Rometa, što bi ktio? ktio bi
nješto rijet? B. Ah, uh! Mr. Držić 138.

AHÅ, interj., dev uzriku a i ha; za to i staji
na drugom a akcentan koji inače ne može stajati
na kraju; uzrikuje se u zadovolštvu; dolazi u

naše vrijeme, između rjećnika samo u Vukovu.
Stojša prekrsti noge pa sve opucka do mrve, pa
onda skoći na noge i reče: aha, sestro, da bijaše
jos! Nar. prip. vuk. 36. Aha ogrijah se, da. Da-
ničić, isa. 44, 16. — u zadovolštvu se gorori i
srećeti se: Aha! ti što krkvu razvajušće i za tri
dana načinaša, pomozi sam sebi. Vuk, mar. 15, 29.
— isporedi kod ah 7, a.

ÀHAR, m. turski ahor, ahyr, końušnica, dvor.
Dolazi u naše vrijeme, između rjećnika samo u
Vukovu. — a) ridi końušnica: Ostalo je hrče u
aharu. Nar. pjes. vuk. 2, 271. Neka bego u aharu
spava. Pjev. ern. 95. — češće u množini, pa se
naziraju doți, bijeli, novi. No sam ode k dogu
u ahare. Nar. pjes. vuk. 2, 270. Koše vodi u
doše ahare. 1, 582. Ti otidi u nove ahare, tad će
dije popuštiti krila. 2, 108. Pa odoše u ahare
bile, opremaju tri końa viteza. 3, 141. — b) vidi
dvor. aedes; Vuk napomińe da se u tom zna-
čenju gorori u Crnoj Gori: Dobro Ivo dočeka
svatove, sve svatove na tvrde ahare. Nar. pjes.
petr. 2, 606. — Kako se po jedim krajerima ne
gorori h ja dolaze dra u jedno do drugoga, za
to su se oba sažela u jedno, te riječ glasi i âr,
gen. ára, i akcent akav je u gen. ostaje u vrijem
oblicima osim akus. sing., koji je jednak s nom.;
un množini može imati i ov: ári i árovi, gen. ára i
ářová. — Dolazi samo u značenju koje je naprijed
pod a): A imadem pune are koše. Nar. pjes. vuk.
3, 7. Ko l odvede koje iz arova? 2, 175. Koše vode
u jao doše 2, 582. Pa otide u nove ahore,
te opremi agina dogata. 3, 292. Ona vodi vilovna
dogata, vodi njega u above puste. 1, 543. — Do-
lazi i okrjeno, bez prroga 2, te glasi i hâr, gen.
hâra, s akcentom i u ostaljem padežima kao na-
prijed ar. — Dolazi u oba značena: a) kao na-
prijed pod a): Te ga (šarca) vodi u svoje harove.
Pjev. ern. 217. — b) kao naprijed pod b): I do-
doše na har kapetanu, te stadoše piti mrko vino.
Ogled. srp. 43. Piju vino age od Nikšića na bi-
jelom haru Mušovića. 241. Koše vode u košanske
podrume, a svatove u nove harove. Nar. pjes.
vuk. her. 51.

AHI, interj, talijanski uzrik u tuzi, kao ah; u
jednoga pisca xvni vijeka; isporedi ahime. Ahi,
jedina ļubavi moja, Jesuse! V. Andrijašević, de-
vet. 115.

AHILSKI, adj. s. Achili: Vb mitropoliji ahil-
skoj. Danićić 1, 20. isporedi Arhilije.

AHIME, interj, talijanski uzrik u tuzi, kao
ah; dolazi xvi—xviii vijeka; isporedi ahi. Ahime,
vilo dušice. Mr. Držić 142. Ahime, što čujem? 233.
Ahime, mali idu putem nebeskim. I. An-
čić, vrat. 2, 4, 12. Ahime, ovoga ono znam grijá
kolik je. 167. Ahime što čemo onde učiniti. J. Banovac,
pred. 2. Ahime teška ti će muka biti.
3. — nčim pisec prošloga vijeka pisu i ahjme, a
to bi u ših moglo biti pogrješka mjesto ajme:
ajme. A. Kanižlić, ušoć. 681. bogoł. 96. kam.
166. J. Filipović, prip. 3, 66. I. J. P. Lučić, razg. 1.

AHIMEH, uzrik ahime s dodanim na kraju h
(prema uzriku ah); isporedi ajmeh. samo u jed-
noga pisca prošloga vijeka. Ahimeh meni! Go-
spodine, što govorиш? B. Cuceri 208.

AHIR, m. turski âhyr, posłědňi, seršetak; dolazi
xv vijeka u spomenicima koje su pisali turski ca-
reev, i to u imencu mjesecca; vidi kod rabi i žumazi.

AHMAT, m. tursko ime muško; dolazi od
xvi vijeka: Ahmati baša. Danićić 1, 20. caru
Ahmatu. I. Gundulić 306. Ahmat sultan. I. T.
Mrnavić, osm. 13.

AHMED

41

AJ

ÅHMED, m. turško ime muško; dolazi xvii vi-
jeka. Danićić 1, 20.

ÅHMET. m. turško ime muško; vidi Ahmat;
dolazi od xvi rijeka. Ahmet begs. Danićić 1, 20.
Caru Ahmetu. I. Gündulić 285. Ahmet paša slon-
čar, Ahmet paša sve kriv. Posl. dan. 1. I tu nade
Ahmeta Bauka. Nar. pjes. vuk. 4, 472. — gorori
se i bez h: Amet pade a Pero pripade. Nar. pjes.
vuk. 4, 87. Pa dozida sina Amet-agu. 4, 356.

ÅHMETOV, adj. što pripada Ahmetu. Symb
Ahmetovs. Danićić 1, 20. i bez h: Gospi miloj
Ametovoj majeci. Nar. pjes. vuk. 4, 84.

ÅHMETOVIĆ, m. prezime Tarćinnu, sin Ahmet-
toe. Tu pristiže Hadž Ahmetovića. Pjev. crn. 298.

AHRÅNÎT, Ahranita, m. ime muško, koje dolazi prije nasega cremena. S. Novaković, pom. 43. — isporedi Aranit. — može biti od grć. đzarijs. čist.

ÅHTAPOD, m. od grć. öztávors, polypus, vidi oktapod, aktapot, hobotnica, obodnica. Samo u Vukoru rječniku (gdje griješkom stoji da je kanenica, ostrea).

AITS, i aî, interj. uzeik a i i: u čudu: Aî, što
se učini! — Aî, sta je ovaca! I. Kovačević.

AIR, m. grć. aŋg, aër, vidi ajer; dolazi xvi vi-
jeka, između rječnika samo u Danićićću. Aitr
ištuste. Domentijan 17.

ÅIS, uzeik kojim se vićc na volove kad se hoče
da skreva na stranu vukući. Između rječnika
samo u Vukoru (vox verticos boves aratores’)
isporedi ajs. neki pišu i ajis: Ustuk mrkońa! ajis
beļa! M. Đ. Miličević, živ. 1, 29.

ÅISKÅNE, n. rikańe: ais! Samo u Vukoru
rječniku.

ÅISKATI, àiskâm, impf. vičućais tjerati vola
na stranu, kad cuče. Samo u Vukoru rječniku.
Prelazno: aiskati vola. Vuk, rječ. 2b.

ÅISNUTI, àisnêm, pf. virnuesi ais potjerati
vola na stranu, kad cuče, a i udariti. samo a
nase rrijeme, između rječnika samo u Vukoru.
Prelazno: aisnuti vola. Vuk, rječ. 2b. a prenese-
nom značenju i čelade udarti jako šakom: Ali ga
aisnu! svi mu prsti ostaše na obrazu. J. Bogda-
nović u Lici.

ÅJ, interj. uzvik u kom je sastarłen uzvik a
s uzeikom i, tako da je pošledni iza prvoga pro-
mijećn od vokala u kons. — Gorovi sa kao a
li ah, koje cidi. — Dolazi od xvi rijeka (vidi
primjere M. Marulića, Đ. Držiča, M. Vetramića,
između rječniku samo u Vukoru, gdje se veli da
je, ruf und antwort'; taj je odgoror samo odzid-
ca: vičući tijem glasom odziva se drugi, samo
javla da je čuo; primjera odzirani nema. — Naž-
više staji u početku i u sredini gorora, ali često i
na kraju.

1. u čudu: Aj ustrpnos blaženita, velika l' su
toja (mita: J. Kavaņin 60. — s gen. Ako li se
koje moj h) suviše vidi komu, neka reče: aj plodna
pera, aj! J. Filipović, prip. 1, xii.

2. u pitaņu: često staji iza izrečena pitaņa:
Toj te sam molio da s bogom podeš, aj? N. Na-
lešković 1, 183. Jeda što drugo, aj? 191. Aj? Je
liu toj ugodno višni boga, aj? reci djer slobodno.
280. Ti meni rukami u obraz ideš, aj? 244. Mao
ti reče rok! osam dni, je li? aj? 264. Aj devojko,
dušo moja! što si tako jednolika? Nar. pjes. vuk.
1, 161.

3. u radosti. Aj noga to nogom, kao vila za
vodom i devojka za momkom. Nar. pjes. vuk.
rječ. 2b. — pokaziratiem radosti pokazuje se i odo-
branča, pohraćica: Aj ti dobri i verni slugo! Anton
Dalm., mat. 25, 21. Aj dobri slugo! luk.
19, 17. u Vuka na oba mjesta: dobro, grć. sō. —
odobraćica je u radosti i kad se tko tudemu zlu
raduje, kad se kome sreti: Pak se rugat šnim
pocše: aj naglasni čendutvorčo! aj ak vrsni ru-
kotvorče! koji crkvu razrušujes, pak a trvi sdi
sagraduješ. P. Knežević, muka 21.

1. u žalosti: Aj bože, stvorili li na saj viti trud
veći neg tonau ki evili dragoga želeći? Đ. Držić
352. Aj slavni može! ovi trud boljezniv pro-
cijenit tko može! M. Vetramić 1, 48. Aj ti li ktje
takoj da tvojom odlukom toj stado krstjansko
raspe se prid vukom? 1, 48. Aj za što tebe rad..
j a trpin.. ? 1, 474. Nije li žalos aj vidjeti takoj
nut gdi leži mlados taj kako cvijet usalnut? N.
Nalešković 1, 194. Sljaveoaci, gdi ste vi? zamukli
što ste, aj. prije roka cvijet ovi gdi skonča smrt
ovaj? 2, 125. Platil bih što godi, aj Pasko ne-
bore, veće, ner tko godi verovati more. P. Hek-
torović 10. Aj! plaćeni srdaće moje rece. P. Zo-
ranić 29. Aj pravdo vična! kako trpiš da provednik
pati? 29. Vijući ne pristaj glas žalostan
dajući, suze, jauk i aj zajedno mišajuć. 6b. Aj zla
des(t) seiła svita! Đ. Baraković, vil. 218. Zavapi:
aj slipa prezoena lubavi! 263. Aj poglede bolez-
nivi! M. Gazarović, ljb. 36. Aj nesrićni dan,
j agaon palkeni. 56. Aj da ne bih rojen boh ko-
liko mi biše boje 1. Ivanišević, kit. 47. Aj, tko
mi će suze dati? 4. Aj smrti priluda, još nis’ boja
sita. J. Armolusić vn. A lepov, svijeh pomamo,
ah, tko s tebe ne uzdahne? J. Kavaņin 42. Mrvo-
kaplo! kaplo! mrvo! aj što me ste izmućile mrv.
399. Aj de si mi Petre mio strice! Nar. pjes. vuk. 4,
363. — s dat., u kom staji onaj kome je od
žalosti ili nečnele tesko: Aj meni! P. Katančić,
fruct. 51. Aj si něm do boga jednoga! Nar. pjes.
vuk. 1, 378.

5. u želj, molbi, nagorarańa, zaporijedanju itd.
Nu mi rec’ ovoj, aj: što ti će jesti dat, kad sira
vila taj ne umije usirat? N. Alešković 1, 184. I
ti ga se, gospo, bludi, aj! čim dojdeš na ma lita,
er se dobrom svim obita, pak svakoga prizločodi.
M. Pelegrinović 175. Aj ustre prehrabraj, da
bi meni omilila! J. Kavaņin 136. Aj serdari, vo-
vode, knezovi! na orućne sivi sokolovi! J. Krm-
potić, pjesma 10. Kad je tako, moja majko, aj
uzmi ga ti. Nar. pjes. vuk. herec 267. Aj pomagaj,
Manute vezire Pjev. crn. 245. Aj plavo! aj mrko,
V. Vrčević, igre 21. — želja u zakletvi: Aj tako
mi glave, po svem da poznati da si krvi prave.
M. Držić 438. Aj borja vam, moje vjerene sluge!
Nar. pjes. bog. 271. Aj tako te ne želila, braco! ne-
maj mene davat’ ni za koga. Nar. pjes. vuk. 3, 531.

6. u għeru i akoru: J. Iovčar, zali rode, za ż
pogubi dva jelinka? Đ. Baraković, vil. 217. Aj
ludi, aj ludi, na što se tužite? J. Armolusić 28.
Jaše nas koriti: aj Špaņoli ruzi! 62. Aj mah-
nitće, što govoriš? J. Kavaņin 15. Aj ne luduj,
Arapova lħubo! Nar. pjes. petr. 1, 309.

7. dolazi i po dva puta zasopec: u čudu: Aj,
aj, nebore moj Paneciju! M. Marulić 274. Vrle
mi kniževnice! aj! ak li ti umše špatce pa
ušake, a te knjige ne privlačiš! A. Kanižlić utoć.
239. Aj, aj! kamo srića da se tkogod bude ositio!
A. Kanižlić, kam. 46. Aj, aj, premudra lisico! D.
Obradović, bas. 24.

s. može stajati pred kojim drugim uznikom:

a. pred a, s kojim se piše u jedno, vidi aja.

b. pred davori: Aj davori, davori, Radosave
Siverine! P. Hektorović 21.

ATA

42

AJER

c. pred uj: Aj, uj, ne ludnj, s tudom ludom ne druguji. Nar. pjes. vuk, rječ. 548b.

9. stoji pred bo i s ním poriče, i to izvan rečenice, jer je uzrik; to poricańe dolazi od čuđeńa, koje je u aj: něćemu u. p. pitańu nětko se čudi, pa ga tijem poriče; a bo (koje vidi) samo više sile daje onom što se uza u kluže. Aj bo! non. Vuk, rječ. 2b. (gdje se dodaje da se tako poriče u Dabrovniku). — isporedi aja.

AJA, i aja, sastarljena dra uzrika aj i a; oda čuđenjem prema prednemu gororu ili onome što bi se po njemu včekiralo odbijuju to, poriču to, kažu same bez ikakve druge riječi da to nije (vidi i udrojeno a a kod a pod 1, 5); a dolaze i kao sam uzrik, bez poricańa.

1. poricańe, i to izvan rečenice tako da je samo aja dovolno, a što se ním misli ono se može za ním izreći osobitom rečenicom. Dolazi od xvi vijeka (vidi primjer M. Držića), između rječnika u Belostijenčelu (gdje se tumači: ,ravno tak, quasi vero, scilicet', a to je u jednu ruku poricańe'), u Voltišjinnu (,certo, si, appunto, gewiss, ebenso') a od četi kao u Rjelostijenca), u Stulićenu (,particula ironice affirmans'), u Vukoru (ach nein, nicht doch, minime'). Čini me se ne znat. Šuma t' mati, non ti cognoscso. Aja, a ja ču fengat da vrujujem. M. Držić 324. Bože, na pomoć moju nastoj... Aja, ne kada ti hoćeš, nego kada bude trepota. V. Andriasi, put. 64. Nicefor više: što činiš, brate? jeda si poludio? kamo tvoja jakost, s kojom si muke podnio? Za što u malo gubiš krunu koja ti je praprivljena? Aja. Sprijivo ovo ne sluša. J. Filipović, prip. 1, 449. Onda bi se ostavila da jim se na svit vratiit; ali aja, u vike vikom vała u onomu ognu gorit. 3, 375. Al mu odgovara: aja Noe, ni ti nisi za to. F. Lastrić, test. 185. Kamo ga? Aja, nije ga viditi. D. Rapić 102. Reći hoćeš: neka me puste, pak ču tako tilo pokoriti, da ču dan noć na klinu ležati! Aja! Ju-ravit per viventem in saecula saeculorum quia tempus non erit amplius. 273. Za to tvoga oficira, slidii i ne reci u ničemu: aja! M. A. Rešković, sat. 124. Možeš li se, Marko, puzdati, da otides u primorje ravno?... Veli němu Krajeviću Marko: aja, bogme, care gospodine. Nar. pjes. vuk. 2, 404. Veli němu Mandušiću Vuće: da te nosim, pobro, mome dvoru, mati moja da ta rane drida... Pro-govera Smiljanic Dija: Aja bogme, dragi pobratime! Tuda majka rane povreduje. Nar. pjes. vuk. 3, 226. Ajde ne ludnu, kako ne smiješ prijeći preko priprije kuda ide svijet i końi natovareni prelaze? Aja! Ero ne će ni po što. Nar. prip. vuk.² 304. Šta, zla ti sreća! poviće sejak, lijecio je sve pobjone, a nijednoga živoga! Aja bogme, volim ja da mi sina bog ubije nego hećim. Nar. prip. vrč. 81. — U govoru po nčim krajima može se čuti i s dodanom na kraju k (kao u ondak, ovđenak) od ka (kao u sadeka), i sa c mjesto k: ājak, ājac. Ł. Kovačević.

AJAC, vidi kod aja.

AJAČ, m. Aiax, isporedi Ajaće. Ajač s sini Antea. J. Zanotti, en. 2, 29.

AJAČE, m. tal. Aiace, Aiax. Kad ju pridobiše Ajače, Ulise i tvrdi Akile. Đ. Baraković, vil. 12.

AJAK, vidi kod aja.

AJAKŠ, m. Aiax; xv-xvi vijeka: Pride Ajakš. Trojan. jag. pril. 62. Ajakša Telamonića. Aleksandr. jag. Starine 3. 244. Aleksandr. nov. 63.

ÁJAM, ájma, m. helcium, ono kao prednji kraj od samara, što stoji upregnutu konu oko vrata'. Samo u Vukova rječniku (gdje se dodaje da se gorori u Lici). Biće od turskoga ojum, prorez.

ÁJÁN, ajána, m. arapski a'ján, starješina u kojem mjestu. Samo u naše vrijeme. Akcenat može biti da je i áján, ájána. Iz Mostara mostarskog ajana. Nar. pjes. juk. 524. Sve je sio ajan do ajana. Nar. pjes. mar. 57.

ÁJÁNE, n. perscrutatio, cuńane. isporedi ajati.

AJAÒ, uzrik, u kom je sastavłeno a i jao; vidi kod a i jao.

AJAÒH, uzrik, u kom je sastacłeno a i jaoh; vidi kod a i jaoh.

AJAÒJ, uzrik, u kom je sastavłeno a i jaoh; vidi kod a i jaoh.

ÁJATI, âjâm, impf. perscrutari, cuńati kao lupež kad traži gajde bi što ukrao. U naše vrijeme u Lici. Biće od maġ, âjni, riti. Seoski tat da ništa ob noć ne može ukrasti, reče: svu noć sam aja', ništa ugrabiti nijesam mogao. J. Bogdanović.

AJAZ, m. ime tursko, koje dolazi xv vijeka. Ajazb. begn. Mon. serb. 512.

AJBO, vidi kod aj.

AJÚICA, f. coronilla varia L. K. Crnogorac, bot. 107. isporedi zajčina.

AJDÁMAK, m. turki haidamak, goniti vičući hajde a po tom i bijući, pa je tom riječju u nas gajde se gorori prozeana tojaga, kijaca, koje vidi. Dolazi od prosloga rijeka, između rječnika samo u Vukoru. Spopadnu koji motku a koji ajdamak, i izmažu zdravo nešega pojača. D. Obradović, bas. 65. Herkul postapajući se svojim straavitim ajdamokup upazi loptu. 290.

AJDANA, f. žensko ime; može biti od grč. ámpăs, gospodin. dolazi prije nešega od crvena u jednom spomeniku. S. Novaković, pom. 40. isporedi Hajdana.

ÁJDANOVAC, Ájdanovca, m. selo blizu Kuplju. Starine 10, 272.

ÁJDÁR, m. vidi Hajdar.

ÁJDÉ, vidi hajde.

ÁJER, m. aër, isporedi air, arija, vidi povjetarce, vazduh, zrak. — Něki pisn bez j, a nčiki i s nčimi i bez nega. — Dolazi od xvi rijeka, između rječnika u Vrančićenu (,aer'), u Mikałinnu (,ajer'), u Belostijenčelu (,ajer'), u Stulićenu (,aer' i ,ajer'). — Sa j: Kada ajer umjestovaše u visinah. N. Rašnina 194. Jer se rastupi ajer. M. Marulić 67. Ajer koji gromon stresa bog od bogov. P. Hektorović 82. Mećući prah gori vaјer. Anton Dalm, djel. 22, 23. Dokle duh po ajeru nikoko pobljudi. P. Zoranić, 29. Kada ajer umišćevaše pod vičnih. Bernardin 95. Ajera vedrinu nam podaj. M. Alberti 351. Leti po ajeru. B. Kašić, is. 25. Smutio se je ajer. 72. Biti čemo uzeti u ajer. I. Bandulavić 270. Ajer dobar, zdrav; nezdrav; ajer vedri; oblačan; pun magle; tanahan; debeli; čist; kužan; mek, to jest ni vruć ni studen. J. Mikała 2b. Ajer jest svrhu zemle. P. Radovčić, symb. 20. Da ga ponesu po ajeru. I. Ancić, ogl. 46. List koji leti po ajeru. M. Radnić 18. Koje ili u ajeru ili na zemlj ili u moru živu. A. Vitalić, ist. 348. Ajer zdrav i plodan dopusti. V. Terzić 351. Koji su napunili ajer i pakao. P. Macukat 25. Po ajerijan leteć... J. Kavańin 466. Po ajeru lećaše. J. Banovac, pred 52. Zaklińaće ajera. J. Banovac, blag. 161. Zidat kaštjele u ajeru. Poslov. dan. 157. Po-

AJERAN

43

AJME

gleda va' ajer. Nar. prip. mikul. 130. — Bez j:
Aer oblačan i strašan. Zborn. 147b. Zemła i more
i aer na dvoje i ogań ne more igdar bit' da stoj.
N. Našešković 1, 323. Va aeru. A. Dalmatin, ap.
99. Aer me odišući pase. B. Gradić, duh. 25. Aer
zemłu s sebe smeće. D. Baraković, jar. 6. S aerom
velc zdravijem. M. Orbin, zre. 21. Aer ili zrak
vrhu Rima otrovan staše. F. Glavinić, evit. 113.
U Španiju aer prominiti vrati se. 249. Smete v.
Aer. I. Držić, nauk gond. 152. Aer ti udi. S. An-
driši, put. 251. Gradovi u aeru. P. Posilović, nasl.
47. Ne ima aera čim bi diao. S. Margitić, fala
220. Onda rosa iz aera pada na zemłu, kadno se
aer nahodi u tišini. J. Banovac, pripov. 113. Ništa
ne vidi po aeru. F. Lastrić, ned. 16. Aer i ogań
oblasti svojoj podloži. A. Kanižlić, fran. 169. Na
koga rič svaki ča vatra bebe more sažeći, a aer
utušiti. D. Rapić 76. Vidiše se vojske u aeru. J.
Filipović, prip. 1, 137. Još ne grmi aer. L. Radić
7. Saeta se spuštala iz aera vedra neba. Nar. pjes.
bog. 110. Hita muhe po aeru. Poslov. dan. 26.
— dolazi i sa h sprijeda u jednoga píscu xvni
rijeka, kada se je izgubilo h te psalo i gdje ne
treba: Tko ima priskociti jedan potok, počme za-
trkivat se iz daleka, neka uzamši, 'hajer' priskoči
bole. M. Radnić 261.

ÂJERAN, âjerna, adj. aêreus; samo u Stulićevu
rjećniku; vidi ajerski.

ÂJERSKÎ, adj. aëreus. Dolazi od xvii rijeka,
između rjećnika samo u Mukaćima. Ajersku ve-
drinu nama podaj. B. Kašić, rit. 442. Ajerske pro-
tivšćine da se obale. I. Bandulavić 295. Pod noge
s' mu sve stavio... i pod oblast podložio... ptiću
ajersku. A. Vitačić, ist. 27. Po prostoru ajers-
komu. 482. Sve duhe nećiste i djavle paklenske,
ajerske, zemajske. L. Terzić 266. Ere ti se sve
oboja s ajerskoga diha škodna. J. Kavašin 125.
Mišaju se mnoge ajerske kriposti. J. Banovac,
pred. 118. — I bez j (isporedi ajer): Aerski kad
dusi obore għivan jad. D. Baraković, vil. 79.
Oduha aerska ili ti zračna. D. Rapić 330.

ÂGÎR, ajgîra, m. turski aigyr, admissarius,
vidi ždrijebac, pastuh; isporedi angir. samo u naše
vrijeme, između rjećnika samo u Vukoru, griješ-
kom pišu i sa h sprijeda: Obrlatio kao hajgir
ćoru. Nar. posl. vuk. 230.

ÂGÎRAČA, f. mulier furens libidine, upaše-
nica. Samo u Vukoru rjećniku. Od ajgir. Isporedi
ajgiruša.

AJGIRÒVIT, adj. integer, non castratus, vidi
pastušast. Samo o końu; od ajgir. Samo u Vukoru
rjećniku.

AJGÌRUŠA, f. vidi ajgirača. Samo u Vukoru
rjećniku.

ÂJIS, vidi ais.

ÂJKA, f. ime Turkii, načušeno prema narod-
nim (po mišljuću A. Pačića) od tur. Aiše (koje
je bilo ime ženi Muhamedovoj). Pišu ga i sa h
sprijeda: Hajka. — Gledala ih Ajka s visoka čar-
daka. Nar. pjes. vuk. 1, 387. Nemoj mi se Ajko
prevariti. 1, 578. — sa h sprijeda: Da odvede
Hajku iz Udbine. Nar. pjes. vuk. 3, 174. Dzrava
bila, Hajko Atlagića! 3, 103.

AJKE, f. vidi Ajka. Poj Ajke, dušo moja. Nar.
pjes. vuk. 1, 234. 329. Ajke čeri, ti je ne dodrla
Nar. pjes. vuk. herec. 29.

ÂJKUNA, f. hyp. od Ajka. Pa dozivle Ajkunu
devojku: O Ajkuna, mila sestro moja! Nar. pjes.
vuk. 1, 576. — i sa h sprijeda (vidi kod Ajka):

Posetala Hajka Atlagića, na Hajkuni divno odi-
jelo. Nar. pjes. vuk. 3, 103. Bog mi s tobom, pa-
sina Hajkuna! 2, 613. O Hajkuna, lijepa devojko!
3, 125.

ÂJKUNICA, f. hyp. od Ajkuna. Šegrtica, dilber
Ajkunica. Nar. pjes. vuk. 1, 273. Dušo Ajkunice!
Nar. pjes. vuk. herec. 60.

ÂJKUNIN, adj. što pripada Ajkuni. Zaspala
je Ajkunina majka. Nar. pjes. vuk. 1, 577.

AJLAKOVIĆ, m. prezime Turčinu u pjesmi.
Tu se nađe Ajlaković predobar junak. Nar. pjes.
petr. 1, 297.

ÂJLUK, m. turski ajluk, mjesečna plata, mer-
cees menstrua, a u nas gdje se gorori, govori se
za sraku, kako stoji u Vukoru rječniku, ali opet
osobito što se daje vojnicima (bećarima) na mje-
sec. Samo u naše vrijeme; između rjećnika samo
u Vukoru. U něgovoj je volj ostanuti u onoj kuću
za neku godišnju platu, ili se odvojiti jednom za
vazda ne tražeći nikakva ajluka što se u onoj
kući trudio. V. Bogišić, zbor. 314. — griješkom
pišu i sa h sprijeda: Po malo hajluka. Nar. prip.
vrč. 32.

ÂJLUKČIJA, m. turski ajlykći, koji ima mje-
sečnu platu, a u nas je, gdje se gorori, kako stoji
u Vukoru rjećniku, connik koji rojuje za platu,
miles mercenarius. — isporedi ajluk. — Samo u
Vukoru rjećniku.

ÂJMA, f. vidi ajma. Ł. Kovacević.

ÂJMAÑA, f. turski hajvan, žiriuče, zejerka,
kije se goravi i bez promjene; vidi hajvan; a u
Bačkoj je tako promijenka, i ondje je kluse koje
se nađe u selu ili u polu a ne zna se čije je, vidi
bitanga, jova; a veće se i čorjeka u pogrđi: idi
jamano jedna! — Samo u Vukoru rjećniku.

ÂJMANOVIĆ, m. prezime, može biti od tur.
cimân, udovac. A na konak Ajmanović knezu.
Nar. pjes. juk. 95.

ÂJME, interj, talijanski uzeik aime, kao ah,
jaoh; isporedi ahime. — Dolazi od xvi vijeka,
između rjećnika samo u Bjelostijenčevu.

1. u žalosti, vidi a, ah, jaoh: Doći ovdje hoće
po mene jedan drokun; ajme! bježi, jere čuju da
izlazi. Zborn. 47b. Ajme gorka smrti! M. Marulić
114. Ajme, oče moj pridragi! P. Hektorović 92.
Ajme slugo božji i pravi, komu sada osavti?
P. Hektorović 166. Nu љubav opaka, ajme, ka
ulazi po tiho, da paka većma se razjazi. 202.
Ajme, sinko, ti li primi .. zaušak! M. Divko-
vić, plać. 10. Ajme! toliko sam se za te maril!
M. Angel 21. Ajme, nedostojni osuđenje sebi bla-
guju. I. Ančić, ogl. 37. Ajme, jesam danaska
sagršio. P. Posilović, nasl. 35b. Kad se u kome
odkrije studen duh od psosti, ajme! ne ima drugo,
otvorite mu greb od pakla. J. Banovac, pripov.
61. Ako se čuje, ja vidi jedno pomańkańe, ajme!
udił ga himbeni jezici odkrivaju. 152. Prigleda
prorok i rece: ajme, gospodine, strašna pritnha!
175. Ajme nesrićan! J. Banovac, pred. 112. Onda
ćete reći: ajme! evo što nam naša bogatstva kući-
niše! J. Filipović, prip. 1. 430. ajme sinko, luta
rano! P. Knežević, mutka 37. Ajme, i tisuću krat
ajme! M. Pavišević 48. Ajme dite! kud te rinu?
V. Došen 167. Ajme Zuko, naša desna ruko! A.
Kačić, razgov. 309. Ajme, ja nesrićni! M. Zoričić,
zrc. 132. Ajme Jovo! od istoka sunce! Nar. pjes.
vuk. herec. 5. Ajme bane! Nar. pjes. vuk. živ. 156.
Ajme, ženo, pogiboh ti! Nar. pjes. mar. 202. —
može za sobom imati datir; isporedi ah: Ajme

AJMEH

44

AKI

meni! M. Marulić 234. On je, ajme meni! M. Držić 259. Ajme tugo, ajme meni, ki su glasi ti tužbeni! P. Hektorović 166. Ajme, tužnu meni mlajahnu! P. Zoranić 3b. Ajme si meni! M. Angel 33. Ajme meni! M. Zorićić, osm. 52. Ajme meni! teško li me duša muči! M. Zorićić, zrc. 145. Ajme němu do boga miloga! Ogled. sr. 104. Ajme meni do Boga miloga! Nar. pjes. juk. 422. — može za sobom imati gen.; isporedi ah: Ajme, ve-like smutne tvoje! J. Banovac, pripov. 224.

2. u guću, ukoru; isporedi ah: Jeda ga možemo gdi dočekat, da mu se, ajme, krvi napijemo. M. Držić 359. Ajme! nijedna vjero! što učini od mene! koliko li me namuči! D. Obradović, bas. 296. Ajme! ern vam obraz! D. Obradović, sav. 49. Ajme, kurvo, budalino Tale! Nar. pjes. juk. 433.

3. može stajati da u puta zasopce: Ajme ajme meni! M. Marulić pjes. 211.

4. može stajati još pred kojim drugim uzvikom:

a. pred vaj: Tote ni taščih sań, nego plač i vapaј, gdi se brod kako pań primiće, ajme! vaj! D. Baraković, vil. 280.

b. pred jao: Ajme, jao, u vike nemir podnositi! J. Banovac, pripov. 211.

5. može pred sobom imati uzvik ah, vidi kod ah pod 7, g.

AJMEH, uzvik ajme s dodanim na kraju h (prema uzviku ah); isporedi ahimeh. Dolazi od xvi vijeka. Ajmeh! ako kraj uzazna ovoj, na svijetu je li bio igda čovjek takoj nesrjećan koliko ču ja biti? Zborn. 43b. Skoro ču na smrt prič prav, ajmeh, a ne kriv. S. Menčetić 41. Ke mi zgubi cesar Decij, i još, ajmeh! dvjo ditić. P. Hektorović 153. Ajmeh, kamo vrijeme slatko i vesele naše noći! S. M. Bobašlević 216. Ajmeh, ne poteži. I. Gundulić 150. Gledajući svitlost, ajmeh, koju sad ne viju! M. Gazarović, љub. 32. Ajmeh, ča bi? I. Ivarišević, kit. 248. Ajmeh si kako vik ovi se dospije! 333. Ajmeh, to su jadi, to su tuge prave! V. Andriaši, put. 126. Ajmeh viro prava! P. Vitezović, odijl. 43. Ajmeh medet meni! J. Radojević 26. Ajmeh sinko moj Osipe! P. Vuletić, 13. Ajmeh slijep sam bio! D. Mattei 299. Ajmeh, dragi gespodaru, što nam se je do-dogilo? Nar. pjes. bog. 34. — pred nomin.: Ajmeh ja! Marine, nut život pogledaj. N. Nałezović 1, 292. Ajmeh ja! nut riječi koje su složile. 246. Ajmeh ja! nuti prida mnom što so čine. 250. — mož imati za sobom dat.; isporedi ah: Ajmeh meni nevoljnomu! Zborn. 89. Ajmeh si nam! P. Hektorović 170. Ajmeh meni! B. Cuceri 195. Ajmeh meni do boga dobroga! Nar. pjes. bog. 277.

AJMĚKÂŇE, n. vikańe: ajmeh! isporedi ajmekati. To je veliko ajmekańe. J. Bogdanović.

AJMĚKATI, ājměćem, impf. ajmeh! Ajmeh. M. Pavlinović. J. Grupković. Strašno ajmeeće u bolesti ili plaču. J. Bogdanović.

AJNMOKAC, ājnmokca, m. něm. eingemachtes, jelo od varena mesa zapraženo; samo u jednoga pisca prošloga vijeka. Ja mu bacih, jer ne ču ajnmokca. M. A. Rełković, sat. 56.

AJNS, vidi kod oles.

AJOJ, vidi kod a.

AJRA, f. vidi Hajra.

AJROVIĆ, m. prezime Turčinu u jednoj pjesmi, koje u istoj pjesmi glasi i Ajdarović; isporedi Hajdarović. Vezak vezla Ajka Ajirovića... Ne kup' ruho, Ajdarović' Ajko. Nar. pjes. vuk. herec. 29.

ÅJS, vidi ais; samo u Vukovu rječniku.

ÅJSKÂŇE, n. vidi aiskańe; samo u Vukovu rječniku.

ÅJSKATI, ājskâm, vidi aiskati; samo u Vukovu rječniku.

ÅJSNUTI, ājsnêm, vidi aisnuti; samo u Vukoru rječniku.

ÅJTÂŇE, n. vidi hatańe. J. Bogdanović. isporedi ajtati.

ÅJTÂŠ, ajtáša, m. vidi hajtaš.

ÅJTATI, ājtâm, impf. adhibere studium, nástojati, nastăjati. Od mağ. hajtani, tjerati, raditi kaku radău. isporedi atati, hătati, istoga znaćeńa i postańa. Samo u naše vrijeme u Lici. Za što to nijesi učinio? kako si tako zgodnu priliku pro-pustio? Nijesam, brate, ajtao. J. Bogdanović.

AJTIĆ, m. prezime; dolazi xvi vijeka. Gabriel Ajtić. Mon. croat 301.

AJUTANTE, m. tal. ajutante, vidi adutanat. Samo u naše vrijeme u pjesmi jednoga Crnogora. Ajutante govorase. Nar pjes. vuk. 5, 56.

AJVA, f. žensko ime tursko. Kad ne šeće Ajva. Nar. pjes. petr. 1, 297.

ÅJVÂR, ajvára, m. vidi hajvar.

AK, 1. vidi što je o němu rečeno kod ač, 1. — 2. vidi hák. — 3. vidi hák. — 4. ák, turski ak, bjeło, u imenu Āk-pálńaka, koja se zove i Bela Palanka, koju vidi. — 5. okrúčno ako, koje vidi.

ÁKÂCLJA, f. od něm. akazie, acacia, vidi bagrena. U jednoga pisca našega vremena. B. Šulek, men. 2.

AKAĆ, m. od tal. acacio, vidi bagrena, isporedi akacija. Goravi se u Dubrovniku. V. Bogišić.

ÁKÂŇE, n. izgororańe uzrika a! u pjevańu. U jednoga pisca prošloga vijeka. Pivaj, brate, i fali boga, ostavivši akańa i okańa, koja su veće krat sam samo nekorisna dali još i duši škodna. P. Knežević, pism. viš.

ÁKAR, m. vidi ahar (dvor). Neprodavno imuće zadruge zove se stožer a u Hercegovini se čuje i turska riječ akar. Pod (tom) riječi razumije se kuća koju našleduje sin od oca, pred kućom obor ili avlija, sve kuće koje se okolo kuće i oko avlije nalaze... V. Bogišić, zbor. 23. Svaki ima okolo svoje kuće... akar ili stožer. 402.

ÁKCÎZ, akciza, m. od fr. accise, srlat. accisia, što se plaća za prodaju pića ili stvari koje se jedu. Dolazi prošloga vijeka u jednoga pisca, u kojega bi se moglo čitati i akcis. Od ovuda porcija, od onda kirija, accis'. D. Rapić 192.

ÁKČIJA, m. vidi aščija. Od prostoga turskog ahgy mjesto ašgy. — Postavio šestdeset akčija, na pedeset druga po jednoga. Pjev. crn. 217.

AKÈRÊJ, akerêja, m. vidi arhijerej, isporedi akrijera. Vladiku on ne zove vladika, nego arhijerej. Sełaci kad ugađaju da izgovore tu reč, uvek im izade nekako: akerej! M. D. Milićević, več. 48.

AKI, uti, kako (relatirno), kao; isporedi jaki, od čega je i postalo izgubivši j; i je postoalo od y. Dolazi xvi vijeka i u jednoga pisca xvi vijeka (osm poznijih kćina u kojima se miješa jezik crkveni), između rječnika samo a Stubićevu (gdje se napomińe da je uzeto iz ruskoga rječnika) i u Dančićevu. Izvedete aki světě pravšdu tvoju. Stefan kr. 14. Mnjeh da sam u raju i u vječnom

["AKICA", "45", "AKO", "veselju, aki sve tko trudi ter mu se trud skrati.\nM. Vetranić 2, 195.", "ĂKICA, f. ženski nadimak. Samo u Vukovu\nrječniku, gdje se tako i tumači i napomiše da se\ngovori od mila. načineno od kojega god imena koje\nse počine glasom a.", "AKILE, m. Achilles, *isporedi* Acileš. Akile nemili žedan je krvi. M. Vetranić 2, 396. Aiače, Uliše i tvrdi Akile. D. Baraković vil. 12.", "AKINTO, n. adj. može biti od *dxîvros*, infle xibilis. *dolasi* xv ili xvi *vijeka*. Darova mu oruže od akinta gvozdja, pristavljeno na aspidovi koži. Aleksandr. jag. Starine u 3, 311. Aleksandr. nov. 124. u *drugom prijepisu*: nikita 124.", "AKMĂGA, f. turski atmaġa, kobac; *isporedi* atmača. Samo u Vukovu rječniku, gdje se o *ui kaže*: „tica, kao kobac, koju Turci, osobito begovi, uhvate mladu i pripitome, pa je begu na ruci, kao sokola, i u jesen love s *home* prepelice. Kad nastane zima, akmaġa se pusti, jer kažu da više od jedne jeseni (pošto bude starija) ne će da sluša'. *isporedi* kraguj, žurica.", "AKMAK, m. turski ahmak, lud; prošłoga *vijeka* u jednoga pisca. Kakav je on akmak. J. Rajić, boj. 26.", "AKO, conj. si. — Dolazi od xii *rijeka* (ridi primjere iz Mon. serb. pod 1, a, b) i u *srijem rječenica*. — Postanici je savez a *sastavljen* sa ko, koje je srednji rod od korižena od kojega je tko, ali nije u običaju drugačije nego *sastavljen* s *drugom rječenica* (n. p. ko-|e) kao *partikula*. — Stoji u pogodbi koja se izriče *slacnom rečenicom* tako da se rečenicom prijeznom, u kojaj je ako, izriče do čega stoji da bude ono što se kaže u drugoj, u glavnom. Rečenica u kojaj je ako može stajati a pred glavnom ili za *hoin*, a može biti i umetnuta u *nu*. Rečenice tako složene u jednu mogu biti i krne, i to ili samo jedna *rla* obje; mjesto rečenice prijezane može biti i samo druga riječ sa ako; rečenica prijezana može stajati i samu bez glaene. — Osim pogodbe moglo je ako stajati i u pitaņu, ali sada već ne stoji. — (U pjesmi se može ako okrinići ozad tako da ostane samo ak'.", "1. u pogodbi.", "a. što se u prijeznoj rečenici kaže ono doista ili jest ili nije u prijezme u koje se stanła, ali se ne kaže ni da jest ni da nije (kad se kaže: „ako ima', ne kaže se ni da ima ni da nema, a doista ili ima ili nema*); u prijeznoj stoji glagol u *kome god obliku* kojim se kažuje vrijeme, ošim kondicionala, a u glavnoj može biti u svakom.", "a u prijeznoj rečenici *sadašne vrijeme imper-\nfektičnih glagola, a u glavnoj: a) sadašne vr. im-\nperfektičnih glagola, a u glavnoj: b) sadašne vr. im-\nperfektičnih glagola, a u glavnoj: c) sadašne vr. im-\nperfektičnih glagola, a u glavnoj: d) sadašne vr. im-\nperfektičnih glagola, a u glavnoj: e) sadašne vr. im-\nperfektičnih glagola, a u glavnoj: f) sadašne vr. im-\nperfektičnih glagola, a u glavnoj: g) sadašne vr. im-\nperfektičnih glagola, a u glavnoj: h) sadašne vr. im-\nperfektičnih glagola, a u glavnoj: i) sadašne vr. im-\nperfektičnih glagola, a u glavnoj: j) sadašne vr. im-\nperfektičnih glagola, a u glavnoj: k) sadašne vr. im-\nperfektičnih glagola, a u glavnoj: l) sadašne vr. im-\nperfektičnih glagola, a u glavnoj: m) sadašne vr. im-\nperfektičnih glagola, a u glavnoj: n) sadašne vr. im-\nperfektičnih glagola, a u glavnoj: o) sadašne vr. im-\nperfektičnih glagola, a u glavnoj: p) sadašne vr. im-\nperfektičnih glagola, a u glavnoj: q) sadašne vr. im-\nperfektičnih glagola, a u glavnoj: r) sadašne vr. im-\nperfektičnih glagola, a u glavnoj: s) sadašne vr. im-\nperfektičnih glagola, a u glavnoj: t) sadašne vr. im-\nperfektičnih glagola, a u glavnoj: u) sadašne vr. im-\nperfektičnih glagola, a u glavnoj: v) sadašne vr. im-\nperfektičnih glagola, a u glavnoj: y) sadašne vr. im-\nperfektičnih glagola, a u glavnoj: z) sadašne vr. im-\nperfektičnih glagola, a u glavnoj: c) sadašne vr. im-\nperfektičnih glagola, a u glavnoj: d) sadašne vr. im-\nperfektičnih glagola, a u glavnoj: e) sadašne vr. im-\nperfektičnih glagola, a u glavnoj: f) sadašne vr. im-\nperfektičnih glagola, a u glavnoj: g) sadašne vr. im-\nperfektičnih glagola, a u glavnoj: h) sadašne vr. im-\nperfektičnih glagola, a u glavnoj: i) sadašne vr. im-\nperfektičnih glagola, a u glavnoj: j) sadašne vr. im-\nperfektičnih glagola, a u glavnoj: k) sadašne vr. im-\nperfektičnih glagola, a u glavnoj: l) sadašne vr. im-\nperfektičnih glagola, a u glavnoj: m) sadašne vr. im-\nperfektičnih glagola, a u glavnoj: n) sadašne vr. im-\nperfektičnih glagola, a u glavnoj: o) sadašne vr. im-\nperfektičnih glagola, a u glavnoj: p) sadašne vr. im-\nperfektičnih glagola, a u glavnoj: q) sadašne vr. im-\nperfektičnih glagola, a u glavnoj: r) sadašne vr. im-\nperfektičnih glagola, a u glavnoj: s) sadašne vr. im-\nperfektičnih glagola, a u glavnoj: t) sadašne vr. im-\nperfektičnih glagola, a u glavnoj: u) sadašne vr. im-\nperfektičnih glagola, a u glavnoj: v) sadašne vr. im-\nperfektičnih glagola, a u glavnoj: v) sadašne vr. im-\nperfektičnih glagola, a u glavnoj: y) sadašne vr. im-\nperfektičnih glagola, a u glavnoj: z) sadašne vr. im-\nperfektičnih glagola, a u glavnoj: z) sadašne vr. im-\nperfektičnih glagola, a u glavnoj: c) sadašne vr. im-\nperfektičnih glagola, a u glavnoj: c) sadašne vr. im-\nperfektičnih glagola, a u glavnoj: d) sadašne vr. im-\nperfektičnih glagola, a u glavnoj: d) sadašne vr. im-\nperfektičnih glagola, a u glavnoj: e) sadašne vr. im-\nperfektičnih glagola, a u glavnoj: e) sadašne vr. im-\nperfektičnih glagola, a u glavnoj: f) sadašne vr. im-\nperfektičnih glagola, a u glavnoj: f) sadašne vr. im-\nperfektičnih glagola, a u glavnoj: g) sadašne vr. im-\nperfektičnih glagola, a u glavnoj: g) sadašne vr. im-\nperfektičnih glagola, a u glavnoj: h) sadašne vr. im-\nperfektičnih glagola, a u glavnoj: h) sadašne vr. im-\nperfektičnih glagola, a u glavnoj: i) sadašne vr. im-\nperfektičnih glagola, a u glavnoj: i) sadašne vr. im-\nperfektičnih glagola, a u glavnoj: j) sadašne vr. im-\nperfektičnih glagola, a u glavnoj: j) sadašne vr. im-\nperfektičnih glagola, a u glavnoj: k) sadašne vr. im-\nperfektičnih glagola, a u glavnoj: k) sadašne vr. im-\nperfektičnih glagola, a u glavnoj: l) sadašne vr. im-\nperfektičnih glagola, a u glavnoj: l) sadašne vr. im-\nperfektičnih glagola, a u glavnoj: v) sadašne vr. im-\nperfektičnih glagola, a u glavnoj: v) sadašne vr. im-\nperfektičnih glagola, a u glavnoj: v) sadašne vr. im-\nperfektičnih glagola, a u glavnoj: u) sadašne vr. im-\nperfektičnih glagola, a u glavnoj: u) sadašne vr. im-\nperfektičnih glagola, a u glavnoj: v) sadašne vr. im-\nperfektič

AKO

47

AKO

govori, nenavidos, rijeh, i zloba sve uzroči i ovo
tvori. I. Gundulić 225. Ah, što vidjeh siše more,
gdi smućeno vri na čase, ter počinut vik ne more,
ako ne htjeh mislit na se, jaoh, da tako sred pu-
čine svijeta ovoga nije krepćina? I. Gundulić 241.
Ak' ga prije tko god plini, n zao čas toj učini.
J. Kavanin 221. — vidi jos pod 2. — bb) prošlo
vr. složeno: Nu je mogućstvo svijeh (junaka) lip-
salo, i sva slava potamnila, ako sred nih ne ote
malo carsku glavu poška sila. I. Gundulić 323.
— cc) imperfekat: Ako ovi biše od boga poslani,
valćišađe da niovo poslaše kojim odčum po-
vrde. J. Filipović, prip. 1, 187. — dd) sadašne
vr.: Ako meštar vaš umi noge vaše, i vi ste dr-
žani jedan drugomu umivati noge. A. Gučetić,
roz. jez. 163. Nu što žalos ta pomaga, i plač
grozni sad na sviti, ako umrije vila draga i
nije moć' je povratiti? I. Gundulić 267. 268.
Ah bog bi dao da ovo nije istina! Ali kako nije
istina, ako se ne vidi priprava za ispovid, ako
jedni ne ktiše nigda naućit se ispovidat? J. Fili-
ović, prip. 1, 164. — ee) buduće vr.: Ako mene
ignzaše, i vas će ignzati; ako moju rijon odžeše,
vašu će odžrati. Vuk, jov. 15, 20. — ff) impe-
rativ, a to je i nemoj: Ako stariju ocim ženitbi
bi naređena i zapovidena, stavi na pamet da za
nih trud i dobra djela zemja i zemaška im dobra
biše obećana. B. Gradić, djev. 31. Ako iska i ne
naše još u nijednoj svijeta strani oni pogled
drag sucani, ne moj sudit' zemju. I. Gundulić
90. Ako igda od luvabi tvoje bijeg meni ukaza,
piši. P. Kanavelić, dubr. 16. Ako ga odnije,
htjeg mi rijeti gdi mi ga si postavio. I. V. Bu-
nić, mand. 37. Ako zlo rekh, dokaži da je zlo.
Vuk, jov. 18, 23. — b) aorist za buduće vr., a u
glaenoj: aa) isti oblik da što zatvori vr.: Vi-
ruj mi, ako te u lugu jednone zatekoh, ždrilo ti
zagradih dračome, da iziti van već ne mož' bez
moje vik voje. D. Rańina 91b. Ako se rukami
sad ne pomogosmo, smrtnimi vodami lasno pogi-
bosmo. I. T. Mrnavić, osm. 113. — Vidi jos
daje pod 2. — bb) buduće vr.: Ako tamo idosmo,
ne će treći del judi ostati. Mon. erat. 236. Ako
vas vidjeh veće vrtjet se oko ove kuće, tebi u
vas obraz izrjezat, a onomu ce tudešku probosti
truhb. M. Drzić 260. Ako ga mogoje uhvatiti,
hoće ga sažgati; i nas hoće sa nime odvoditi,
ako nas vidiše ka njemu hoditi. F. Vrančić, živ.
20. Ako ja gospodar ostah ove rati, to je van
pridati dil kraćestva moga. D. Baraković, jar. 58.
Ako po divici Mariji spaseše ne imadosmo, iz-
gubićemo se. J. Filipović, prip. 1, 579. Ako za-
peh str'jele moje, ustr'jeliću tebe, Janko. Nar.
pjes. vuk. 1, 181. Ako mi se iskopaše ovce, ki
ni tebi dobra biti ne će. Ogled. sr. 114. Kad sta-
neš provati jednu po jednu od ovijeh hałina, ne
ču niko kod nas da bude, nego nas dvoje; pa
ako ti vałaše, lasno ćemo se pogoditi, ako li ne
vałaše, ondar ih nikomu ne ču kazivati. Nar.
prip. vuk. 128.

d. u prívezanaj imperfekat, a u glaenoj: aa)
isti oblik: Ako kada Aleksandar na końa usidaše,
tada oni vsi na końih obretahu se. Aleksand. jag.
starin. 3, 251. — b) aorist.: Za č me kti dobavati
dara, kime mraše, ako me rastavit opet š ním
imaše. D. Rańina 70.

e. u prívezanaj složeno prošlo vr., a u glaenoj:
a) isti oblik: Ako se nijeste uzoholile, slave
nijeste izgubile. B. Gradić, djev. 48. — vidi i dale
pod 2. — b) sadašne vr.: Ako s' imame dobil,
Aleksandra s' jači. M. Marulić 155. Imamo im
oprostiti, ako nam su koje zlo učinili. M. Div-
ković, bes. 9. Ako čovik nije učinio dobra po-
poru od svojih griha, dokle bijaše mlad i zdrav,

more jošte n'u učiniti u najposliđni čas života
svoga. P. Posilović, nasl. 9b. Ako zakon inim d'o
je, on ga je držan obslužiti. J. Kavaņin 346. Ako
sam u čemu pomańka, svaka postavjał pod
upravu s. m. erkve. L. Zladi kogađil, slav. 95. —
c) imperativ: Ako si zla t' koga dopal i nevole,
uzdaj, posla toga da s t' biti boje. M. Marulić
116. Ako sam zlo rekao, izvedi svidiočanstvo. L.
Terzić 27. Ako nisam ušańu tvojemu odgovorio,
oprosti. D. E. Bogdanović vr. Ako si ga ti uzeo,
kaži mi gdje si ga metnuo. Vuk. jov. 20, 15. —
d) buduće vr.: Ako sam uzeo što komu bezakonja,
ko ču vratit četiri vote toliko. N. Rańina 223b.
luk. 19, 8. Ako nisi znao do sad, stanovito zna-
češ od sad. A. Kačić, razg. 16. Ako vrag nije
razbio kolijevku, razbiće grob. Nar. posl. vuk. 2.
Ako sam koga zanio, vratić onliko četvorvo.
Vuk, luk. 19, 8. — e) kondicional: Da bi se do-
stojao poklisara poslati, koji bi izvidio, ako
su zabludili, i nih uputiti mogao. A. Kanižić, kam.
853.

f. u prívezanaj večenici buduće vr., u kom je
sadašne vr. glagola hotjeti s infinitivom drugo-
gałogola, a u glaenoj: a) isti oblik: Ako ćeš sli-
sati, zadovalnu pomoć od mene č' imati. M. Ma-
rući 154. Ako doč' tko ne će, a ja ču poči sam.
N. Načešković 1, 228. Ako će od takvi biti, ja
nu ga ubiti. A. Kanižić, kam. 7. Ako ču je na-
pit po starjestvu, napiću je starom Jug-Bogdanu.
Nar. pjes. vuk. 2, 310. Ako ne će biti moj pred-
riak, ja ču unreti. Nar. prip. vuk. 280. — b)
sadašne vr.: Ako ćeš govoriti sve, ... bogi toj
zna i mnogo judi da mene ni u čemb ne je osu-
dili. Mon. serb. 500. Ako tve tilo to ne će se
ukazat, ča je tebi za to? M. Marulić 152. — c)
sadašne vr sa da, kad se izvrić da što treba da
bude: Ako čemo prěstupiti što otb kletvi, da ni
ubiju više pisane kletvi. Mon. serb. 216. Zapovida,
ako se ne će od Krista odvrč, da ju jimaju živu
u ogań vrči. F. Vrančić, živ. 5. — d) kondicio-
nal: Pravo bi da veće u jubi nitkor nas, ako
ovi sad ne će oživjet u saj čas. N. Načešković
1, 195. — e) isti oblik sa da, kajim se kazuje
žela, koja je i u kletvi: Da bi mi trjes i grom
ubio tećenja i čeljad svu domom, ako ti dvaš
veća od toga ne će bit! N. Načešković 1, 188.
Ako da bi me bula ne rodila, ako vojsku sakupiti
ne ču. Ogled. sr. 52. — f) part. pract. act. II,
kad se nim kazuje žela u kletvi: Ala mene ne
rodila majka, .. ako ne ču pokupiti vojsku. Nar.
pjes. vuk. 4, 39.

g. u prívezanaj večenici buduće vr., u kom je
sadašne vr. glagola biti, budem, s infinitivom
drugova glagola, a u glaenoj: a) buduće vr., u
kom je sadašne vr. glagola hotjeti s infinitivom
drugova glagola: Ako budu svoga dltga iskatra,
mi se ne ćemo moći délit od pravde. Spom.
sr. 1, 56. Ako tej radosti budeš ti smišlati,
tvoje ćeš žalosti svršeno parjati. N. Načešković
2, 127. Ako budeš toj tvoriti, ne će ti se vik ško-
riti. A. Čubranović 147. Dobro će učiniti, ako
budu onako napredovat. B. Gradić, djev. 28. Ako
bude čuvati sve kolike zapovidi moje, od svijeh
nepravdi ja se ne ču spomenuti. M. Divković,
bes. 7. Što čete naslidovati lakoto, ako ove knižice
s pomhom budete štitii. P. Posilović, nasl. xlv.
Ako budeš tijeh slijediti, i ti hoćeš slavan biti.
J. Kavaņin 87. Ako sveder n strahu gospodinovu
stat ne budeš, brzo će se oborit kuća tvoja. J.
Filipović, prip. 1, 173. Ako budemo razmišlati,
ne ćemo sagrješevati. I. Nenadić, nauk 50. Ako
budete ostaviti gospodina i budete služiti bogo-
vima inostranjim, ožalostiti se sluš. J. Matović
339. Ako djevojka ne htjed bude poči sa mnom.

AKO

52

AKO

se (stalnacne) Markovac, može biti za to, ako ga bude najprije našao Marko. M. A. Rejković, sat. 120.

4. deije i čiše rečenicna sa ako stajići jedna za drugom kao da bi među nima bilo ili, mogu biti pričezane za jednu glavnu u pogodbi takoder. Ako kopa, ako zaše, ako plije, doma sve radi nejako. J. S. Rejković, kuć. 70. Ako dakle živino, ako uniremo, gospodui smo Vuk, rim, 14. 8.

5. nalazi se kad kao a pričezanoj ako a u glavnoj se izriše čudo ili srdača ili zazor (zabacane) tako da se čuni da među nima nije pogodba. nego da se u pričezanoj izriše azrok onome što je u glavnoj, kao kad bi mjesto ako bilo što; ali se i tada kao u praroj pogodbi rečencom u kojoj je ako izriše dogadaj u kom bira ono što je u glavnoj, u kom se ako čudi ili srdi itd., a cema se čudi ili na što se srdi, to može biti i u samom dogadaju, i to je u takim rečenicama, te se samo čini da u nima nije pogodba. Tako se mogu razumijeti sri primjert kaje umamo xiv-xvni rjeka, i pripadaja među one naprijed, koji pod 1. koji pod 2; ako li je u kom hlio pisac reči samo azrok, bez pogodbe, onda nije rekao što je hlio povjeradsi se za prilikama u kajima u pogodbi može biti i azrok i u kojima je ako pogodba radi na srom mjestu. Primjeri su erlo rijetki 1) u glavnoj čudo: Nemoj se počuediti, ako je nema žalh. Spom. sr. 1, 2. Ne ima se nitikore cuediti na svijeti, ako ku stvar more bude mu uzeti. N. Dimitrović 21. Ja ti se vam čudim, ako mi to da zbijelite da sudim. N. Našeković 1, 216. Ter se ti od sada ne cudi, sree me ako se raspada i ako te mre, 2, 60. Za toj se ne cudi, ako nam nezgoze i jadi i trudi to veći dohode, 2, 67. Ako um tanmi tvoj ne sejiceni me pjesni, ni eulo velje toj. D. Rańina 68b. Ne moj se cuediti, ako tac juven boj hti me zlo raniti. 10. Nije eulo u ljubavi, ako i tebe divna vila je dobila. 114. Tin nije rijeti eulo nijedno, ako kroz svoj pogled mili zlato i ljubav Kalinku su pridobili. I. Gudmulić 450. Budući bio najastovan Isukrst. nije se cuediti, ako bio i mi napastovani. F. Lastrić, od 195. Ne ima se cuediti, ako prorok i apostoli toliko se trudili jesu. J. Matović 44. Da se cuediti ne ima, ako se jest poslije posvećena naziva kruh. 211. — b) u glavnoj srđna: Tijem zrnu ne imaj, moj sejvije reči u samostalnoj rečenici: xvi i xvni rjeka: Rečako. ako udrimo nožem? N. Rańina 103. luk. 22, 49. Ako je dostojno u subotu liječiti? 159. luk. 14. 3. Ako mestar vaš plaća dohodak? Anton Dalm., mat. 17, 23. Da ako dakle i spasite... zapovijeda ona prošiti. J. Matović 158. — može za sobom umati i li u negora poslu prema onom što je naprijed. Kada postigme smrt, gdo bude pamet moju činiti po smrti mojej? Ako li znanje bude bude, kada sli s tešeti stati se hote? Åksand. jada. star. 3, 316. — b) pitane u rečenici čezanoj za glavnu, a kojoj ako se i ne kaže izriječkom opet se mišli pitane di ogledane; dolazi mnogo česće nego u rečenicu samostalnoj; u rečenici u kojoj je pitane može biti osim drugih oblika glagolskih i kondicionalnih. xv i xvni rjeka: Kde bi hoga donesali tvoju deu u nasu kuću, bogi ve ako iht ne bismo sbljuli i pocteno odspравili. Spom. sr. 1, 42. Uprosiše ih

6. u pitana dolazi od xv rjeka kao li, eda, eda li, da li; ali dosta rijetko i između rječenika samo u Vrančićeru (an, num, utrum), a pitane u samostalnoj rečenici: xvi i xvni rjeka: Rečako. ako udrimo nožem? N. Rańina 103. luk. 22, 49. Ako je dostojno u subotu liječiti? 159. luk. 14. 3. Ako mestar vaš plaća dohodak? Anton Dalm., mat. 17, 23. Da ako dakle i spasite... zapovijeda ona prošiti. J. Matović 158. — može za sobom umati i li u negora poslu prema onom što je naprijed. Kada postigme smrt, gdo bude pamet moju činiti po smrti mojej? Ako li znanje bude bude, kada sli s tešeti stati se hote? Åksand. jada. star. 3, 316. — b) pitane u rečenici čezanoj za glavnu, a kojoj ako se i ne kaže izriječkom opet se mišli pitane di ogledane; dolazi mnogo česće nego u rečenicu samostalnoj; u rečenici u kojoj je pitane može biti osim drugih oblika glagolskih i kondicionalnih. xv i xvni rjeka: Kde bi hoga donesali tvoju deu u nasu kuću, bogi ve ako iht ne bismo sbljuli i pocteno odspравili. Spom. sr. 1, 42. Uprosiše ih

ako imi umiju povidati ka naša dréva. 58. Prosćeri nas ako bi mogal opovidati. Mon. croat. 58. Ne iznašadše istinno ako su prvi Martinovi otdali Jurjev dio vinograda. 80. Pristupi da te tgenu, i poznati budu tebe ako si sin moj Esav ali nijesi. N. Rańina 57. 1moj. 27. 21. Ako grješnik jest ne znam. 75. iv. 9, 25. Zaklinam te bogom živijem da rečes nam ako ti jesi Isukrst. 91b. mat. 26, 63. Da vidimo ako pride Ilija. 100. mar. 15, 36. Gledati što hoće covjek rijeti i ako mu se pri-stoji odgovoriti ali ne. Zborn. 21b. Pristupi sjemo i prinesi prste tvoje i poznaj me ako ne imam puti ni kosti. 29. Vijmo ako pride Ilija. Anton Dalm., mat. 27, 49. Upita ga ako bi vidil. Anton Dalm., mar. 8, 23. Poznał bi od mega nauka ako jest od boga ili ako ja sam po sebi govoru. Anton Dahn., iv. 7, 17. Ako je grisnik, ja ne znam. Bernardin 34. iv. 9, 25. Kada ju ban opita ako je tako, ne zataja F. Vrancić. ziv. 5. Opitujući ako jih jest ko vidil. 73. Gledase ako bi ju viditi mogal. 109. Ako grisnik jest, ne znam. I. Bandulavić 64. iv. 9, 25. Zaklinam te bogom živim, da nam rečes ako ti jesi sin bozbi. I. Bandulavić 76. mat. 26, 63. Neka upita ako pokoru, F. Gla-vini, svitl. 51. Ima se izrijeti ako bilo je u crkvi ali u očitu. 8. Matijević 21. Ne more znati ako stoji i milosti ali u nemilosti božjoj. P. Posilo-vić, nasl. 123. Joste ima milisti ako jest dobro ono što hoće govoriti. P. Posilović, evitet 26. Zivi danas, jer ne znaće ako se živ k jutru najdes. P. Vitezović, evit 65. Pogledajte ako se u vas prikazuje koji bilig. I. P. Marki 92. Pilat upita ako ovi covik bijase Galileian. M. Lukšić, razim. 72. Pazite i vidite, ako je žalost kao žalost moja. A. Kanžlić, utoc. 711. isto u istoga pisca na drugom mjestu bliše narodnom gororu. Gledajte ima li zalost jako žalost moja. A. Kanžlić, bogojub. 371. — a naše vrijeme samo u čakaraca: Najzad odluči, da će mater pitat ako j' to istina. Nar. prip. mikul. 18. Dopje k noj i pita ako je zgotosvil ca mu j' bil naredtil. 55.

7. prema sreču u kojoj staje rečenicu u kojima je ako i šuhore glavne s gororom koji je pred nima, mogu uz ako biti razbne rjeci, koje se začu pokazuju. Mjesto srečuj dosta se spomenuti samo tri: a, li i pak, koja seaka stoji onda kad se rečenici u kojoj je ako i neznam glavnom premaćaju da na suprot obraća što god naprijed rečeno

a. a, koje stoji za ako u istom poslu a kom a pred nim; može se i okržiti da bira samo 1: Visa jeliko dah manastirsveti, da će treće ni mojemu unućetevi ni inomu nikomure; ako li što sije pršvori, da mu bogi, suti. Mon. serb. 6. Aće što odbi manastirskiha. Judi beži podra velijega župana, da se vraćaju opets; ako li odbi županiha Judi prihode u manastirskiha, da se vraćaju opets. 6. Ako je malo tih ki mogn strpiti, u družbi moreš nih, ako hoćeš, bita. Ako li sliditi hoć će tih kih je velo, ustrpin ne ć biti ni misli

b. li, koje stoji za ako u istom poslu a kom a pred nim; može se i okržiti da bira samo 1: Visa jeliko dah manastirsveti, da će treće ni mojemu unućetevi ni inomu nikomure; ako li što sije pršvori, da mu bogi, suti. Mon. serb. 6. Aće što odbi manastirskiha. Judi beži podra velijega župana, da se vraćaju opets; ako li odbi županiha Judi prihode u manastirskiha, da se vraćaju opets. 6. Ako je malo tih ki mogn strpiti, u družbi moreš nih, ako hoćeš, bita. Ako li sliditi hoć će tih kih je velo, ustrpin ne ć biti ni misli

AKO

53

AKO

prognat zle. M. Marulić 154. Ako si ti drugu
oblubil gospodu, neka daj za slugu tamo k vam
ja dodu; ako li ni toj ne č', ni misliš ti k meni
ovamo priti več... nu se daj spomeni od cvijeta.
N. Načešković 2, 106. I moj dil ćeš podati, kneže
Marko, našoj majci, za što te si nigdar veće od
mene ne dočeka. Ako li te mogla milja majka upra-
sati: što mi ti je sinko sjablica sva krvava? ne-
moj to joj, mili brate, sve istinu kazovati. P.
Hektorović 18. Ako si potreban spasenja, kako
možeš biti spasite?! ako li si spasite!, kako po-
trebu imaš od spasenja? A. Gučetić, roz. jez. 122.
Ako ju primorete, ne će vam mala hvala biti; ako
li ona vas dobude, velika će vam sramoto biti.
F. Vrančić, živ. 9. Ovo ti hotih reći na kratko;
Ako li joče želiš što znati, opitaj, hoču ti reći.
23. Ništa ne ima iskati; ako li dobrovoljo štogod
daruje se, primiti ne branimo. M. Bijanković 26.
Ako budeš milosrdno pogledati gospodine, biti će
sarańen; ako li polulis, pogine. L. Terzić 113.
Mlad ako si. vazmi mlađn; ako li si sredovijecan,
srednji zenu na posadu stavi. J. Kavańin 46.
Ovako čineći sluga prima od gospodara plaća.
Ako li se sluga izopćići, onda od gospodara na
misto plaće prima pokarańe. J. Banovac, pripov.
136. Kad bi se dogodilo da se nakaza rodi i ne
ima zlameńa čovićjega, ne može se krstiti; ako
li ki biło koje zlameńe čovićije, onda se ovako
krsti. J. Banovac, razg. 215. Ako ćeš da umrem,
umrije vesala; ako li čes. da živem, vesela ču
živiti. F. Lastrić, test. 205. Budite oružani ovim
oružjem milosti božje, sve čete rečene razbojnikje
lasno nadobiti; ako li po nesriči izgubite oružje
milosti božje, lasno će vas pridobiti. F. Lastrić,
ned. 191. Nije lasno uz gusle vikati, ni junake
po imenu zvati. Ako l' ti je što pomućno, pobre,
uzmi gusle. A. Kačić, razg. 2. Ako su u pismam,
to će mi vratiti zlo to dobro; ako li se u mo-
jim pismam ne nađode, ako kriv ne imam biti.
317. Sali dite neka knigu uči... Ako li se dru-
gačije mučis tekuću dobra a knigu ne li čis, ne-
mitan raspe svekoliko. M. A. Rejković, sat. 37.
Ostavi nam kolu dara, zakon ti je; ako li nam
ne ostaviš, zazor ti je. Nar. pjes. vuk. 1, 31. Ot-
kup' ovo čedo; ako li ga mlada otkupiti ne ćeš.
mi ćemo ga odnet' tam' u našu zeml' 1. 108.
Ako me nadžańe, daču ti ja stado; ako l' te
nadžańem, luba da si moja. 1, 171. Ako voliš
carstvn zemljskome, ... sva će turska izginuti
vojska; ako l' voliš carstvu nebeskome, ... sva će
tvoja izginuti vojska. 2, 296. Eto, Marko, blaga
nekoliko; ako l' tebe ponestane blaga, opet dodi
poočimu tvome. 2, 401. Ako oprastate ludima
grijete njihove, oprostice i vama otac vaš nebeski.
Ako li ne oprastate ludima grijeha njihovijeh, ni
otac vaš ne će oprostiti vama grijeha vašijeh.
Vuk, mat. 6, 14-15. Ako rodi muško, da sed
na djane ime Janko; ako li rodi žensko, Jaňa. Vuk,
živ. 243. — i u kroaj rečenici može stajati ako
sa li, kad je sreza s prednim gocorom ista: Ako
ti budeš dobro učinjo posvetiliste, primićeš plaču;
ako li zlo, docekaće te na vrati grih tvoj. F.
Lastrić, od 102. Ako će biti na slavu i poštene
tvoje i meni na spaseńe dopusti mi ovo; ako li
inačije, budi voja tvoja. F. Lastrić, ned. 235. Ako
si roda gospodskoga, ufam se, biće ti ugodan: ako
li nisi, na moje mrziće knžižice. A. Kačić, razg. 1.
Ako bude dijete luđe, ono će potreći koji rukama i za
uglevje; ako li ne bude, ono će za dukate. Vuk,
živ. 233. — i kad se rečenica okrvi tako da joj osim
ako li zatoj sam se ne (isporedi naprijed pod 3):
Hoču da se ti našim poklonis bogovom; ako li
ne, imaš znati, da... F. Glavinić, evit 380. Kla-
haté li se vi po ovi način... bogu? Ako li ne,

činite veliku neharnost. J. Banovac, razgov. 77.
Iskorenite iz srea nenavidost u asudite ljužb;
ako li ne, pripravte se obrat pokarańe. J. Bano-
vac, pripov. 236. Posli toga što god svrhu ivan-
dela moreš u kratku pripovidati. Ako li ne, a
ti uzmi koje otajstvo, ter istomači. F. Lastrić, od 15.
Sve ove gриbe nabroj, ako je moguće; ako li ne
li, bari promisli dobro to reći jedan broj. F.
Lastrić, ned. 56. Opet velim da niko ne pomisli
da sam ja bezuman; ako li ne, a ono barem kao
bezumna primitne me. Vuk, 2kor. 11. 16. — xvni
i xvvn vijeka n učik hi pisača dolazi li i gdje mu
mje mjesto, gdje nema sreze koju bi nim trebalo
pokazati: Na to ako li on, jos već ona rasrdi
se. F. Glavinić, evit 298. Znate dobro da ako li
u ime Isukrsta vuoge dobismo neprijatjele, hoćemo
i ove tri. 70. Samo iz erikve metropolitane da se
donosi nemoćnikom sakramenat, ako li uzrok po-
tribnit drugo ne bi svitoval. M. Bijanković 41.
Za č nije prava ljužb, l' se ne škaću i dilih? H.
Bonačić, nauk 60 Vaša vratić onemu komu
se je šeta učinila, ali negovim baštinikom, ako
l' ni šega. 73. Teško nima, ako l' se sviše.
118. Sada nam je u ruci, ako li samo hoćemo.
A. Kanižić, uzroci 51. Kako ču ne teška zla do-
čekati, ako li se ja odilim od tebe! 152. Obeća,
ako li od one nemoci istane, da će život promi-
niti. A. Kanižić, fran. 67. Sto ima biti jedan
put, ako li te smrt nagla za nenala ne pritisne.
248. Da ti ne će biti neugod, ako li te otca
imenjuj. A. Kanižić, bogojub. 530. Obećajući
pomoć, ako li udi uzradi o sjedišnje. A. Kaniž-
lj, łam. 639. Od toga ne smam bit ne će, ako
li ga gdi zakinem. V. Došen 10. Svak svoj dio
tek poznade, ako li ga što zapade. 79. A sad
veći nek mi proste, ako li se k nima ganem. 213.
e. pak; između svojih činicaća (koja vidi mu
pak) stoji u istom kojima je a li; mjesto mu
iza ako i dalje; glasi i puko, a xvii vijeka i puko:
Čini pokoru; ako paki ne ćeš, priti hoču h tebi
brzo. Anton Dalm, apok. 2, 16. Ovi sakramenat
ima se davati dokle je bolesnik jošter u pa-
meti... Ako bi se pak sumljuł o li mrtav ali
živ, tada ina, se podati pod uvit: ako si ziv. L.
Terzić 119. Nega (porod) hita i zagrla i draguje,
temu se posmjehuje; ako je majci pak jedina,
sve joj pjeva od udaje. J. Kavańin 109. Tako je
boj svijet pojublj i omilovao da sina svoga je-
dinorodenoga dade. Ako pak poćemoj iziskivati
za što dobrota božja hotje da se toliko bog snizi,
odgovara nam isti. F. Lastrić, test. 301. Ovo je
nima dosta, navlastito koji su tupe pameti; ako
pak znaju i ostala koja slide, to to dobro. F.
Lastrić, od 86. Ove tri vrste dužni je povratiti,
ako su dužni po pravdi paziti. Ako pak nisu
dužni po pravdi paziti, nisu ni povratiti. F. Last-
rić, ned. 168. Ovu ježu on isti nikojim očitova
ponukujući ih da se k nemu uteku. Ako bi se
pako dogodilo, da ono ne isprosimo, od potribe
je opet moliti. A. Kanižić, fran. 107. Gledajte
kako je opušten... Ako pak se obazreš na kuče,
na pute, na mjesta občena i osobna, na poła, ah,
nagledat čes se grdijeh bezakonja. D. Matteau 319.
— vidi još kod pak.

d. dolase i po drije ove vijeći zajedn, kao da
ne bi jednom bilo izrečeno što treba, i to od pro-
słoga vijeka: a) a i li: Kako isti nemoćnik ima
umriti, rečena ptica okrene glavli i ne će ga gle-
dati uprav; a ako li nemoćnik ima ozdraviti,
gleda a puvr. P. Posilović, evijet 8. Pisaču mu
listak knige tanke, da ne ułjeli ljužb s Mletki-
hama i da ide dvoru bijelome; a ako li doma
doći ne će, ja ču mlada za drugoga poći. Nar.
pjes. vuk. 1, 269. Ako bude kuća dostojna, doći

AKO

57

AKO

kad ne bude, već ako Petar samo dojde. Starine 11, 86. Jednoj nije bog dao svogo nego drugoj, već ako bi bila sveta. I. Ančić, vrata 2, 4, 27. Koji jest toliko budalast, prem da je mlad i jak i, da more istinom ufat i biti slobodan živiti do večernje? Već ako mu od boga očitovano je. P. Posilović, nasl. 14b. Ne će biti raja baštenici, već ako se budu pokeriti. L. Łubowski 43. Od kanona je zabraćeno u svetkovinu trogovat, suditi; već ako bi bila velika potriba. A. Bacić 80. Ovo su grisi smrtni, već ako bi što god poželi od mal stvari, tada bi bio grh lak. 186. Tveće tvoje tko će znat, već ako ti budes dat mudrost. J. Filipović, prip. 1, 161. Ni vas pakao da ustane. Ne bi mu mogao nauditi, već ako bi ga bog pripuštao. F. Lastrić, test. 22. Da ga kamenujete, već ako se i om obrati. 122. Sluge od pravde ulavši onoga koga pravda osuđa na smrt ne sagrisnuju, već ako bi naslađivali se u tom poslu. F. Lastrić, ned. 140. Ne okruha se mtko, već ako bude upravo vejevat. 285. Ne će viditi kraještva nebeskoga, već ako život svoj promijeni. 100. Niti mu itko aga u čemu može nauditi, već ako uvridi boga. E. Pavić, ogled. 372. Jest mnogo dužan, već ako se duo, što je obeča promini. M. Matić 61. Nije ako što se je sam obeča. J. Banovac razg. 238. Nije potribe da ga ispitiva, već ako bi što zaboravio, može ga napomenući. 251. Ne sagrisnemo, već ako bismo volon pristali. L. Vladmirović, slavod. 50. Ne će iz ne azači, već ako ga izvedu. M. Zoricić, zrc. 117. Niti mogu Nektarija kuditi, već ako bi i općeni sabor kulili. A. Kanižlič, kanu. 117. Ni po jedan naum bi ne se imali slusati, koji bi se ove poslali, veće ako bi poslaće zlameńima potvrdili. I. Velikanović, upuć. 1, 253. Ima se yazda uteč, veće ako bi zaprika bila. 1, 303. Koji ne bi slisao misu u rečene duveo, bi gršio, već ako ne bi bilo moguće. B. Leaković, nauk 300. Ne tako bi bilo moguće. C. Posilović, u prizemlju se samo prizecana giacna nije starlica samo za to što ne prepida u poslivanja, a poslivanja se i ne gorori bez glarne, koja može biti: „laže ili ne govori istine": Već ako se pravi, pa rekne istinu. Nar. posl. vuk. 33. — dolazi u krimin rečenica: u glarnoj i u prizemljoj isti subjekat i predikat te su oba izostacjena i prizemljoj. Posli toga ne more se veće razmetnuti (zenidba), većako ako smrt. P. Posilović, nasl. 14. — u glarnoj i u prizemljoj isti subjekat i predikat te su oba izostacjena i prizemljoj. Samo joj dijelac ostali kojima se razlikuje od glaše: Koga (nauka) do istine ne imade, već ako što malo. I. Ančić, vrata 2, 4, 81. Umrije za drugije grije, i ne za svoje, do buđući on n甘gar sagrisio ni učinio stvar opaku, većako ako svetu. P. Posilović, nasl. 126. Niti more dosegnuti... , već ako... prosvitjen. F. Lastrić test. 100. Nit mogu biti nigdi, već ako u paklu. 98. Očito je zlamene, da ne bi rad raniti ni ustrili, već ako usilovan. F. Lastrić, ned. 431. Ne plodi riba, već ako otrovnih. 83. Tko bi dakle radio, već ako što malo u potribi, — smrtno bi sagrisio. 125. To nije moguće s istinom reći iz dušem, već ako s uvriđenjem milosti božje. 163. Sam, već ako ritko, stavljao u govoreni sententia latinski. III. Sada ne naodi se na svitu ovakje idoloklašalaca, već ako gdī daleko, i to vrlo mal. 255. Nisu se smili kleti, već ako i velikoj potribi. J. Banovac, razg. 173. Na mejdan ne vjerujemo da će mu iziči, makar ih koliko zvoz, već ako gdje u mraku. Vuk, pisma 71. — dio kojim se razlikuje prirezana rečenica od glaše te joj ostaje, može biti i cijela rečena prirezana za nu kakom konjunkcijom (kad, da), i to sama

ona bez ikakoga drugoga dijela: tako osim ne ostaje prirezanoj samo već ako (isporedi naprijed pod 31): Da ti u ovi dom više povratha ne bude već ako gostom kad dodes! Nar. pjes. vuk. 1, xni. Posten se čovjek ne može povampiriti, već ako da preko nega mrtva preleti kakva tica. Vuk, živ. 214. Čuvajte (norce) kako sad tako do suda božjega, već ako ja da bi došao do nih. 239. Oni se nametnu sivijen selima i za spahije i za čitluk-sahibije, ne pitajući je li koje selo imalo prije svoga čitluk-sahibiju, već ako da je bio pristao s nima. 261. — dolazi i bez glarne rečenice: tuda što se kaže u rečenici u kojaj je već ako, kaže se u misli da može biti, i ojhe te rijeci stojše kao da bi se mjesto niž reklo: može biti (isporedi naprijed pod a. i dače pod k.): samo u jednoga pisa prošloga cijeka, i to u pitaču, ali u pitaču, kadko je bez vijesti kojom bi se pokazalo da se pita: Vapijaše: o Isuse, već ako si se zabovavio od svoje majše, te ne misliš se si nemi blagosivovi? Obrati se malo. F. Lastrić, test. 161.

k. da, kojim se nče na suprot starla drugom, kao što se čini rečenica a ili nego ili ni (u po tom dolazi i u službi pomenutay pod 7), dolazi pred ako, kad je rečenica u kojaj je ako glarne: što se tada izrije u rečenici u kojaj je ako, izrije se u nađašu, nadajući mu se (isporedi naprijed pod 3, d., pod S. a. i. dale pod 1), u to se nadaje rijecju da na suprot starla protišenaj misli neizrečenoj. Koja se razumije iz preduge gorora tako dolazi da ako od prošloga cijeka. Ajdemo na drugu planinu, s koje se samo jedan dio puka vih, da ako ga odončen moća budes prokleti. A. Kačić, kor. 99. Dobročinstvom peri grije i zloče tvoje, da ako ti se smiluje. 293. Pusti monka nek u Turke snima, da ako nam pogodi vezira. A. Kačić, razg. 252. Daleko je od mora do Save, da ako se degod udesimo. Nar. pjes. vuk. 3, 153. Prosječnom krilo od Turaka, da ako bi ko god skapnulao, 5, 103. Ha sad, braćo, ako boga znate! pogibe nam Tanković Osmane! da ako mu u pomoć stignemo. Pjev. ern. 48. Da ako i mem kad svane. Nar. posl. vuk. 47. Idem da tražim tu vodu, da ako je nadem. Nar. prip. vuk. 236. Od toliko judi da ako se jedan nade. Vuk, odgovor na tuto 1. Vrat iskrivih uz pole gledeći da ako se iz neg pomolite. P. Petrović, vijen. 12. Rodi sina i rece: Da ako se sada već pripluli k meni muž moj. Da: Danići, 1moj. pjes. 29, 34. Hodi, odvešću te na drugo mjesto; da ako bogu bude vola da mi ga odande prokuneš. 4moj. 23, 27. Da recem: da ako me mrak sakrije; ali je i noć kao vidjelo oke mene. psal. 139, 11. — za taku rečenica može biti prirezana druga u kojoj je takoder ako (isporedi naprijed pod a.): Ako Esau zabavi se sikući jedan bułuk, da ako se po sriči sahrani drugi. A. Kačić kor. 4moj. Naka znade da će mu siroma Milovan na onu staru crnogorsku olpivati, koliko unio bude; ako li mu brzo brađa opadne, da ako se ko god nađe, ter ga lipo osveti. A. Kačić, razg. 317. — dra a koja idu jedno za drugim (da ako) mogu se i sažeti te bra dako: Da mi nasu vojsku okupimo, dako oklen šićar dojavimo. Oglad. sr. 387. Hajde k mene u Javorje ravno, dako bi nam bog i srećala dala da uskoke braću osvetimo. 439. Pricekačemo doklen se ohladi, pa dako ti ne naudi. Nar. prip. vrč. 42. 1. nu, dolazi pred ako, i to a ako koja nego ili već naprijed pod h. i i. dolazi u poslareni kojaj glarna rečenica nije starlica onako ako što neko starlica ona pod i., u kojoj je već ako: Nu ako nebo pade na zemlu. Poslov. dan. 866. — od nu može se na sa a koje za njim ide naduđenje i se s nima! sažeti u â: nâko: Da je ne će Vilip po-

AKO

58

AKOV

krstiti, nako bi jej z dobre voje bilo. Pjev. crn.
156. Sad vam ni bog pomoći ne može, kad su na
vas Turci i Mlečići, nako ćete u nebo skakati. P.
Petrović, šćep. 77. — i u krnoj rečenici: Ne sa živa,
nako sa mrtvoga. Nar. pjes. vuk. rječ. 392a. Na ve-
sele ovo ne trajalo, nako samo dva mjeseca dana.
Pjev. crn. 5. Ovdje mjesta ni živлеha nema za
čovjeka, nako za davola. P. Petrović, šćep. 69. —
b) bez glavne rečenice onako kao sa na naprijed
pod k.; tako dolazi xvii vijeka: Nu ako podat'
uzahnaju glase istine twojho želj ribari oni prija-
telj, koji ovdi pribivaju. I. Gundulić 31. Nu ako
ja danas s me mile dragosti vilami svijem čas
dobijem s liposti! Slika me ne vara, ma dika
mi je pala; malo sam prestara, ali sam pristala.
159. Razgovarat ga uze: bolovanje pusti priko,
gospodaru, pusti suze, nu ako nije ovoliko. J.
Palmotić, dubr. 3.

9. nalazi se s nćim viječima na kraju, koje
mu značenu ne dodaju, ali veoma rijetko:
a) sa si, koje *vidi*, koje dolazi i iza drugih rijeci
(n. p. teško si ga meni), a može se i okrižiti te
ostaje i samo s; samo u jednoga pisca xvi vijeka:
Ako si vas jesam ozlovojl, ne kaju se; ako si se
jesam kajal, ... sad se raduju. Anton Dalm.,
2 kor. 7, 8. Akos je prem iz slabosti bil propet,
ništar maše on li iz moći božje žive. 2kor. 15,
b) — no od ono, kao u kakono, gdjenje;
naše *rjije me* u pjesmi jednoga Crnogore: Pušti,
sine, glavu sa ramena a ne pusti vrhovnu stolčiu,
akono si srica Stankovoga. Nar. pjes. vuk. 5, 10.

10. kad glarna rečenica stoji iza prirezane,
među biti bez akokita dometka, kajim bi se sreza
među ima naročito pokaziva: tako je naprijed
u najrje primjera; ali može joj se i dometnu-
kavca rijec, i to različita prema seziu, i kojoj
sosim pogodbe stojje jedna s drugom ili obje s pred-
nim gorovom; take su rijeci: a) a: Ako nije vrać.
a on je pogadać. Nar. posl. vuk. 7. *vidi* rješi kod
a II, B, 3, b. — b) to: Ako pravde ne nišući, to
ka krivl. Mon serb. 29. *vidi* rješi kod taj. — c)
ono: Akon a čoka ne će sramota, ono će on na
nju. Nar. posl. vuk. 5. *vidi* još kod onaj. — d) a
to (toj): Za što se oholiši, ... ter mene u družbu ne
vazmeš u tvoju, ako ne za službu za vernu za
svoju, a toj bud' boga cić. Š. Menčović 41. *vidi i
kod* a i N, 2, b, i kod taj. — e) a ono: Ako
ne curi, a ono kapje. Nar. posl. 7. *vidi* još kod a
II, C, 2, b. i kod onaj. — f) tada, tadaj, tv: Ako
se spoznaš sam, tadaj češ pravo rijet. M. Vetra-
nić 2, 53. *vidi* još kod tada. — g) onda: Ako do-
čekam da se i ostalijeh ovako oprostim, onda ču
se izbaviti velike brige. Vuk, nar. pjes. 1, xiii.
*vidi* još kod onda. — h) tako: Ako dudiš da po-
tribno jest meni što želim,.. tako daruj meni
ovo uživati. A. Georgiceo, nasl. 155. *vidi* još kod
tako. — i) dakle, indi: ... Ako li da duhom bo-
zijem izgonim davole, dakle je došlo k vama car-
stvo nebesko. Vuk, mat. 12, 28. Od kud vojniku
znaše satire pisati? Čudno pitaše: od kud? Ni
od kud; za što ako ti sve znaš, indi nisi vojniku
ništa ostavio. M. A. Rečković, sat. 17. *vidi* još
kod dakle, dake, indi. — j) ali, i samo li: Ako sam
ved dan pisat vam ja sknio, ali sam i u san i
javi mislio o vašoj dobroti. N. Našešković 1, 301.
Nesrića ako je mene moja zala od liposti tvoje,
vilo, zadržala, li misal ni stala ni časa ni hipa.
H. Lucić 219. *vidi* još kod ali i li. — k) nu, no:
Daj mi zlaca... il' srebarca... Ako li ti nije
godi ništa toga meni dati, ni mi daj, to ne za-
krati što t' za pinez ne dohodi. A. Čubranović
162. Ako je ko jači, no i bog je svačij. Nar. posl.
vuk. 4. *vidi* još kod nu i no. — l) ma: Ako je
med i sladak, ma ne vała prst ugrizati. Nar.

posl. vuk. 4. *vidi i kod* ma. — m) opet: Ako joj
ad odnesu ptiće, opet u istom mistu druge leže. J.
Filipović, prip. 1, 168. *vidi još kod* opet. — n)
pak, i pak: Ne razmišlaju da ako su i istinita
siva ta čudesa, vałalo je pak tijem grešnicima
prije smrti život promijeniti. I. A. Nenadić, nauk
207. — o) ništa maše, ništa ne maše: Ako
prem božji sin biše, ništar maše naučil se jest
pokornost. Anton Dalm., hebr. 5, 8. Ako i može
bog čovika kao i ostala stvorena u ništo obra-
titi, ništa ne maše duhovi u vike živu. J. Fili-
pović, prip. 1, 7. *vidi još kod* maše i ništa. —
p) sa svijem tijem: Ćiniš djelo, koje ako i nije
po sebi zlo, sa svim tijem poznaješ da će drugi
od istoga djela u grihu svomu pomoć imat. I.
Grličić, put. 43. *vidi još kod* taj i vas. — r) za
to, kao i sa svijem tijem: ... I ako li ravno ne
umri, za to hotenje bi pripravno. F. Glavinić,
evit 131. *vidi i kod* taj.

AKOLICÊ, *rječi* ako li s dodanim ce, koje
dolazi u adv. na kraju; značene kao ako li (*vidi
dk* ako); samo u jednoga pisca prošloga vijeka,
i to u sliku: Ako l' pružiš mač desnice, obije-
tamo taj čas svaka; nu ga ustegneš akolice,
objetaja naša mlaka ne plaćamo. J. Kavašin 294.

AKÒLÎT, akolita, m. áxólonθος, acolythus, ce-
lade crkvenoga maloga reda četrtoga; isporedi
svjećar. Dolazi od xv vijeka, između rječnika u
Mikałinu, Belinu (26b) i Bjelostijenčeru. Saltir
mjo da mu se da kada bude akolit. Mon. croat.
87. Dilujući kako akolit. Š. Budinić, ispr. 160.
Pomolimo se za... akolite. Bernardin 54b. Pom-
molimo se i za sve biskupe, popove, evangelis-
tare, pištolare. akolite, zaklinaooce, štioce, vra-
tare, ispovidnike. I. Bandulavić 107. Prid nih
hoditi će akolit. B. Kašić, rit. 69. Svićar oli ti
akolit. A. Kadčić, bogosl. 8.

AKOLĪTĀR, akolitára, m. *vidi* akolit. Samo u
rječniku *Bjelostijenčeru*.

AKOLĪTĀT, akolitáta, m. acolythatus, mali
erkreni red četvrti, u kom je akolit. Dolazi od
xvi vijeka, između rječnika samo u Mikałinu.
Red od akolitata. Mikała 3a. Četvrti red jest ako-
litat oli svitlonošac. M. Dobretić 273.

AKOLITAVSTVO, *n. vidi* akolitastvo, *od čega*
je *postalo* samo tijem što je umetnuto v. *Samo u
jednoga pisca prošloga rijeka*. Vratarstvo, ... ako-
litavstvo. Turl. blago 2, 316.

AKOŁUB, adj. condietionalis. *samo u Stuli-
čeru rječniku*.

AKOMETÍVATI, akomětīvām, *impf. od ital.*
accomandare, preporučivati. *Dolazi* xvi vijeka.
Akometivamo vama sudijama, da je imate asig-
rati. Starine 10, 37.

AKOMODÁVATI, akomôdâvâm, *impf. od ital.*
accomodare, potpomagati. *Samo u jednoga pisca
xvii vijeka.* Vazda zaimavaju podlagajući se če-
ładi potištenoj, da bi ih akomodavali. I. Držić,
nauk gond. 272.

AKONPÀNATI, akonpânâm, *impf. od ital.*
accompagnare, pratiti. *Dolazi* xvi vijeka u jednoga
pisca. Andeli hoće ga akonpanati. Zborn. 54.

ÁKOV, ákova m. amphora, *vijedro; mjera vin-
ska.* — Akcenat kakav je u gen. sing. ostaje u

AKOVČE

59

AKVILIĆ

svijem oblicima osim gen. pl., gdje je akôvâ, i
acc. sing., koj je jednak s nom. — Od mag. akô,
koje je opet od slor. okov. — Dolazi od prošloga
vijeka, između rječnika samo u Vukovu. Nego bi
važalo reči: ovo je bukara, akov. A. Bačić 334.
Trista akova vina. Nar. prip. vuk. 84. Moj mer-
tik ne će ubiti (tuća), a dva mi ne dadu, kar na
svakom čokotu akov rodio. Nar. posl. vuk. 182.

ÁKÔVČE, ákôvčeta, n. bure od jednoga akora,
vas amphorarium. Samo u Vukovu rječniku.

AKRÂM, akráma, m. od tur. akrân, jednak.
Samo u naše vrijeme u pjesmama. Žem' akrama
u Budimu nejma, ni žnegovim pet stotin' momaka.
Nar. pjes. juk. 488. Na akrama indiskoga bana.
491.

AKRAP, m. vidi akrep. u naše vrijeme. Po noj
lizu guje i akrapi. Nar. pjes. juk. 461. Crn je kao
akrap. M. Pavlinović. — dolazi i kao prezime:
M. Akrap. Schem. spal. 1862. 27.

AKREP, m. turški akrap i akrep, scorpio, šti-
pavac, špurak; isporedi akrap, jakrep. Samo u
naše vrijeme. Akcenat se mijena u gen. pl.
akrêpâ. A u vodi guje i akrepi, guje piju a akrepi
iju. Nar. pjes. vuk. 3, 344. Jos je jedan akrep
nastanuo, luti akrep od Dobrače Jovo. 4, 354

AKRÎDAKON, ¹AKRIÎDAKON, m. vidi kod
arhidakon.

AKRIJËRA, m. vidi arhijerej, čemu je u pro-
mijeneno na k i premjesteno pred v u narodnom
gororu. isporedi arhi-. Samo u Vukovu rječniku.
isporedi akerej.

AKRIMANDRIT, m. vidi kod arhimandrit.

AKRIMANDRITOV, adj. vidi arhimandritov.
Samo u Vukovu rječniku

AKRIMANDRITSKÎ, adj. vidi arhimandritski.
Samo u Vukovu rječniku.

AKROSTIK, m. acrosticum (census qui pro
agris et praedinis rusticis imperatoribus vel domino
feudi pensitabatur apud Graecos. Ducange). Do-
lazi xiv vijeka, između rječnika samo u Daničić-
ćeru (3, 551). Što je dohodংkъ carłstva mi u Barê
akrostikъ sto perperъ, tozi Baranomъ ostavilং.
Glasnik 15, 288.

ÁKSA, m. vidi Akso. — Akc. se mijena u vok. :
Ákso.

AKSAĐ, m. od grč. ξήσιον, sextula, šestina
unice; isporedi aksaž. Dolazi xv vijeka, između
rječnika samo u Daničićevu. 2, aksaga; 2, ak-
sagja'; unču i, akisagt'. Danićić 1, 7. što se na-
lazi naštampano, 2, aksage' (Spom. sr. 2, 98, 99),
po čemu bi se moglo misliti da je nom. aksada,
bez sumne u pogrješka u štampain ili u prepi-
sivaņu, jer u bołem izdaņa istoga spomenika na
oba mjesta (Mon. serb. 406. 407) staji, 2 aksaga'.
— Šest aksada čini jednu unču. Ł. Kovačević u
Godišnici N. Čupića. 2, 1878. 182.

AKSAMIT, m. od grč. ξήσιμος, examitum, svila
u šest nita tkana. Dolazi xv vijeka, između rječ-
nika samo u Daničićevu. Svite razlike, aksamiti.
Spom. sr. 1, 138. Crivenoga aksamita. 2, 104.

AKSAŽ, m. vidi aksad. xv i xvi vijeka; između
rječnika samo u Daničićevu. Daše mi ... 3 litre
i 4 aksaže. Mon. serb. 389. Lakša nego li poteza
jedan aksaž. Zborn. 101b.

ÁKSÊNTIJA, m. vidi Aksentije. Da Aksentija
plati Milanku. Protok. šab. mag. 100.

AKSÊNTIJE, m. Auxentius. St. Novaković,
pom. 40. Nar. pjes. petr. 1, 358. Rat 350.

AKSÊNTIJEVIĆ, m. prezime; po ocu Aksen-
tiju. Vuk, nar. pjes. 2, 656. Rat 184.

AKSICA, m. dem. Aksa. Ł. Kovačević.

AKSO, m. hyp. Aksentije; isporedi Aksa; akc.
se mijena u vok.: Akso. Sr. Nov. 1878. 224. 363.
Je li živ Akso? M. Đ. Milićević, jur. 65.

ÁKŠAM, m. turški ahšam i akšam, veče, a po
viemu i večerja molitva po Muhamedovu zakonu,
četvrta po zahodu sunčanom. Samo u naše vri-
jeme, između rječnika samo u Vukovu (gdje je
samo u drugom značenju). a) veče: I tu konak
Turčin nčinio, i na klance stavio pandure. Dokle
akšam pade na dolinu, onda krenu Cerović No-
vica. Nar. pjes. vuk. 4, 498. Kada akšam pade
na zemljje. Nar. pjes. juk. 419. Tu je njega akšam
zastanuo. Nar. pjes. pjet. 2, 279. Nu kad bješe o
akšamu, kado, mi smo siriu vojsku ugledale. Nar.
pjes. vuk. 4, 390. Po akšamu baš u gluho doba
dohodlio ljelijoj Udbińi 3, 131. — b) večerja mo-
litea po Muhamedovu zakonu, četvrta po zahodu
sunčanom: Večeraše i akšam klańaše. Nar. pjes.
vuk. 3, 346. — griješkom pišu i sa h sprijeda:
hakšam. Nar. pjes. juk. 619.

ÁKŠAMOVIĆ, m. prezime. Josip Akšamović.
Schem. zagr. 1875. 258. Pavle Akšamović. Rat 78.

AKŠENAC, u někih pisaca našega vremena
(Čas. čes. muz. 1852. 2, 46 Šulek, imen. 2) do-
lazi griješkom mjesto ohsjenač, ojsjenač, osjenač.
koje vidi.

AKTAPOT, m. vidi oktapod; isporedi ahtapod.
U naše vrijeme. G. Lazić 92.

AKTOR, m. actor, koji tuži koga. XVI vijeka.
Med knezem Jurjem Mikulićem, kako aktorom, i
med knezem Jurjem Ožegovićem. Mon. croat. 311.

AKVALOVIĆ, m. prezime. XVII vijeka. Akvalo-
vić, zastavnik. Starine 11, 53. 84.

ÁKVILA, f. lat. aquila, vidi orao. — Akcenat
se mijena u gen. pl. ákvilâ; zadni je sloł dugo još
i u gen. sing. ákvilê, i instr. sing. ákvilôm. —
Samo u někih pisaca xv i xvii vijeka. Moć ne
imam akvile, ter nisam krjepostan gledati od vile
na obraz ljepostan. Š. Menčetić 20. Tko pogleda
ne ima akvile, stvori se od leda prid ličćem od
vile. 67. Kako akvila, Abram jošte brže, kada ide
leteći uhititi lov. Zbor. 96b. Orao i kokot neka
te ne ključ. Cin' da t' se pokloni kokotov plahi
bijes, .. čin' da te akvila, Latinko, ne cvijeli, koja
sad sva krila daleće raskrili. M. Vetrančić 1, 88.
Tuđer se akvila iz visin pak spravi, mojemuču
vrh krila ter vajmeh postavi. 2, 175. Pomoli se
s. Vid, i tudje akvila hlib donese im. F. Glavinić,
cvit. 189. Tri vrste akvil ili orlov nahode se. F.
Glavinić, posl. 79.

AKVILEJA, f. Aquileia, isporedi Oglaj. Med
slavnimi gradi svita bi 'Aquilea' n Friulu. F.
Glavinić, cvit. 213.

AKVILEJANIN, m. Aquileiensis. XVII vijeka
u jednoga pisca, koji o dvojici piše u akus.: Her-
magoru i Fortunata, plemenite Aquileanine. F.
Glavinić, cvit 106.

AKVILEJSKI, adj. Aquileiensis. Prvi (patri-
arka) jest Akvilejski. A. d. Kosta, zak. 1, 27.

ÁKVILIĆ, m. pullus aquilae, vidi orlić, orlo-
vić, orlušić. — Akcenat se ne mijena, samo u
gen. pl. oba zadňa sloga bivaju duga: ákvilîçâ.

AKVILON

60

ALAGIĆ

— Samo u jednoga pisca xvii vijeka Akvila akviliće svoje u sunce gledati uči. F. Glavinić, evit. 84.

AKVĪLŌN, akvilóna, m. aquilo, cidi sjever. xvii vijeka. a) vjetar (sjeverni): Reci sjeveru, akvilonu: nemoj puhati B Kašić, nasl. 151. — b) strana (sjeverna): Od istoka, do zapada, od akvilona i od poldneva. F. Glavinić posl. 30.

AKVĪLŌNSKĪ, adj. aquilonalis, vidi sjeverni. xvii vijeka u jednoga pisca. Od mora velikoga akvilonskoga dari do adriatskoga. F. Glavinić, evit. xiv.

ÁKVÍN, Akvína, m. Aquinum. Svetoga Tomasza od Akvina. A. Gučetić, roz. mar. 90. Tomas iz Akvina. M. Alberti xxxii. Akvin grad u Italiji. Mikala 5b. S. Toma od Akvina. F. Lastrić, test. 325. P. Knežević, osm. 345. isporedi Akviņanin.

AKVÍNA, f. vidi Akvin. Samo u jednoga pisca prošloga vijeka, i u nega samo u sliku. Sveti Tomaš od Akvine — umine. J. Kavaņin 208.

AKVÍŇANIN, m. Aquinas. čorjek iz Akreina. Tomas Akviņanin. I. Ančić, ogl. 18s. D. Matteu 50.

1. ĂL, 1. enim, jer; samo jednom u narodnoj pjesni; postavnić će biti staro ar promijenitišr na 1, kao što je promijeneno u jel i el mjesto jer i er. Slušaj cudla: Todor Pomoravac odveo mi snau isprošenu, isprošenu i pustenovantb. Naseja se Burda onivanu: oče, bog me, moj vitez Todorë! al mu vrlo trebuje devojka. Nar. pjes. vuk. 2, 493 — 2. vidi ali.

2. ĂL, adj. turski al, ružicast. Dolazi u našerijeme, između rječnika samo u Vukov Stoji samo pred turskim rječima ne mijenajući se po oblicima: al baber: Ako ti nikne al-baber. Nar. pjes. petr. 1, 234. — al bašea: Te otišla u al-bašcu. Nar. pjes. vuk. 2, 497. — al biţiš: Mor dolama al biţiša pitna. Nar. pjes. vuk. 1, 450. — al čador: Na połu se al čador vijase. Nar. pjes. vuk. here. 198. — al čoha: a na duge al-cohe čaksire. Nar. pjes. petr. 2, 623. — al novak: Al se vila iz oblaka svila, devojki se pod al duvak svila. Nar. pjes. vuk. here. 50. — al kalpak: Pod al-kalpak u celo junačko. Ogled. sr. 258. — al katmer: Vihar puše, alkaterom er dis. Nar. pjes. vuk. here 117. Mani rukom po ran' bosioku, ru-kavima po al-katmerima. Nar. pjes. petr. 1, 232. — dolazi i s rječima (turskim), koje namaju osohita značećina nego se samo dodaju drugoj ne miješanjući joj znacećina: to je turski aspur, astur, aspurli, asturli, a od tuda u nas aspurlija i asturlija: al-aspurlija, marama crvena. Nar. pjes. petr. 1, 341. Moja bi te luba oblazila leti zini za alasturlijom. 197.

3. AL, okrušena turška riječ ali, risok, ugledan, koja je u Turaka čime maško (vidi Ali i Alija): a) adj. Al-Omeri sivi sokolovi. Nar. pjes. vuk. 1, 402. — b) ime: Lepa ti je u Alage luba. Nar. pjes. vuk. 1, 281.

4. ĂL, ála, m. vidi hal.

ALÁ, interj. riječ ali okrušena u kraju i sa- sastavlena s uzeikna. Alsporedi alāh i ah. Dolazi od prošloga vijeka, između rječnika samo u Vu- kocu. a) u čudu, poterajući ono čemu se čorjel čudi: Ala lipa govoreňa! N. Palikuća 12. Ao Fato, ala ti si lepa! Nar. pjes. vuk. 1, 245. Ala bračo, rdava junaštva! 1, 20. Ala! brate, Krajeviću Marko! toške ti si muke dopanuo! 2, 383. Ala se ukrasio! Nar. posl. vuk. 9. Ala inaš brza koňa. Nar. prip. vuk. 27. Ala ženo! lijepo ti je

ova livada pokošena! 181. Ala bi lijepo bilo! Vuk, rječ. 3b. — u čudu. Ala buči: Ala junak što sam učinio! 4, 79. Ala čočoć, šta učini! Vuk, rječ. 3b. — b) u želi: Ala da hoće doći! Vuk, rječ. 3b. u želi proključne: Ala mene ne rodila majka!.. ako ne ću pokupiti vojsku. Nar. pjes. vuk. 4. 39. — c) čuđeci se kako što čini i ti- jem čuđenim dražeći ga da još čini, da i boje čini: Ko zadni s krme vozi vlada svojom stra- nom; tako čini zadni s druge strane, te ova dva vladara sokole svaki svoju stranu sa riječima: ala moja! L. Zore, rib. 6. vidi još daše. — d) do- lazi i po dra puta zasopec: Ala, ala! milom bogu hvala! eto, Vlaše, sad se udesismo. Nar. pjes. vuk. 4, 231. Ala, ala! jada od hajduka! 4, 307. — kao pod c): Dili se lovac od kuće s nikoliko hrta svezani na singiri; kada vidi zvirku, onda nih pusti vienući: drži, drži; ala, ala; capi, capi. D. Rapić 270. — e) za nim dolazi i uzrič u: tada je ala bez akcenta: ala û i ala û. Ne pazi šta radi nego onako ala û, pa kako ispadne. Ł. Ko- vačević. — f) gorori se i okrušeno sprijeda là: Là brate! Là meni kukaveu! Ł. Kovačević.

ÁLA, f. vidi hálá.

ÁLA, f. vidi hálá.

ALA, u jednoj pjesni u pripjeru može biti arapski hala, strina. U kovača česta bašca. — i ala ala i nena bila. Nar. pjes. vil. 1866. 323.

ALÁBAN, m. selo u Srbiji u okruži topličkom, sreću prokupačkom Sr. Nov. 1879. 176. Mješani još gorore Alabün.

ÁLABÁNDA, tal. alla banda, na strani, sa strane; u crnogorskim pjesmama: Alabanda zvrže se kavga. Nar. pjes. vuk. 4, 377. Pjev. ern. 230.

ALABASTAR, alabastra, m. alabastrites. Do- lazi od xvii vijeka, između rječnika u Mikalju, Belim (57b) i Stuličeru. Bjeleju od snjega i od alabastra. B. Kašić, per. 174. Sud od kamena, koji se zove alabastar. P. B. Bakšić 3. Sudom od alabastra. V. Andraši, put. 349. Uze jedan veoma lip sud od kamena, koji se zove alabastar. M. Lekušić 13. — a jednoga pisca prošloga vi- jeka u pjesni dolazi mjesto adj., ali griješkom pisarskom ili stamparskom sa k mjesto t: Cetirit je stol hrabreni, svakom stranom luci gredu, vrhu kih su postavljeni alabaskri praci u redu, koji rije- sujom hitriim traču, i van zida vršno skauču. Pos- red lukov teć bi stavne mućenika da su glave. J. Kavaņin 183.

ALABASTRO, n. alabastrum, sud od alabastra; dolazi prošloga vijeka: isporedi alabavstro. Tuj vidi alabastro sud snježani, ki se kako oklo pro- vidi. I. V. Bunić, mand. 17.

ALABAVSTRO, n. alabastrum, sud od alaba- stra; isporedi alabastro. Samo u jednoga pisca xvi vijeka. Pristupi žena imajuća alabavstra pomasti drage. N. Rańina 89b. mat. 26. 7. Prinese alabavstra pomasti pridrage. N. Rańina 188b. luk. 7, 37.

ALABURA, f. vidi halabura.

ÁLAF, adj. turški rumen, erren; isporedi al (rumen), alav. Dolazi xvi vijeka u jednoga pisca. Kostań, čičimci jošte se tuj plode, i alafi šipci množi se nahode. M. Vetranić 2, 273.

ÁLAGA, m. turško ime Ali sastarłeno s Aga; vidi kod 3 al, Ali, Alija.

ÁLAGIĆ, m. prezime; isporedi Alaga; ali nije samo u Turaka. turško će biti xvii vijeka u jed-

ALAGIN

6

ALAJT

nom spomeniku, u kom je zapisano i Apatića (koje
ridi): Vlašća od Alagića kule. Starine 11, 85.
— sada u hrišćana: Đorde Alagić. Sem. prav.
1878. 62. — pl. Alagići, zaslak u Bosni kod
Kreševa. Šem. bos. 1864. 54.

ALAGIN, adj. što pripada Alagi. Uzrasa' je
zelen bor uz Alagin bio dvor. Nar. pjes. vuk. 1,
205.

ALAGÎNCI, Àlaginâcâ, m. pl. sevee u Slavonijiji blizu Pošege. Pregl. 91. — Od adj. Alagin.

ALAGOVAC, Ålagôvca, m. sevee u Hercegovini kod sela Ražiča. Schem. herceg. 1873. 228. — Od adj. Alagov, koji nije u običaju a koji je postao od okružena imena Ali i riječi kaja u Turaka glasi i ago i znači isto što i aga.

ALAGOVIĆ, m. prezime, koje je postalo od
adj. Alagov, koji vidi kod Alagovac. Pogubljena
Osmana Alagovića. Nov. srp. 1835. 195.

ALAGA, f. turski alaga, saven, sàrena hałina;
u narodnoj pjesmi: Sedi Joka na baġi u zelenoj
alaġi. M. Kovačević.

ALAĞUVER, m. od tur. ala-ğehire, koje je fr.
nerprun, nèm. kreuzbereere isporedi pasjakovina.
dolazi samo u naše vrijeme i tako se zove samo
rod od drceta srodna pasjakorini koji se ačuna
za boju. Od prve odve opisate fele (rhamnus sa-
xatilis L., ili rhamnus tinctoria WK.) plod u
rano doba spravjev i sa kojekakvim hemickim
stvarima pomešan daje zelenu, žutu i crvenu
boju; n trogovini je ovaj plod poznał pod ime-
nom graines d' Avignon, u nas zrna ili alaguver.
J. Pančić, šum. drv. 37.

ALAH, m. arapski allah, bay; samo u Turaku, ili kad ko hoče da kaže kako Turaku govore. Alaha mi i negove brade. P. Petrović, šećp. 159. Alaha se nedam. Pjev. crn. 100. — bez h. Dolazi u jednoga pisca xvii vijeka: Bog piše se turski alla. F. Glavinić, evit 1.

ALAH, interj. riječ ali okružena na kraju i sa-
starčena u sivekom ah. isporedi alà. U naše cri-
jeme Allah, rece, do boga miloga. Ogled. sr. 498.

ALÂJ, âlaja, m. turski âláy, dio vojske u svom
redu, gomila ludi ili stoke: po dijelu vojske na-
zicala se u nas tako i zastava negora. — Akce-
nat kakav u gen. sing. ostaje u sejim oblicima,
osim gen. pl., gdje glasi âlâja, i acc. sing., koji
je jednak s nom Dolazi od xvii vijeka (vidi
dače primjer D. Barakovića), između rječnika
samo u Vukovu. — a) dio vojske u svom redu,
acies instrueta; od prošloga vijeka: Mi na alaje
in na čete branimo ili vjene štete. J. Kavašin
506. Tud' će poći vojska na alaje. Nar. pjes. vuk.
2, 289. — b) gomila ludi, kao sratova i drugih
skupljenih cega god radi: Poještje hišada sva-
tova, naredi se alaj za alajem. Nar. pjes. vuk. 3,
252. Sjedi onde tri alaj' Turaka: jedan alaj hoće
i haġije, 'drugi alaj od Bosne spahije, treći alaj
od grada leveri. 3, 334. — c) gomila ovaca, u
jednoga pisca prošloga vijeka: Pofataše momke
i divojke, zapliniše na alaje ovce. A. Kacić, razg.
261. — d) zastawa dijela vojske kakav je pod a;
tako dolazi xvii vijeka: Po tlehu snucaše nov
alaj pozlaćen. D. Baraković, vil. 350. Kad čete
gredihu slideći tvoj alaj. 351. Svilan zlatom taj
nosaše prid nimi. B. Krnarutić, vaz. 21. — tako
i sada, ali se dodaje barjak: Nit' se viju alaji
barjaci. Nar. pjes. vuk. 2, 575. Nek saviji alaje
barjake. 3, 502. cešće dolazi izu alaja barjak tako
da se alaj ne mijena po padežima; vidi alaj-
barjak.

ALÂJ-BÀRJAK, m. turske riječi alaj i barjak
sastarčene tako da se preva ne mijena po obli-
cima: barjak jednoga alaja; dolazi od XVII vi-
jeka: Alaj barjak mu ote. J. Kavašin 203. Te on uze alaj-barjak carev. Nar. pjes. vuk. 4, 379.
Nad nima se alaj-barjak vije. 3, 424. I na negov
krstas alaj-barjak. 2, 374. — među ohje riječi
može biti i umetnuta jedna: Koji prvi skoči na
bedeme i na n' metne alaj zelen barjak, za pašu
cu nega učiniti. A. Kačić, razgov. 158. — pro-
šloga vijeka u jednoj pjesmi bez j iza a: Da mi
nosi alabarjak pred mojome družinome. Nar.
pjes. bog. 20. 21.

ALÂJ-BARJÄKTÄR, àlâj-barjaktára, m. koji
nosi alaj-barjak. u jednoj pjesmi s dometnutim
sprijeda h po crnogorskom gororu: I sa š nîme
halaj-barjaktara. Nar. pjes. vuk. 5, 332.

ALÂJBEG, m. turske riječi alaj i beg sastav-
lenc; beg od alaja, koji vodi na vojsku alaj i nîm
zapovijeda. Dolazi od prošloga vijeka, između
rječnika samo u Vukovu (,dux nobilium'). Nava-
luje s kapišijami, begler-bezi i alajbezi. J. Ka-
vaniin 270. Skociše se paše i kadije, alajbezi, age
i spaije. A. Kacić, razgov. 134. Ražali se alaj-
begit mladon. Nar. pjes. vuk. 1, 211. In livadu
Cengijć-Alaj-bega. 4, 51. Kažu da su u Bosni će-
tiri alajbega, pod kojima su onamo svi begovi i
spahije. Vuk, rječ. 3b. — jedan pisac prošloga
vijeka nazira tako i krsćanske vojrode: Granči,
Kasić, Rajkoviću, nadvojvodski alaj-bezi, narečeni
prekomoreci, naši stiti, turski udareci. J. Kavašin
131.

ALÂJBÉGO, m. hyp. alajbeg. Al' besjedi alaj-
bego Jergence. Nar. pjes. vuk. 1, 386. Zalost čini
Kopčić alajbego. Nar. pjes. vuk. here. 224.

ALÂJBEGOV, adj. što pripada alajbegu. Alaj-
begova slama. Poslov. danić. 4. Koliko alajbe-
gova slama. 48.

ALÂJBEGOV MÁJDAN, m. selo u Bosni blizu
Staroga Majdana. T. Kovačević 73.

ALÂJBEGOV ÒGAK, m. selo u Bosni blizu
Kupresa Schem. bosn. 1864. 71. vidi i kod Alaj-
begović.

ALÂJBEGOVAČA, f. šuma i połe kod Šapca
u Sibići; isto se połe zove i Alajbegovo poje. M.
Ružićić.

ALÂJBEGOVICA, f. žena alajbegova. Tužno
tuzi alajbegovica. Nar. pjes. vuk. 1, 210. Vrat' se
natrag, alajbegovice. 1, 211.

ALÂJBEGOVIĆ, m. prezime, sin alajbegov;
samo u imenu sela: Ogak Alajbegovića. T. Ko-
vacević 35. a to je isto selo koje se zove i Alaj-
begov ogak, koji vidi.

ALÂJLI, vidi alali, čemu je umetnuto j. Samo
u naše vrijeme Alajli ga barjak poklopio. Nar.
pjes. u Šumadinčetu 1, 77. Krstaš barjak proho-
daše proz najžeše alajli-barjake. Osvetn. 3, 130.

ALAJT, m. od nèm. alant; vidi onan. Samo
u jednoga pisca našega vremena. B. Šulek, imen.
2. i Stulić ima alait, ali dodaje da je uzeo iz
ruskoga rječnika: bez sumne je iz Stulićera rječ-
nika ispisoa onaj od koga je došlo Šalku, a u
tom se promijenilo u alajt; ali ne može biti sumne
ni o tom da je Stulić našao alant u rječniku koji
pomiñe, pa je rusko n uzeo za i: tako su i alait
i alajt riječi kojih nema.

ALAKAČA

62

ALAPIJA

ALÁKAČA, f. mulier petulans, žensko čelade razuždano; isporedi alakast, alapača, arlakača. Samo u Vukoru vječniku. — Od alakati.

ALÁKÁNE, n. discursatio, skakaše tamo amo od obijesti. M. Kovačević. isporedi alakati.

ALÁKAST, adj. petulans. Samo u Vukovu rječniku (imprudens), gdje se dodaje da se govoriti alakasta n. p. djevojka. Isporedi alakača, s kojom je istoga postaja.

ALÁKATI, álakám i álacám, impf. ruere, nacalicati. Od tur. almak, uzmati, heatati, otimati, osrajati; a iz toga je značena izašlo; navałicati želeći što oteti, a po tom u opće navałirati, nagliti, naglo što činuti. Dolazi od xvii vijeka, u rječniku ni jednom; isporedi jalakati, halakati. Gdi alače paša i delija. P. Vitezović, odil. 63. Ali Turci nigda ne pristaju, .. teško oni viću i alaču. A. Kačić, razg. 144. Buka stoji mačvanaski volova, ne poznaju svojih čobana, vidi stoka će de putovati, pake žali svoga zavičaja; a za nima Turci alakaju. Viće Turcin jedan na drugoga: lakše, Mujo! ne umori marve. Nar. pjes. vuk. 4, 187. — gorovi se i o djeci nemirni kad skau tamo amo. Ne alakaj. ne sedi s mirom. M. Kovačević.

ALAKIJ, m. ime muško xiv vijeka; neznan postaja. Danići 3, 551.

ALAKÎNCI. Álakinâcâ, m. pl. selo u Srbiji u okrugu cranškom, srezu masuričkom. Sr. Nov. 1879. 176. Mjestani još gorore Álakinei.

ALÁKNUTÍ, álåkném, pf. irrucire, nacaliti. Od alakati. isporedi jalaknuti. A kad, bolan, Turci alaknuše. Nar. pjes. vuk. 4, 256. — gorori se i kad se u kakcom poslu narali ili prione te se brzo sersi; tada je i prelazno: Alaknuh za cas, kaže onaj koji što brzo izradi. M. Kovačević. Kad se u połu u veče ili od zla vremena hoće joste što rada da otme, jedan doviske: „ajmo svi sloğom alaknuti, da nam ovo ne ostane“, ili: „dajte brže to alaknite, eto vremena, oteče nam“. J. Bogdanović.

ALÁKŠA, f. vidi alaša. M. Pavlinović.

ÁLALA, f. turski, narukrica, armilla. Samo u naše vrijeme, između rječnika samo u Vukoru. I potri joj srebrene alale. Nar. pjes. juk. 391.

ALÁLEM, arapski allálem, t. j. bog zna; govoriti se kao po svoj prilići. Samo u Vukoru rječniku. Alalem to će biti svraka. Nar. prip. vuk. rjec. 3b.

ALÁLI, adj. turski, vidi ruzicast, isporedi žal, alajli. Pred riječima kojima se pridijera stoji bez promjene. Samo u Vukovu rječniku. Još na Alki alali pašmage. Nar. pjes. vuk. rjec. 3b.

ALAM, turska riječ koja ne znači nista nego se samo dodaje drugu u kojoj su isti glasori; samo u naše vrijeme. Salam alam, mlada Maġarice! Nar. pjes. vila 1866. 615.

1. ALÁMAN, m. Alamannus, Nijemac: isporedi Aleman. Dolazi u jednoga pisa xvi i u jednoga xvii vijeka, a rječniku u jednom. Druga maže želimo mi... Alamani ner li da se veselimo. M. Vetranić 1, 248. Što su Nimce zovem Alamane, ne čudi se, tako su i(h) moji i tvoji didi i pradidi zvali. I. Zaničić 10. Ostala je kod Slovinaca ova rič Alaman. 11.

2. ALÁMAN, m. turski alaman (od almak, uzmati, grabiti), vidi hajduk, razbojnik. Dolazi od

prostoga rijeka, između rječnika samo u Vukoru (bez značenja). Mlogi se naode priprostiti јudi a najviše matere, koje vlastite svoje sinove alamane nazivaju. I. Zaničić 11. — sada samo u poslovici: Navalise kao alamani. Nar. posl. vuk. 185. Kao alamani n. p. navališe, pojedoše, avide. Vuk, rječ. 3b. — u tom značenju zoru tako Cigane: U sajkaškome batalijunu sad Cigane zovu Alamanina. Vuk rječ. 3b.

ALAMÍNKA, f. alamannica, dolazi uz rječ sabła, ali i bez ne; sabła nemačka. Samo u naše vrijeme u pjesmama, između rječnika samo u Vukoru. Pa povadi sablu alamanku. Nar. pjes. vuk. 2, 468. O pojasu sable alamanke. 3, 335. Goran trže gołu alamanku. Nar. pjes. juk. 91.

ALÁMANSKÁ, f. adj Alamannia, Nemačka; samo u jednoga pisa prostoga vijeka. Grad, komu u svoj Alamanskoj ne ima prilićna. I. Zaničić 162.

ALÁMANSKÎ, adj. alamannicus, nemački; isporedi alemanski. Dolazi od xv vijeka, između rječnika samo u Danićićevu. (3, 551). Alamanskim kopijemb. Starin. 4, 83. U različitih jezići, kako no talijanskom, francuskom i alanskom. I. Zaničić iv. Roda alamanskog. xiv. Svu koliku zemju alamansku. 10. Zauzdajte demom alamanskim. Pjev. crn. 116.

ALAMAŇA, f. ital. Alemagna, Alamania, Nemačka; isporedi Alemaňa. Samo u jednoga pisa xvi vijeka na jednom mjestu gdje griješkom stoji u Alamani mjesto u Alamańi, koje i slik iste: Meju nami za se je cuje tamo daće u Alamani, da Dubrovnik lance čuje, perche stare boncompagni. M. Vetranić 1, 218.

ALAMÊNKA, f. ime žensko, koje dolazi prije našega vremena St. Novaković, pom. 40. isporedi Lamenka.

ÁLAMPÍRÚ, „podoše goveda u alampre t. j. skrhaše se, otutnše ne gledajući kud. Į. Kovačević.

ALÁMUŇA, m. šorjek koji ni u čem ne pazi kako radi nego juri kao da nije pri schi. Į. Kovačević. — isporedi halavaňa, halovaňa.

ALAN, m. 1. ime muško, koje dolazi između xv i xvii vijeka. S. Novaković, pom. 40. isporedi Alano. — 2. dra sela u Hrratskoj: jedno blizu Brija i Krivoga puta a drugo blizu Otočca i Ramlana. Schem. segn. 1871. 17. 28.

ALANIJA, f. Alania. Galiju, Alaniju. Danić. 1, 7. Prusiju, .. Alaniju. F. Glavnić, evit. xiv.

ALANO, m. Alanijus; isporedi Alan. Sveti otac Alano. I. Ancić, svit. 15.

ALANOVIĆ, m. prezime; isporedi Alan. Priboja Alanovića. S. Novaković, pom. 40. Ivana Alanovića. Protok. šab. mag. 50.

ALÁPAČA, f. vidi alakača. Samo u Vukoru rječniku. Postańem će biti od tur. alap, hrabar, a to bi značene bilo preneseno a suviše slobodan.

ALAPI, vidi Alapić, Alapija.

ALAPIĆ, m. prezime S łogom Alapiću. P. Vitezović, odi]. 35. Gaspar Alapić. 79. — pišu ga i s mağarskim završetkom Alapi: Alapi Janus. Mon. croat. 222. Ivan Lenković > Alapi Jankom razbi Turke. P. Vitezović, kron. 150. — latinски ga pišu de Alap. Starine 5, 281. isporedi Alapija.

ALAPIJA, m. vidi Alapić. Gaspar Alapija vojvoda. B. Krnarutić, vaz. 18.

ALAS

63

ALAVANIJA

ALÂŠ, alása, m. vidi halas.

ALASPURLIJA, vidi kod 2 äl.

ĂLAST, ad. ružičast; od turskoga äl, koje vidi. Od prošloga vijeka, samo u rječnicima Bjelostjenčiju (2, gdje je o konu što i alatast) i u Vukovu.

ALASTURLIJA, vidi kod 2 äl.

ALÁŠA, f. grec. equorion; isporedi alakša. Biće turski alaša, leda i tovarni kon; budući da više tovarnih koła ide zajedno noseći tovare, uzeta je ta riječ za mnogošto koła i drugih. Gocori se u Hercegorini. N. Dučić. i u Bosni: Tjeraj alašu na livadu. Nar. prip. bos. 2. i u Dalmaciji M. Pavlinović.

ĂLÂT, aláta, m. arapski álát, instrumentum, vidi orude dolazi od xvn cijeka; kako se u to erijeme gubilo h po nekim krajećima, te se pisalo i gdje ne treba, nalazi se i u oroj riječi sprijeda; između rječnika dolazi u Mikaliju (alat i halat) 3. 129. 140., u Belini (samo halat 310b., 713b), u Bjelostjenčiju (alat), u Voltijiju (alat i halat), u Stuličiju (alat), u Vukovu (alat). — Čim se što radi, sre skupa, ako ga je riječ ili u općen: Ovo posvetilište bog čini a redovnikom se ovijem riječi služi kakono ti jednijem halatom'. M. Divković, nauk 155b. Za ludu je nauk kovacu, težaku i ostalim majstorom, kad ne imadu alata ali oružja, koji bi poslovali. I. Ancić, vrata 2, 4, 199. Ne zašaljuje se ,halatu', nego meštru, koji ućini ,halatom' dobro dilo. M. Radnić 31. Usta se ,halat' od života. 289. Rsuz otijušni ukrašiti koju stvar traži načine, stavja skale, pripravlja alat. A. Bačić 213. Kad ukrađes majstoru ,halat', brez koga poslovat ne može. 111. Alat gvozden brzo zařda, kad, se š nime ne posluje. J. Banovac, prip. 297. Negov (Isusor) križ... i svi ostali alati negove muke vidiće se. J. Banovac, razg. 2. Križ i drugi alati muke za barjake nošau se. F. Lastrić, test. 226. Kakvim alatom je ućinjena ova nebeskoga okoliša grada. 366. Oruđe ili ti ,halat'. A. Kanižlić, utoč. 789. Znade kakvih, ,halat' i sprava k tomu poslu jest potribna. I. Jablanci 45. Dobra se ina ,halata'. M. A. Rełković, sat. 111. Pilaj ih, tesi ih i kresi ih s tvožinijim alatom. A Kačić, razg. 1. Bez alata nema zanata. Nar. posl. vuk. rječ. 1. Ili kupi ,halat', il' ostavi zanat. Nar. posl. vuk. 102. alat ladarski, armamenta navis (turski halat, uže): Svojima rakama izbacismo alat ladarski, Vuk, djel. ap. 27, 19. kad se uzima tako skupa a jedno se hoče da kaže, dolazi s riječju komad: Prid noma inom alata još komad alata: nož je plužni. J. S. Rełković, kuć. 20. pojednane: ,Halati' inih od spjevanja. J. Kavašin 198. Videći ,halate' kojima će nega mučiti. D. Rapić 220. On izmišli svakacije zнате, i k otomu načini ,halate'. M. A. Rełković, sat. 96. Mučitełski ,halat', J. Rajić, pouč. 1, 16b. Kućnik važa da znade alate, .. plug, zubaču, motiku. J. S. Rełković, kuć. 16. Koji ovim alatom (plugom) se (hrani. 17. preneseno i u unnom smislu: Ime Isusove jest alat do pridobitja. F. Lastrić, test. 13. Otvjase da se uzkrsnutje negovoj brzo euje i proglasi; a za ovi posao najbolje je alat ženska glava, koja mučet ne more po naravi. 207. Znadelete da je grih smrtni jedna zmija priotrovna u sreu i u duši čovika grišnika: alat, kojini se ina ubit i utušit ova zmija, jest skrušene i pokajačie. G. Lastrić, od 105. Slavi danas crkva nasastje s. križa, koji s velikom radostju bi našast, budući prvasti i osobiti alat i oružje od našega otkupleňa. 323. Bog koji je od vika

odredio naše spaseće, naredio je i srudeć, oružje i alat, kojizim diluje i čini ili ti dovršuje isto naše spaseće. Ovo oružje i alat jest glas negov, kojim nas zaziva. 93. Za što je (križ) alat od našega spaseća. F. Lastrić, svet. 59. Koje (muke) su alat i oružje pravde božje. 99. Tihoća srea i zauzdaće jezika jesu dva osobita ,halata' pravde krstjanske. E. Pavić, ogl. 527.

2. ĀLAT, alta, m. vidi ālāt, alāta, s kojim je ista rječ. dolazi od prošloga vijeka; pišu ga i sa h sprijeda onako kao i ālāt. Bog služio se je s čovjekanstvom kako s orudjem i s ,haltom'. Radi česa uskrsnuće bi neko orudje i ,halat'. J. Matović 61. Orudja i ,halti' božanstvene milosti. 91. No ostaje neki siromasi, što nemahu kuće ni bastine, ni nikakva ,halta' ni zanata. Nar. pjes. vuk. 5, 504. Ej moj ljepi altu! Nar. prip. vrč. 39.

3. ĂLAT, m. turski al (erren) i at (kon), crven kon, equus rufus. Od prošloga vijeka, između rječnika u Bjelostjenčiju (122b, ,halat') i Vukoru. Prikućite koje kolu, i alata i dorata. Nar. pjes. vuk. 1, 282. Na alata vas u čistom zlatu. 2, 290. — i s dodanim sprijeda h u Crnoj Gori: Pada Turčin niz koća halata. Ogled. sr. 11.

ĂLATAST, adj. rufus, kao ālat. Postaćen od alat; dolazi od xvn riječu, između rječnika a Bjelostjenčiju i Vukoru. Koń alatast s biligom. B. Krnarutić, vaz. 14. A pod nima końi alatasti. Nar. pjes. vuk. 3, 154.

ALATIKA, f. alata u skupu jedan komad, instrumentan, u naše riječe, između rječnika samo u Vukoru. Kad se tuda stvar nade, n. pr. guń, alatłika, puška. V. Bogisić, zbor. 444.

ĂLATOV, adj. što pripada ālatu, equi rufi. Samo u Vukoru rječnika

ALATUSA, f. alatasta kobila, equa rufa. Samo u Vukoru rječniku. Od ālat.

ALATUSIN, adj. što pripada alatuši, equae rufae. Samo a Vukoru rječnika.

ALĂÚG, f. vidi alauža. M. Kovačević.

ĂLAÚK, m. homo vehemens. Samo u naše riječe. Može biti od učika ala u; vidi kod alā. Rocc se čovjeku, koji je hitar u poslu kao vjetar. Ł. Kovačević. Vaševski vladika bio je Danilo, koga se Turci zvali Deli-papaz a Srbi Alauk. M. Đ. Milićević, srb. 404.

ALAUPOVİ', m. prezime Alaupović iz Bosne. A. Kacić, kor. 152., Alavpović. Schem. bosn. 1864. xi. xvii. xxvi.

ALÀUZA, f. laparica, pluviae nivibus mixtæ; isporedi lauža. Samo a Vukoru rječnika. Od novogrič, čaxogvyr, nesreča.

1. ĂLAV, vidi halav.

2. ĂLAV, adj. vidi alaf. isporedi aval. Bińši su bili alavi. M. Đ. Milićević.

ALAVANDIN, adj. pomine se xiv vijeka Ala-vandina vodenica kod sela Vlške, a je li bila kakke žene ili čorjeka ne može se zmati. Danićić 1, 7.

ALAVANDOV, adj. o mjestu Boimiji (koju vidi) pomine se xiv vijeka da je bila Alavan-dova: U Boimiji u Alavandovu. Glasnik 21, 236.

ALAVANIJA, f. u jednom spomeniku xvi vijeka bez snimne griješkom staji mjesto Alvanija, koju vidi. Alavaniji i pomoriju. Mon. serb. 140. Danićić 1, 7.

ALAVANTA

64

ALDOVATI

ALAVANTA, f. tumultus, gomila łydi kad je stane creca, gangula. Samo u naše vrijeme. Isporedi halavaňa, kod koje i postaše vidi, i halabuka. Načini se čitava alavanta. M. Kovacević. Jednoga su čovjeka tako zvali u Važevu, koji je često isao noću s gomilom svirača. Ł. Kovačević.

ALAZOVINA, f. vidi Lazovina.

ALAZONIK, adj. grčk. *àkovixós*, hvastav. Samo u jednoj knizi xv ili xvi vijeka. Tako lu-kavš i grydelivě běše i alazonikv. Aleksandr. nov. 144.

ALBA, f. alba. 1. bijela platnena košuła koju oblači pop svrh obične hałine kad hoće da služi. Oblači albu. I. Držić, našk gond. 225. — 2. vidi poculica. Samo u rječnku Bjelostijenčevu.

ALBA, f. hyp. Albijana. Sr. Nov. 1878. 21. 305.

ALBÁN, Albána, m. 1. ime muško, Albanus. Od Albana pape. J. Kavačin 318. — 2. grad u Italiji, Albano, Albanum, Al li Albana al' Kandije slaje vino? J. Kavačin 376. Albana. Bella 588. Mikąła ga piše Albano. — 3. ieka vinora toza w primorju hreatskom, koja će biti donesena od pomenułoga grada i za to tako nazvana. Alban bijeli, Alban erni. Šulek, im. 2.

ALBÁNAS, m. vidi Arbanas. U jednoga pisca prošloja cijeka. Svojih Albanasu. J. Kavačin 271. u drugoj knizi jamčano griješkom kakrom god mjesto Albanase stoji Albasane. Nar. pjes. bog. 213.

ALL'ANIJA, f. vidi Arbanija; isporedi Albanija. Provincija Albanija. I. Ancić, vrat. 2, 4. 174. Dalmaciju i Albaniju. J. Kavačin 281.

ALBASAN, m. grad u Arbaniji. Od Usćupa i od Albasana. Nar. pjes. vuk. 4, 77. Od Tirana i od Albasana. Pjev. ern. 321. Ogled. sr. 229.

ÁLBÁŠČA, f. vidi kod 2 ál.

ALBERT, m. vidi Alberto, u jednog pisca prošloja cijeka u pjesi. Gdi je Kotorac Alberto. J. Kavačin 133. — voc. mjesto nom. u sliku: Od mnozijeh kuć je Papalinih nije već muški neg Alberte. J. Kavačin 101.

ALBERTIĆ, m. prezime Albertići i Ročići J. Kavačin 123. načineno od lat. gen. Alberti, koji je takoder dolazio kao prezime. Matijem Alberti M. Alberti 1.

ALBERTO, m. Albertus; isporedi Aliberta, Alberto. Alberto veliki. B. Gradić, duh. 84. F. Glavinić, cvit. 68. Alberto Kratio. F. Lastrić, test. 21. Alberto kral od Inglitere. J. Banovac, razg. 152.

ALBESTON, m. nekakav kamen; samo u jednoga pisca xvii vijeka. Kami koji se zove albiston, ako se jednokrat užeže, nigda će veće ne ugasi. M. Orbin 167.

ALBĪJANA, f. žensko ime, dosta često u Sr-biji po različnijem krajevima (u pozarevačkom okrugu, u Lijevu, u užičkom okrugu). Sr. Nov. 1878. 160. 330. 347. Ł. Kovačević, M. Kovacević. — Postaňa tanna; isporedi Álba, Albijanić, Al-bijanda.

ALBIJANDA, f. ime žensko, koje dolazi xv ili xvi vijeka. S. Novaković, pom. 10.

ALBĪJANIĆ, m. prezime, po materi Albijani. Sr. Nov. 1878. 31.

ALBRIĆIĆ, m. prezime. Ostavi u Klisu za glavara Ivu Albričića 1592. P. Vitezović, kron. 173. Od ital. Albrici (Albriči. J. Kavačin 204).

ÁLČA, m. vidi álat. Samo u naše vrijeme, između rječnika samo u Vukovu. Pa uvati alču negovoga. Nar. pjes. vuk. 3, 187. Pa priteže na alče kolane. 3, 186.

ÁLČAK, m turski alčak, zao, rđav, nevałao, nevałalac. Samo u naše vrijeme. Alčače i lupežu jedan, kako može pro zakletve ukrasti moju slaninu? Nar. pripr. vrč. 44.

ALČAŠICA, f. ime dvjema biłkama u jednoga pisca našega vremena. Tropaeolum majus. L. i Antirrhinum L. B. Šulek, im. 2. — Biće rječ čašica sastarłena sprijeda s turskom rječju al (ružičast).

ÁLČERGELET, m. dolazi u naše vrijeme samo u jednoj narodnoj pjesmi i iz še u Vukovu rječnika (gdje nema značena): mislim da su sastavlene tri turske rječi: alt- (od altyn zlato) i ker (od kar rad, posao, vez) i gömlek (košuła); proaj bi rječi pred drugom, koja glasi čer, otpalo t, treća bi izgnubila m pred 1, a zadne k može biti da nije dobro čuo od pjevača ko je pisao nego mu se učinilo da je t: tako bi al-čer-gelet bio zlatom rezena košuła. En' ono je Alil čelebija u aletu u al-čergeletu, što se titra zlatnim buzdovanom. Nar. pjes. vuk. 1, 615.

ALDA, ime koje dolazi prije našega vremena a ne zna se je li muško ili žensko; postaňa tamna. S. Novaković. pom. 40.

ALDINA RĚKA, f. selo u Srbiji u okrugu pirotskom, srezn nišavskom. Sr. Nov. 1879. 175.

ÁLDÍNCI, Áldinácá, m. pl. selo u Srbiji u okrugu knčevačkom, srezu zaglavskom. K. Jovanović, reč. 113.

ÁLDÍNSKI, adj. sela Aldinaca. Aldinska opstina. K. Jovanović, reč. 113.

ÁLDOMÁŠ, m. mağ. áldomás, blagoslov kupovińi s napitkom sijedoćanstva radi. Dolazi od xv vijeka, između rječnika samo u Bjelostijenčevu (mercipotus, honorarium quod datur operariis finito labore) i u Jambrešićevu (honorarium); isporedi aldumaš, aldumaše, likov. Ki je aldomaš na ńu (ńira) zval. Mon. croat. 86. Aldomašnici, ki na to aldomaš piše i boga moliše. 205.

ÁLDOMÁŠNÍK, m. sejedok kupovin, koji pije aldomaš. Dolazi od xv vijeka, u rječniku ni jednom. Na to biše aldomašnici dobi łydi. Mon. croat. 57. Vazmi si na to a(l)domašnike... I vze aldomašnike. 78. Je li kupil po zakonu, ne imajući ponudnoga kmeta ni aldomašnika ni ovodnika? 283.

ÁLDÓV, aldóva, m. od mać. áldó, sacrificium, žrtra. Samo u kajkavaca i u knjigama u kojima je jezik miješan s kajkavskim. Od xvii vijeka, između rječnika u Bjelostijenčevu, Jambrešićevu, Voltigi-jinu i iz ńih u Stuličevu. Noe van zleze iz ladje i aldov prikaza bogu. P. Vitezović, kron. 2.

ÁLDÓVAN, áldóvna, adj. sacrificus, sacrificalis. — Od aldov. — Samo u rječnicima Bjelostijenčevu (1071 i u pridavku) i u Jambrešićevu (885). Aldovna hiža, posuda, živina, sluga; mo-litve aldovne; aldovni nož, pehar, penez; aldovno meso. Bjelostjenac.

ÁLDOVÁNE, n. sacrificatio; isporedi aldovati. Samo u kajkavaca (a u ńih je u mjesto o); između rječnika u Bjelostijenčevu, Jambrešićevu, Voltigi-jinu i iz ńih u Stuličevu.

ÁLDOVATI, áldujém, impf. sacrificare. Samo u kajkavaca i u knjigama u kojima je jezik mi-

ALDOVAVAC

65

ALEKSANDRO

ješan s kajkavskim. Dolazi od xvii vijeka, između rječnika u Bjelostijućeru. Jambrešićeru, Voltigijinu i iz vih u Stulćeru. — Od aldov. — 1. prelazno: Isak od Abrama aldovan. P. Vitezović, kron. 1. Papa prepoveda popom alduvati aldyg. 65. Alduj bogu se blago. M. Kuhačević 162. Čistim srcdem to kameše bogu alduje. ziđe i kiti. J. Krmpotić, kat. 83. — 2. mu se. refleksiono: Aldovah se nemu i podat mu hvalu. M. Kuhačević 58.

ALDOVÁVAC, aldováca, m. oblator, sacerdos. Samo u Jambrešićeen rječnika (gdje je kajkaeski u mjesto o).

ÁLDÓVNÍK, m. oblator. Samo u Bjelostijućevu rječnika.

ALDUM, od turskoga altyn, zlato; nalazi se u naše vrijeme pred drugom riječju ne mijenajući se po padešima, mjesto zlatan: pred direk u jednoj narodnjaj pjesmi: Pred dvorom mu studena vodica, u vodici dva aldum-direka, de mu stojte dva koja na jedeka. Nar. pjes. petr. 1, 275. — pred trava kao ime apti, samo u jednoga pisca našega vremena: Aldum-trava, sambucus ebulus. B. Sułek, im. 2. u Turaka je dem. altynýyk chrysanthemum: može biti da je griješkom prenesceno na aptu.

ÁLDUMÁŠ, m. vidi aldomaš. U naše vrijeme. Plati (u Slavoniji prodavac) nešto piti i to se zove aldumaš. V. Bogićić, zbor. 242.

ALDUMÁŠCE, áldumáščeta, n. vidi aldumas. Samo u Vukoru rječnika, gdje je što isto što i halvaluk.

ÁLE, vidi áli; samo u jednoga pisca (po svoj prilici Dubročanika) prošloga vijeka; jedna i sada u čakavaca. Možahu.; ale sve zaludu. Cestitosti 43. Ja bin van povedal, ale me sran. Nar. prip. mikul. 16. Ako je još otel trgovat ale živet. 1.

ÁLE, m. hyp. Alija i Alil. — Akcenat se mujeja samo u vok. Ále (u Vuka i u nom. Ále, ali će biti pomiješano s cok.). Dolazi od prošloga vijeka; oblika me kao muške i kao ženske riječi (gen. Ala i Ale). isporedi Alo, Alo. Kad je Ale majku razumio. Nar. pjes. bog. 256. Ale rańen brata dozivase. Nar. pjes. vuk. 2, 50. Do podne Jure, od podne Ale. Nar. posl. vuk. 67. Ustan' Ale, doma da idemo. Nar. pjes. vuk. 2, 49. — oblieni kao u muških riječi: A što brata ne oženi Ala? Nar. pjes. vuk. rječ. 4a. Bułumbašu Verizović-Ala. Nar. pjes. vuk. 5, 123. — oblieni kao u ženskih riječi: Kad je Ale majku razumjeo, sve je majci pravo povidio. Kad je Alu majka razumjela, ona ga je jejepo svjetovala. Nar. pjes. bog. 256. Ter je Ali sinu govorila. 256. Uprav ide pod čadore Ali. Nar. pjes. juk. 364.

ALEB, m. apium. Dolazi xv i xviii vijeka u dea rukopisa i iz vih u naše vrijeme u jednoga pisca. Riječ bez sumše tuda, može biti arap. 'alef, pića, krma za stoku. Aleb, apium L. Aleb žabji, ranunculus sceleratus L. B. Šulek, im 2. — vidi petrusin, persun i svodnica.

ÁLÉČ, vidi alećim. Selam aleć, pašo gospodine! Nar. pjes. vuk. rječ. 675b. Salam aleć, vi Gračani Turci! Nar. pjes. mar. 74.

ALÉČIM, od tur. alejkum, nad cama, na rama; u turskom pozdravnu uz sèlâm (mir): Ni pomozu bog, ni selam alećim. Nar. posl. vuk. 222. Vuk, rječ. 675b. Na ovo (selam alećim) odgovori se: alećimu selam! Vuk, rječ. 675b. Turci nemu selam otprimili: Aleć'mu salam, neznanu delijo! Nar.

I

pjes. mar. 81. — Vuk na jednom mjestu piše i alekim: Selam alekim. Vuk, rječ. 675b. — isporedi selam.

ALEFANDINOV, adj. od Łěspárntros, od słonore kosti, eburneus; isporedi elefantov; u rukopissima xvi—xvii vijeka. Kopije alefandinovo. Aleksandr. jag. starine 3, 244.

ALEGA, f. alga: tal aliga; isporedi vaoga, voga. Samo u Mlakici i Voltigijinu rječnika.

ALEHSA, m. vidi Aleksa. S. Novaković, pom. 40.

ALÈHSÂNDAR, Alèhsândra, m. vidi Aleksandar; isporedi Lehsandro. Aleksandru velikomu. J. Armolusić, slav. 44.

ALEJĆ, vidi aleć. Alejć selam, carev sehratlija! Pjev. cem. 11.

ÁLEKSA. m. Alexius; isporedi Aleksije. Dolazi od xvi vijeka, između rječnika u Vukoru i Danićeru. U cara Alekse. Sava 8. Aleksa ispovnik. I. Bandulavić xvi. Sveti Aleksa. I. Ančić, ogl. 175. Ne mogu te, Aleksa, pusiti. Nar. pjes. vuk. 4, 144. — U jednom spomenika i Alehsa S. Novaković, pom. 40.

ALÈKSÂNDAR, Alèksandra, m. Alexander. Dolazi od xvi vijeka, između rječnika samo u Danićeru. Najprvi se pisalo u nom. bez a među d i r: Aleksandrs. Danilo 141. Mon. serb. 557. a od xvi vijeka dolazi sa a: Aleksandar. M. Marulić 70. Anton Dahm., djel. 4. 6. J. Kavaņin 29. — dok se pisalo x za z, pisalo se u tudim rječnika i za ks: po tom ne će biti dosta razloga što u norom izdušu stoji Aležandar. P. Hektorović 44. H. Lueić 264. — u někih pisaca xvi i xviii vijeka dolazi s latiniskim završetkom: Alexander. F. Glavinić, evit. 126. V. Dosen 57. M. A. Rełković, sabr. 31. — isporedi Aleksandro, Lesandro, Aleksendar.

ALÈKSÂNDRA, f. Alexandra; isporedi Aleksandra. Alexandra cesarica. F. Glavinić, evit 103. Aleksandra Markovićka. Sr. Nov. 1879. 1255.

ALÈKSÂNDRIĆ, m. prezime po materi Aleksandri. Rat 179.

ALEKSÂNDRIJA, f. Alexandria. Od xvi vijeka, između rječnika samo u Danićeru. Isporedi Aleksandrija. Lesandrija. Vb Aleksandriju. Domentijan 308. Obљubi Kleopatru kraļicu od Aleksandrije. M. Marulić 71. — jumačno samo griješkom stoji jednom sa z mjesto x u pisca u koga stoji više puta sa x: u Alezandriji. F. Vrančić, živ. 74.

ALEKSÂNDRÎN, Aleksandriná, m. Alexandrinus; isporedi Aleksandrinac. U jednoga pisca xvii vijeka. Cirila Alexandrina. F. Glavinić, evit. 131.

ALEKSANDRÎNAĆ, Aleksandrináca, m. Alexandrinus; isporedi Aleksandrin. Maksim Aleksandrinac filosof. A. Kanižlić, kam. 322.

ALEKSÂNDRÎNSKÎ, adj. Alexandrinus. Alexandrinski bis (kup). F. Glavinić, evit xxvi. Patriarki Aleksandrinskom. S. Badrić, ukaz. 7.

ALÈKSÂNDRO, m. vidi Aleksandar. Od xvi vijeka, između rječnika samo u Vukoru. Aleksandro. Zborn. 15. A. Grčić, roz. roz. 54. F. Glavinić, evit. 217. A. Kačić, kor. 309. M. Radnić 87. S. Margitić, fala 20. F. Lastrić, svet. 12. Veli mu care Aleksandro. Pjev. cem. 296. Aleksandro isto ka' Nikola. Nar. pjes. vuk. 5, 492.

5

ALEKSANDROVAC

66

ALEMPIJEVIĆ

ALEKSANDROVAC, Alèksândrôvca, m. ime
seli u Srbiji, koje se do 1879 zvalo Bok, koji
vidi. Sr. Nov. 1879. 145.

ALÈKSÂNDROVIĆ, m. prezime; po ocu Ale-
ksandru. Rat 407.

ALEKSANDRSKÎ, adj. Alexandriae. Samo xiv
vijeka. Aleksandrskago grada. Domentijanb 187.
isporedi aleksendrski.

ALÈKSÊNDAR, Alèksêndra. m. Aleksandar.
Dolazi XIII-xvi vijeka; između rječnika samo u
Daničićevu. Najprije se pisalo bez a među d i r
u nom.: Aleksendrъ. Mon. serb. 178. od xv
vijeka sa a: Aleksendarr. Mon. serb. 494. — u jednom
spomeniku xiv vijeka u kom je isto ime jednom
čovjeku tri puta napisano sa e pred n, stoji jedan
put i sa o, koje će biti pogrješka: Aleksondu.
Mon. serb. 178.

ALEKSÊNDRSKÎ, adj. vidi aleksandrski. samo
xiii vijeka. Patriarskom aleksentriskim. Do-
mentijana 308.

ÀLEKSIĆ, m. prezime; po ocu Aleksï. Od xv
vijeka, između rječnika samo u Daničićevu. Ivans
Aleksïsić. Spom. sr. 2, 84. Dok eto ti Aleksïća
Mirka. Nar. pjes. vuk. 4, 498.

ALEKSIJ, m. vidi Aleksije.

ALÈKSIAJ, 1. f. žensko ime, Alexia. S. No-
vaković, pom. 40. B. Mušicki. — 2. m. musko ime,
Alexius, vidi Aleksije. Kraļu Aleksiji. Nar. pjes.
petr. 2, 622

ALÈKSIJE, m. Alexius. Od xii vijeka, između
rječnika u Vukoru i Daničićevu. U najstarijim
krigama ne dolazi u nom., te se može znati je li
u vihovoje vrijeme bilo na kraju -e. Aleksija cara.
Mon. serb. 5. xii vijeka dolazi bez e: Aleksïsi
Čršnelovićъ. Mon. serb. 40. od xiv vijeka sa e:
Car Aleksije. Mon. serb. 126. Kraļu Aleksiju.
Nar. pjes. petr. 2, 622

ÀLEKSIN, adj. što pripada Aleksï. I Jakova
brata Aleksina. Nar. pjes. vuk. 4, 140.

ÀLEKSINAC, Àleksînca. m. varoš u Srbiji iz-
među Niša i Paraćina u okrugu aleksinačkom.
Mještani jos govore Alëksinac. Pomišne se od xviii
vijeka, između rječnika u Vukovu. Kod Aleksinca.
Glasnik 31, 297. A kad bili ispod Aleksinca. Nar.
pjes. vuk. 4, 220.

ÀLEKSINAČKÎ, adj. što pripada Aleksincu.
Vuk. Aleksinački okrug. K. Jovanović, reč. 91.

ALEKSÎNČANIN, m. čovjek iz Aleksinca Akce-
nat u gen. pl. Aleksînčână. Tu ima mnogo Ale-
ksinčana. Sr. Nov. 1879. 242.

ALEKSÎNČÂNKA, f. žensko čelade iz Ale-
ksinca. M. Đ. Miličević.

ALEKSINICA, f. selo u Hrvatskoj Krajini
blizu Perušića. Sem. seň. 1871. 40.

ALEKSIO, m. u jednoga pisca xvii vijeka tako
s talijanskim završetkom mjesto Aleksije. Aleksio.
F. Glavinić, evit. xxiv. 223.

ALEKSIOV, adj. Alexii; u jednoga pisca xvii
vijeka prema nom. Aleksio, koje vidi. Otac Ale-
ksiov. F. Glavinić, evit. 225.

ALELUJA, f. alleluia. a) crkvena pjesma koja
se tako zove: Prva aleluja, koju danas crkva piva.
J. Banovac, pripov. 91. Mogu pivati s veselem
ovu slavnu aleluju, 94. — b) allelujae herba:
bela aleluja, lilium candidum L. B. Šulek, im.

481. Na Ivi je rasla kita zomrina, a na lipoj
Jeli bela aleluja. Jačka 155. — isporedi leluja.

ÀLEM, dolazi pred riječima kamen dragi ili
dragi kamen, a u jednoga pisca i samo pred ka-
men, ali se ne zna kakav je; i postańa je tamna:
djedi ga stavaju u svoje s arap. almâs, diama-
nat (Miklošić fremdwört. 2), drugi sa sr. ņem.
almetin (Matzenauer, ciz. slov. 96), koji će biti
almadin, rubin; ali mislim da ne će ništa drugo
biti nego arap. 'alem, znak, zlameņe, čudesno zla-
meņe, i po tom alem kamen biće čudotvoran ka-
men, magicus. — Dolazi od prošloga vijeka, iz-
među rječnika samo u Vukovu (bez značeńa). ispo-
redi aler, alin, alim. — Na čelu joj alem kamen
staše. F. Radman 33. Uzmi sinko, prsten od zla-
meņa, na komu je alem kamen dragi. A. Kačić,
razgov. 36. U čelenci alem kamen dragi. Nar.
pjes. vuk. 2, 559. Pašinu je sabłu dovatila, o
kojoj su dva gajtana zlatna, a u nój je alem ka-
men dragi. 2, 616. A pokraj nih noža plamenita,
med' kamzama alem dragi kamen. 3, 6. U bal-
taku alem kamen dragi, prema kom se vidi pu-
tovati u po noći, ka' i u po dana. 3, 434. Na si-
niji od zlata čamija, oko ně je zmija ispletna,
a glavi joj alem kamen dragi. 3, 78. Možeš dati
orahoyu ladu, a na nójzi dumen od kalaja, od ka-
laja i suvoga zlata, navrh něga alem kamen
dragi, sa kojim se vidi putovati u po noći kano
usred podne? 3, 344. — u jednoga pisca i sa h
sprjeda: U zubima halem kamen hrani. Pjev.
crn. 217.

ALEMA, f. tursko ime žensko. Ni Alema, tako
mi kalema! Nar. pjes. vuk. herc. 120.

ALÈMAN, m. Alemannus, Nijemac; isporedi
Alaman. Dolazi od xvi vijeka, između rječnika
samo u Mikaļinu. Da smo lanci Alemani. M. Ve-
tranić 1, 249. Bi Aleman. F. Glavinić, evit. 350.
Alemana Petra sliku. I. Kanavelić, iv. 377.

ALÈMANIJA, f. Alemannia, Ņemačka. Sva
Alemania. F. Glavinić, evit. 138.

ALÈMÂNKA, f. vidi alamanka. Pak poteže tanku
alemanku. Nar. pjes. juk. 424. (u istoj knizi 617
izdućač vch da je ‚narešena s dragim kameńem‘
a te vječći samo pokazuju da sada nije u običaju
Aleman mjesto Nijemac).

ALÈMANSKÎ, adj. vidi alamanski. Odhraniti
mladiće alemanske i ņemačke. B. Kašić, ign. 77.

ALÈMAŇA, f. Alemannia, Œmačka; isporedi
Alemańa, Alimańa. Dolazi xvii vijeka, između
rječnika samo u Mikaļinu. Srid Kolonije grada u
Alemańi. B. Kasić, per. 141.

ALÈMAŃSKÎ, adj. Alemanniae, što pripada
Alemańi. Samo u jednoga pisca xvii vijeka. Vla-
dalac alemański. I. Ančić, ogl. 184.

ÀLEMOV, adj. u jednoj skorašnoj pjesmi u
kojoj je pjevac mustio da je alem dragi kamen
koji se i u ženske oboce ukiva nakita radi, te je od
nega načinjo taj adjektiv hoteći kazati za oboce
da su nakućeni tijem kamenom. Jedne uši, dvoje
mendušice, alemove dvije zvijezdice. Nar. pjes.
petr. 3, 341.

ALÈMPIJA, m. vidi Alempije.

ALÈMPIJE, m. Alipius. Vuk, rječ. Sr. Nov.
1878. 32. 60. — Govori se i Alêmpije. Ł. Ko-
vačević.

ALÈMPIJEVIĆ, m. prezime; po ocu Alempiju.
Rat 31. 384.

ALEN

67

ALI

ÁLEN, adj. ružičast, od tur. ál, koje vidi. Kad pop ide s vodicom po kučama, negov dak nosi dva vlasa vune, jedan bele a drugi alene. M. Đ. Milićević, živ. 1, 52.

ALENŠANIN, m. Alensis, od čega je i načineno u jednoga pisca prošloga vijeka. Aleksandro Alenšanin. F. Lastrić, test. ad. 107.

ÁLER, u jednoj pjesmi mjesto alem, koji vidi. Na tepsiju zmija prepletna, na glavu joj aler kamen dragi. Pjev. crn. 188.

ALESAC, Alesca, m. prezime xvi vijeka čovjeku u tadašnoj županiji zagrebačkoj kod Ribnika. Selo ko je držal Vale Radońa, drugo selo Marka (Marko') Alesca. Mon. croat. 264. (a nominativ bi mogao biti i Alezac).

ALÈSÂNDRAR, Alèsandra, m. vidi Aleksandar; isporedi Alesandro. A srete ga care Alesandre. Pjev. crn. 296. u jednoga pisca prošloga vijeka s latinskim završetkom: Alesander. P. Posilović, cvijet 53. 144.

ALÈSÂNDRA, f. vidi Aleksandra. Alesandra kraļica, žena Dioklecijanova. R. Radman. 16.

ALESÂNDRIJA, f. vidi Aleksandrija; tal. Alessandria. Bella 60ª. isporedi Lesandrija.

ALESÂNDRÎN, Alesandrina, m. tal. Alessandrino, vidi Aleksandrin, Aleksandrinac. U jednoga pisca prošloga vijeka. Od izopačena običaja Edipcijana i Alesandrina. J. Matović 183.

ALESÂNDRÎNSKÎ, adj. vidi aleksandrinski; od tal. Alessandrino; isporedi lesandrinski. Aleksandrinki arkibiskup. J. Matović 299. alesandrinski. Bella 60ª.

ALÈSÂNDRO, m. tal. Alessandro, vidi Aleksandar, isporedi Alesandar, Alessandro, Dolazi xvi vijeka, ali ne u nominativu, te bi nominativog mogao biti i Alesandar. Po Alesandru šestom. A. Gučetić, roz. mar. 45 (52). — Od xvii vijeka dolazi i u nom. Gospodovaše cesar Alesandro. B. Kašić, per. 1. Veliki Alesandro. I. J. P. Lučić, razg. 73. B. Cuceri 174. Princip Alesandro. Nar. pjes. bog. 324.

ALÈSÂNDROV, adj. Alexandri. Vidi kip Alessandro. J. Banovac, razg. 25.

ALESÍČ, m. prezime, isporedi Aleksić. Schem. rag. 1876. 71.

ALÈSIJE, m. vidi Aleksija. Alesija otca svoga. J. Kavačin 267. — u jednoga pisca xvii vijeka bez e na kraju: Alesij. B. Kašić, rit. 62.

ALEŠÂNDRÎNSKÎ, adj. vidi Alesandrinski. Katek. 1561. 65.

ALEŠÂNDRO, m. vidi Alesandro. U jednoga pisca prošloga vijeka. Veliki Alešandro. J. Banovac, pripov. 83.

ÁLET, m. od arap. hil'at i hał'at, časna haliņa, hałina koja se oblači časti radi. Dolazi u jednoj pjesmi i iz će u Vukovu rječniku (bez značena). En' ono je Alil čelebija u aletu u alčeregetu, što se titra zlatnim buzdovanom. Nar. pjes. vuk. 1, 615.

ALEŽANDRÎJÂNSKÎ, adj. vidi alešandrinski; u jednoga pisca xvi vijeka (cirilskim slovima). Kirilč aležandriansky. Š. Budinić, sum. 11b. može biti pogrješka ž mjesto š.

ALEŽIO, m. vidi Aleksio; u dva pisca xvii vijeka (cirilskim slovima): Aležio ispovjednik. M.

Divković, nauk VIII. P. Posilović, nasl. IX. može biti pogrješka ž mjesto š.

1. ÁLFA, f. álúa. On je alfa i o, početak tere fin. M. Marulić 207.

2. ALFA, f. žensko ime tursko. Pošetala Alfa udovica. Nar. pjes. vuk. herec 96.

ALFÂBET, m. alphabetum. U latinomu alfabetu. I. Ančić, svit. VIII. Alfabeta žudijskoga. A. Vitačić, ist. 418.

ALFÂBETSKÎ, adj. alphabeti. Po redu alfabetkomu. A. Vitačić, ist. vi.

ALFIRSTVO, n. od niem. wahlfürstenthum; u jednoga pisca prošloga vijeka u pjesmi. Vujinčević Jure alfirstvo je na sablj dobio. A. Kačić, razgov. 280.

ALGER, m. zemła u Africi; isporedi Algir. Opošteni od Algera Turke. A. Kačić, razg. 299.

ALGERIN, m. čovjek iz Algera. Ko pofata po moru ajduke po imenu Algerine Turke?.. ko pop topi turske ormanice i šambeke kraja Algerina? A. Kačić, razg. 301.

ALGERSKI, adj. što pripada Algeru. Prodaću ga kraju algerskomu. A. Kačić, razg. 299.

ALGIR, m. vidi Alger. Još Algir i Fešu mogu vam kazovat. I. T. Mrnavić, osm. 143.

ÁLI, conj. vel, an, sed. savez a sastavjen sa li. Dolazi od xii vijeka (vidi dałe pod 1, a. prvi primjer iz Mon. croat. i pod b. primjer iz Zak. vinod.; ako bi tu bilo u poznijem prepisivanu zamijeneno starije voja, onda dolazi od xiv vijeka: vidi pod 1, a. primjer iz Mon. serb.), i u svijem rječnicima. Dolazi i okruženo al od xv vijeka, ne samo u pjesmama (vidi pod 1, b. primjer iz Mon. croat.). Veže rečenice i riječi

1. vel, aut, sa svijem kao ili: veže dvije rečenice stajeći u drugoj ili drije riječi stajeći pred drugom, kad od oboga što je niima kaže jedno koje god biva.

a. veže dvije rečenice, a one su ili obje cijele ili jedna krna, kad se iz druge razumije što bi se i u noj reklo. xiv i xv vijeka: Ka koli stran bi prestavili ali odstavili te razvodi. Mon. croat. 101. Da bi tuj našu łubavi nekako smele ali okršnili. Spom. sr. 1, 66. Ako bi se kada podiļivali ili namirevaļi. Stat. poł. ark. 5, 250. — xvi i xvii vijeka: Ča se di bog ali ča se čtuje. N. Rańina 19. Ti li si koji priti imaš, ali inoga čekamo? N. Rańina 14. mat. 11, 3. Jeda beru od trnja grodzje ali od drača smokve. N. Rańina 152. mat. 7, 16. Pitam vas: rabi li vi jeste ali ste slobodni ļudi? Zborn. 29. Ne ima mudar rit: ovemu tko bi se vijek nad'o da će prit ali da se zgodi. N. Dimirotić 8. Reci mi: tko bi bil, iz tila ki srce sebi bi izvadil bez muke od smrce. jaoh, ali ikadar je li bil itkore, od sebe dragu stvar odijelit' da more? N. Načešković 2, 117. Sjemo mi pusti nož, jes' čovjek ali zvijer? 1, 181. Jesi li oni ti, ki njekad svakoga učaše živiti, ali si ka neman? M. Držić 101. Vidjećeš, je li twoj sin ali nije. 252. Ni jednijem načinom, koji jest ali može biti, nijesam poznala. B. Gradić, djev. 59. Ne znam usnuh li ali bdijah. P. Zoranić 74. Pjesni koje zdrže gnusću ali koje su učinjene od stvari potištenijeh. A. Gučetić, roz. jez. 43. Razumom razbiramo što jesmo čuli ali namislili. F. Vrančić, živ. 21. Veruješ li vse to, ali jošće sumniš? 18. Koja mańkahu, ali su drugojako određena, I. Bandulavić III. Iskušujući ga biše li ju dostojnoj

*

ALI

74

ALIN

15. Međ i mliko po noj tecijaše ne po naravi ali radi blagosova boga svemogućega. 78. Ne da se iskuša ustrpleće, ali da plate prošlaše opačine. 276. — tako i kad je naprijed ne samo: Bog ne samo prosti mu grihe i oslobodi ga od nemoći, ali jošte primaknu mu petnajest godišta života. P. Posilović, nasl. 26. Pomaju bogojužne ne samo u život, ali veoma većma u najposliđnji čas. 51b. Koji ne samo nijesi zaodili ali još i svukli uboga. S. Margitić, ispov. 37. Ne samo da te Bog podi- hodi... ali ide i nastoji. 63. Ne samo malo gra- dova ali vas kolik svijet. S. Margitić, fało 218. Da gospodin ne samo ispuni svoje vjerno obe- čaše, ali da udijeli vele veće neg obeća. Besjede krst. 11. Tako se promijenio da se u nemu ne na- hodi ne samo sjena od kraći ali ni od čovjeka. 56.

5. različna značenja naprijed pomenula mogući jedno za drugom bez ikakre smetne: Ali staara ali mlada, ali je meni draga. Posl. dan. 4. Hoću nemu nazvat' dobroj朱uro, al' u z'o cas pe me ali po nga. Nar. pjes. vuk. 1, 260. ,Što s'u obraz sjetno neveselo? al' nijesi snahu isprosio? al' ti nije po čudi devojka? ali žališ tri tovara blaga?' Al' je Ivo lubi besjedio... Nar. pjes. vuk. 2, 529.

6. mjesto mu je svagda proo u rečenici, kad veže rečenici, i pred rječuj, kad veže riječ; samo je u knjernika i pjesmama kad kad premetnuto: Mre svak, ne zna al' nitkor ini kad toj vrijenje ima biti. J. Kavašin 2. Ćime al' viran pade, tad bit može miran. 242.

ÀLI, tursko ime, vidi Alija.

ÀLIBEGOVICA, f. Turkiņa kojoj je muž beg po imenu Ali (vidi kod Alija). To začula Alibe-govica. Nar. pjes. vuk. 3, 371.

ÀLIBEGÔVCI, Àlibegovâcâ, m. pl. selo u Bosni blizu Sivše. Schem. bosn. 1864. 36.

ALIBERTA, m. Albertus; isporedi Alberto. Krał Alibersta. Łetop. šaf. 77.

ALIBERTIN, adj. Alberti. Syns Alibertins. Danićić 1, S. isporedi Aliberta.

ÀLIBUNÂR, m. selo u Banatu, u vršačkom protopopjatu. Sem. prav. 1878. 48. — Biće tako prozvano po bunaru koji će ondje biti gradi o ka- kav Alija.

ÀLICA, f. něka trešna rana; od tur. al. erven. Samo u Vukovu rječniku, gdje stoji da je ,prva' i da se govorì u Mostarn.

ÀLÍČ, m. prezime Turčinu, sin Alijin; sažeto od Alijić; pišu i Alijć. Pet Alijća, sedam Mu-stafića, Pjev. crn. 18. Ogled. sr. 21.

ALIGA, f. vidi alega, vaoga; tal. aliga. Samo u jednoga pisca našega vremena. Šulek, im. 2.

ALIGUNAR, m. planina u Crnoj Gori u ka-tunskoj nahiji između Cera i Broćanca. Međe su Crnoj Gori xv vijeka bile od sjevera... na Pusti Lisac i Aligunar. N. Dučić, u Glasniku 40, 8.

ÀLIJA, m. muško ime tursko Ali, kad ostaje tako turski bez promjene po oblicima kad ima za sobom kakav predikat, n. p. aga, inače mu se daje nastavak te bira Alija. a) bez nastoaka: do-lazi od xv vijeka: Ali beg. Mon. serb. 511. Ali-beg je ponosita glava. Nar. pjes. vuk. 1, 227. Ali-aga. I. Gundulić 323. Hercegovac Ali-paša. I. Gundulić 310. Knižu gleda paša Ali-paša. Nar. pjes. vuk. 4, 216. I sokola Ali-barjaktara. 4, 368. — kad je bez nastavka, a za nim ide riječ koja se počine vokalom, može otpasti i: Alaga; vidi

kod 3 al. — b) s nastarkom dolazi od xvii vijeka: Alija verni aga. I. Gundulić 324. Od ovud gre drug Alija. M. Gazarović, lJB. 68. Alija i balija dva brata. Nar. posl. vuk. 9. O Alija, žalosna ti majka. Nar. pjes. vuk. 4, 92 Kigu piše Novla-nin Alija. 3, 245.

ÀLIJA, f. od urap. 'Ali, carski; carska ili držažna zemłja. Vuk veli da je u Srbiji za turskoga vremena aliija bila ,spahijnska zemja koja niti je naselejna niti pripada kakom selu': ,aliije daju spahije ludima te rade i uživaju kako se pogode'. Vuk., rječ. 4a. Ali je upravo bila držažna zemłja: Posle Turaka... žirovnicu su naplaćivale opštine s one gore koja je pre bila spahiska a posle pri-pala opštinama. S one pak gore koja se za Tu-raka zvala alija, žirovnica je pripadala državnoj kasi. M. Đ. Milićević, opšt. 35.

ALIJARDA, m. Aleardus; dolazi xiii vijeka: Ovozi je ime arhipiskupa dubrovačkoga Alijarda i kneza dubrovačkoga Ivan Storlat. Mon. serb. 70.

ÀLÎJČ, m. vidi Àlîć.

ÀLIJIN, adj. što pripada Aliji. To začula Ali-jina majka. Nar. pjes. bog. 256. Te on uze Ali-jina vranca. Nar. pjes. vuk. 2, 50. Tu okoći koja Alijina. 4, 93. — gorori se i sažeto Alîn, koje pišu i Aljin: Stade eika Alijna vrančića. Nar. pjes. vuk. 2, 50.

ÀLIJIN POTOK, m. selo u Srbiji u okrugu užickom. K. Jovanović, reč. 164. gorori se i sažeto Alîn potok.

ALIJINA VODA, f. neko mjesto u Banatu, koje se spomrno oko xvi vijeka, može biti sadašni Ali-bunar, koji vidi. S. Novaković, pom. 123.

ÀLÎJN, vidi Alijin.

ÀLÎ, m. vidi Halil.

ÀLÎLOVAC, Àlilôvca, m. vidi Alilovci.

ÀLILÔVCI, Àlilovâcâ, m. pl. selo u Staroniji u požeskoj podžupaniji. Pregled 91. pišu ga i Alilovac. Schem. zagr. 1875. 42. — Od Alil, koje vidi.

ÀLÎLOVIĆ, m. prezime, sin Alilov, ali se i krisćami tako prozvaju. Boca 18.

ÀLILÛJ, alleluia, isporedi aleluja; u narodnoj pjesmi: Dva andela šetala, rajske pesme pevala: sve aliluj, aliluj, i gospode pomiluj. M. Đ. Milićević, slav. 56.

ÀLIM, m. u Dalmaciji, glatka kost poput sise što se navrhe na kamiš i u usta meće, ital. boc-chino'. M. Pavlinović. Postaņem je isto što i alem, koji je uzet u prostom značenju kao znak, biłeg, a po tom kao nakit čibuku.

ALIMAŇA, f. vidi Alemańa; samo u jednoga pisca xvii vijeka, u koga će i biti po zapadnom govoru. Zgibe Alimańa. J. Armolušić, slav. 26.

ÀLÎMPIĆ, m. prezime, sin Alimpijin; sažeto od Alimpijić, pišu i Alimpić; isporedi Alinpić. Sem. kn. srb. 1879. 19.

ÀLÎMPIJA, m. vidi Alimpije; isporedi Alem-pija i Alimpić.

ÀLÎMPIJE, m. Alipius; isporedi Alempije, Alin-pije. S. Novaković, pom. 40. Šem. kn. srb. 1879. 19.

ÀLIN, vidi alem; u naše vrijeme, između rječ-nika samo u Vukovu. Na stolici alin kamen dragi. Nar. pjes. vuk. 1, 549.

ÀLÎN, adj. vidi Alijin.

ALINČIĆ

75

ALMUŽNICA

ÀLÎNČIĆ, m. prezime; isporedi Alinka, od koje je postalo. Samuilo Alinčić Sem. prav. 1878. 68.

ÀLÎNKA, f. hyp. Helena, Jelena; isporedi Ajena i Alinčić. S. Novakovic, pom. 40.

ÀLÎNPIĆ, m. ridi Alimpić. Prot. šab. mag. 122.

ÀLÎNPLJE, m. ridi Alimpije. Prot. šab. mag. 25.

ÀLIPAŠINICA, f. žena Ali-pašina (ridi kod Ali). Sjedi niže, Ali-pašnice! Nar. pjes. vuk. here. 83.

ALIŠEŠNE, n. od tal. allisciare, gladiti; glađene. Samo na jednom mjesta u jednoga pisca xvi rijeka u pjesni nesršenog ili što prepisanoj, u kojoj ima više koješta što se ne može razumjeti; mjesto š stoji s, a za nima i buće stika radi mjesto a. To t' je uzrok ne pedipse, toj pokorna alisenja, toj svakoga poniženja. M. Pelegrinović 193.

ALITI, ridi kod žli.

ÀLIVER, m. Oliverius, isporedi Oliver. Alivera ne bi na broju. A. Čubranović 142.

ÀLIVERA, f. ridi Olivera. Alivera sina ridi, a Todora suze roni. Nar. pjes. vuk. 1, 276.

ÀLIVERIĆ, m. prezime, koje dolazi xvi rijeka; isporedi Aliver i Alivera. Lukač Aliverić. Mon. croat. 186.

ÀLKA, f. hyp. Aleksandra. S. Novaković, pom. 40. Sr. Nov. 1878. 436.

ALKATMER, ridi kod 2 al i katmer.

ALKERMOŠ, m. ridi krnez. Nit napitak alkermoša... ne mogu ga obuvati. Jačke 276.

ALKÓRÁN, alkorána, m. arapski, alcoranum, zakon Muhammador; isporedi alkuran. Dolazi od xvi rijeka, između rječnika u Bellinn (60a), Bjelostijenčera, Jambrešićern i Stuličern Ovo je vandelje, a prima ovomu alkoran. I. Držić, nauk gond. 215. Maumet isti u alkoranu ispovjedi. J. Kavašin 519. Iz turskoga alkoranu. A. Kanižić, utoč. 542 Nego oće štiju alkoranu. A. Kačić, razg. 160.

ÁLKOVIĆ, m. prezime. Sem. kn. serb. 38. Od Alko, koje nije u običaju a može biti hyp. za Aleksandra ili Aloviza. isporedi Alović

ALKÚRÁN, alkurána, m. ridi alkoran; dolazi od prošloga rijeka, između rječnika samo u Vukovu. Po razlike načine tomala alkoran. J. Filipović, prip. 1, 184. Zatječev se paša Ali-paša na čitaju svome alkoranu. Nar. pjes. vuk. 4, 238.

ALMANKO, tal. al manco, saltem, barem, daj; samo u jednoj knizi xvi rijeka. Tadaj reče remeta: čini almanko ovoj! Zborn. 9. Almanko reci mi. 17.

ÁLΜΑŠ, m. selo u Slavoniji kod Dała. Drava kod Almaša u Dunaj utiče. M. A. Rejković, sat. 22. Pregled 135. pišu i Almaš. — Još jedno selo u Ugarskoj u protopapijatu budimskom. Sem. prav. 35.

ALMAZ, arapski elmas, dijamanat; dolazi mjesto adjektiva pred drugom riječju ne mijenajući se: A od tovji almaz-prstenova. Nar. pjes. petr. 1, 164.

ALMAZA, f. žensko ime tursko. Ni Almaza, tako mi ramaza. Nar. pjes. vuk. here. 120.

ALMÍŠANIN, m. ridi Omišanin. Samo u jednom spomeniku xiii vijeka. Mon. serb. 31.

ALMOSTVO, n. ridi almoštvo, samo u jednoj knizi xvi vijeka. Daje almostvo i k misam hodi. Postila 1562 53.

ALMOŠTVO, n. od sr. nem. almuose, koje je opet od lat. eleemosyna, grć. ἀλμοσύνη, ridi milostiňa. isporedi almostvo, almuštv, almuštv. Dolazi od xvi vijeka, u rječniku mi jednom. Nim ne prudi ni almostvo. M. Marulić 324. Almoštvo. Anton Dahn, nov. test. 2, 56b. Imaše običaj almostvo diliti. F. Glavinić, evit 288. Mojahu, posčahu, almostvo činahu. 302. Almostvo gripe opira. 367. Siromaom vazda almostvo davaše. A. J. Knezović 181.

ALMOŽNO, n. ridi almostvo; nem almosen; isporedi almužno. Samo u jednoj knizi xvi vijeka. U tom kapituli veli da Korintjane jedno almožno skupe na pomoć krstjanom. Anton Dahn, apost. 261.

ALMUSNICA, f. ridi kod almužnica.

ALMUSNIK, m. ridi kod almužnik.

ALMUSTVO, n. ridi almoštvo; isporedi almuštv. Dolazi od xvi vijeka, između rječnika u Mikafinn, Bellin (139b), Volligijina i Stuličern. Almustvom ili milostišom. S. Budinić, ispr. 4. Kada emiš almustvo, nemoj trubljom trubiti. I. Bandulavić 32. mat. 6, 2. Od almustva i lemožine. B. Kasić, is. vi. Možemo ga utišiti almuštvom. A. Kadčić, bogosl. 18. Tvoja almustva, jubav prema ubozim. A. d. Bella, razgov. 132. Almustva dilovati. A. d. Kosta 1, 59.

ALMUŠTVO, n. ridi almustvo. — Pred t staji s mjesto žs, koje neki i pišu, a neki ž, najriše s; neki ne razlikuja ž i s prismom. — Dolazi od xv vijeka, između rječnika u Bjelostijenčern i Jambrešićern. Imenovanoga kneza almužstvo. Mon. croat. 100. Ne va ime plaće, da pače va ime almuštva. 178. Almuštva čineći skupštini uboškoj. M. Marulić 32. Almuštva primati 205. Čuvajte se da ne činite almuštv pred ludmi. Anton Dahn, mat. 6, 1. Almuštv dati ubozim. S. Budinić, sum. 40b Almuštva ili milostiće. 89. Kada čini almužtv, ne htij trublu trubiti. Bernardin 16. mat. 6, 2. Za tih tko moli s almuštvom na sviti. D. Baraković, vil. 307. Almuštv prikaži. Đ. Baraković, jar. 41. Molčić, postojeći i almuštv čineći. F. Glavinić evit 223. Lemozine i almuštv čineći abozina. B. Kasić, is 83. Kada čini almuštva. P. Radovčić, nač. 94. Mnogo almuštva učini ubogim. B. Krnarutić, vaz. 24. Neka nastoji postaviti pokore pristojne, lakomecem almuštv. M. Bijanković 56. Za što su almuštva veoma koresisa duši. L. Terzić 47. Pitan almuštv. P. Macukat 17. U něm hoće da se siju zadužbine i almuštva. J. Kavašin 86. S almuštv veoli ti zadužbinom. A. Kadčić, bogosl. 358. Sve ovo imade za almuštv, ovo reći, na misto zadužbine. J. Filipović 1, 102. Zaklihem vas svetim almuštvom. J. Banovac, blagos. 61.

ALMUŽAN, almužna, adj. eleemosynarius; samo u Bjelostijenčern rječnika, a i u nemu samo u složenim oblicima i sa št mjesto ž, o čemu ridi kod almužnik. ,Almužni kruh', ,almužna ladica'. Bjelostjenac (u pridarku).

ALMUŽNICA, f. žensko čelade koje daje ,almužno' (milostišnu). Dolazi od prošloga cijeka samo u rječniku. Bjelostijenčern (487b) i po seoj prilici iz šega u jednoga pisca; u obojice mjesto ž stoji st, koje u progroga glasi št a u drugoga se može čitati i st; o tome ridi kod almužnik. Nika žena vele bogostrašna i ,almustnica'. Turl. blago 2, 185.

ALMUŽNIK

76

ALSABETA

ALMUŽNIK, m. eleemosynarius, koji daje, al-
mužno (milostiina) i koji od nega žiri. Dolazi od
prošloga vijeka samo u rječnicima, i to u sejim
od toga vremena osim Vukora, i u jednoga pisca;
ali u Bele mjesto ž stoji st: almušnik (439b),
jamačno od tuda što je riječ nasao u Habdelića
sa s, koje je Habdeliću ž a on čitao s, i imajući
na umu, almuštvo još dodao t; Bjelostijenac i
Jambrešić pišu s, koji u obojice glasi ž, ali obo-
joca jamačno povedarši se za Belov i imajući na
umu, almuštvo pišu i st, koje u nih glasi št,
(Bjelostijenac 488a. Jambrešić 245b); Votiži ja-
mačno čitajući Bjelostijenčero i Jambrešićce s (%)
kao s piše s; u Stuliću je Belino st; i jedini
pisac, u koga se osim rječnika riječ nahodi, piše
po pomenutijem rječnicima st, koje se u nega može
čitat i st i št. — a) koji daje milostiina: Kad
bog zapovidi, almuštvo, ne imade samo da svrhu
providit potrebi ubozih, dali i za veću korist
(almušnika'. Turl. blago 184. — b) koji živi od
milostiine: Nek ubiliže ovo niki likeli politici,
kojim se čini vele činit, ako dopuste najposljido
misto svoga stola vlastitim, almušnicima' oli ka-
pelanima. Turl. blago 118.

ALMUŽNO, n. vidi almožno; dolazi xv i xvi
vijeka, u rječniku nijednom. Ako bi dobrovožno
almužno učinili. Mon. croat. 78. Ovo sabrano al-
mužno. Anton Dalm., nov. test. 2, 57.

ÁLO, m. hyp. Alija; isporedi Ale, Ajo. Pred
nima je gradska bužumbaša, bužumbaša Verizo-
vić Alo. Nar. pjes. vuk. 5, 100.

ALÒÎZ, Aloíza, m. Aloisius; isporedi Aloviz,
Aluviz, Alviz. Od xv vijeka. Aloizu Žučeviću.
Spom. sr. 2, 117. Aloiza. 117. na oba mžuma može
biti da je grijeskom u prepisara u izostarljeno v
između o i, jer u istom spomeniku stoji nčeliko
puta i Aloviz; po tome pouzdanu dolazi istom
xvii nijeka: Na dan s. Aloiza Goncage. B. Cuceri
422. Aloiza sved poslušan. 423.

ALOJ, m. 1. *dłón*, aloë. Dolazi od xiv ili xv vijeka, u rječniku ni jednom; isporedi aloja, aloje, aluja. Aloj rastri. Starine 10, 102. Noseći mijesno mire („mjere“) i aloje. N. Rańina 111b. iv. 19, 39. Noseći pridrage pomasti s mišanom mirovi i alojem. Martin 54b. Mirom i aloem. pomazaše. P. B. Bakšić 185. Donese pomiješane smirne i aloja. Vuk, jov. 19, 39. — Aloj, agave americana L. Čas. čes. muz. 1852. 2, 47. i Aloë socotrina L. B. Šulek, im. 2. oboje i aloj veliki. B. Šulek, im. 2. — Što u jednoga pisca našega vremena ima i alog (B. Šulek im. 2), to je iz starijega rukopiša u kom je bez sumne g glasilo j. — 2. neko mjesto blizu Topuskoga xvi vijeka: Sudac Blaž iz Aloja. Mon. croat. 237.

ALOJA, f. vidi aloj. Dolazi od xv vijeka, iz-
među rječnika samo u Stulićevu (aloa). Drivo od
„aloe“. B. Šulek, im. 2. Smišanje mirhe i aloje. I.
Bandulavić 106. iv. 19, 39. Mire i aloje. B. Kašić,
rit. 130. L. Terzić 31.

ALOJE, m. vidi aloj; samo u jednoga pisca
xvii vijeka. Ni jedan aloje, ako će najgorči biti,
nije za dosta. M. Radnić 186.

ÁLOKA, f. alveus de monte decurrens, jaruga.
Samo u Vukovu rječniku. Od grč. ὀλοχος (f. gen.
sing.), αὐλαζ, nov. grč. αὐλάχιον (brazda, kanal,
potok).

ALON, m. helleborus niger L. sprež. Samo u
jednoga pisca našega vremena. B. Šulek, im. 2.
Riječ tuđa; može biti něm. alant preneseno na
drugu bižku.

ALOPATIĆ, m. od tal. aloe patico, aloë hepa-
tica. Samo u Stulićevu rječniku i u jednoga
pisca našega vremena. B. Šulek, im. 2.

ÁLOSÂN, pat. praet. pass. mente captus, veneficio contactus, poludio i koji je nagazio na čini. Dolazi u naše vrijeme, između rječnika samo u Vukoru (gdje se napomine da se gorori u Srijemu, ali se govori i po Srbiji; vidi daše primjer). Tumačeći Vuk dodaje: „uzele mu ale pamet ili zdravje[]; ali postaćem nije u seczi s halom, nego je od grč. ἀλάσκαι, fut. ἀλώσκαι, svladanu biti, obołeti, połudjeti. U Srijemu se pripovijeda da u oči Spasovu dne noću vile otkinu vrh jasenku; za to alosanu čeład nose te ostave onu noć pod jasenkom metnuvši kod bolesnika kołač hjeba i jednu čašu vode a drugu vina (kao večeru vilii), pa sjutradan u jutru kopaju pod jasenkom, i šta nadu (n. pr. crva ili bubicu kaku), kao dadu bolesniku te izije ili u vodi popije, kao lijek, koji mu je vila ostavila). Vuk, živ. 34. Alosan je u valevskom okrugu onaj koji je nagazio na čini. S. Novaković.

ALÒSIJA, m. homo corpulentia deformis, čo-
vjek tako krupan da već ngova krupnoća pre-
lazi u rugobu, u Starom Vlahu: prava alo,
M. Kovačević. — Od alosan, kao da mu je tako
došlo od kakih čini.

1. ÁLÓV, interj. gorori se kao hajdac! otide, abiit. Od fr. allons. Samo u Vukovici rječniku.

2. ALOV, m. iekako dreo u jednoj pjesmi slavonskoj: dolazi u gen. sing. alova, a to može biti da je mjesto aloja sa v mjesto j među o i a, u nom. može biti da ne bi bilo v nego j: aloj. Petar djela nova kola od alova. V. Bogišić, zbor. 236.

3. ÁLÓV, álova, m. 1. vidi halov. — 2. vidi halov.

ÁLOVIĆ, m. prezime; može biti od Alo hyp. od Aleksa, prem da samo od toga imena nije u ohičaju; isporedi Alković. A za nih je Marko Aloviću. Nar. pjes. vuk. 5, 139. T. Alović. Schem. bosn. 1864. xvii.

ALÒVIT, adj. vidi halovit.

ALÒVĪŽ, Alovizja, m. 1. Aloisius; isporedi Alu-
viz, Alviz. Od xiv vijeka. Alovizu (Gučetiću).
Spom. sr. 2, 35. Alovizom Bafom. Mon. serb.
463. Alovizja Žučevića. Spom. sr. 2, 117. — 2.
Ludovicus, tal. mlet. Alvise. Dolazi prošloga vi-
jeka u Belinu rječniku (442b, gdje stoji „Alo-
vis“ i u jednoga pisca. Aloviz da Ponte. B. Cu-
ceri 175.

ALPA, f. Alpes. Od visoke Alpe i od Apenina. D. Baraković, vil. 88.

ALPADATI, alpadam, impf. calumniari, opadati; samo u jednoj pjesmi prošloga vijeka; biće maž. ál, lažno, i vádolni, tužiti. Ter ga staše alpadati a prid carom Sulimanom. Nar. pjes. mikl. beitr. 57. Nar. pjes. bog. 142. u istoj pjesmi na drugom mjestu izostarljeno je pisarskom grijeskom -at- izad: Ja ću tebe alpad(at)i a prid carom Sulimanom.

ÁLPÍNSKÎ, adj. alpinus; samo u Belinu rječniku: S ove strane Alpinskijeh planina. Bela 66b.

ALSABETA, f. Elisabeth, isporedi Elisabeta,
Jelisaveta. Samo u jednom spomeniku xv vijeka,
ali se slovo s ne može pročitati. Naše gospođe
Al(s)abete (piše ban Ivaniš o svojoj ženi). Mon.
serb. 279.

ALTAMAN

77

ALMA

ALTAMAN, m. vidi Altoman; u jednoga pisca
prošloga vijeka. Altaman knez. J. Kavaņin 183.
Niko Altaman Krvavićić. 231.

ALTANSKI, adj. prezime porodici u staroj
Połskoj. Altanskog kneza obličje ondi je ono iza-
tkano. I. Gundulić 444. u drugim prijepisima Al-
tamski i Atlanski.

ALTÂR, altára, m. vidi oltar, otar; od xvii vi-
jeka, samo u niekih pisaca, u vječniku ni jednom.
Altare grajaše. F. Glavinić, cvit 116. Ki je brata
zad altarom ubil. P. Vitezović, kron. 12. Križi
od altarov. I. Krajić 85.

ALTÀRIJA, f. creditus altaris, altarium, alta-
ragium; samo u naše vrijeme. Ili se načini u
crkvi altarija, t. j. kapital, koga se interesima
služe na godinu mise. V. Bogišić, zbor. 362.

ALTARĪJŪN, altarijúna, m. augm. altare, tal
altariono; samo u jednoga pisca xvii vijeka. Na
altariunu razbijenu. I. Držić, nauk gond. 297.

ALTEA, f. althaea, šlež; samo u jednoga pisca
prošloga vijeka. Uzmi vodenoga sliza, to jest
altea. J. Vladmirović, lik. 17.

ALTIN, m. mjesto blizu Dećana i Đakovici,
koje se pomine xiv vijeka. Danićić 1, 9. Všemu
Altinu. Mon. serb. 94. U početku turskoga vre-
mena đakovička se nahija zvala Altinli. S. No-
vaković, zemlj. 63.

ALTĪNANIN, m. čorjek iz Altina, u jednom
spomeniku xvijera vijeka. Mon. serb. 97. Danićić 1, 9.

ALTIRNA, f. laterna; samo u jednoga pisca
xvi vijeka. Juda vazamši dvorane i sluge prid
s altirnami i svitlačica. Bernardin 52b. iv. 18. 3.
tako i u starijem izdajnu.

ALTOMAN, m. ime muško xiv vijeka: jedan je
toga imena bio sełak a jedan rlastelni: pošled-
nemu ime dolazi samo u poznijem prijepisu. gdje
stoji samo Altoma. Glasnik 15. 289. Mon. serb.
152. — Tanma postańa; isporedi Altin.

ALTOMANCI, Altomanaca, m. pl. selo u Bra-
ničku xvijera vijeka. Glasnik 24, 265

ALTOMANIĆ, m. prezime, koje dolazi xviv ci-
jeka. Sisatı Altomaničs. Glasnik 15, 299.

ALTOMANOVIĆ, m. prezime, koje dolazi od
xiv i xv vijeka; isporedi Atomanović. Grobi Va-
niševi Altomanovića. Mon. serb. 250. Predobivši
on (knez Lazar) Altomanovića. P. Vitezović, kron.
107. Priča se da je car Lazar zatvorio u grad
Užice Nikolu Altomanovića. M. Đ. Milićević,
srb. 612.

ALTOVINA, f. nekuka traca u jednoga pisca
našega vremena: Daju in (oreama) soli, u koju
s pšeničnim mekišama mešaju lekovite trade, kao:
rujiku, altovinu i bocu. M. Đ. Milićević, živ. 2, 15.

ALTUNICA, f. glarica kod sela Pirana na bi-
jelom Drino blizu Przrena xiv vijeka. Na glavu
na Altunicu. Glasnik 15, 289. Danićić 3, 551.

ALUBAŠA, m. može biti složeno tur. alup, hra-
bar, junak, i baša. Samo u jednoga pisca xvi vi-
jeka. Andrijaš se mojaše baši, alubaši, subaši. P.
Hektorović 23.

ALUBERTO, m. vidi Alberto. Od Aluberta.
Zborn. 171b. Imen. Altuberto. 171b.

ALUGA, f. vidi haluga.

ALUJA, f. vidi aloja; samo u jednom rukopisu
xv vijeka i iz nega u jednoga pisca našega vre-
mena: alua. B. Šulek, im. 2.

ALUN, m. alumen, koeč, stipsa; isporedi jalun,
jelun, olum. Od sr. něm. alūn. koje je od lat. alu-
men. Samo u rječnicima Ijelostijenčeru i Jam-
bresićecu.

ALÜVÎZ, Aluviza, m. Aloisius; isporedi Alo-
viz, Alviz. xiv i xv rijeka. Aluvizs (Gučetić).
Spom. sr. 2. 35. 1. 101. Mon. serb. 259. 347.
Aluvizs Crévićs. 287. 347.

ALUVIZOVIĆ, m. prezime, po ocu Aluvizu; xv
rijeka Vitko Aluvizovićs. Mon. serb. 320.

ALUŽINA, f. anthruscus vulgaris Pers. Samo
u jednoga pisca našeća vremena. B. Šulek, im.
2. — isporedi haluga.

ALVANIJA, f. Albania, isporedi Albanija, Ar-
banija. Dolazi xiv vijeka Mon. serb. 136. Glasnik
24, 232. 243.

ALVAT, vidi halvat.

ÁLVATAN, álvatna, adj. amplus, prostran,
najriše o hałini prostranjo dovolno, ali i o kući
u jednoga pisca. od arap. alwat (prikladan, pri-
stanjan i o hałini koja dobro staji). isporedi av-
latan. Dolazi od prošloga vijeka, između rječnika
samo u Vukovu (gdje je samo o hałini). Samo nek
je kesa jaka, alvatna je kuća svaka. V. Došen 60.

ALVE, m. vidi alvo; u jednoga pisca prošloga
vijeka. Hrabreni i mudri su Alve, Ivan. J. Ka-
vainin 112. u oblicima ženskih riječi:DHuhovnike
Jovu i Alvu. 113. Poda biskupiju istom Alvi. 112.

ÁLVÎŽ, Alviza, m. Aloisius; isporedi Aloviz,
Alviz, Alviž. Od xv rjeka. Alviza Gočetića.
Mon. serb. 448. Molitva s. Alvizu. I. A. Nenadić,
nauk 273. O Alvize sveti! 273. U jednoga pisca
xvii vijeka nalazi se sa s mjesto z, ali će biti
samo za to što je tako u tudem jeziku: Alvisa
Gospodnetića. I. Ivanišević 319.

ÁLVÍŽ, Alviža, m. vidi Alviz. Od xvii vijeka.
Alviža ostavi takmena. Đ. Baraković, vil. 9. Al-
viž. J. Kavaņin 101.

ALVIŽEV, adj. Aloisii; xvi vijeka. Brat Alvi-
žev. Mon. croat. 234.

ALVO, m. hyp. Alviz; isporedi Alve; u jednoga
pisca prošloga vijcka. Hrabren Alvo. J. Kava-
nin 123.

ÁLENA, f. Helena, Jelenat; u jednom spomeniku
xiv vijeka: je je staro lě. Sb. kraćlicom Alénom
(pise krał Vukasin u srojnoj čeni). Mon. serb. 150.

ÁLINIĆ, m. prezime; po zapadnom gororu od
Ajea (Alěna), s promjenom glasa 1 na |. Dolazi
prošloga vijeka. Marjan Aljnić („Aglinich"). No-
rini, prip. 55. 60. (Ajljnić'. Schem. bosn. 1864.
97.) — isporedi Aljnići.

ÁLINIČI, m. pl. selo a Bosni kod Sušjeske.
Schem. bosn. 1864. 19. Postaňa koga je i Aljnić.

ALINOVIĆ, m. prezime; dolazi xvii vijeka u
jednom spomeniku, a kom se piše i sa h sprijeda,
može biti griješkom. postaňa tamna. Matij Alj-
nović. Stat. pol. ark. 5, 312. Matija Hałinovića.
312. Pava Hałinović. 311.

ÁLKAV, adj. vidi atlav. Samo u naše vrijeme,
mjedna rječnika samo u Vukoru. pisu i sa h spri-
jeda. Čovek na oči trom i alkav. M. Đ. Miliće-
vić, već. 21. — aárkavo: Árkavo se obuo. Vuk,
rjeć. 4p. Nosi se alkavó. M. Đ. Milićević, već. 35.
sa h sprijeda: Severijan se nosi vrlo hałkavo. 50.

ÁLMA, f. nekakar lük, koji se zove i ajma. od
mag. hagyma, hajma, luk. Samo u naše vrijeme,

ALMAŠ

78

AMANCA

između rječnika samo u Vukoru. Alma, allium
ascalonicum L. B. Šulek, im. 2. isporedi vlašac.

ĂLMĂŠ, m. selo u Slavoniji kod Dała; ispor-
redi Almaš. Šem. prav. 1878. 16.

ÁLO, m. hyp. Alija; isporedi Alo, Ale. Alija
se nije oženio, nöm se misli Ało oženiti. Nar.
pjes. vuk. 3, 264.

ÁLOV, adj. što pripada Ału. Ibro Ałov i s ním
Jusuf-aga. Ogled. sr. 459.

ĂLTATI, ałtám, impf. nespretno hoditi kao
lalajući se: sobom ałtati'. M. Pavlinović. — Samo
u naše vrijeme; isporedi ałtav; postaše vidi kod
atłav.

ĂLTAV, adj. vidi atłav. Samo u naše vrijeme.
M. Pavlinović.

ĂLTAVAC, ałtâvca, m. muško črлуđe, ałtavo'.
Samo u naše vrijeme. M. Pavlinović.

AŁÜDOVO, n. selo u Srbiji u okrugu požare-
vačkom, srezu mlavskom. K. Jovanović, reč. 142.

ĂŁUGA, f. vidi oługa. M. Pavlinović.

ĂLUR, u jednoj pjesmi staji pred bilur, a oboje
se (po misłcu A. Pačića) ne može razumjeti dru-
gacije nego uzersi da je bilur turški bilur, zna,
a alur, koje ne znači nista, da je samo načineno
prema tej riječi mjesto allah, bog, te tako staji
obaje mjesto bog zna, t. j. doista. Alur bilur,
duge noći! Nar. pjes. vila 1868. 465.

ÁM, áma, m. vidi ham.

ÁMA, arapski amma, vidi ali, sed. Dolazi od
prošloga vijeka, između rječnika samo u Vukovu.
Lakše Ivo końa zajahuje, ama dobro końem za-
mahuje. Nar. pjes. bog. 307. Ako i jest kriva-
vrata, ama lijep miris dava. Nar. pjes. vuk. 1,
226. Ajde, ajde, šćeri, ama brže dodi. Nar. pjes.
vuk. 1, 388. Vuk na vuka ni po noći ne će, ama
hoće junak na junaka. 4, 431. I tu su se razdvo-
jili bili. Ama na recip Pecirep-Lazare. 4, 47. Ko god
sa mnom za udarac ne će, proklet bio na oba
svijeta! Ama ćemo braćo izginuti, da se kaže u
pošledno vreme. 4, 424. Šćaše sam nož da iz-
vadi iz duvara, ama nije mogao. Nar. prip. vuk.¹
192.

AMÁJIC m. selo u Srbiji u okrugu podrinskom,
srezu radevskom. K. Jovanović, reč. 135.

AMÁJLIJA, f. vidi hamajlija.

AMAJNATI, amajnam, impf. tal. ammainare
vela contrahere, spustiti jedra. Samo u jednoga
pisca xvi vijeka. Ter s neprijateji gdje se staju,
za svijet ne će da ammajnaju. M. Vetranić 1, 225

AMALDAR, m. arap. 'amel-dár, carinik, exac-
tor vectigalium. Samo xv vijeka, između rječ-
nika samo u Daničćenu. Mnogo se soli prodava,
a odbi têzêhš koji donose amałbdarš jednomš cé-
nomš uzima. Mon. serb. 474. Amalbdari odbi dru-
zêhš zemała soo donoseći da ne prodavaju. 528.

AMALDARSKI, adj. exactorum; isporedi amal-
dar. Bez amałbdarške rćeri nitsko soli da ne
prodava. Mon. serb. 474.

AMALSO, n. antinonium, rastok; samo u Stu-
ličevu rječniku. Riječ tuda, bliže nepoznata, a
moži biti da nije dobro ni napisana.

AMÁMET, m. vidi amanet; samo u jednoga
pisca prošloga vijeka. Nek razumiješ da bog go-
sparstvo sam uzdrži svijeh u općeno, samo ama-
met od svjetovnjih čoek da drži. J. Kavaņin 11.

ÁMÁN, amána, m. tur. aman, aman, amán,
vjera koju tko zada komu, milost, oprošteňe, a
dolazi i kao uzeik, kojim tko moli za milost ili
oprošteine, i uzeik od čuda ili od tuge. Dolazi od
xvi vijeka, između rječnika samo u Vukovu. Svitla
vzizdo, (gorori Turčin) pomiluj, rob tvoj umire.
Aman, da znam da mi glava otide, uljezoh gori
k tebi, primi me. M. Držić 183. Aman zaište. J.
Rajić, boj 26. Aman care za boga jednoga. Nar.
pjes. vuk. 3, 60. Turcica su aman dopuštěi. 4,
320. Jedan drugom ne čini amana, no se biju i
sijeku glave. P. Petrović, šćep. 172. Pušti mene
na amanu Turke. Nar. pjes. vuk. 4, 419. Pusti
mene vojsku na amana. 5, 168. Eda Ipek na aman
uzmemo. Pjev. crn. 101. — značeći vjeru dolazi
i u zakletri kao iman, koje vidi: A tako ti dina i
amana. Nar. pjes. vuk. 4, 414. I tako mi dina i
amana. 4, 414. — u pripjevu uzeik od tuge: Nasta
leto i proleće, nasta Đurđev dan. Aman, aman!
Svi se momci poženiše, a ja ostah sam. Nar.
pjes. vuk. here. 296. Nazvah Andi: dobar veče!
Aman, aman, vaj dušice! 276. Vaj aman aman. 276.

ÁMAN, riječ ista sa amán, koje vidi, samo se
gorovi s drugim akc. kao adv., kao da bi se tvr-
dći rešło: vjera moja ili doista, a po tom u ter-
dčina sa samom kao čini mi se ili gotovo ili
skoro, fere. Dolazi od prošloga vijeka, između
rječnika samo u Vukoru (gdje se veli samo da je
čini mi se). Evo prisičeno drvo, al se doprisičeno;
ako vitar ne pune, ne će se oboriti; idi, pospavaj
malo pod ním, more biti da ne će vitar punuti
dok ti pospavaš. Što ćeš mi odgovoriti? Aman
se privari, veliš, nisam ja budala, metati mog
života u taku pogibio. F. Lastrić, ned. 188. Po
goravi aman svatko se rasrdi. 218. Kad va dođu
nike nesriće, kada grad i zlo vrome razaspe vaše
sjetve, kako primate dragovołno te suprotivštine?
Aman svi po tom tužite se. F. Lastrić, od' 168.
Aman to će biti. Vuk, rjce. 4b. (tumačeći da je
kao čini mi se). Svaki povede što je koji imao
od volova i krava aman sve u čaršiju. Nar. prip.
bos. 1, 57. (gdje izdavaoci tumače da je što i
blizu).

1. AMÁNAT, m. vidi amanet; dolazi od xvii
rijeka, između rječnika samo u Vukovu; po nč-
kim se krajenima a pred t kao da bi bilo u nom.
umetnuto izbahuje u drugim oblicima. Što nam
je bog dao kako no ti jedan amanat aliti jednu
postavu. M. Divković, nauk 278. Amanat ti moja
stara majka. Nar. pjes. vuk. 4, 86. I Stanin je
babu izlazio i deveru amanat zadav'o. Nar. pjes.
vuk. kovč. 75. — govorivi se kao i vjera: Vas svi-
jet živi na vjeru i na amanat. Nar. posl. vuk.
32. Odzovi se, amanat ti davam. Ogled. sr. 142.
— po tom se ním i knuu: Amanata mi božjega.
Vuk, rječ. 4b. Tako mi amanata božjega. Nar.
posl. vuk. 300. De ga kupi aga? amanat ti! P.
Petrović, vijen. 39. A bješe li kakav? amanat ti!
63. Amanat mi, ja je i ne citam. 85. — bez a
pred t, kao du bì a nom. bilo samo umetnuto:
Kamo vaše vjere i amanti, a koje ste sa mnom
ogradili? Ogled sr. 19. Rad amanta doša' sam
božjega. P. Petrović, šćep. 152. Ja ve bogom i
amantom kunim. Nar. pjes. vuk. 5, 157.

2. AMANAT, amanta, m. tal. amante, amasius,
dragi; samo u jednoj knizi xvi vijeka; nomi-
nativu nema poterdé. Posla po jednoga svoga
amanta. Zborn. 11b.

AMANCA, f. tal. amanza, amasia, draga; u
jednoga pisca xvi vijeka. Amanca ga polije. N.
Našešković 1, 288.

AMANCIN

79

AMBARNUTI

AMANCIN, adj. škto pripada amanci. Draga amancina. N. Načevšović 1, 285.

AMÁNET, m. arapski emânet, ostava, depositum, što se kome da na rjeru da čuva. Dolazi od prošloga vijeka, ali isporedi amánat i manet. Evo, bože, duše, ev' amanet vlasti tvoje. P. Knežević, pism. 154. Amanet ti, devere, sestra moja. Nar. pjes. vuk. 1, 24. Amanet ti moja carevina! i amanet svi moji građovi! i amanet sve moje vojvode! i amanet je nejak Urošu. 2, 187. Drk卢 mu ruke kao da je tuđ urošan pojeo. Nar. posl. vuk. 70. Amanet ti božji moja djeca! Vuk, rječ. 4b. Uvjeren sam da je kadar amanet moj sačuvati. Vuk, 2tim, 1, 12. — ,na amanet' se ostarła: Ostavio kod ņega novce na amanet. Vuk, rječ. 4b. Na teški amanet ostav'am ti moju sirocad. Pravdonoša 1851. 30. — u zaključku kao vjera, kad se kome naručušo što: Predaj mu ga, božji ti amanet! Nar. pjes. vuk. 4, 115. Amanet ti, Vukasine kraju: ti ne uzmi moju Vidosavu, Vidosavu, moju nevjernici milu seju. 2, 113. — u Srbiji je sada amanet i dobro koje se poštom saše.

AMÁNETAN, amánetna, adj. amanetna pošta', koja nosi amanete, u Srbiji. Pošta amanetna odlazi svaki dan. Šem. kn. srb. xv.

AMANTIL, m. zimozelen, vinca minor L. samo u jednom rukopisu xv vijeka i jedande u jednoga pisca našega vremena. B. Šulek, im. 3. ako je rječ dobro u rukopisu zapisana i dobro procitana, biće postala od lat. pervinca kao i pavenka; isporedi metik.

AMAR, arapski amarr, vrlo gorko, žao; samo u naše vrijeme, u Dalmaciji: Za to mi je amar na ń. M. Pavlinović.

AMARTOL, m. áuárovlós, ime dónjekü xiv ríjeka. Danićić 1, 10.

ÀMAT, m. u postorici ime načineno prema anatema: Anatemate vraga i negova brata Amata! Vuk, rječ. 4b. Nar. posl. vuk. 10.

AMATOVAC, Amatovca, m. zaselak kod sela Mihaća u Slavoniji u podžupaniji pakračkoj. Pregled 96.

ÀMÁZ, amáza, m. turski amez od arapskoga namaz, klaņanje u kom se Turci može bogu; vidi namaz; u pjesmama se uzima za molitru. A u šancu amaz proučiše. Nar. pjes. vuk. 4, 248.

AMAZONA, f. Amazon; od xvni vijeka. Amana- zene biše. J. Armolušić, slav. 38. Amazona. Bona 70a. u jednoga pisca u pjesmi bez o: slavna Amaz'no. J. Kavańin 213. Amaz'ne (,Amasne'). 272.

AMAZOVSKI, adj. Amazonum; u jednoga pisca prošloga vijeka: Amazonovski sini. J. Kavańin 138.

1. ÁMBÁR, m. pers. ambár i ambár i hambar, horreum, granarium, vidi žitnica. — Akecatn ostaje u svijem oblicima jed. i mn.; samo kad u množini ima -ov, onda se mjeńa: ámbarovi, i tako ostaje u svijem oblicima osim gen., gdje je hambarová. Dolazi od xvi vijeka (najprije u Vrančićevu rječniku 42) i u svijem rječnicima (osim Dančićeva), i to u svijem osim Vukora sa h: hambar; osim rječnika dolazi i sa h i bez h; ńeki piša i sa n mjesto m: anbar. — 1. u pravom smislu: a) sa h: Razmetnuti ču hambare tere ču veće pograditi. M. Divković, nauk 91b. Pšenica se ne usipa u hambare, rupe ili amare, dokle nije očištena. B. Kasić, per. 40. Tu vidismo hambare Josifove. Glasnik 31, 395. Niti

siju, niti žańu, niti u hambare sasipaju. F. Lastrić, od 267. Poče hambare i žitnica pripravljati. E. Pavić, ogl. 86. U hambaru nit' u toru, nigdi ništa ne ostade. V. Došen 166. Nego najde da je više dao nego žita u hambar sabrao. M. A. Rejkovit, sat. 79. Zato ćete ih (pustice) čut piukat kod hambârâ, gdi je žito zatvoreno. B. Cuceri 210. Što imadeš rane u hambari. J. S. Rejković, kuć. 102. Žito svoje spremi u hambar. Nar. prip. bos. 1, 50. — b) bez h: Blagosovjeni ambari. I. Ančić, ogl. 159. Blagoslov ambara, gdi se drži svaka vrsta žita. L. Terzić 333. Što godi učini od ńegovi ambara i žitnica da je dobro učineno. S. Margitić, fala 36. Skupio nas je u crkvu kao pšenicu u ambar. J. Banovac, pripov. 92. Da mu se upališe ambari. J. Banovac, pred. 92. Toliko blago sasu u ambare. F. Lastrić, svet. 100. Inmacijase iznimirne ambarove. 125. Pšenica saspe se u ambar. J. Filipović, prip 1, 189. Upalili su ambari. I. Zanićić 108. U žitnice aliti ambare. A. Kačić, korab. 42. Ambare ranom napuniti. D. Obrađović, sav. 3. Evo ti n ambaru mojemu žito. B. Leaković, gov. 59. Imaš danus punu kulu blaga, u ambare bijele všenice. Nar. pjes. vuk. 2, 533. Ne vjeruj letini dok je ne metnes n ambar. Nar. posl. vuk. 196. Ne će biti supvis napomenuti da se u Bačkoj sipa žito u jame mjesto ambara ili koševa. Vuk, nar. posl. 269. — c) sa n mjesto m: Simena koja se siju iz jednoga ambara. I. Ančić, svit. 49. — 2. u prenesenom smislu: sa h. Ruke su ubožijeh hambar ali ti kesa Isukrstova; za što što godi prima ubogi Isukrstov, Isukrst prima. M. Divković, bes. 866. Dobri ostati će čitav sahraņen u hambaru nebeskomu. M. Radnić 304. Nije li ovo sime plemenito iz hambara božijega, to jest, s. pisma zagraljeno? F. Lastrić, ned. 119. Ne bi većeg nad Šrima hambara. M. A. Rejković, sat. 24. — 3. Prva kapa što se digne kad se igra prstena, zove se ambar. Vuk. Kad prvu kapu digne, onda reče: ambar! Vuk, rječ. 617b. — 4. Selo u Hercegorini blizu vinice: Ambar. Schem. herecg. 1873. 202.

2. ÁMBAR, àmbra, m. succinum, čelíbar, burstín; tal. ambra, fr. ambre, sr. ņem. amber, sr. lat. ambrum, od arap. 'amber; isporedi amber i ambra. Dolazi od prošloga vijeka, između rječnika samo u Vukovu (bez značenja). Zlato je prani, prsa od lira, ambar ocii. J. Kavańin 36. Vas od ambra i suvoga zlata. Nar. pjes. vuk. rječ. 4b.

AMBÀRÂNE, n. dizanc preu kape kad se igra prstena (isporedi ambar). Samo u Vukovu rječniku.

AMBÁRATI, kad bârâm, impf. dizati pruv kapu veičuci ambar, kad se igra prstena (isporedi ambar i prsten). Samo u Vukovu rječniku.

AMBÀRINA, f. opao ambar i poslije ńega mjesto gdje je bio i zemla oko iega. pl. ambarine, kraj u hataru sela Lipolista u Srbiji u šubackom okrugu. M. Ružičić. Zemla u mestu Ambarine. Sr. Nov. 1871. 346. isto dolazi i u jeduńi, ali može biti pogriješka: zemla u Ambarini. Sr. Nov. 1861. 167. 449.

AMBÀRÎSTE, n. mjesto gdje su bili ambari. Niva u ambarištu (u Srbiji u okrugu Iruševačkom i u okrugu vađevskom). Sr. Nov. 1872. 164. 182. 1875. 765. Pod brdom Nemićem ima nekakva stara zakopina koja se zove Ambarište. M. D. Milićević, srb. 568.

AMBÁRNUTI, ámbârnêm, pf. 1. dignuti pruv kapu vinkurši ambar, kad se igra prstena (isporedi ambar i prsten). Samo u Vukovu rječniku.

AMBARSKI

80

AMEL

Kad onaj ambarne, pa ne naše prstena, odmah mu ovaj što krije metne zavitak na ono mjesto gdje je bio ambar. Vuk, rječ. 617b. — 2. prvo značenе preneseno: zaprositi djerojku gdjegod, ili drugo što zaiskati, kao pokušati sreću; samo u Vukovu rječniku. Ja sam ambarnuo na jednom mjestu. Vuk, rječ. 5a.

ÅMBÅRSKI, adj. horrei; samo u Vukovu rječniku. Ambarsko oko, ambarska vrata. Vuk, rječ. 5a.

AMBAŠÅDÜR, ambašadúra, m. tal. ambasci-
dore, legatus, postanik, poklisar. Samo u jednoga
pisca xvi vijeka. Njeka noćna čes pošle mi prije
ure, neg k meni ima prit, zle ambašadure. N.
Dimitrović 99.

ÅMBER, m. ambra; ieka mirisna smola. arap.
'amber; isporedi àmbar i ambra. Samo u naše
vrijeme, između rječnika samo u Vukovu. A moj
dragi amber dušom diše. Nar. pjes. vuk. 1, 360.
Što je slatko, posipa šećerom, što je slano, lišćem
i amberom. Nar. pjes. petr. 1, 227. — ime muško
u Turaka: Ja imadem devet sinka, Amber deseti.
Nar. pjes. petr. 1, 298.

AMBERIJA, f. arap. 'amberije, rozolija zači-
nena amberom; samo u naše vrijeme, između
samo u Vukovu. Kad su mrku kavu okoli-
nuli i za kavom žutu amberiju. Nar. pjes. vuk.
4, 449. Oni piju žutu amberiju. 4, 473.

ÅMBIS, m. abyssus, propast, bezdanica, bezad-
nica. Samo u naše vrijeme, između rječnika samo
u Vukovu (gdje se napomińe da se govori u Crnoj
Gori). Od tal. abisso, Æþvōsōs, s umetnutim m
(kao u Alempije). — u jednoga pisca s dodanim
sprijeda h: Bješe mi se prosjela Kladuša, na
,hambis' se Turci nadzirahu. Pjev. crn. 175. —
isporedi abes.

ÅMBISATI SE, àmbišem se, pf. dirumpi, pro-
šjesti se. Samo u naše vrijeme, između rječnika
samo u Vukovu (gdje se napomińe da se govori
u Crnoj Gori). Od ambis (kao i tal abissarsi od
abisso). — Tako se ne ambisao kao jama be-
zadnica! Nar. posl. vuk. 309.

AMBOR, m. cyanus persicus, tal. ambretta.
Stulić. centaurea cyanus L. B. Šulek, im. 3. Samo
u pomenutu dva pisca. Postańem od ambar.

AMBORIJA, f. něko mjesto u Hlerinu xiv vi-
jeka. Daničić 1, 10. isporedi Jeborje.

ÅMBRA, f. 1. vidi àmbar, s kojim je i postaňa
istoga; od XVII vijeka, između rječnika u Mika-
linu i Belinu (71a). Ambra žuta, succinum; tisto
od ambre, pasta d' ambra. Mikała 4a. Koraj,
ambre i agate svijetle se. J. Kavaņin 483. Dokle
u način jasne ambre razbistre se (lijekovi). B.
Cuceri 332. — 2. vidi amber. Kolike ambre, ko-
liko musaka, koliko mirisnih voda bijaše ona za
svoje prame poharčila? A. d. Bella, razgov. 243.
Očutje voň od moška i od ambre. B. Cuceri 194.

ÅMBRÊL, ambréla, m. od tal. ombrella, um-
bella, štit od sunca, a i od kiše. Namakni mi
ambrel na djevojku, da joj b'jelo lice ne pokisne.
Nar. pjes. petr. 1, 161.

AMBROĐIĆ, m. prezime, koje dolazi xv vijeka u čakavskom govoru sa j mjesto d, ali mu ni j pred i nije napisano; isporedi Ambrođo. Mikulu Ambroića. Mon. croat. 80.

AMBROĐO, m. tal. Ambrogio, Ambrosius;
isporedi Ambroz. S. Ambroda. I. Držić, nauk
gond. 60. S. Ambrođo besjedi. B. Cuceri 64.

ABROS, m. Ambrosius isporedi Ambroz, Am-
brož. Sveti Ambros. Š. Budinić, sum. 45. J. Fi-
lipović, prip. 1, 161.

1. AMBROSIJA, m. vidi Ambrosije. Po nauku svetoga Ambrosije. E. Pavić, ogled. 20.

2. AMBROSIJA, f. ambrosia, vidi ambrozija.
Samo u Belinu rječniku 71a.

AMBROSIJE, m. Ambrosius. Ambrosije jepi-
skopъ. S. Novaković, pom. 40.

AMBROSIO, m. vidi Abrosije; na kraju je -io
talijanski. Govori sveti Ambrosio. Š. Budinić,
sum. 23. F. Lastrić, test. 271.

AMBROZ, m. Ambrosius; isporedi Ambros,
Ambrož, Amroz, Ambroz. Od xiv vijeka. Pred
crkvu svetoga Ambroza. Mon. croat. 2. Ambroz.
M. Alberti xlii, J. Kavaņin 55.

AMBROZIJ, m. vidi Ambrozije.

AMBROZIA, f. ambrosia, isporedi ambrosija,
ambrožija; samo u jednoga pisca xvi vijeka. Am-
broziju i nektar s veseljem priživa. M. Vetranić
2, 32.

AMBROZIJE, m. Ambrosius; isporedi Ambro-
sije. Dolazi od xv vijeka, ali nominativu ,Am-
brozije‘ nema potvrde, nego je xvi vijeka još
Ambrozij. Svetoga Ambrozija. Mon. croat. 108.
Govoraše sv. Ambrozij. P. B. Bakšić 155.

AMBROZIO, m. vidi Ambrosio, isporedi Am-
brožio. Ambrosia. Osorskoga. J. Kavaņin 94. Pje-
san svetijeh Ambrozia i Augustina. I. Đordić,
mand. 192.

AMBROZO, m. vidi Ambroz, isporedi Ambrožo.
Sveti Ambrozo veli. B. Gradić, djev. 32.

AMBROŽ, m. vidi Ambroz; od xvi vijeka. Sv.
Ambroža. Katek. 1561. 70. P. Posilović nasl. 83.
Sv. Ambroz. L. Terzić 77. J. Banovac, prip. 254.
J. Filipović, prip. 3, 283. L. Vladmirović, slavod.
72. J. Matović 130. I. J. P. Lučić, razgov. 2.

AMBROŽA, m. vidi Ambrož; samo u jednoga
pisca xvii vijeka. Sveti Ambroža, moli za nas. I.
Ančić, svit. 115.

AMBROŽIJA, f. ambrosia, isporedi ambrozija.
Ambrožijom diha (knižica). H. Lucić 282. Am-
brozija. J. Kavaņin 482.

AMBROŽIO, m. vidi Ambrozio. S. Ambrožio.
J. Banovac, razg. 217. F. Lastrić, test. 396. ned.
276. Sa svetim Ambrožiom. F. Lastrić, test. 396.

AMBROŽO, m. vidi Ambrozo. Kako sveti Am-
brožo i sveti Hierolim vele. B. Gradić, djev. 11.
Sveti Ambrožo. M. Divković, nauk 19b. 27. Prid
svetijem Ambrožom. J. Matović 257.

ÅMBUŁA, f. dugačka vreća, sačcus longior.
Samo u Vukovu rječniku. Od grć. ἀναβολή (μ-
βολή), ogrtač, nov. grč. ἀναβόλον, ukopna košuļa;
što se u to uvija, za to je riječ prenesena na
vreću. — isporedi ambułice.

AMBUŁAK, ambułka, m. gnorimus Lepell. Šlo-
ser, kor. 347. 383.

AMBŮŁICE, ambůłcâ, f. pl. panni, drońći,
rite, starež. Od ambuła. Samo u naše vrijeme.
S. Novaković.

AMEL, m. sordes, frumentum sordidum, neči-
stota u žitu i nečisto žito. Samo u naše vrijeme.
između rječnika samo u Vukovu, odakle je i zna-
čene stavłeno i gdje se dodaje da se govori u

AMEN

81

AMO

Srijemu. Gorori se i u Lici, i to u načinu u kom se gorori i ave] i avr[le, koje vidi. J. Bogdanović. — Postašem čuki misle da je od čem amel, amelkorn, triticum spelta (Matzenauer, ciz. slov. 97), ali će značena radi prije biti od maj. hüvely, łaska, kao i ave], ave[ale, s razlikom u glasu koja je i u andramo] i andravo]i.

AMEN, adv. amen; isporedi amin. V ime božije ame(n). Mon. croat. 2. Va ime otča i sina i sve-
toga duha amen. Mon. serb. 27. Hvali te i
slavi po vas vijek i amen. M. Vetranić 1, 135.
Gdi ne će nitko vas bez konca i amen pozirjeti
moj obraz. 1, 292. Da me od sada u vijeke i amen
lubav tvoja vlada. N. Dimitrović 43. Amen, amen,
tako budi! P. Hektorović 85.

AMËRIČKÎ, adj. americanus. Uvede dumne u
državu američku. D. Mattei 19.

AMËRIČ, m. selo u Srbiji u okrugu biogradskom, srcu kosmajskom. K. Jovanović, reč. 96. mješani�orore Amérič.

AMËRIKA, f. America. Ameriku onda ne di-
liše. M. A. Rełković, sat. 157.

AMERİKÂN, Amerikána, m. Americanus. Karamani i Amerikani. Živ. is. 145. — dolazi i kao prezine: Petar Amerikan. Rat 254.

1. ÅMET, m. vidi Ahmet.

2. ÀMET, m. exitium, pogibija, propast. u jednoga pisca xvii vijeka, i to s dodanimu sprijeđu h. Postaņa kojega je ametice i ametom; prema tom adreblu, koji dolazi za općenitu, potpunu propast, načinje nje ojaj substantir. Od kud je ov hamet? od kud to grobovje? P. Vitezović, odil. 57. S vinomu muž izgubi pamet, a žena vsa pojde v hamet. P. Vitezović, cvit 130.

ÅMETICÊ, adv. vidi ametom. Samo u Vukoru rječniku (gdje stoji, 'ametimice' a u primjerima 'ametice' i napomine se da se gorori u Srijemu). Pomriješe ljudi ametice (kad je kakav pomor u selu); marva crkava ametice. Vuk, rječ. 5a.

AMETLI, turski od arapskoga imâte, u mor:
unrl, pokojni; samo u jednoj prijorijeci. Ako
čuje ametli dervis-aga, opet će me nagnati da
mu donesem kamen. Nar. prip. vrč. 87.

ÅMETOM, adv. penitus, po sre, sa srijem, sasma. isporedic ametice i amet. Od arap. 'ammet, opće, sruda. Dolazi od xvii vijeka, između rječnika samo u Bjelostijenčern i to s dodanimu sprijeđu h po kajkarskom gororu; tako i u pisaca koji su maće ili više miješali taj goror; u drugih bez h, ali i s h po tome što se h gubilo te se pisalo i gdje ne treba. Vojsku negovu hametom pobi. P. Vitezović, kron. 51. Turci hametom pirobiše vas kotar metliči. 127. Napasnik svej hametom riba mrežom slijepe ljude. J. Kavaņin 6. Svu rimsku vojsku, 'hametom' pobiše. A. Kačić, kor. 358. Duhovno, telesno ki hametom globi. M. Kuhčević, 137. Najzad prah bumba upali i del od fortice hametom razvali. 150. Oni ga hametom potukoše. M. Pavlinović, razg. 31. Ametom. Ł. Kovačević (ču u Prokupłu).

ÅMETOV, adj. vidi Ahmetov.

AMID, m. tal. amido. amylum, nišeste. Mogao
bi uzeti krinčicu amida. B. Kašić, zrc. 123.

AMIDATI SE, amidam se, pf. popraviti se,
meliorem fieri; od tal. ammendare, samo u jed-
noga pisca prošlova vijeka. Na učinjeće amido
se je Šimun gubavi a zblaznio se je Juda Iska-

riotski videć pomas proliti na noge Jezusove.
Živ. is. 18.

AMIĞA, m. turski amuğa, arap. amuġa, stric.
Samo u naše rrijeme, u rječniku ni jednom. O
amiġa, Lićanine Tale! Nar. pjes. vuk. 3, 110. —
dolazi i kao nadimak: Sima Paštrmac zvao se
najobičnije Amiġa. M. Đ. Milićević, srb. 282. Šta
je to, Amiġa? M. Đ. Milićević, jur. 56.

AMIĞIĆ, m. prezine onom komu su oca zvali
amiġa, a od nega i negoru natrašku. I Osmana
mlada Amiġica. Nar. pjes. vuk. 1, 332. Grigorije
Amiġić. Sem. prav. 1878. 24.

AMIKAT, àmikta, m. amictus; isporedi amit;
samo u jednoga pisca xvii vijeka. Kada stavł
amikat. I. Držić, nauk gond. 225.

ÁMÎN, adv. amen; isporedi amen. Vb. ime oca
i sina i svetoga duha aminь. Mon. serb. 21. Amin,
bože, vazda te molimo! Nar. pjes. vuk. 2, 617. Uza
svaki ovaj blagoslov svatovi čuši: amin! Vuk,
nar. pjes. 1, xii. Ami da boga da! Vuk, rječ. 40.
dolazi i kao substantiv, i tada znaći izgovor te
riječi: Po aminé. Sava, tip. stud. glasn. 40, 143.

AMINÂNE, n. izgorarane riječi amin. Samo
u Vukoru rječniku.

ÁMINATI, áminâm, impf. dico amen; samo u
Vukoru rječniku. Kad se na svadbi napija, onda
svatovi, sve dva i dva, aminaju, t. j. viču: (n. p.)
stari svat čašu pije, boga moli, amin! Vuk,
rječ. 5a.

ÁMINKOVATI, áminkujêm, impf. vidi aminati;
samo u jednoj pjesmi. Redom aminkuje. Nar. pjes.
petr. 2, 70.

AMIR, m. arap. amyr, zaponjednik, imperator.
Veliki cari amirs sultans Bajazits. Mon. serb. 534.

AMIRA, m. vidi amir. Veliki amira Pajazits.
Mon. serb. 182.

AMÍRAŁA, m. tal. ammiraglio, vidi armirał.
S. Skurla, sv. Vlaho. 125.

AMIRE, m. vidi amir. Amire sultans. Mon.
serb. 526.

ÅMIT, m. tal. amitto, amictus; isporedi ami-
kat. Misnik će se obući amitom. B. Kašić, rit. 272.

AMITAK, àmitka, m. vidi amit. Misnik amit-
kom... obućen; djakon obućen amitkom...; a
subdjakon amitkom... B. Kasïc, rit. 141.

ÂMO, adv. hue, ovamo. Dolazi od xvi vijeka,
između rječnika u Mikulju, Bjelostijenčen, Jam-
bresičevu (366a), Voltigijinu, Staličevu i Vukovu.
— Biće postalo od ovamo izgubivši v i sažerši
oa u dugo â (sa st slor. amo i jamo, quo, ne
može ništa imati samoga značenja radi). — Po-
kazuje da je kod onoga koji gorori mjesto ka ko-
jemu je upravljeno mješan. Da(j) amo kutalac
vinea. M. Držić 326. Amo uljezi, da te krać naš
vidi. I. Gundulić 104. Nitko ne će amo doći. A.
Kanižlić, fran. 252. Kako si amo unišao? A. Ka-
nižlić, utoć. 70. Potli mućnoga puta došao sam
amo. I. Zaničić 210. Amo sam tebe dovodio. D.
Rapić 77. Od' amo, dušo neharna! F. Lasti. Dr.
ned. 206. Kad već amo zadjo(h). V. Došen 23.
Nu sad amo starešine! 232. Hoder amo i ti, za-
ručnice. M. A. Rełković, sat. 95. Tko to je i po
sto amo poslao? A. Kanižlić, kam. 113. Amo oči.
261. Amo se okreni. A. Kanižlić, rož. 31. Amo
stani! B. Cuceru 320. Amo se! M. Katančić, fruct.
57. Amo jošter i duhan pristaje. J. S. Rełković,
kuć. 80. Hodi amo, prijateju kraju. Nar. pjes.
vuk. 2, 478. Tamo is'o, amo ne došao. 1, 194.

I

6

AMO

82

ANADOL

Izid' amo, da ti potkov platim. 2, 468. Vrat' se amo, nemoj ludovati. 3, 441. Okreni se amo dole. 1, 325. Već daj amo sablu okovanu. 2, 343. Skupio san krajišnike. 4, 395. Nemaš kuda amo. 4, 188. I mene je dovukao amo s onoga svijeta. Nar. prip. vuk. 46. Dovedite mi ga amo. Vuk, mat. 17, 17. — mjestom ka kojemu je upravljeno micaćne kao u prednim primjerima, može se kazati i mjesto barlenu, koje nastaje po što što srsveno primicaćne: tada je amo kao ovdje, hic; isporedi ovamo. Neka znate kako amo mi živemo u ovom gradu. D. Račina 53b. Mrtvi živu jošter amo. J. Kavašin 144. Što su imali oni amo? A. J. Knezović 4b. Žela je niova i molba da im bog dade amo doli na zemlj imanstva. F. Lastrić, od 197. Ako l' seko ja pogiboh amo. Nar. pjes. vuk. 2, 303. Ja ču njega zaustavit' amo. 2, 597. To je amo svekoliko bilo. 4, 488. Amo ti je Misirlija Jovo. Nar. pjes. petr. 1, 132. Amo ga u našijem krajevima nema. Vuk, nar. pjes. 1, x. Kao što se i amo po svemu narodu govori. Vuk, posl. xt. — dolazi sa tamo koje staji naprijed: tamo amo, huc illue: tada se tamo može i okršiti tam': Ne idu tam' amo za ludu po gradu. J. Banovac, prip. 241. Već se počese kititi i resiti, i tam'amo prohoditi. 106. Ne mogu sebe na nogu uzdržati, već se navode tamo amo. J. Banovac, pred. 13. Kad dođu u crkvu gledaju tam' amo. J. Banovac, razg. 76. Naša pamet tam' amo ide. 22. Vitrovi, koji ju (ladu) tamo amo pribacivaše. E. Pavić, ogled. 516. Tamo amo gledaju nepodobno. L. Vladmirović, slavod. 51. Na molitvi letiš tam' amo. M. Zoričić, osm. 46. Tamo amo nihm hitaju. V. Došen, 26. Tamo amo trčati poče. A. Kačić, kor. 326. Tako se tamo amo razbigoše. 364. Padoše rastkane tamo amo po podu. M. Dobretić 362. Obigravaju tamo amo okolo grobova. Nar. prip. vuk. 122. Šetajući se tamo amo po kamari. 146. Stanu gledaju tamo amo kroz planinu de bi prenoćili. 186. Ne znadoše prosci de će ni kuda će, no tamo amo te za nом. 181. Tam' amo kroz kamaru stane blejaju. Nar. prip. vuk. 216. Tvoj sluga imaše posla tamo amo. Đ. Daničić, 1car. 20, 40. — mogu obje riječi biti vezane riječju i: i tada naprijed stoji tamo, rijetko amo: naprijed stoji tamo: Tamo i amo po pojali trče. J. Palmotić, dubr. 317. Okolišje prli samo, koga obstire tamo i amo. J. Kavašin 510. Pogledajte tamo i amo po zemlj. L. Radić 106. Svaka ruda ide kroz zemlju tamo i amo na grane. M. Zoričić, zrc. 138. Trčaše tamo i amo od jednoga do drugoga. B. Cuceri 110. Neka obrne tamo i amo. Đ. Daničić, 3moj. 14, 12. naprijed stoji amo: Vode razdili amo i tamo. J. Banovac, blagos. 39. Nije imao obicaja s oćima amo i tamo vitlati. I. J. P. Lucić, razgov. 71. — u poricanu tako mogu biti vezane riječju ni: Ne imahu kuda bježati tamo ni amo. Đ. Daničić, is. nav. 8, 20. — može i stajati pred jednom i pred drugom: i tamo i amo: Igra koja i tamo i amo. Nar. pjes. vuk. 4, 26. Kad pogleda Janković Stone po družini i tamo i amo. 3, 165. Telal vice i tamo i amo. 2, 144. Bilo jada i tamo i amo. 3, 244. Stane skakati kroza nu i tamo i amo. Vuk, posl. 264. — u poricanu tako dolazi pred svakom ni: Nogom mi, maknut ne mogaše, a rukama ni tamo ni amo. Nar. pjes. vuk. 1, 541. Da ne kriva ni tamo ni amo. 2, 248. — pred svakom može biti te: Sjutradan glas kroz narod: umro krał! koga čemo za kraja? Te tamo amo, te više te niže, bogme brata mu. Nar. prip. vuk. 138. — pred svakom može biti koji: Pobigavši vojnići koji tamo, koji amo. A. Kačić, korab. 340. — mjesto tamo dolazi i onamo: pred svakom i,

na prvom mjestu onamo: Vrabac skače i onamo i amo. M. Radnić 468. na prvom mjestu amo: I amo i onamo gibje se. P. Posilović, cvijet 163. — i samo pred drugom a preva je onamo: Kaluferi bijau onamo i amo idući glasonoše. A. Kanižić, kam. 620. — pred svakom sada, a na prvom je mjestu amo: Nego se samo okritaše sada amo, sada onamo. P. Posilović, nasl. 4.

AMONIĆANIN, m. Ammonites; isporedi Amonit. Amonićanin. M. Radnić 157.

AMONIT, m. vidi Amonićanin. Od koga bi nared o d Amoniti. M. Marulić 70. S Amoniti. A. Vitajić, ist. 270.

AMONSKI, adj. Ammonitarum. Sazvav u dvor svoj amonske vojvode. M. Marulić 22.

AMOREJANIN, m. Amorrhaeus. Tvoj otac jest Amoreanin. M. Radnić 75. Amoreani bijahu opaki. J. Filipović, prip. 1, 372.

ÂMOS, m. Amos; isporedi Amosije. Vapije Amos prorok. J. Matović 402.

AMÓSLJE, m. vidi Amos. Službu služi slavni knez Lazare, službu služi svetog Amosija. Nar. pjes. vuk. 2, 198.

AMPULICA, f. ampulla. Kada se pridaju sudi vode i vina ili ampulice. I Zanotti, upit. 4.

ÂMRÊL, amréla, m. vidi ambrel. samo u Vukovu rječniku.

AMROZ, m. vidi Ambroz. Piše sveti Amroz. Zborn. 160b.

AMŠA, f. žensko ime tursko. Protužila Pembe Amša. Nar. pjes. vuk. 1, 376.

AMUD, m. muško ime tursko, od hamyd. I s nih pobro Dunić Amud-bego. Nar. pjes. vuk. 3, 555.

AMÜRAT, m. tursko ime muško; isporedi Murat. Sultanç Amurats. Mon. serb. 362. Cara Amurata. J. Kavašin 186

AMÜRATOV, adj. što pripada Amuratu. Sina Amuratova. Danićić 3, 551.

AMZA, m. vidi Hamza.

AMZAD-AGA, m. arapski 'amzade, stričev sin, bratnčed, sastarčeno s aga, gospodin. Za nом ide mome amzad (,Amzad') aga. Nar. pjes. vuk. here. 156.

AMZIĆI, m. pl. selo u Hercegovini u Broćnu. Schem. herceg. 1873. 98. — i drugo selo blizu srpske granice kod Novo Varoši. Rat 193. — Od turskoga imena Hamza.

AN, interj. uzvik kojim se pita kao i samijem a (vidi kod a); dolazi u jednoga pisca xvi vijeka. A. Ah, ribaodo, sto dukat u mene pitat; sto dukat — an? B. Sto dukat an? ah! ah! M. Držić 375.

ĂNA, f. Anna. Sb. Anšnoju. Stefan kr. 3. Bogućubiva Ana. Domentijana 44. Ăna. Vuk, rječ. 5a.

ÁNA, f. hpp. od Ăna. — Akcenat se mijeňa u vok. Áno. Veli Ana od bisera grana. Nar. pjes. vuk. 1, 328. Ána. Vuk. rječ. 5a.

ANÁČEMA, f. vidi anatema.

ANADERKO, m. samo i zagonacci: Podigla se petoprsta vojska, i porobi Anaderka kraja (kad se tko usekne). Nar. zag. nov. 177.

ÁNADOL, m. mala Azija, tur. anadolü, od grć. ávratokn (istok); isporedi Anadolija, Anatol

ANADOLAC

83

ANBOR

lija. samo u naše vrijeme. Sav Anadol i sva Rumenlija. Pjev. crn. 88.

ANADOLAC, ànadólca, m. čorjek iz Anadola, samo u naše vrijeme. Otkud biju Turci anadolei, odonud mi dod'jaše kočnici. Nar. pjes. vuk. 3, 47.

ÀNADOLIJA, f. vidi Anatolija; isporedi Anatol. Od xiv rijeka, između rječnika samo u Vukoru. Vb Anadoliju. Danilo 147. Što je Šama i što je Misira, Aćolije i Anadolije. Nar. pjes. vuk. 2, 233. Sve spahije od Urumelije i delije. od Anadolije. 4, 218. — u maloj Aziji kod Bruse planina koju Turci zopy Anadolu dagy. Da se divije sastanu planine, Gin-planina i Anadolija. Nar. pjes. vuk. 3, 70.

ÀNADOLSKÎ, adj. što pripada Anadolu, što je iz Anadola. Viska stade anadolskih ata. Nar. pjes. juk. 544.

ANAFORA, f. dvaqopad, oblata; isporedi navora; dolazi xii vijeka. Po anaforë. Sava, tip. hil. glasn. 24, 189. tip. stud. glasn. 40, 147.

ANAKOVIĆ, m. prezime. Schem. diac. 1877. 66.

ÀNAMO, adv. vidi onamo, od čega je i postoje: samo u naše vrijeme u Dalmaciji. M. Pavlinović.

ANASAR, m. od arap. nésyr, pl. ansâr, branić, čuvar, defensor. Samo u jednoj khizi xv rijeka. Mili moj gospodine, vsëmica carëmi cart, velikyj hon'kiare i anasare Aleksen'dre. Aleksandr. nov. 101. — u drugom prijepisu nasare.

ANASON, m. foeniculum dulce Dec. J. Pančić, bot. 333. Seme mu, u medicini semen foenicii cretiei, u nas se upotrebljuje pod imenom anasona na začinu jela i na pravljene amberije. J. Pančić, bot. 333. — Postašem če biti od grč. àνισον, i preneseno na druga bilka.

ANASONOV, adj. foenicii dulcis; isporedi anason. Anasonovo seme. J. Pančić, bot. 333.

ANÀSTAS, m. Anastasius; isporedi Anastasije, Nastas. Anastas muć(enik). F. Glavinić, evit xxi.

ANASTÀSIJA, f. Anastasia; isporedi Nasta. Prépobodnuju Anastasijej nareće. Stefan kr. 12. Od s. Anastasije. F. Glavinić, evit 382.

ANASTÀSLJE, m. Anastasius; isporedi Anastas, Nastas. S. Novaković, pom. 41. — u nom. nalazi se xvii vijeka i Anastasij. B. Kašić, rit. 54.

ANASTASIJEVIĆ, m. prezime. D. Avramović. sv. gora 225

ANASTASIO, m. vidi Anastasije. Završetak je -io talijanski. Anastasio. I. Bandulović x. F. Glavinić, evit. 287 A. Kanižlić, kam. 12.

ANASTAŽE, f. vidi Anastasija; samo na jednom mjestu nerazgovjetno: Biskupi (biskupi) ti bo Anastaže uzoriti tempo veći kaže. J. Kavašin 329.

ANASTAŽIJA, f. vidi Anastasija. Sveta Anastažijo! I. Ančić, svit. 115. Anastažije svete tijelo. J. Kanavelić, iv. 100.

ANAŠTAŽIO, m. vidi Anastasio. Anaštažio. P. Posilović, nasl. m. S. Badrić, ukaz. 16. — u nom. nalazi se xvii vijeka i Anaštažij. M. Alberti xxxi.

ÀNATEMA, f. anathema, prokletstvo i čeljade na kom je prokletstvo. Dolazi od xii vijeka, između rječnika u Vukoru i Daničićevu. Vb Anatoliju. Domentijana 276. Kniplenište Turci Anatoliju. Glasnik 24, 245. Evo koliku šetvu učini Anatolija u saboru. S. Badrić. ukaz. 15. — a) prokletstvo: aa) bez glagola ili

s glagolom biti, jesam, kad se proklíne tko: tko se proklíne stojı aaa) u dat.: Budi jemu anatema. Mon. serb. 10. Ako se tko usuprotivi, anatema mu. A. Kanižlić, kam. 129. — bbb) u genit.: Te ga davo — da ga anatema! — vazda učio. Nar. prip. vrčev. 4. Đavo — anatema ga bilo! — doseti se odmah svome zlu. Nar. prip. vila 1868. 22. Da ih anatema! S. Łubiša, prip. 133. — bbb) metnuti na koga anatemu, udariti koga anatemom: Uslobodi se na Ignatiju anatemu metnuti. A. Kanižlić, kam. 59. Anatemom udaren ode doma. 278. — b) na koga se meče anatema, proklet. Anatema da budets. Sava, tip. stud. glasn. 40, 154. Ako bi se tko łubo potvorił, da je anatema i da je proklet. Mon. serb. 219. Da jest proklet i anatema da budets. Zak. duš. 30. — c) sa è xii vijeka. Anatêma jemu budi. Mon. serb. 15. po tome i sada u južnom govoru anàcema (koje Vuk pominići u rječniku dodaje da se govorci u Crnoj Gori). Da je svaka knjiga pod anàcemom. D. Obradović, sav. 49. Stotinu će uzet mi rušpija, dok sa mene anaćemu snimi. Osvetn. 2, 154. Obeca — da ga anačema! — da će prodati gosta. S. Łubiša, prip. 150. — d) jedan pisac prošloga vijeka uzima u srednjem rodu, kao što je u grčkom i latinском jeziku. Metnut anathema na Joana. A. Kanižlić, kam. 129. — e) me mjestu strumenitu više Valera u Svrbiji. Kovačević. Niva u Anatemi. Sr. Nov. 1871. 335. — i u smedererskom okruga jedno se mjesto tako zove. Niva kod Anatema. Sr. Nov. 1871. 32.

ÀNATEMATE, vidi anatema; na kraju te>pripada grčkoj osnoni; gorori se samo s gen. ne mijenajuci se po oblicima. Anatemate davola i negevota imena! Nar. posl. vuk. 10. Anatemate i tebe i tvoje slanine! Nar. prip. vuk. 301. — generat se i umeeće i rascijeplenu viječ pred-mate: Anate ga mate bilo! Nar. posl. vuk. 10. Pa šta ćes ovde? anate te mate bilo! Nar. prip. vuk. 301. Svi se poturče, — anate ih mate bilo! S. Łubiša, prip. 170.

ÀNATEMATI, ànatemâm, pf. exsecrari. Od anatema. Samo u jednoga pisca prošloga vijeka. Općio je s onima koji biau anatemani. A. Kanižlić, kam. 101. Ako ne anatemaju iliti ne prokunu ona. 279.

ÀNATEMNICA, f. digna anathemate. Samo u Vukovu rječniku.

ANÀTEMNÎK, m. dignus anathemate. Samo u naše vrijeme, između rječnika samo u Vukovu. Anatemniće jedan! Vuk, rječ. 5a. Bolan mi je Petar, a sretoše ga anatemnici: glava im kao seno. M. Đ. Milićević, živ. 1, 90.

ANÀTEMNÁK, m. vidi anatemnik. Samo u naše vrijeme; između rječnika samo u Vukovu. Izašao ni pop ni čovek, nego — da bog oprosti — nekakav anatemnák. M. Đ. Milićević, već. 249.

ANATEMSKÎ, adj. jedan potok u vračarskom srezu u Svrbiji zore se Anatemski potok. Glasnik 19, 97.

ANATOLIJA, f. mała Azija; od grć. àvatołž, istok; isporedi Anadolija, Anadol. Dolazi od xii vijeka, između rječnika i Mikałina i Daničićevu. Vb Anatoliju. Domentijana 276. Kniplenište Turci Anatoliju. Glasnik 24, 245. Evo koliku šetvu učini Anatolija u saboru. S. Badrić. ukaz. 15.

ÀNBÀR, m. vidi ambar.

ANBOR, m. vidi ambor. B. Šulek, im. 3.

*

ANBROŽ

84

ANDRAMOŁI

ANBROŽ, m. vidi Ambrož. Samo u jednoj
kůži xvi rijeka. Svetoga Anbroža. Zborn. 160b.

ANCI, tal. anzi, imo, pače, da, bržek, xvii i
xviii rijeka samo u dva pisca. Ovi će se pripo-
vidati za svete, anci da su prave zakonoše. I.
Ančić, vrat. 2, 4, 81. Svaki dan ne pristaješ izno-
seći našu, slabost u kore serafinske, anci svrhu
svi kora andeoski 156. Ovu zapovid něgovu, anci
božiju. I. Ančić, ogl. 181. Moglo bi se tada po-
mazati samo jedno čučene, anci koji mu drago
dil tila. L. Terzić 142.

ANCIŽEŠ, m. Anchises. Trojan. jag. pril. 63.

ÂNČA, f. hyp. od Ana; isporedi Anka. U Sri-
jemu i u Bačkoj. Sr. Nov. 1878. 156. Ł. Kovačević

ÂNČE, Ânčeta, n. hyp. od Anka. Samo u jed-
noj pjesmi. Zaspalo Anće devojče. Nar. pjes. vil.
1866. 606.

ÂNČICA, dem. od Anka. U naše vrijeme, iz-
među rječnika samo u Vukoru. Da gren iskat
sestricu po imenu Ančicu. Nar. pjes. mikul. 142.

ÂNĆIĆ, m. prezime, po materi Anci. Ančić. I.
Ančić, svit. IX. Ančić iz Dunna. J. Kavaćin 127.
Kako biliži Ančić A. Bačić 290. Po Ivanu An-
čiću. Norini 11

ANČIPRES, m. vidi čipres, čempres. Glasovi
su an sripjeda dodani, ali se bliže ne znanju;
može biti da su od tal gran, velik. Dolazi xv i
xvi vijeka, u rječniku ni jednom. Šulek, im. 3.
XIX. anciresproz vrsta P. Zoranić 18b

ÂNČIKRST, m. vidi antikrst. Samo u jednoga
pisca prošloga vijeka. Ančikrstom kad ga zvaše.
J. Kavaćin 455. Svi s ančikrstom bit će boje. 558.

ĂNDA, adve. ergo, dakle. Od xvii vijeka, između rječnika i Bjelostijenčevu i Jambresičevu (20b). Biće słoženo a nu da. *Isporedi āda.* — Pokaži anda, koje zlo potreba je navlastito bižati? Azbukiva 11. Plužni nož mora lemešu na lijeviu stran stajati: anda vała k lijevoj strani povući. I. Jablanci 50. Ni li anda bole u samoči biti? M. Kuhačević 37.

ANDAGA, f. někakar sud, vas quoddam, od
gře čvřižn sr. lat. endica. Dolazi xv vijeka, iz-
među rječnika samo u Dančićevu. Jedna andaga
poteže 10 litr, 7 unač. Mon. serb. 408. Spom.
sr. 2, 97. 99.

ANDALIKA, f. ime žensko, koje dolazi prije
našega vremena; bez sumne grčko, može biti od
čvrteliz, cijela, čista. S. Novaković, pom. 41.

ANDALINA, f. ime žensko, dolazi prije našega
vremena; isporedi Andalika. S. Novaković, pom. 41.

ANDAR, m. cratomerus Sol.; samo u jednoga
pisca našega vremena. Šloser, kor. 386. 399.

1. ĂNARA, dolazi samo s rječju mandara ne mijeňajući se po oblicima, kad se o čemu što se govoriti ili radi hoće da kaže da je kaješta, zahudno, besposlica, nugae: andara mandara. Samo u Vukoru rječniku. Biće od nov. grć. čvruga, vika, svada, boj. — isporedi andarati i mandara.

2. ANDARA, f. marrubium L. isporedi čočaj-
nica, tetrjan, samo u jednoga pisca našega vre-
mena: andara, andarac, andara crna, velika, vo-
dena. B. Šulek, im. 3. gdje se dodaje da je od
nem. andorn, a ovo od lat. cantherium.

ANDARAC, andarca, m. vidi andara pod 2.

ANDRÁŘANE, n. blateratio. isporedi andarati.
M. Kovačević.

ANDÁRATI, andáram, impf. blaterare, govoriti
kaješta, kao lupati. Samo u naše vrijeme; postaće
vidi kod andara pod 1. Ne andaraj, kad ništa ne
znaš. M. Kovačević.

ANDESILA, f. žensko ime; bez sumne grčko,
ali bliže nepoznato. Dolazi i prije našega vremena.
S. Novaković, pom. 41. Dok zavika vila Andesila.
Nar. pjes. petr. 3, 553. A vele joj vile sve kolike:
Andesilo, naša seko mila. 553.

ANDESILIĆ, m. prezime po majci Andesili.
Andesilić i Beļa namiri. Protok. Šab. mag. 5. U
Šapcu su bili neki Andesilići. S. Novaković

ANDESILKA, f. hyp. od Andesila. S. Novako-
vić, pom. 41.

ANDIO, ândjela, m. vidi andeo.

ANDIOHIJA, f. Antiochia; isporedi Antiohija,
Antioekija. XIII i XIV vijeka. Vb Ančdohiju. Do-
mentijana 326. Domentijanb 194.

ANDIOHIJSKI, adj. antiochensis; isporedi an-
tiohjski. xiii i xiv vijeka. Sb patrijarshomъ s
ančdohjskyimъ. Domentijana 326. Domentijanb 194.

ANDIOSKI, adj vidi andeoski.

ANDIVIJA, f. cichorium endivia L. isporedi
indivija. Strbka naši, andivija to je. J. S. Reł-
ković, kuć 262.

ANDONIJE, m. vidi Antonije. Sb jepiskupomъ
linjanškyskimъ Ančdonijemъ. Mon. serb. 60. An-
donije. Glasnik 24, 283. S. Novaković, pom. 41.

ANDONOVIC, m. prezime; Antonii filius; isporedi Andonije, Antonović. Jevrem Andonović. Rat 420. Milan Andonović. Sr. Nov. 1879. 1019.

ÁNDRA, m. vidi Andro. akcenat se mijeňa a
voc. Ándro. u Vukoru vječniku.

ANDRA, f. vidi Andrijana. Samo u Vukovu
rječniku.

ANDRAJICA, m. hyp. Andrija; isporedi Án-
drica. Samo u jednoga pisca xvi vijeka. Andra-
jici Rańini. D. Rańina 118.

1. ĂNDRÂK, m. mjesto pitaņa, što ti je?' kad se hoće s ukorom ili s porugom da pitaće se; koji ti je andrak?' Samo u naše vrijeme, između rječnika samo u Vukovu (gdje se napomiņe da se govoriti u Srijemu i u Bačkoj; ali se govoriti u Srbiji. Ł. Kovačević). — Biće od pers. âdrenk, bol, žalost, nesrća. — Ne znam koji mu je andrak. Vuk, rjeć. 5b. osim pitaņa dolazi i a kletvi: Andrak te odneo! Ł. Kovačević.

1. ĂNDRÂK, m. dumetum, česta. — Samo u naše
vrijeme, u rječniku nijednom. Može biti od grč.
ârđfoiz, osje na klasu, pa gustine radi preneseno
na čestu; isporedi antraga, handrača. U Srbiji u
srezu važevskom i u Starom Vlahu andrak je česta
kroz koju se ne može proći. Ł. Kovačević.

ANDRAKS, m. anthrax; u jednoj kůži xv ili
xvi vijeka. Pršteni otb kamena andraksa. Ale-
ksandr. nov 38. u drugom prijepisu antraska.
38. isporedi andraz.

ANDRÁMIÎLE, n. vidi andravołi, andramoji.
Samo u Vukoru rječniku gdje se tumači, kao
nešto jepše od andravoła.

ANDRAMÓŁI, andramółâ, m. pl. panni, rite,
dronici, što od pucijepane haline vise na čeladetu, a
po niima i drugo što bi kao oni visilo na čeladetu
ili na čemu god. — Od nov. grč. χονδόμαλλον,
gruba vuna, vuna i ruńama. Isporedi andravołi,

ANDRANOV POĽ

85

ANDRIJAŠEVIĆ

andramiže, antramaņa, sre istoga postaņa s različiem promjenama. Samo u naše vrijeme. Na-vjesao oko pojasa kojekake andramoje. S. Nova-ković. Andramoji. I. Ľ. Kovacević.

ANDRANOV POĽ, m. Adrianopolis. Samo u jednom spomeniku. S. Novaković pom. 123. isporedi Andrijanov grad.

ANDRAŠ, m. Andreas; isporedi Andrijas. U jednoga pisca prošloga vijeka. Predni Andras J. Kavaņin 375.

ANDRAŠEVAĆ, Andraševca, m. selo u Hreatskoj kod Doče Stabica. Mjestani gorova kajarski Andraševec. Schem. zagr. 1875. 77. Pregled 62.

ANDRAŠKA, f. leontodon taraxacum L., mlasčak. U jednoga pisca našega cremena. B. Šulek, im. 3.

ANDRAVŐLJ, andravólja, m. pl. vidi andramoji, od kajih su i postali promjenom glasa na v. Samo u Vukora rječniku. Nosi kojekake andravoje. Vuk, rječ. 5b

ANDRAZ, m. anthrax; isporedi andraks; u jednom rakupasu xv. vijeka. Prsten od kamika andraza. Aleksandr. jag. star. 3. 249.

ANDRE, Andreta, n. hgg. Andreas. Dolazi xni i xiv vijeka. Danićić 1, 11. Od starih oblika, među kujima bi bio gen. Andrete, dolaz. jednom samo instr. Andretom. Mon. serb. 287 mladi česčer. Andreta. Spom. sr. 78. 105, 106. 131. dat Andreta. 49. instr. Andretom. Mon. serb. 347. — U jednoga pisca xvii. rijeka dolazi Andre. J. Kavaņin 304. 310. ali se ne može zнати je li a srednjem roda (t. j. je li u gen. Andreta) ili je u maškom (t. j. je li u gen. Andra).

ANDRÉJ, Andrēja. m. Andreas; isporedi Andreja, Andrija. Dolazi xni—xvii. rijeka; pisalo se je i sa ĉ mjesto e. Danićić 1, 12. 3, 552. Kraja Andrēja. Stefan kr. 27. Knez Andréj. Mon. serb. 24. Bratt Andřej. 41. Sinb kneza Andreja. 44. Gospodin Andrej. Mon. croat. 3. Sveti Andrej. F. Glavinić, evit 200.

ANDREJA, m. Andreas; isporedi Andrej, Andrija. Dolazi od xni vijeka; pisalo se i sa ĉ mjesto e. Danićić 1, 12. 3, 552. Andrèja. Mon. serb. 40. Kъ apostolu Anضرěji. Domentijana 328. Andreta. Mon. serb. 240. Kneza Andreju. 454. Vidiš li, Andrea? F. Glavinić. evit. 390. Andreja. Rat 35. M. D. Milićević, srb. 737.

ANDRÉJÁN, Andrejána, m. Adrianus; samo u jednoga pisca xvii. vijeka. Andreana cesara. F. Glavinić. evit 225.

ANDRÉJÁNSKÎ. adj. Adriaticus; samo u jednoga pisca xvii. vijeka. Daleko od mora andreanskoga. F. Glavinić, evit 139.

ANDREJÁŠ, m. Andreas; isporedi Andrijaš. Dolazi xiv i xv vijeka; pisalo se i sa ĉ mjesto e. Daničić 1, 12. St. sinovi krajevlstva mi Markomi i Anضرějašem. Mon. serb. 180.

ANDRÉJEV, adj. Andreae. Stanu se ignati s glavom Andrejevom. Nar. prip. vila 1867. 719.

ANDRÉJEVIĆ, m. prezime, po ocu Andreju. Protok. šab. mag. 206. D. Avramović, sv. gora 191. M. D. Milićević, srb. 726.

ANDREJIĆ, m. prezime, po ocu Andreji. D. Avramović, sv. gora. 217. Bova 10. Rat 84. 397.

ANDRETA, m. hgg. Andreas. isporedi Andre. Dolazi samo u jednom spomeniku xv. rijeka. Danićić 1, 11. Za Andretu. Spom. sr. 1, 49.

ANDRETIĆ, m. prezime, po ocu Dolazi su izrali Andre ili Andreta. Dolazi xv i xvi. vijeka. Danićić 1, 11. Miho Andretićć. Spom. sr. 131. Nikši Andretiću. N. Načešković 1, 303.

ANDRĪČA, m. dem. Andrija. f.-je sažeto -iji, mjesto čega pisu ij: Andrija. Samo u Vukoru rječniku.

ANDRIĆ, adj. Andreae. Samo u jednom spomeniku xvi. vijeka. Danićić 3, 552. Anbdričju crškv. Glasnik 15, 270.

ANDRIČEVIĆ, m. prezime, koje dolazi samo u jednoj pjesni prošloga vijeka i koje istumu čorjeku u drugoj pjesni glasi Andričić (koje vidži, te će od oroga biti načineno samo da bi izašli slovoci na broj. Na straži se namjeri vrli Vicko Andričević. Nar. pjes. bog. 163.

ANDRIĆIĆ, m. prezime; po ocu Andrići. Dolazi od xv. rijeka. Jurko Andričićć. Mon. croat. 186. Andrićić je svjedočio. Poslov. danić. 5. Među hima bješe Vicko Andričića. Nar. pjes. bog. 167.

ANDRIĆ, m. prezime, po ocu Ándri. S. Novaković, pom. 12. Vuk. nar. pjes. 3, 583. D. Avramović. sv. gora 260. Sem. prav. 1878. 38. — isporedi Ándrić. Andrijić.

ANDRĪČ, m. vidi Andrijić.

ANDRIĆI, Ándrićá, m. pl. zaselak u Srbiji u okruga ažičkom, sreza moračičkom. K. Jovanović, reč. 154. — isporedi Andrić.

ANDRIJ, m. vidi Andrije.

ANDRJA, m. Andreas; isporedi Andreja; Andrije. Dolazi od xni vijeka, između rječnika i Mikałina, Belina (79b), Vukora i Danićićeru. Anضرěja (u hrisačuli Stefana kraja Provorjenčanoga). Mon. serb. 13. Gospodin Andrija vikar. Mon. croat. 156. Sv. Andrija. M. Divković, nauk xni. M. Alberti xi. I. Bandulavić xx. P. Posilović, nasl. 127b. Protiva sv. Andriji. S. Margitić, fala 101. Andrija otide u zemlu grčku. F. Lastrić, test. 251. Ti, Andrija, ići češ na stražu. M. A. Rejković, sat. 71. S šnom lijepi porod izrodio, porodio Marka i Andriju. Nar. pjes. vuk. 2. 115.

ANDRIJAN, m. prezime ili nadomak junaku po imenu Radoranu, koji je poqinuo braneći Siget, dolazi u jednoga pisca. Vitez od dvi sto dan oslabjen on jaki Ándrian Radovan leži u ovoj raki. P. Vitezović, odj. 79.

ANDRĪJANA, f. ime rječnko; dolazi od prošloga vijeka, između rječnika samo u Vukoru. Andrijana. J. Vladmirović, lik. 5.

ANDRIJANOV GRAD, m. Adrianopolis; u jednoj kuži xvii. vijeka. Glasnik 22, 222. isporedi Adrnpopol.

ANDRIJÁŠ, m. Andreas; isporedi Andrejaš. Dolazi od xvi. vijeka, između rječnika samo u Vukora; najprije dolazi u spomenika piselu zapadnim gororom. Andrijaš Bot. Mon. croat. 194. Andriasa. S. Novaković, pom. 41. Vitez Marko Krajeviću i brajen mu Andrijašu. P. Hektorović 18. Moj Andriasu. J. Kavaņin 375. Kad ja traži brata Andrijaša. Nar. pjes. vuk. 2, 355.

ANDRIJÁŠÉVIĆ, Ándrijaševića, m. pl. selo u Šlanoniji kod Vukoraca. Schem. diac. 1877. 38.

ANDRLJÁŠEVIĆ, m. prezime, po ocu Andrijaša Od xvi. rijeka. Vitko Andrijašević. Mon. croat. 197. Složene po ocu fra Vitalu Andriaševiću iz

ANDRIJAŠIĆ

86

Dubrovnika. V. Andriašević, dev. 1. Od Kačića rečenoga Andrijaševića. A. Kačić, korab. 408.

ANDRIJAŠIĆ, m. prezime; u jednoga pisca prošloga vijeka u pjesmi, jamačno mjesto Andrijašević. J. Kavaņin. 312.

ANDRIJĀŠKĪ, adj. što pripada porodici An-
drijaševića. U jednoga pisca prošloga vijeka.
Andrijaška kuća. J. Kavaņin 113. Iste kuće An-
drijaška. 111. slika radi mjesto Andrijaške.

ANDRĪJCA, m. vidi Āndrīca.

ANDRIJE, m. vidi Andrija. Dolazi od xv vi-
jeka. ali nominativi, Andrijet nema potvrde, nego
do xvii vijeka dolazi, Andrijt. isporedi Andrej i
Andrijević. Andrij, sin Novakov. Mon. croat. 69.
Dobar muž Andri. 113. Andrij vikar buški. 122.
Rekoše Andriju, a Andrej i Filip rekoše Isusu.
Anton Dalm., iv. 12, 22. Andrij. F. Glavinić, evit.
57. Andria svetova. 390. Proti kralju Andriju.
I. Ančić, vrat. 2, 4, 135. Od svetova Andrija. S.
Margitić, fala 102.

ANDRIJEV, adj. Andreae. Andrijeve mišice. J.
Kavaņin 316. — jednom dolazi i, Andriev: De-
dovina Andriova jest. Prot. šab. mag. 82.

ANDRIJÊVCI, Andrijevâča, m. pl. selo u Slavoniji blizu Garčina, i drugo Goršin Andrijevi takoder u Slavoniji kod Sibitina. Schem. diac. 1877. 30. 36. Od onuda na Sibiń i Gorše Andrijeve. M. A. Rełković, sat. 118.

ANDRIJEVICA, f. selo u Crnoj Gori na atoku
Zlorjejeće u Lm. N. Dučić u Glasn. 40, 36. u
tom je selu i crkva koju se isto tako zove. N.
Dučić.

ANDRIJEVIĆ, m. prezime, po ocu Andriju
Protok. šab. mag. 220. D. Avramović, sv. gova 239.

ANDRIJIĆ, m. prezime, po ocu Andriji. An-
drijević (,Andriić'). Schem. bosn. 1864. n. xix. xvii.
može se -iji- sažeti, te glasi i Andrić. isporedi
Andrić.

ANDRIJIN, adj. Andreae; može se -iji- sažeti u î te glasi i Andrîn, mjesto čega pišu i Andriju. Ģdje Andrijinu krunu stavła. I. Kanačelić, iv. 378. Vire, koju Andrija propidaše, podnit ne mogući osudi ga da bude propet na križ. Evo žela Andrina ispuhena. F. Lastrić, svet. 172. Ni Andrije, ni Andrijna glasa. Pjev. crn. 9. Te pogodi Todora Andrijna. Nar. pjes. vuk. 4, 123.

ANDRĪKO, m. hyp. Andrije; -i- stoji mjesto -ij-. Dolazi xvi vijeka u jednom spomeniku. Andriko Belković. Mon. croat. 185.

ANDRILOVAC, Andrilôvca, m. selo u Hrvatskoj kod Prozorja blizu Zagreba. Mješani govor kajkavski Andrîlove. Schem. zagr. 1875. 70.

ANDRĪN, adj. vidi Andrijin.

ÁNDRIN, adj. što pripada Ándri. Presuđeno
Mariji Andrinoj ženi. Prot. šab. mag. 104.

ANRIOLIĆ, m. prezime. Sem. Šib. 1875. 25. isporedi Andriulić.

ANDRIULIĆ, m. prezime. Marko Andriulić Tro-
giranin. B. Kašić, rit. XVIII. isporedi Andriolić.

ANDRKVA, f. 1. pastinaca, paštrnak. Toga je
značeňa samo u Mikačinu rječniku, gdje se na-
živa i ‚trava sladka‘; i u naše crijeme u jednoga
pisca u koga će biti zlo prepisana iz Mikačina
rječnika ‚andrikva, sladka trava‘, pastinaca sa-
tiva. Čas. čes. muz. 1852. 2, 46. — Postańem će
biti od nov. grć. ávrgázka, ávrgóxvη, portulaca,
tuš. 2. raphanus, rodakva, rotkva, rdakra. U
tom značená dolazi od xvii vijeka, između rječ-
nika u Mikačinu, Belinu (605b), Bjełostjećevu,
Stuličen i Vukovu. — Postańem će biti ista
rijč koja je pod 1, pa se u značenju pomiješala
s rodakrom i rdakvom, na koje je i glasovima
tako nalik. a ne će biti postala (kako se misli)
apravo od rodakve ili rdakve (kojima postaje
viti kod nih). Andrkve se vrtaru ne podavaju.
Poslov. danic. 5 Za raskvu i sirac ne trebuje
glumac. 152. — Andrkva, raphanus sativus L.
B. Šulek, im. 6. — Divja andrkva' raphanus sil-
vester tal. ramolaccia. Bella (605b). rapistrum
raphanistrum i armoracia rusticana. B. Šulek,
im. 3. — pogrješka će biti u jednoga pisca na-
sega vremena ,andrkva': andrkva, hren, rapha-
nus sativus. Čas. čes. muz. 1852. 2, 46.

ANDRMÓLI, andrmólá, m. pl. vidi andramołji.
S. Novaković.

ANDRNŐPOŁ, m. Adrianopolis; u jednom spo-
meniku xv vijeka; nominativu nema potvrde; ispo-
redi Adrinopol, Drenopol, Drenopołe. U Anbdr-
no polu. Mon. serb. 363.

ÁNDRO, m. hyp. Andrija. — Akcenat se mi-
jena u vok.: Andro. — Dolazi od XVI vijeka,
između rječnika samo u Vukovu. Muzim se sve
hvale: moj Andro, moj Pero. N. Nałešković 1,
254. Jao Andro,莫o de Milošević Andro. 4, 446.
1, 404. Prvo dode Milošević Andro. 4, 446.
Ondijela starom Andru iz ramena ruku. 4, 440.

ÁNDRO, m. hyp. Andrija. — Akcenat se mi-
jena u vok.: Andro. — Dolazi od XVI vijeka,
između rječnika samo u Vukovu. Muzim se sve
hvale: moj Andro, moj Pero. N. Nałešković 1,
254. Jao Andro, moj Pero. N. Nałešković 1,
254. Jao Andro, moj Pero. N. Nałešković 1,
404. Prvo dode Milošević Andro. 4, 446.
Ondijela starom Andru iz ramena ruku. 4, 440.

ANDROPA. f. Andromache; u jednom ruko-
pisu XVI vijeka. Žena Ektorova gospa Andropa.
Trojan. jag. pril. 67. U drugom rukopisu Andro-
fija. Starine 3, 153.

ANDRŐSEVIĆ, m. prezime. Schem. bosn. 1864.
XIV. XVIII. XXVI.

ANDRUŠKO, m. hyp. Andrija. XV i XVI vijeka;
između rječnika samo u Daničićevu. Andruško
Menčetić. Mon. serb. 347. U smrt gospodina
Andruška Nemațića. 351.

ANDUM, m. tursko ime muško. Pa dozivlje An-
dum Šeho. Nar. pjes. vuk. here. 244.

ÁNDA, f. hyp. Andelija. Ake. se mijeňa u vok.:
Ándo. Dolazi i prije našega vremena, između rječ-
nika u Vukovu. Anda. S. Novaković, pom. 42.
Anda. čuti, ništa ne govori. Nar. pjes. vuk. 1,
534. Na ti, Ando, tri prstena zlatna 3, 258.

ÁNĐEL, ândela, m. vidi ândeo.

ANĐELA, f. ime žensko; samo u jednoga pisca
prošloga vijeka, i u њega mjesto đ stoji g, koje
se može citati i d. Sveta Angela i Brigida. J.
Kavaņin 302.

ANĐELAC, andelca, m. hyp. andeo. Samo u
Stuličevu rječniku.

ANĐÉLAK, andélka i ândeoka, m. hyp. andeo.
Ake. u gen. pl. ândêlâkâ. Od xv vijeka, između
rječnika u Stuličevu, Vukovu i Daničićevu. U
najstarijem primjeru mjesto đ stoji g, koje se
može čitati i g. Jedan rubiničak na glavi od ,an-
geoka'. Mon. serb. 498. Upored je s zivzdama i
s andelei gojena. Đ. Drži 378. Ove riječi govo-
reći andelak. M. Divković, zlam. 29b. Bio i gizdav
kako jedan andelak nebeski. F. Lastrić, test. ad.
14. Bole je da ga sada još andelka u svoj dvor
uzme kral nebeski. A. Kanižlić, utoč. 130. Uvodi
ono ditešce u crkvu, kojega obraščići tako postaju
svitli kako božjega andelka. Đ. Rapić 335.

ANĐÉLAK

ANĐÉLČIĆ

87

ANĐEO

ANĐÉLČIĆ, m. dem. andelak. Samo u naše vrijeme. Idu kao kakvi anđelčići. M. Đ. Milićević, več. 23.

ANĐÉLĪČA, f. dem. Andelija. -je, je sažeto -iji-, mjesto čega neki pišu -ij. Samo u Vukovu rječniku.

1. ANĐÉLICA, m. dem. aneo. Od prošloga vijeka. Gledajući onoga andelića. J. Banovac, pred. 150. Ovi anđelić u puti јuskoj. F. Lastrić, svet. 91. — sitni bijeli oblaci zovu se na Rijeci anđelić. F. Pilepić.

2. ANĐÉLICA, m. prezime; po materi Andeliji. -je, je sažeto iji; neki pišu i Anđelijć. Pavle Andelić. Prot. šab. mag. 204. Tako ti ga gospod sačuvaо britke sable Anđelijća Vuka. Nar. pjes. vuk. 3, 405. Anđelić. Šem. prav. 1878. 10. 20. — neki pišu sa g, ali niko ne izgorava g nego d: Angelić. Šem. prav. 1878. 20.

ANĐÉLICA, f. Angela; vidi Anđelina. Do-ani i prije našega vremena. Anđelina. S. Novaković, pom. 43. Imaju nove svete: cara Uroša i mater Andeliju. A. Bačić 153. Za ručiću vodi čerku Andeliju. Nar. pjes. vuk. 1, 106. Andelina, moja vjerna ћubo! 2, 463. Anđelijo moja seko draga! 3, 485. Ovo svjedoča da je mati despota Jovana, Maja Anđelija, bila iz Crne Gore. Vuk, nar. pjes. 2, 573. — biće samo skraćeno u pismu „Angelija' i „Aglija'. S. Novaković, poin. 39. a pisarske će pogriješke biti „Angelija' i „Angelilja' 41.

ANĐÉLĪĪCA, f. vidi Anđelica.

ANĐÉLĪĪĆ, m. vidi Anđelić.

ANĐÉLIJIN, adj. što pripada Anđeliji. Anđelijina očevina. Prot. šab. mag. 82.

ANĐÉLIKA, f. angelica, u naše vrijeme. Koren od anđelike, radix angelicae. Farm. 127. Anđelika, archangelica Hoffm. Sloser-Vukot. flora 469. Angelica sylvestris L. Šulek, im. 3. — zove se i anđelski korijen; vidi kod andeoski.

ANĐÉLÍNA, i ANDÉLINA, f. Angelina. Od xv vijeka; između rječnika u Vukovu i Daničićevu. Ja i „Angelina'. Mon. serb. 518. Despotice, „Andeline'. 540. Anđelina ružu brala. Nar. pjes. vuk. 1, 336. Pa ga pita majka Anđelina. 2, 578. Pomagca mu palir-Andelina. Pjev. crn. 115. — biće samo skraćeno u pismu „Agliina'. S. Novaković, pom. 39.

ANĐÉLKΟ, m. ime muško, hyp. Anđel (vidi kod anđeo); u naše vrijeme. Anđelko Vuković. Nar. pjes. vuk. 3, 212. Anđelko. Nov. sr. 1834. 208. 1878. 45.

ANĐÉLKΟVIĆ, m. prezime; po ocu Anđelku D. Avramović, sv. gora 190. Šem. kn. srb. 18.

ÂNĐÉLOV, adj. angeli. Od xiii vijeka, između rječnika a Stulićevn. Vukovu, Daničićevu. Mjesto d pisołao se i g, koje se može čitati i d. Iz. ruky „anßgelovy'. Domentijana 268. Anđelova sabla bi kao i strila. J. Banovac, pred. 58. Od ruke anđe-love. Vuk, otkr. 8, 4.

ÂNĐÉLOVIĆ, m. prezime; po ocu Anđelu. Od xv vijeka. Mihailo, „Aggeloviki'. Łetop. šaf. 79. Dančić 1, 13. Atanasije Anđelović. Rat 99.

ANĐÉLSKÎ, adj. vidi anđeoski, i adv. anđelski vidi kod anđeoski.

ANDÉLSTVO, n. vidi anđeostvo.

ANĐEMULA, f. nekaka biłka u jednoga pisca našega vremena. B. Šulek, im. 3.

ANĐEO, ândela, u angelus. — Akcenat se ne mijèna, samo su u gen. pl. i oba znaća sloja duga; ândêlâ. — S glasom d dolazi pouzdanodvxy vijeka (vidi pod 1, b); ali se i prije i postaje pisalo na negoan mjestu slovo g, koje je moglo glasiti i g i d (vidi pod 1, a). Glasovi de, koji su u toj riječi postali od ge, pomiješali su se u Dubrovniku i negoru susjedstvu s glasorima de kaji se u jednom dijelu južnoga gorova gorevo mjesto dje (od dè), pa kao što se mjesto takoga (od dè) postaloga de gorori i dje, prenesen je taj izgovor u Dubrovniku i u ovu rijec, kao da bi i nezino de postalo od dè, a po tom u nom. sing. pred od toga dje biva di (vidi dałe pod 1, e). U čakavskom gorornu, u kom glas d glasi j, dolazi tako promijenjen i u ovaj riječi (vidi pod 1, d). — U nom. sing. dolazi o na kraju mjesto 1 od xvi vijeka, ali se i 1 nahodi i danas (vidi pod 1, b, bb). — U jednom spomeniku xv vijeka iza riječi i nalazi se pred a dodano j: i janßgela. Mon. serb. 342. — U jednom spomeniku xv vijeka dolazi gen. pl. sa i na kraju: Kaluderics svete Marije od angeli. Mon. serb. 297; ali će to biti talijanski samo pola prevedeno d'angeli. isti padež dolazi sa ov xv i xvii vijeka: anđelov. Spom. sr. 302. I. Bandulavić 12. a u jednoga pisca xvii rijeka jos i sa a: anjelova. F. Vrančić, živ. 23. danas nema od ni u jednom padežu.

1. u prarom značenju.

a. sa g, koje se može čitati i č a u čakavskih pisacah i j (gotoro u svakoga pisca a koga se toka se nahodi nahodi se i s glasom d ili — ako je čakarae — sa j; vidi dałe pod b, i d.). a) u kom god obliku osim nom. sing.: od pôčetka xiii do kraja xvii vijeka: Zemlnago angela. Stefan kr. 17. Reče angelu. N. Rańina 16. Sveti angeli. A. Gučetić, roz. jez. 7. Angelu reče. I. Bandulavić 4. Od angela čuvara. F. Glavinić, evit. xxv. Čim se prikladuješ nebeskom angelima. J. Kavaņin 169. Prikaza angelom. F. Lastrić, test. 18. Angele moj stražanine. J. Filipović, prip. 1, 158. Od angela božjega smrt imade. A. Kačić, razgov. 78. — b) u nom. sing. aa) sa 1 na kraju: između rječnika nalazi se tako samo u Bjelostjenčevu i Jambrešićevu (u kojama g i glasi g) i u Daničićevu. Angel. N. Našešković 1, 349. P. Hektorović 79. M. Držić 8. I. Bandulavić 4. F. Glavinić. evit. 5. — bb) sa o na kraju: između rječnika tako ima samo u Bjelostjenčevu; dolazi od xvi vijeka: Poslan bi ango Galbio. N. Rańina 15b. Angeo I. Bandulavić 196. M. Lekušić, razm. 49. F. Lastrić, test. ad. 15. ned. 183. E. Pavić, ogl. 308. D. Rapić 19. F. Radman 15. I. J. P. Lučić, bit. 44.

b. sa d, koje pišu ili osohitijem slovom u čirilskom pismu, ili slovima gi, g), ili gh, ghj, ili (Kamišlić i Došen) gy. a) u kome god obliku osim nom. sing.: xv vijeka: Da se odreku boga i vire ku rujuvi i anđela provaga. Mon. serb. 275. Kaluderics svete Marije od anđelovi. Mon. serb. 302. na poslednjem su mjestu glasovi de zapisani slorima de, od kojih e glasi je, a oba bez sumne de, kao što u istom spomeniku stoji i onakodje, a bez sumne glasi onakode. — xvi vijeka: Ovom movlitvom obeseli anđele. P. Gučetić, roz. jez. S. — xvi vijeka: Ostavić pi ra blaženi, nerazdijenlgi se dili kruh prisveti od andela. I. Gundulić, suze 56. Andeli će očitovati sve naše nepravde na sudni dan. M. Divković, sve 34. Svi anđeli. J. R. Gučetić, mol. 11. Šje anđela s neba. Đ. Palmotić, christ. 66. Andeli te proslaviše. P. Posilović, nasl. 54b. S anđelim pjevan. V. Andrijašević, put 82. Andelima mila pjesan. I. Akvilini 224. Pozivaju svi anđeli. Azbukvica 3. Priporunčam anđelu čuvaru. 19. — xvii vijeka: Poslati

ANĐEOSKI

89

ANETA

b. sa d onako je rečeno kod andeo (pod 1. b). a) 1 nepromiješeno na o; pouzdanol dolazi tako od xvi rijeka, između rječnika u Belinu (80a), Bjelostijenčern, Stuličen, Vukovu, Daničićevu; a akcenat je anđelski. Stvori anđelsku tvu lipos. D. Račina S. Anđelsku slavu tim načinom dobiti čes. J. Kavašin 501. Pitje anđelsko. I. Dordić, mand. 84. Stavno odlučujem prid dvorani anđelskim. A. Kadčić, bogosl. 255. Anđelske službe i јudski razdiluješ. L. Terzić 84. Kom nebeski jasni dvori i anđelski svi tabori služeć doli drže lice. V. Došen. 4. Andel piše, gospod gledi u anđelska desna krila. Nar. pjes. vuk. 1, 145. Ako jezike čovječije i anđelske govorim. Vuk. 1k. 13, 1. — b) 1 promiješeno na o: tako dolazi od xvi vijeka, između rječnika u Belinu (80a), Bjelostijenčeru i Stuličeru. Anđeoski dvor imaše vel- selje. Zborn. 122. Kraći si anđeoski. M. Držić 472. Anđeoska je tebe straža u životu ogradila. I. Gundulić, suze. 37. Život anđeoski. P. Posilović, nasl. 67b. Bića anđeoskoga. I. Akvilini 17. Sliša- jući pisne anđeoske. S. Margićiti fala 95. Množ velika anđeoskoga vojstva. J. Kavašin 422. Do- pusti mi čistoču anđeosku. A. Kanižić, fran. 117. Devet kora ili ti reda anđeoski. 104. Kada ćeš se spomenuti da si društvo anđesko i ba- štinu vikovitu izgubio? D. Rapić 75. Andeško znaće. V. Došen m. Anđeoskoga života staše uzdižući. I. Velikanović, upuć. 2, 197. Pjesni pri- loži anđeskoj ove riječi. B. Cuceri 215. — c) kad je 1 promiješeno na o, može se o sa koje je pred šim sažeti u ô: ândôskî (vidi kod andeo pod 1, b, b, cc); tako prošloga vijeka: Eno kra- lice andoske. Besjede krst. 37. Pjevaće andosko. Besjede krst. 60.

c. s glasorima dje mjesto de, kad za nima 1 nije promiješeno na o, ili sa di, kad je 1 promi- jeno na o: u Dubrvoćana i susjeda im (vidi kod andeo pod 1, c); od prošloga riječa na o) 1 ne- promiješeno na o: Sre me rani andjelski tvoj ures. N. Nalešković 2, 41. Oni čas zamjerjen an- delsko tve lice. 2, 62. — b) 1 promiješeno na o: također od prošloga vijeka, između rječnika u Stuličeru i Vukoru. Proključ, viło ma, andiosku tvu mlados. N. Nalešković 1, 36. U licu andio- skomu nih rajsko sunce sine. J. Palmotić, dubr. 122. Andioski bješe život našega sveca. Če- stitosti 38. Nadhodi svu andiosku znanos. V. M. Gučetić, pohv. 15. Andioske pjesni tada čušmo. A. Boškovićeva razg. 26. Po čovječanskoj jakosti ali andioskoj. J. Matović 27. Uzvišena nad sve čete andioske. D. Mattei 118. More, po komu ni jedan um ni јудski ni andioski broditi ne može. 20. Neka u družbi andioskoj provodi život. I. Dordić, ben. 17. Svijetli skup andioski. T. Iva- nović, nauk 113. Andioski osmijeh. M. Vodopić, dubrov. 1868. 250.

d. sa j mjesto d u čakavaca, od kojih su pri- mali i gdjekoji drugi (vidi kod andeo pod 1, d). a) 1 nepromiješeno na o: Va ime Marije, kraći lice anjelske. Mon. croat. 140. Vidim u anjelskih ru- kah krunu. F. Vrančić, živ. 12. Dostojna stupiti vrhu svih korov anjelskih. I. T. Mrnavić, ist. 66. — b) 1 promiješeno na o: Radost anjeoska. Š. Budinić, sum. 192. To jes veselje anjeosko. B. Kašić, nač. 34.

e. u jednoga pisca xvii vijeka sa c mjesto s pred k: Pisma angeocka. I. Ančić, cvit. xxi. Duovi angeocki 99. Od angeockoga života. I. An- čić, ogl. 42. — u istoga pisca u obliku u kom se k riječna na c bez s pred c: Devet redova an- geoci. I. Ančić, vrat. 2, 4, 25. — u jednoga pisca slika radi bez 1: Andeska. J. Kavašin 528. u drugoga može biti da je samo pogrješka: Po nauku

anđeskoga naneiteja. B. Cuceri 136. — u jednoga pisca prošloga vijeka ima iza o unmetuto v, prema drugim riječima koje pred ski imaju ov: Slušajući ,angeovske pisne,.. uzivajući ,angeovske dike. T. Babić 6.

2. imr bilu: Anđelski koren, angelica, archan- gelica. G. Lazić 117. Anđesko drvo, angelica. B. Šulek, im. 3. vidi anđelika.

3. adv. ândeoski, andelski, angelice, s ostalijem razlikama pomenutijem naprijed. Angelski govor- rit. Š. Menčetić 68. Človik zemalski andelski be- zlobno živiješe. M. Vetrančić 1, 7. јудski je grijе- siti, andjelski kajat se. N. Dimitrović 7. Ki poje angeoski. M. Držić 5. Ako bih govorio čovječan- ski, andoski. M. Divković, nauk 54. Anđelski živi. V. Došen 268. Anđelski, andeoski. Bella (80a), Stulić.

ANĐEOSKI, adv. vidi kod andeoski adj.

ANĐEOSTVO, n. chorus angelorum, zhor an- deoski. Samo u jednoga pisca prošloga vijeka i između rječnika u Belinu (anđelstvo, anđeostvo, esse angeli 80a); u Bjelostijenčeru (esse angeli) i u Stuličeru (angeli natura vel munus). Dolazi sa 1 nepromiješenim i s promiješenim na o. Gospod- stva mu visoćanstvo, poglavice vlast govore, a andelstva milost vičen. J. Kavašin 506. Onomadne vidio si sva andelstva na ogledu. 509. Vrh an- deostva anđeostva časti. 498. — u sliku dolazi jednom bez 1: Uznosi i vapije svetu bogu sve andestvo. J. Kavašin 539.

ANDICA, f. dem. Anda. Samo u Vukoru rječ- niku.

ANDIĆ, m. selo u Slavoniji kod Brestovca u požeskoj podžupaniji. Pregled 135.

ANDIJA, f. ime žensko, načineno od imena Anđa. Pisalo se i sa g mjesto d: Angija. S. Novaković, pom. 41. Anđija. 43. Srp. Nov. 1878. 22. 26.

ANDIN, adj. što pripada Andi. dolazi i mje- sto prezimena prošloga vijeka: Stojan Andin. Bud. spom. glasn. II. 3, 76.

ANDINA, f. ime žensko, načineno od imena Anđa; sada nije u običaju; pisalo se sa g mjesto d: Angina. S. Novaković, pom. 41.

ANDUŠA, f. augm. Anđelija. Dolazi i prije naše gremena, između rječnika samo u Vukovu. S. Novaković, pom. 43. Kćeri moja, lijepa An- duša! Nar. pjes. vuk. 3, 207. Pak Anđuši sestri progovara: Anđelijo, moja seko draga. 3, 485. U Anđe se muško čedo nađe, ter Anđuša kńigu opravila. Pjev. crn. 164.

ANE, f. hyp. Āna, vidi Āna. Od prošloga vi- jeka. Ruku da ti krać Stjepane, lakat Mande, glavu Ane. J. Kavašin 316. Mlada Ane gospodu ponuda. J. Krmpotić, mal. 16.

ANÉKMOLI, vidi kod a i nekmoli.

ANESI?, m. ime muško, koje će biti načineno od Anesius; dolazi prije naše gremena, sada nije u običaju. S. Novaković, pom. 42.

ANET, m. anethum, vidi kopar; isporedi anita. Samo u jednoga pisca xvi vijeka. Anton Dalm. mat. 23, 33.

ANETA, f. tal. Annetta, vidi Anka, Anica. Voda mutna a djevojka kruta, te potonu Filip i Aneta. Nar. pjes. vuk. 1, 465. Pa doziva Anetu djevojku: Ano, dušo, okreni se na me. Nar. pjes. petr. 1, 321.

ANETA

90

ANKO

ÁNETA, áněta, n pl. žlebovi zavojiti u cijeri
pušćanoj. Samo u Vukoru rječniku. Tamma po-
staňa; može biti od arap. enhâ, pl. od nahw,
put, pravaj.

ÁNETIN, adj. što pripada Aneti: Zadeše se
oci Anetme, a za zlatne toke Ivanove. Nar. pjes.
vuk. 1, 464.

ÁNEŽ, m. vidi aniž. Mikała. B. Šulek, im. 3.

ANGÁRIJA, f. od grć. dýyaqeta, angaria, opera
serva, vidi tlaka, kuluk. Samo u jednoga pisca
xvi vijeka. Ki bi postavili bremena i angarije na
lude crikvene. Š. Budinić. ispr. 138.

ÁNGÎR, angira, m. vidi ajgir. Dolazi prošloga
vijeka, a kako se tada pisalo h i gdje ne treba,
dolazi i u ovoj riječi sprijeda; u jednoga pisca
i sa n mjesto n. — Kako, hańgiri! jesu treći. D.
Rapić 255. Ne vała kobilu prije četvrte godine
k hangiru pustiti. I. Jablanczy 114. Pazduh, Pa
je angir. I. Velikanović, upuć. 1, 281. Pak to
odmah za angira fata. J. S. Rełković, kuć. 191.

ANGISKI, adj. biće pogrjeska n mjesto r, Ar-
gaeus, ime gori u staroj Kapadokiji blizna međe
stare Kilikije. Dojde na livi kraj Cilicije do gor
angiskih. M. Marulić 16. U izdanju 1627 mjesto
g stoji y (j), a to je čakarski mjesto d; u stari-
jim izdanima ako je g biće mjesto j.

ÁNGLÊZ, Anglěza, m. Anglus; isporedi Englez.
Od Moskova ili od Angleza. Pjev. crn. 109.

ÁNGLIJA, f. 1. Anglia. Britannia, isporedi
Engleska. Od xv vijeka, između rječnika samo u
Vukoru. V Angliji. Mon. croat. 108. Krał An-
glije. J. Kavanin 183. Krał od Angleza. D. Rapić
78. — 2. sukno englesko, pannus anglicus; samo
u Vukoru rječniku

ANGLIJÁNAC, Anglijána. m. Anglus, isp-
redi Anglez. Samo u rječnika Bjelostjenevu (92b,
gdje stoji kajauski Anghanec).

ANGLĪJĀNSKĪ, adj. anglicus, britannicus; isporedi anglisek. Dolazi prošloga vijeka, između rječnika u Bjelostjenevu (92b) i Jambrešićevan (38a). Jezika anglijanskoga. A. T. Blagojević, kin. IV. Orsag anglijanski. Bjelostjenac 92b. Anglijanska zemja. Jambrešić 38a.

ÁNGLÍSKÍ, adj. anglicus, britannicus. -pred
s staji mjesto -ij-, koje neki i pišu. Samo u Vu-
koru rječnika (.anglijski').

ANGOŠA, f. nevoła, od tal. angoscia, angustia.
Samo u jednoga pisca xvi vijeka na jednom mje-
stu, gdje jamačno samo slika radi stoji s mjesto
š. Koji grih podnose, .. trpiše angose, glad i po-
rob. M. Marulić 33.

ANGRIZ, m. oryza, pirinač, oriz. Samo u jed-
noga pisca našega vremena, koji napomińe da je
od tal grano riso. B. Šulek, im. 3 isporedi gra-
nariz.

ÁNÁGÁR, angára, m. vidi hangár.

ÁNI, vidi eno; isporedi ano, ene. Samo u Vu-
koru rječnika (gdje se napomińe da se gorori u
Crnoj Gori). Postašnem je uzvik a sastavljen s dru-
gom polom uzvika e-no, e-ne, u drugom obliju.
isporedi ni. — Ani ga! Vuk, rjeć. 5b.

ÁNICA, f. dem. Ána. Dolazi od XVI vijeka,
između rječnika u Voltišjinu i Vukoru. Kada
ju, Anica, vidiš. H. Lucić 250. Anica. S. Nova-
ković, pom. 42. Gospoji Anici. B. Kašić, ign. 3.
Ružu bere Anica devojka. Nar. pjes. vuk. herc. 19.

ÁNÍČICA, f. dem. Anica. Samo u Vukoru
rječnika.

ÁNÍČIĆ. m. prezime po materi Anici. D. Avra-
mović, sv. gora. 212. Rat 385.

ÁNIČIN, adj. što pripada Anici; dolazi i kao
prezime: Sava Aničin. D. Avramović, sv. gora 271.

ÁNIĆ, m. prezime, po materi Ani; dolazi od
xv vijeka. Vlatka Annića. Mon. croat. 80. Miloš
Anić. Rat. 31.

ÁNÍČI, Ánitá, m. pl. selo u hrvatskoj krajiní,
u senškou biskupiji. Schem. segn. 1871. 22. ispo-
redi Anić.

ANIF, m. od arap. halifa, namjesnik; samo u
jednoj pjesmi. Car anife, svetačko kolino! Nar.
pjes. mar. 162.

ÁNIN, adj. Annae. Iz utrobe Anine. F. La-
strić, test. 351.

ÁNÍŠ, m. vidi aniž. Bela (81a), Bjelostjenac (u
koga se može čitati i aniž, i koji dodaje: kopar,
a nekoji i slatki komin zovu'), Jambrešić (suppl.
gdje se također može čitati i aniž), Voltiš (u
koga se može čitati i anis), Stulić, Šloser-Vukot.
flora 444. B. Šulek, im. 3.

ANISIĆ, m. prezime. Schem. diac. 1877. 66.

ANITA, f. grć. črćvor, anethum; isporedi anet,
vidi kopar. Dolazi od xv vijeka u rukopisima i
iz nišu u naše vrijeme u jednoga pisca. B. Šulek,
im. 3.

ÁNIZ, m. vidi aniž. Čas. česk. muz. 1852. 2,
46. B. Šulek, im 3.

ÁNÍŽ, m. anisum; isporedi anez, aniš, onaiz.
Od XVII vijeka, između rječnika u Mikałinu i
Vukoru. Simena od aniža skuvaj. J. Vladmirović,
lík. 11. Aniž. B. Šulek, im. 3.

1. ÁNKA, f. hyp. Ana. Od xv vijeka između
rječnika u Vukoru i Danićicuću. Banice Anike.
Spom. sr. 2, 49. Banici Anci. Mon. serb. 274.
Baba Rada reče Anci. M. Marulić 251. Anka.
S. Novaković, pom. 42. L'jepo su im ime posta-
vili: kojoj Fata, onoj ime Kata; kojoj Hajka,
sada joj je Anka. Nar. pjes. juk. 101.

2. ÁNKA, f. biće od tur. ana, mati, načinena
rijeć mila radi; majka. Samo u jednoj pjesmi.
Anum' anko, Osman-age majko! Nar. pjes. vuk.
1, 371.

ANKAS, arap. ankas, nepotpuno: gorori se u
Dalmaciji, i to s prijedlogom za: 'za ankas reći',
kad se reče što u šali kušajući drugoga: upravo
znači reći što na pola, kako bi se drugi preva-
río te i dałe što rekao. isporedi ankasice. Reka'
sam mu za ankas. M. Pavlinović.

ANKASICE, adv. vidi ankas, od čega je i na-
čineno Gorori se u Dalmaciji. Reka' sam mu
ankasice, da čujem šta misli. M. Pavlinović,

ANKLJEL, m. vidi ruj. Samo u jednoga pisca
našega vremena; riječ tuđa, bliže nepoznata. B.
Šulek, im. 4.

ÁNKIN, adj. što pripada Anci. Pred Ankin
dvor. Nar. pjes. mikul. 146.

ÁNKO, m. vidi Janko, od čega je i postalo
izgubivši sprijeja j. Dolazi prije našega vremena,
sada mije u običaju. Anko. S. Novaković, pom.
42. Pripijevat' Anka i Marka. Posl. danić. 102.
Ugrin Anko vojevoda. Nar. pjes. bog. 88.

ANKORA

91

ANTIKRIST

ANKORA, f. od tal. ancora, sidro, lenger. Dolazi od xvi do XVIII rijeka. Ankore čuvaj mi. M. Vetranić 1, 174. Nav ima ankoru ili sidro. G. Glavinić, evit 444. Popadši se kako jedna nav za velu ankoru. P. Radovčić, nač. 162. K ankori se od moje ufance utječem. V. Andriaši, put. 410. Ankora sarašnje ljudu. S. Margitović, fala 112.

ANKUL, m. vidi Anko, od kojega je postalo dobiosi rumunski zacršetak. Dolazi prije našega vremena. Sada nije u običaju. S. Novaković, pom. 42.

ANO, sarez a s pronominom u srednjem rodu ono sastarłen tako da se pronomina preko o izjednačilo sa a i s ņim saželo u jedno; po tome će akcenat biti âno. — Dolazi od xiv cijeka (ridi daše pod b), između rječnika samo u Daničićetu. 1. obje riječi stoje seaka u seom značeća ujelom, kao cijelo a ono, mjesto čega i dolazi, ali samo u naše vrijeme; rivi kod a pod 1, u, C, 2, b, b. — 2. pronomen stoji samo kao uzek kojim se pokazuje, koji dolazi i kao glaseći ono, kao eno, a ohje riječi sastarłene u ano stoje kao, a eno; samo u jednom spomeniku xiv cijeka: Vi ste unije poručili po mojemi člověči i listi mi se udali govoreće; „u rukah ti sta, čini što ti godi od šiju“. Ano moj člověk, ano vasb listb. Spom. sr. 2, 22.

ÂNÔČIĆ, m. prezime; po materi Anoci (ridi Anoka). Anović (u Sopću i Srbiji) prezižlu se tako po probabi Anoci. M. Đ. Milićević. „Samparska je pogreška: Anaočić. D. Avramović, sv. gora 243.

ÂNÔJKA, f. hyp. od Ána. Dolazi prije našega vremena. S. Novaković, 42. — isporedi Anoka.

ÂNÔJLA, f. hyp. Ána. Dolazi prije našega vremena. S. Novaković, 42. — isporedi Anola.

ÂNÔKA, f. hyp. Ána. Dolazi prije našega vremena, a u običaju je i sada. S. Novaković, pom. 42. Bjelostjenac (3a). Srp. Nov. 1878. 21. 33. 35. 131. 180. 237. 367. Anóka. Ł. Kovacević. M. Kovačević. — i u kajkaraca je i sada u običaju s istijem akcentom na o. Postanem je upraro od Ana, bez i kakoga prijelaza. — isporedi Janoka i Anočić.

ÂNOLA, f. hyp. Ána; isporedi Anojla. Dolazi prije našega vremena samo na jednom mjestu, gdje je napisana sa dra o. S. Novaković, pom. 42.

ANOVIĆ, m. prezime, koje će biti postalo od imena od kojega je Anko i Janko; u Banatu. Sem. prav. 1878. 48.

ANSELMO, m. Anselmus; isporedi Anšelmo. Sveti Anselmo. B. Gradić, duh. 9. J. Banovac, razg. 392.

ANSPURG, m. od ņem. Habsburg; samo u jednoga pisca prosloga rijeka. isporedi Auspurg, Auspurg. nominativ nema potvrde. Rodolfo knez od Anspurga. J. Filipović, prip. 3, 68. 107.

ANŠELMO, m. vidi Anselmo. Sv. Anšelmo. M. Divković, nauk 20. M. Alberti xxxiii. S. Badrić, ukaz. 51. F. Lastrič, test. 392.

1. ÁNTA, f. hyp. Antonia. Akcenat se mijeva u vok.: Ánto. Lijepu je Anto porodila. J. Kavańin 112.

2. ÁNTA, m. vidi Anto i Ante. Akcenat se mijeva u rok.: Ánto. Od gospodstva Ante gospodara. Nar. pjes. vuk. 1, 501. Za Čupićem Bogičević Anfa. 4, 231. Miloš tješi Bogičević Anfu. 4, 246.

3. ÁNTA, f. tumulus terminalis, vidi humka; od mag. hant, hum. Samo u Vakoru rječniku, gdje se napomine da se gorori u Srijema, ali se gorori i u Srbiji i okruga raſerskom. Ł. Kovačević.

ÂNTÂNE, n. tumulorum terminalium exactum. samo u Vakoru rječniku. isporedi antati.

ÂNTATI, ântâm, impf. praeiti ,ante, tumulos terminales exigere. Samo u Vakoru rječniku.

ÂNTE, m. vidi Anto. Akcenat se mijrja u rok.: Ánte. Aute, tebe zabit ne ču. J. Kavańin 152. Moli se, sveti Ante. L. Vladmirović, slavod. 71. Ante Novković. Norini, pripis. 86. Dobro je rekao sveti Ante od Padne. I. J. P. Lučić, razgov. 66. Ante Ivivićević. Pravdonosa 1852. 2. — u oblicima ženskih riječi. Ne govorim ove riči svetom Anti. L. Vladmirović, slavod. 71. Pokloniti se svetom Anti. I. J. P. Lučić, iskaz. 31.

ANTËRÎCA, i ânterîca, f. dem. anterija. -i je sažeto -iji. Između rječnika samo u Belini (348a). Resavka ima košulu, pojas, antericu (jelek). M. Đ. Milićević, živ. 1, 70.

ANTËRIJA, i ânterija, f. od arap. anteri, kratka hafina s rukarima koja se nosi ispod druge, tunicae genus. Dolazi od prosloga rijeka, između rječnika u Belini (1628. 348a). Bjelostjeniceu, Staličera i Vakoru. — griješkom neki pašu i sa h sprijeđa — I savila b'jelu anteriju. Nar. pjes. vuk. 1. 479. Bez čuraka i bez anterija. 4, 151. — sa h: Dvije dibe, dvije hanterije Nar. pjes. vuk here. 189. Sije li mi hanteriju? 254.

ANTËRÎJCA, i ânterija, f. vidi anterica.

ANTERÎLUK, m. koliko platna treba za anteri, panni quantum sufficit ad vestem anterija dictam conficiendam, tursti, od anterija. Samo u Vakoru rječniku.

ÂNTICA, f. dem. Anta, f. Knezu bi zaručena Antica. J. Banovac, razg. vi. Anticu moraše bolest... i ostade posve oslobodena. I. J. P. Lučić, iskaz. 37. Antica. Ł. Kovačević.

ÂNTICA, m. dem. Anta, m. Samo u Vakoru rječniku.

ÂNTIĆIĆ, m. prezime; po materi Antici. Tomica Anticić. A. Kačić, korab. 488.

1. ÁNTIĆ, m. prezime: po ocu Anti. Jovan Antić. Vuk. grada 172.

2. ÁNTIĆ, m. dem. Anto. Dolazi od XVI vijeka. Antić Ćubretić. Mon. croat. 205. Antun se tužio, a Antić i Antunica svjedočio. Poslov. danić. 5.

3. ÁNTIĆ, m. prunus armeniaca. kajsija; isporedi natupijerka. Od antipraskva, kaju vidi. Samo u jednoga pisca našega vremena. B. Šulek. im. 4.

ÂNTIĆ'EVIĆ, m. prezime; po ocu Ántiću. Schem. spal. 1862. 27.

ÂNTIHRIST, m. antichristus; isporedi antikhrist, antikrst. Čuste da će doći antihrist, i sad mnogi antihristi postaše. Vuk, Ijov. 2, 18.

ÂNTIHRISTOV, adj. antichristi; isporedi antikhristov. Ovaj je antihristov. Vuk, Ijov. 4, 3.

ÂNTIHRISIĆÂNSKI, adj. antichristianus. U jednoga pisca XVI vijeka, u koja je još stija mjesto sća: Crkvu, koju nepodobnici kako antihristijansku kunu. S. Budinić sum. 195.

ÂNTIKRIST, m. antichristus; isporedi antikhrist, antikrst. Od XVI vijeka, između rječnika

ANTIKRST

92

samo u *Bjelostijenčeru* (103a). Antikrist bude pozvan. Postila 1562. 4. Proti Antikristu hote se boriti. F. Glavinić, evit 338. Antikrist. *Bjelostijenac* 103a, u *nega se s može čitati* i s.

ANTIKRST, *m. antichristus*; *isporedi antikrist*. Od xvi vijeka, između rječnika samo u Belunu (88a). Dojti će s neba naš Krst a ne od zemlje kako antikrist. M. Marulić 280. Antikrist ima doći prije. M. Divković, bes. 883. Kad antikrst odjde. F. Glavinić, evit 9. Neka se boje antikrsta I. Držić, nauk gond. 290. Od nihove trage prave kvri antikrs da će iziti. Đ. Palmotić, christ. 141. I sada se nahode mnozi antikrsti. A. Vitačić, ist. 29. Priporučenju da vas koga ne privare antikrsti sadańi. F. Lastrić, ned. 4.

ANTIKRSTOV, *adj. antichristi*. Možemo rijeti da je blizu došastje antikrstovo. M. Divković, bes. 884. Skupština antikrstova. A. Bačić 151. Progonen antikrstovo. F. Lastrić, ned. 1.

ANTÍLUK, *m. turski altiluk*, *sestak*, od alti, *sest*; *turski norac od šest groša*. Trebala bi čapra od magarca da napunim čapru antiluka, antiluka i turski bešluka. Nar. pjes. vuk. 5, 516.

1. ANTIN, *m. selo u Srijemu*. Schem. diac. 1877. 39.

2. ÁNTIN, *adj. što pripada Anti. dolazi i mješto prezimenja prosłoga vijeka*. Milutin Antin. Bud. spom. glasn. n. 3, 74.

ANTIOHENSKI, *adj. antiochenus*; *od toga je i načineno*: *isporedi antiokenski*. Prestolje, *antiokensko*. F. Glavinić, evit xxr.

ANTIOHIJA, *f. Antiochia*; *isporedi Antiohija*. Antiokija. Dojde u *Antiochiu*. F. Glavinić, evit 56.

ANTIOHIJSKI, *adj. antiochenis*; *isporedi antiohjski*. Antiohijskomu patriarhu. Glasnik 11, 191. Danićić 3, 552.

ANTIOKEN, *adj. antiochenus*; *samo u jednoga pisca xvijera*. *isporedi antiokenski*. Puku Antiokenomu. I. Ančić, ogl. 49.

ANTIOKENSKI, *adj. antiochenus*; *od toga je i načineno*; *isporedi antiohijski*. Puku *antijokenskomu*. I. Ančić, svit. 52. Velika se nepravda činjaše patriarki antiokenskom. S. Badrić, ukaz. 7. U antiokenskoj crkvii. A. d. Costa, zak. 1, 20.

ANTIOKIJA, *f. Antiochia*; *isporedi Antiohija*. Došadši u Antiokiju. F. Vrančić, živ. 5. Antiojka. Bella 88a.

ANTIOKINSKI, *adj. antiochinus*; *od toga je i načineno*; *isporedi antiohijski*, *antiokenski*. Antiokinsko patriarstvo. A. Kanižić, kam. vi. Kannonona sabora antiokinskoga. 44.

ANTIPAPA, *m. antipapa*. Gledam gdje su u poror pali antipape. J. Kavańin 458. O antipapi Benediktu. A. Kalić 553.

ANTIPOD, *m. antipus*. Antipodom neka prijeti. J. Kavańin 226. Antipodi. Bella 88a.

ANTIPRASKVA, *f. prunus armeniaca*, *kajšija*; *isporedi natupijerka*, *antic*. Od sr. lat. antepersicus. Dolazi xv vijeka u jednom rukopisu i odande u jednoga pisca našega vremena. B. Snlek, im. 4.

ANTISPASMOTIKOM, *m. antispasmodicum*, *lijek od grčeva*; *u jednoga pisca prosłoga vijeka*. On ne pije antispasmotikom, neg znoj tira kopajuć motikom. M. A. Rełković, sat. 165.

ANTONIJE

ANTIVAR, *m. vidi Bar, tal*. Antivari. Čelnik Antivara. J. Kavańin 158. u *istoga pisca i Antivara, f*: Biskup Antivare. 165. a u jednoga sa srijem talijanski Antivari: Da izdadu Antivari. I. Ančić, vrat. 2, 4, 173.

ANTIVARA, *f. vidi Antivar*.

ANTIVARSKI, *adj. vidi Barski*; *isporedi Antivar; u jednoga pisca prosłoga vijeka*. Pastijer antivarski. J. Kavańin 94.

ÁNTO, *m. hyp*. Antonije. Akernat se mijena u vok.: Ánto. Dolazi i prije našega vremena, između rječnika samo u Vukovu. Anta. S. Novaković, pom. 42. Anto Tabak. Bud. spom. glasn. n. 3, 71. Više Anto, k'o da soko klikće. Nar. pjes. vuk. 4, 243. Nega ubi Jakovović Anto. 4, 444.

ÁNTOJE, *m. hyp*. Antun; od Anto. xv vijeka, između rječnika samo u Daničićeru. Antoje Butković. Spom. sr. 1, 101.

ANTOL, *m. Antonius*. Dolazi od xvi vijeka, između rječnika samo u Bjelostijenčeru (3a). Antol. Mon. croat. 205. 252. 280.

ANTOLIĆ, *m. prezime*; *isporedi Antol. xvii vijeka*. Mihalu Antolčiću. Starine 11, 103.

ANTOLIĆ, *m. prezime*; *isporedi Antol. Od xvi vijeka*. Tomaš Antonić. Mon. croat. 307. K. Antonić. Schem. zagr. 1875. 212.

ANTOLKOVIĆ, *m. prezime*; *isporedi Antol. Schem. zagr. 1875. 258*.

ANTOLOVAC, Antolovca, *m. selo u Hrcatskoj u podžupanju koprišnčoj*; mjestani gorore kajarski Antolovec. Schem. zagr. 1875. 162.

ÁNTÔN, Antóna, *m. Antonius*; *isporedi Antun. Akernat se mijena u vok*: Ántone. Dolazi od xv vijeka, između rječnika u Bjelostijenčeru i Daničićeru. Antona trumbetaša. Spom. sr. 1, 82. Anton Radovčić. Mon. croat. 65. Toj se je zgodilo Antonu. M. Vetrančić 1, 113. Antonu htih uzrok otkriti. Đ. Baraković, vil. 297. Zivot s. Antona. F. Glavinić, evit 181. Vrančića Antona. J. Kavańin 94. Anton. Srp. Nov. 1878. 207.

ÁNTÔNČIĆ, *m. prezime*; *dolazi xvi vijeka*. Popu Juju Antoničiću. Mon. croat. 247.

ÁNTÔNÎCA, *m. dem*. Antonije. -i-, je sažeto -iji-, mjesto čega piša i ij. Samo u Vukovu rječnika.

ÁNTÔNÎČ, *m. prezime*; po oču ili po materi Antoniji; -i-, je sažeto -iji-. Pavo Antonić. Prot. šab. mag. 156. G. Antonić. Schem. segn. 1871. 100.

1. ÁNTONIJA, *f. Antonia*. S. Novaković, pom. 42.

2. ÁNTONIJA, *m. vidi Antonije*. Samo u naše vrijeme, između rječnika u Vukovu. Tuži Antoniju. Prot. šab. mag. 50. Anto proli suze niz obraze, Antonija nema šta kazivat'. Nar. pjes. vuk. 4, 256.

ÁNTONÎJA, *m. vidi Ántonîca*.

ÁNTONIJE, *m. Antonius*; *isporedi Andonije, Antun. Dolazi od xvi vijeka, između rječnika samo u Vukovu; nominatira*, *Antonije* nema potvode prije našega vremena, nego se pisalo Antonij xvi-xviii vijeka: Marko Antonij. M. Marulić 70. Antonij iz Padve. M. Alberti xxxvi. i Antoni: Sveti Antoni. J. Kavańin 523. — u naše vrijeme: Antonije Jovanović. Vuk, grada 189. Antoniju Bogičeviću. Vuk, nar. pjes. 1, 500.

ANTONOV

93

ANA

ANTŐNOV, adj. Antonii. Po smrti Antonovoj.
Mon. croat. 92. Antonovi sini. J. Kavańin 109.

ANTŐNOVIĆ, m. prezime, po ocu Antonu
isporedi Andonović. Dolazi od xvi vijeka. Mikula
Antonović. Mon. croat. 185. Milan Antonović. D.
Avramović, sv. gora 186.

ANTOR, m. od sr lat. anthora, otrov za lihaj
Samo u jednoga pisca prošloga vijeka. Hrani
zemja јute zmije i u nih nam smrt i spaseњe
raste antor (Antor'), nalip dije i uz (iz?) cikutve
ozdravljeњe. J. Kavańin 77.

ÁNTOVO, n. selo u Hreatskoj kod Grižana u
podžupaniji riječkoj. Pregled 7. 135.

ÁNTRAGA, f. herba inutilis, lomina, tracu-
łina, korov. Samo u jednoga pisca prošloga ri-
jeka. Postačem će biti od grč. ávδρσισ τσσενα
klasa) kao i andrak (cesta). Onoj nimačkoj riči
unkraut u slavonskomu jeziku vlastitoga imena
nigdi ne nahodim, prem da niki dže da se an-
traga imenuje. I. Jablanczy 16.

ANTRAMAŇA, f. vidi andramoji. Kada tko u
Lici ogleda kakvi su mu krumpiri u nivi, iščupa
rukom cijelu kućen, pa kada sa cimom svi krum-
piri izadu, reče se: poteže za cimu, pak sva ona
antramańa izade. I za kile, osobito ako su velike,
reče se: kolika mu je antramańa! J. Bogdanović.

ANTRES, m. vidi antrešel, od koga je i postao
okrušeti se. Samo u jednoga pisca našega ere-
mena. U prenesenom smisłu, u antres: kao srh
svega drugoga: Evo ti za dva posta krstova cigle
dvije (dra udarea), i ... n antres još tri. Nar.
prip. vrě. 58.

ANTRĚSELI, m. u samara na natovarenu kłu-
setu mjesto među obje strane, a po tom i ono što
se měce na to mjesto; a kako ras samar bira za-
premjen kad se i na to mjesto metne što, gorori
se i za krtog, koji ne da prolaziti. — Dolazi od
prošloga vijeka, između rječnika u Belnu (131b),
Stuličera i Vukoru; ali je samo u Vukoru rječ-
niku i u sadašnom gororu antrešel, a u Bele
nema e iza r i srednja je roda: antrešle, bez
potvrdne rodu; u Stuliću antršale, koje će biti po-
grješka, i intrešel; u jednoga pisca prošloga vi-
jeka antrešel (koji vidi); u narodnom gororu glasi
i okrženo antres i trešel (koje vidi). Bela tumaci:
'il vacuo tra due fascie, che sono sopra il basto,
(131b), Stulić: 'vacuum inter sarcinas ephippio
impositas jacens'. Vuk: 'ono sto se na natova-
rena koja metne odozgo među strane'. — Po-
stanem od sr. lat. intersellare (indorsare, supra
dorsum ponere, quod vulgo dici solet intersellare'.
Ducange). — 1. u prarom značenju: mjesto kako je
naprijed rečena: S jedue strane preda nekuvana,
s druge strane preda nepreduena, u antrešel) ba-
kina užina. Nar. pjes. vuk. rječ 5b. — i bez sa-
mara mjesto među drije natorarene strane, t. j.
leda: Uzme mješne, pak ih objesi na lijevu
stranu a zaoblice na desnu, ņega pako metne u
antrešel. Nar. prip. bos. 1, 21. — 2. krtog, sordes
in cubili sparsae; u tom smisłu samo u Vukoru
rječnika, gdje se napomiњe da se tako gorori u
Srijemu.

ANTRSELE, m. vidi antreše]; samo u jednoga
pisca prošloga vijeka. Vrhu svega pak bremena
u antrešel sjedeć maše vrag. J. Kavańim 417.

ANTRŠELE, n. vidi kod antreše:

ANTUL, m. Antonius; prije našega vremena
u jednom spomeniku S. Novaković, pom. 42.

ÁNTŮN, Antúna, m. Antonius. isporedi An-
ton. — Akcenat se mijča u rok.: Antúne. —
Dolazi od xvi vijeka, između rječnika u Mi-
kałinnu, Belinu (886), Eijelostjenčernu i Vukoru.
Sveti Antun. B. Gradić, djev. 86. M. Divković,
nauk vi. I. Bandulavić xv. F. Lastrić, od' 298.
Oko svetog Antuna se ide trs okapat. J. S. Rej-
ković, kuć. 258. Za ňim ide dijete Antune. Nar.
pjes. vuk. 4, 443.

ANTÚNICA, m. dem. Antun. Antun se tužio,
a Antić i Antunica svjedočio. Poslov. dan. 5.

ANTUNIĆ, m. prezime samo u jednoj ša(l)voj
pjesmi: Antunića i Bašića. Nar. pjes. mar. 204.

ANTŮNÍN, Antunína, m. Antonius. Svetoga
Antunina. A. Gućetić, roz. mar. 90. S. Antunin.
B. Cuceri 158.

ANTÚNOVAC, Antinůvea, m. selo u Slavoniji
jedno u podžupaniji pakračkoj. Pregled 97. Schem.
zagr. 1875. 49. i drugo u podžupaniji đakovačkoj,
koge se zore i Milinci. Schem. diac. 1877. 16. —
isporedi Antunovei.

ANTÚNŮVCI, Antúnovác, m. pl. selo u Slavoniji kod Ošjeku. Schem. diac. 1877. 29. — píša ga i Antunovic. Pregled 99.

ANTÚNOVIĆ, m. prezime, po ocu Antunu.
Schem. bosn. 1861. XVIII.

ANTÚNOVO, n. adj. dan s. Antuna. Nikoji
ravnaju se vremenom oko Antunova. J. S. Rejko-
vić, kuć. 258.

ANU, sarez a sastarjen sa nu; vidi kod a pod
II, C, 3, f.

ÁNUHLA, f. ime žensko, hyp. od Ana; xv vi-
jeka; između rječnika samo u Daničićern. Anuhli.
Spom. sr. 2, 118.

ÁNUM, vidi hanum.

ÁNUMA, f. vidi hanuma.

ÁNUSA, f. anum. Ana; dolazi i prije našega
vremena. S. Novaković, pom. 42. Anuša je tvom
Ivanu draga. Nar. pjes. mar. 181. A majka Ani
govori: prodi se toga, Anuso. Nar. pjes. petr. 1,
240. Anuša. Srp. Nov. 1878. 35.

ÁNUŠIN, adj što pripada Anuši. Govorila
Anu-ina majka. Nar. pjes. petr. 1, 243.

ÁNUSKA, f. hyp. Anuša. Samo u Vukoru
rječnika.

ANUT, sarez a sastarjen sa nut; vidi kod a
pod II, C, 3, f.

ANZA, m. vidi Hamza. Na torinu Anze Musovića. Nar. pjes. vuk. 4. 421.

ANZ, m. ime muško, tal mlet. Anso, Anzo,
Angelus, Andco; isporedi Anžul. U jednom spo-
meniku xiv vijeka. Kneza. Anzb. Mon. croat. 1.

ANZUL, m. ime muško, tal. mlet. Anzolo, An-
gelus, Andro, isporedi Anž. xiii i xv vijeka. Žu-
pan Anžul. Mon. croat. 9. Anžuli. Spom. sr.
1, 107.

AŇ, m. u zagomci o tiku: Ja posejah ań pod
lipov ań. Nar. zag. novak. 221. — kad djeca
hoće da se igraju pa se pogadaju koje će početi:
Ań, ań, vešt Ivań. M. Đ. Milićević, živ. 3, 35.
riječi, vešt Ivań može biti da su pokrarene od
vešt van.

AŇA, f. ime žensko, koje će biti načineno od
Agnija. isporedi Jaňa. Dolazi prije našega ere-

AŇATI

94

APOLO

mena; sada nije u običaju. ,Anbjuć. S. Novaković, pom. 42.

ĂŇATI, āńām, pf. popustiti, prestati, remittere, desinere; isporedi āni, jeńati. Samo u Vukovu rječniku. Biće od sr. nem. ānen, odustati od čega, biti bez čega.

AŇEZ, m. vidi anež, aniž, dolazi od xv vijeka u rukopisima i iz nih u naše vrijeme u jednoga pisca. B. Šulek, im. 4.

ĂO, uzvici a i o; vidi a pod 1, 8.

ĂOG, vidi kod a pod 1, 8.

AOGUST, m. augustus, vidi avgust. u jednom spomeniku xv vijeka: između rječnika samo u Daničićevu. Miseca aogusta. Mon. serb. 440.

ĂOH, vidi kod a pod 1, 8.

ĂOJ, vidi kod a pod 1, 8.

AÒNO, deije riječi a i ono; vidi kod a pod II, C. 2.

ĂPA, f. zadah, odor, vidi vapa, od čega je i postalo izgubivši v. Samo u naše vrijeme, između rječnika samo u Vukovu, gdje se dodaje da se govori u Crnoj Gori. Zaudri me apa od duvana. Nar. pjes. vuk. rječ. 60. Bog ti me dao, da te nihova apa ošine! S. Ļubiša, prip. 242.

ĂPA DRĂPA, convicium in rem male confectam. Samo u Vukovu rječniku. Tudě bez sumnje; može biti grč. ἀποτροπή, ἀπότροπος (ružan, gadan).

APAJ, m. ime muško; tamna postańa, bez sumne. Iude; dolazi xv vijeka u jednom spomeniku. Apaj prnancer; ... Apaj Liković. Mon. croat. 92.

ĂPÂK, sarezi a i pak; vidi kod a pod II, C, 3.

APALARIJA, f. patella, nov. grč. δρακαπτα, xiii. vijeka. Suha zlata carbsku apalariju dasta. Domentijana 55.

ĂPÂRTA, tal. a parte, na po se, osobito. Govori se u naše vrijeme po Srbiji. Ł. Kovačević. Dao sam mu 20 groša, aparta što sam mu pre dao jedno jagše. M. Kovačević.

ĂPÂRTOVATI, āpārtujem, impf. odijeliti, odvojiti. Od aparta. Prošloga vijeka. Da ne imaju apartovate vinograde i bašte, nego sve da je u opštini. Bud. spom Glasn. II. 3, 290.

ĂPAT, m. abbas, vidi abat, opat. Samo u jednoga pisca prošloga vijeka. Apata čast. A. J. Knezović XIII.

APATĚKA, f. apotheca, pharmacopolinn. Od prošloga vijeka, samo u rječnicima Bjelostijenčevu, Jambresićevu (42b) i Vukovu. isporedi apoteka, pateka.

APATĚKÂR, apatekára, m. pharmacopola. samo u rječnicima Bjelostijenčevu i Vukovu.

APATEKÁREV, adj. pharmacopolae. samo u Vukovu rječniku.

APATEKÁROV, adj. vidi apatekarev. samo u Vukovu rječniku.

APATĚKÁRSKÎ, adj. pharmancenticus. samo u Vukovu rječniku.

APATIĆ, m. prezime, koje dolazi xvii vijeka u jednom spomeniku, u kom je zapisano i Alagić, tako da će jedno ili drugo biti pogrješka. Dičaka od Apatića kule. Starine 11, 84. Vlašića od Alagića kule. 85.

APĂTIJA, f. selo u Hrvatskoj, u podžupaniji koprieničkoj. Pregled 73. — isporedi apat.

APĂTĪN, Apatīna, m. selo u Bačkoj kod Somora. Dolazi od prošloga vijeka: U Apatinu i u Varadinu. A. Tomiković 195. Apatin. Šem. prav. 1878. 29.

ĂPATOVAC, Ăpatovča, m. selo u Hrvatskoj u podžupaniji križevačkoj. Pregled 66. Mještani govore Kajkavski Apatovec. Schem. zagr. 1875. 175. — isporedi apat.

ĂPEL, m. vidi apeo.

APÈLATI SE, apèlām se, pf. appellare; xv i xvi vijeka. Ako bi mu se ne vidila (odluka), more se apelati do trećega orbroka. Stat. poł. ark. 5, 243. Tko se ne bi kunstenbao, vołant se je dvignuti i apelati prid kneza. 271. Ki bi se savzal ili apelal konciliju. Š. Budinić, ispr. 136.

APELÁVATI SE, apèlāvām se, impf. appellare; isporedi apelivati se. xv vijeka. Ono se ape-lava, ako do miseca danb ne pozove onogaj, koji senstenciju ima, da mu je u štetu apeo. Stat. poł. ark. 5, 245.

APELÍVATI SE, apèlīvām se, impf. appellare; isporedi apelavati se. xv i xvi vijeka. Mi se apei-livamo v dvor rimski. Mon. croat. 124. Koji se odzivaju ili nazivaju, to jest apelivati od pape rimskoga k zboru. S. Budinić, ispr. 128.

ĂPEÒ, àpela, m. tal. appello, appellatio. xv i xvi vijeka. Nije mu vridan apeo. Stat. poł. ark. 5, 243. Tko se apelava, ako do miseca danb ne pozove onogaj, koji senstenciju ima, da mu je u štetu apeo. 246. Tu je spravna sentencija bez prodijenja i apela. V. Andriaši, put. 127.

APÈTĪT, apetita, m. appetitus. Od xvii vijeka. Zabrańjući mu (tijelu) negove požude i apetite. I. Držić, nauk gond. 264. Večerat mi ni trebe, niš ne gre va apetit. Nar. prip. mikul. 90.

ĂPIČEV, adj. što pripada čovjeku prezimenom Apiću, koje samo ne dolazi. Od prošloga vijeka: Mila Apičeva. Bud. spom glasn. II. 3, 78. Valio se Apičevi Paja. Nar. pjes. I, 630.

ĂPIJA, f. vidi japija, od koje je i postala izgubivši sprijeda j. Govori se u Dalmaciji. M. Pavlinović.

ĂPKALO, n. vidi epkalo. Samo u Vukovu rječniku (gdje se napomine da se govori u Srijemu).

APOKALIPSI, gen. i loc. sing. f., kojemu nominativ ne dolazi, apostalysis. Od xvi do kraja xvii vijeka. Tomaće se ostale rječi od apokalipsi. B. Gradić, djev. 172. Esaija prorok i sveti Ivan u apokalipsi očito kažu. 65. V apokalipsi pisano jes. Š. Budinić, sum. 175b. Libro od apokalipsi ali ti od objavlenja. M. Orbin 6. Ovu istinu Ivan potvrdiva u jednoj prikazi svoje čudne apokalipsi. B. Cuceri 31.

APOKRIF, adj. apocryphus. Veli da su (ove knige) apokrife. B. Kašić, is. 36.

APOL, m. vidi Apolo; samo u jednoga pisca prošloga vijeka. Apol. J. Kavaņin 225.

APOLO, m. 1. Apollo. Drugi su oblici i prema nominativu i prema latinskim oblicima. now.: Apolo. M. Marulić 71. Apolo svrše venčae s ruse glave. M. Vetranić 1, 421. Apolo. H. Lucić 190. D. Rańina 10b. I. Gundulić 95. To povida tvoj bog Apolo. F. Vrančić, živ. 10. ostali padeši prema nominativu: S Apolom. P. Hektorović 113. Da

APOLOV

95

APOSTOLIČANSKI

razlog obidu i zakon Apola. D. Baraković, vil. 90. Lovorikom ter se kiti, da k Apolu š um doliti. J. Kavašin 176. Templo boga Apola. 282. Tu su Apoli јubeznivi. 194. Ode prikazat posvetilište svomu bogu Apolu. F. Radman 11. oblije prema latiniskima: Hvale dajući bogu Apolinu. F. Vrančić, živ. 10. Orakuo laživoga boga Apolina u Delfu. B. Kašić, is. 6. Koje (mjesto) biće himbenom bogu Apolinu odredeno. J. Filipović, prip. 1, 18. Da se prikažu Apolinu Delfiku. A. d. Kosta, zak. 1, III. — 2. Apollos. Ja posadih, Apolo zali. Vuk, 1 Kor. 3, 6.

APOLOV, adj. 1. Apollinis. Naučene uši na romon Apolov. D. Zlatarić 30e. Da časti tamjanom kip Apolov. B. Kašić, per. 2. Porobi cirkvu Apolovu. P. Vitezović, kron. 20. — 2. Apollo; isprodi Apolo pod 2. Ja sam Apolov. Vuk, 1 Kor. 3, 4.

APOMIRIZMA, f. dragnéonua, lenimen (Stephanus). U jednoj knazi xv rjeka Napiši na taburu, i u vodici sej stvori apomirizmi i omy obraze i da ispijet člověk. Starine 10, 101.

APOSTASIJA, f. apostasia, isproredi apostastvo, odmetništo. Apostasja zlamenju odlučene i odlučene od boga. A. d. Kosta, zak. 2, 121.

APOSTASTVO, n. apostasia, odmetništa. Od apostat; pred svoj otjuda je t. Nazivalo bi se apostastvo, to jest odmetništo od sve vire. A. d. Kosta zak. 2, 119.

APOSTAT, m. apostata, odmetnik; isproredi apostata. Uvrine recenaga Julijana apostata. F. Glavinić, evit 138. Ne dopusta se crkveno ukopane apostatom. B. Kašić, rit. 142. Apostati to jest odmetnici vire. A. d. Kosta, zak. 2, 121.

APOSTATA, m. cidi apostat. Jedan bi apostata. F. Glavinić, evit. 338. Vladase Julijan apostata. 137. Hoće suditi apostate angele. 222. Tu je Juda i Julijan apostata i ostali. J. Kavašin 151.

ÁPOSTÔ, ápostola, m. apostolus. Akrenat kakur je a gen. sing. ostaje u sejim oblicima, samo sa a gen. pl. jos oba zadije slaga dugna: apostolá. — U nom. sing. na kraju ó stojí mjesto, ó čemá se o stojící je na kraju promujenjo na o, a to se sa o koje je pred šum saželo u ó; po šumik se krajeima o poslaviš od 1 muje na a, te glasi na apostao; cidi daše pod 1, b. — Dolazi od xvi rjeka sa 1 na kraju u nom. sing. a sa o xvi (vidi daše pod 1, b), izmedu rječnika u Mekatini (aposto i apostol), u Belini (samo aposto 89b), u Stuličera (obaje), u Volltijinnu (samo sa 1, ali mu može biti i š), u Vukora (samo sa 1 i grijeskom s draguti akcentim apostol), u Dančeru. — U gen. pl. dok nije obladalo na kraju a dolazí sa ona na kraju, ali reuma rijetko, samo xa i xvi rjeka: apostolovi. Mon. serb. 305. N. Račina 154b. vidi kod apošto. — Isproredi apostol, apostul, aposto.

1. u prarom značenja: o nčenicima Isusorijem, a po inma i o dragima koji su proporijedali i uterdrali nanku negorn. aj u kom god padežn osim nom. sing. Apostola li nareku te? Stefan kr. 25. Vsebi svetvih apostol. Mon. serb. 11. Velikago apostola i arhijercja srnbiskago. 76. 82. Ki me je svoga apostola učmio. B. Gradić, evj. 35. Pavla apostola. Bernhardin 1. Do došastja duha svetoga svrhu ngovijeh apostola. I. Avkiliši 160. Isusovi druzijem apostola. J. Kavašin 188. Apostole zemlje ugarske. 307. Slavni apostoli. I. Dorić, mand. 192. Pontkovačne svetoga Pavla apostola. B. Pavlović 62. Bog udijeli neku oso-

bitu mudros. Pavlu velikom apostolu, što ne udijeli inijem svetajem apostolima. V. M. Gučetić, pohv. 117. 8. Jakov od sviju apostola najpre popi čašn svoga mestra. F. Lastrić, od 121. Svetnjem apostolima Petru i Pavlu. I. A. Nenadić, našu 35. Apostoli nadodeći se u ovomu životu. J. Matović xx. Sveti Curil i Metod biskupi i apostoli naroda slovinskoga. A. Kačić, razgov. 11. Po svjedoobi sv. apostola Pavla. Đ. Mattei 185. Apostole Petre! I. J. P. Lucić, razg. 23. Zbor zboravi boži apostoli. Nar. pjes. vuk. 2, 4. Jos se baba jaditi hočase no joj ne da Petre apostole. 2, 14. Kuma kuma boga jedinoga, a djevera apostola Petra. 1, 156. Vino pije care Kostadine, s hime piju božji apostoli. 2, 85. — b) a nom. sing. aat na kraju 1 nepromijeneno: tako svega vremena, i danas: Apostol. Stefan kr. 25. Paval sluga Isukrstov, ki se zove apostol. Bernardin 1. Matija apostol. B. Kašić, rit. 55. Reče apostol. P. Radović, nač. 82. Jakov apostol. L. Terzić xx. Isti apostol. A. d. Bella. razgov. 13. Koje apostol imenuje dila tmina. M. A. Rejković, sat. 15. Sveti Petar i apostol Pavle. Nar. pjes. vuk. 2, 4. 85. Pavle apostol. Vuk. gal. 1, 1. — bb) na kraju 1 pomijeneno na o, koje se s predim o sažima i o tako od xvi rjeka: mjesto jednoga o nalaze se i dva oo nesučeta u jednoga pisca xvi rjeka. Nijesam dostojan vzati se a apostoo. N. Račina 151b. 1 Kor. 15, 9. Pavao apostoo. 20. Aposto svjedoknje. B. Gradić, djev. 26. Aposto, kakono tumač veje gospodine veli. 34. U crm stoji tumena, koju aposto ište. 57. Pavao apošto. A. Gučetić, roz. jez. 251. Govori aposto. M. Orbin. Sveti Petar aposto. B. Kašić, per. 94. Aposto. J. Kavašin 301. I. Dorić, salt. 15. A. d. Bella, razgov. 53. V. M. Gučetić, pohv. 117. F. Lastrić, test. 36. 68. od 127. 215. ned. 68. 185. Besjede kr. 22. J. Matović 31. 296. I. J. P. Lucić, razg. 30. T. Iva-nović 118. Slidio sam u nikih ricih nase niko ilirike pisave i pisao apošto, a ne apostor. ove rici izgovaraj, kato ti se hote vidi. I. Velikanović, upuć. I. VIII. Pavo apošto. B. Cuceri 15. — cc) na kraju 1 pomijeneno na o, a o na a: samo u jednoga pisca prasloqa rjeka i kod aposto: Opmine te apostoa Pava. I. J. P. Lucić, razgov. 23. Apostoa cinio se nedostojne da krava imadu one dangubne jude. I. J. P. Lucić, bit. 35. Sto recce apostoa. I. J. P. Lucić, nar. 2.

2. krije noroga carketa osm jeранаla sre za-jedno i što se iz nih cila koga dana u crkvi. Izmeda rječnika samo u Vukora. Apostoli i jevan-delja za praznike. Vuk, nar. pjes. 1, 3. Nekakav drak pri put governori apostol. Nar. prip. vrš. 121.

3. tine maško. Izmeda rječnika samo u Vukov. Apostol Cvetković. Srp. nov. 1878. 762.

ÁPOSTÓL, m. vidi apošto.

APOSTÓLÂT, apostoláta, m. apostolatus, isprodi apostolstvo, apostolat. xvi rjeka. Što Judi ponoze da na apostol pride? B. Gradić, djev. 95.

ÁPOSTOLICA, f. apostola. U jednoga pisca prosloqa rjeka. Spovidi sva Palestina za apostoli veli zene (Mariju Mandalinu i Samarjanku). A. d. Bella, razgov. 85. Mandalina apostolica isti(m) apostolim. 104.

APOSTOLIČANSKI, adj. vidi apóstolski; isprodi apostolicki. Dolazi od xvi rjeka, izmeda rječnika samo u Stuličera. Od lat. apostolicus. Po duhu apostolicanskomu. B. Gradić, djev. 132. Blagošov apostolicanski. A. Gučetić, roz. jez. 317. U krilu.. vjere katolicanske i apostolicanske. V. Andriša, put 17. Apostolicalske i crkvene narabe. 425. Svako udo dio jest svega ta katoli-

APOSTOLIČANSTVO

96

APOSTÓLIČKI

licanskoga i apostoličanskoga. I. Velikanović, upuć. 1, 298.

### APOSTOLIĆÁNSTVO,
* n. natura apostolica, u jednoga pisca prosloga vijeka.
Ovo isto reči se mna od katolicanstva i apostolicanstva crkve. I. Velikanović, upuć. 1, 298.

### APOSTÓLIČKI,
* adj. vidi apostolski. Od apostolicus. U jednoga pisca xvi vijeka, u koga mjesto č (čs) pred k stoji s, koje se može čitati i š, i u Stuličru rječniku. isporedi apoštolički. Čtenje stvari, apostolischiḥ. Bernardin 69b. 76a.

### APOSTÓLIK,
* adj. vidi apostolski. Od lat. apostolicus. xvn vijeka. Koji je vikar apostolik sve-toga oca. I. Ančić, vrati. 2, 4, 135. Od pisołta apostolikoga. M. Bijanković 4.

### ÁPOSTOLOV,
* adj. apostoli. isporedi apostolov. Apostolu apostolova reku. Domentijanb 55. Rječić apostolove. B. Gradić, djev. 45. F. Lastrić, ned. 184. Apostolovina rječna služim se. I. Velikanović, upuć. 3, 455.

### ÁPOSTOLOVIĆ,
* m. prezime; po oca, kojemu je ime Apostol. D. Avramović, sv. gora 198. Šem. prav. 1878. 10.

### ÁPOSTOLSKÎ,
* adj. apostolorunn, apostolicus. Od xvi vijeka; između rječnika u Mikałina, Belini (89b), Stuličiju, Voltišijina (gdje se može čitati i š), Vukovu i Danićićiju. — Iza o stajiću 1 na kraju sloja može se promijeniti na o, a to se s predhīm o sažima u ó, te glasi i ápoštóki. 1. u pravom ili u prenesenom značeniu: Apostolsskago obraza. Mon. serb. 5. Da zapise u sreu ovu besedu apostolsku. P. Radović, nač. 82. Apostolska sad nebesa slavna boga sad spovijedaju. I. Akvilini nosi rečene stvari k dvoru apostolskomu. A. Kadčić, bogosl. 285. Dojeći mlikom nauka apostolskoga. F. Lastrić, test. 62. Niti su vridni iskazati jezici apostolski. 100. Od poglavice apostolskoga. J. Matović 90. Nijesu svi obrani i zazvani na djelovanje apostolsko. D. Mattei 46. Vjerovaćne apostolsko. T. Ivanović 6. Svetu kato-ličansku i postolsku crkvu. I. Velikanović, upuć. 1, 331. Apostolska i crkvena pridana priman. 1, 330. Na apostolsku (apostolice). Bella 89b. — s promjenom glasa 1 na o, koje se s predhīm o sažima u ó; tako od xvn vijeka: Pristolje apostosko. B. Kasić, rit. 78. Zabraćenje apostosko 79. Apostoska i crkvena pridana J. Matović x.

2. adv. apostolski, apostolice, more apostolorum. U rječnicima Mikałina: Bellini (89b) i Vuković. — I. šali mjesto pjesice: Otisao apostolski, t. j. pješke. Vuk, rječ. 6a.

### ÁPOSTOLSTVO,
* n. apostolatus. Od xvi vijeka, između rječnika u Belini (89b), Stuličiju i Vuković. isporedi apoštolstvo. Po tom uzesmo milost i apostolstvo na obsluženje vjere. N. Račina 20. rim. 1, 5. Po komu smo prijali milost i apostolstvo da poslušni budemo u viri. Bernardin 5. Zvani od Isukrsta na apostolstvo. I. T. Mravić, ist. 11. Apostolstvo s sebe ukinu (Juda). J. Kavačin 378. Steći prid apostolim apostolstvo. A. d. Bella, razgov. 85. Juda bi zavzan od istoga Isukrsta bi da gospodin potvrdi u apostolstvu. F. Lastrić, od 216. Primismo blagodat i apostolstvo. Vuk, rim. 1, 5.

### ÁPOSTÓLE,
* n. functio muneris apostolici. U jednoga pisca xvn vijeka, u koga je jošte -lje na kraju mjesto je. Kad no Isus posla sve misnike u apostolje po svemu svijetu i svijem narodom, da ji krste i odrišuju. I. Ančić, svit. 61.

### ÁPOSTÓSKÎ,
* adj. vidi apostolski.

### ÁPOSTUL,
* m. apostolus, sr. lat. i apostulus; vidi aposto, isporedi apostul. xv vijeka, između rječnika samo u Danićićiju. Rece apostuloms svojim. Mon. serb. 466.

### ÁPOSTÒ,
* ápostola, m. vidi aposto. — Na kraju stoji ô mjesto ol, a dolazi i ol i mjesto ōega oа, onako kako je rečeno kod aposto. — Glas š, koji je dosao toj riječi iz majarskoga govora mjesto s, u mnogih se pisaca ne može znati je li s ili š; ńčki, koji imaju š, imaju i s (vidi kod aposto); primjeri će doći samo oni u kojima doista stoji š napisano različnjim načinom. Tako sa š dolazi od xv vijeka; između rječnika samo a Eblastojenčiju (apoštol i apošto) i u Jambrešićiju (apoštol). — Gen. pl. nalazi se i sa ov na kraju a bez a xvii i xviii vijeka: apoštolov. I. Bandulavić 208. L. Terzić 278. a u jednoga pisca xvii vijeka i sa ova: apoštolova. P. Posilović, nasl. 74. 98. 119. 153. — a) u kom god padežu osim nom. sing.: U crkvi svetih Filipa i Jakova apoštoli. Mon. croat. 155. Prestolje svetoga Petra apoštola. M. Divković, nauk n. Pavla apoštola. I. Bandulavić 1. Od svetije apoštola. P. Posilović. Nasl. 5b. Petru apoštol. L. Terzić 230. Dvanas apoštola. J. Kavačin 516. Svetim apoštolom. H Boćačić 23. Ne virujete apoštolo. J. Banovac pripov. 6. Apoštoli ne mogu odgovoriti. F. Lastrić, test. 152. Apoštoli čudaše cińau. E. Pavić, ogled. 639. Apoštoli naroda slovinskih. A. Kanižić, kam. 32. Apoštoli. F. Matić 32. Odstupi u vrtlu od svoji apoštola. L. Vladmirović, slavod. 47. Tako li je apoštole iz paklave jame hole? V. Došen 256. Davši oblast apoštolima. B. Leaković, nauk 195. — b) u nom. sing.: aa) na kraju 1 nije promijeneno na o: Apoštol. I. Bandulavić 8b. P. Vitezović, kron. 66. L. Ľubuški, pism. 20. J. Banovac, razgov. 25. E. Pavić, ogled. 163. A. Kanižić, fran. 167. kan. 108. M. Zorićić, zrc. 240. B. Leaković, govor. 26. — bb) na kraju 1 promijeneno o, koje se s predhīm o saželo u ó; tako od xvn vijeka: Apošto. M. Divković, nauk vii. Nijesam dostojan zvati se apošto. I. Bandulavić 169. Petar apošto. P. Posilović, nasl. 158. Apošto. M. Radnić 112. S. Margitić, ispov. xvn. fala 63. J. Kavačin 114. A. Bačić 8. J. Banovac, razg. 38. F. Lastrić, test. 232. od 123. ned. 76. A Kanižić, fran. 19. utoc. 105. L. Vladmirović, slavod. 74. P. Knežević, osm. 61. M. Dobretić 1. P. Leaković, govor. 26. nauk 71. u jednoga pisca prosloga vijeka i dva oo: apošto. A. Kanižić, bogol. 153. — cc) na kraju 1 promijeneno na o, a o na a (vidi kod aposto): Jakov apoštoa. J. Banovac, pripov. 48. Sveti Pavao apoštoa. J. Banovac, pred. 56. Juda nevirni apostoa. 47. Fali se Toma apoštoa, da se prstom dodio rane odkupiteła svita. J. Banovac, razg. 126. Na isto Jude bi postavljen Matija apostoa. M. Zorićić, osm. 76. Za to reče apoštoa. Grgur iz Vareša 52. Pava tumači da je on bio odabran apostoa ne od judi nego od Isukrsta. 65.

### ÁPOSTOL,
* m. vidi apošto.

### ÁPOSTÒLAT,
* apoštolatá, m. vidi apostolat. od xvii vijeka. Spade Juda s apoštolata. M. Radnić 259. Odreden na apoštolat još u počelo svita. F. Lastrić, test. ad. 110.

### APOSTÓLIČKI,
* adj. vidi apostolski. Samo u jednoga pisca prosloga vijeka, u koga mjesto č

APOŠTOLOV

97

APUSTO

stoji s; isporedi apostolički. Po dopušteńu apoštolskomu. M. Dobretić 375.

APOŠTOLOV, adj. vidi apostolov. Po suđenu apoštolovoj. M. Radnić 97. Veoma se čudi ovoj apoštolovoj srčanosti. E. Pavić, ogled 660.

APOŠTOLSKÎ, adj. vidi apostolski. od XVII vijeka, između rječnika samo u Bjelostijenčevu. — Može se 1 i promijeniti na o, koje se s prednim o sažima u 6, te glasi i àpoštški. 1. u pracom ili u prenesenom značenju. Stenje stvari apoštolskih. I. Bandulavić 198. Apostolski poslanici. J. Kavańin 372. Veseo se ukaza poglavica apoštolski. J. Banovac, razg. 126. Za to se i apoštolska zove vira naša. F. Lastrić, od 19. Apoštolskom įubavju. B. Pavlović 54. Trud negov apoštolski. A. Kanižlić, fran. 20. Apoštolskoga pristoja rimskoga poklisaru. 237. Da ostale novce prid noge apoštolske polože. E. Pavić, ogled 642. Ovdi se završuju dila apoštolska. 663. Poslanici apoštolski. Norini, pripis. 51. U stvari apoštolski tako se štije. M. Dobretić 25. — s promjenom glasa 1 na o, koje se s prednim sažima u 6: takoder od XVII vijeka: Od stvarij apoštoskije. M. Divković, nauk 11. Svetu katolicansku i apoštosku crkvu. F. Lastrić, ned. 101. Koje se imadu sudu apoštoskomu prikazati. A. Kanizlić, kam. 98. — 2. adv. apoštolski, apostolice. Kad jim je koja predika apoštolski navištena. J. Banovac, pred. 118.

APOŠTOLSTVO, n. vidi apostolstvo. od XVII vijeka. Apoštolstvo negovo da uzme drugi. I. Bandulavić 198. U apoštolstvu apoštoli su anđeli. S. Margitić, fala 79. Od pape oblast 108. Zovnu ni na apoštolstvo. F. Lastrić, od 119. Apoštoli sPTom jednaki biau u apoštolstvu. A. Kanižlić, kam. 898. Za svidočanstvo istinito svoga apoštoltstva. Grgur iz Vareša 65.

APOŠTÔSKÎ, adj. vidi apoštolski.

APOŠTUL, m. vidi apostul. samo u jednoga pisca prošloga vijeka. Što ga apoštuli ne mogoše ozdraviti? F. Lastrić, svet. 44.

APOTÉKA, f. vidi apateka. od prošloga vijeka. Uze lik iz apoteke nebeske. Đ. Rapić 66. Zakon za apoteke. Farm. 1.

APOTÉKÂR, apotékara, m. vidi apatekar. Zakon za apoteke i apotekare. Farm. 1.

APOTEKÀRIJA, f. ars pharmaceutica. Samo u Jambrešićevu rječniku (718).

APOTÉKÂRSKÎ, adj. vidi apatekarski. Načini uje najboje vještinom apotekarskom. Đ. Daničić, 2moj. 30, 25.

ÁPRÍL, m. vidi aprio.

ÁPRILIJ, m. aprilis. xv vijeka. vidi aprio. aprilia 8 danb. Mon. serb. 537.

ÁPRILIŠ, m. vidi aprio xvi vijeka u jednom spomeniku. Meseca apriliša. Mon. croat. 311.

ÁPRÍÍ, m. aprilis. od xiv vijeka. isporedi aprio. Měseca aprija. Mon. serb. 158. 159. Dan dvadeset osmi aprila. I. Krajić 88.

ÁPRIO, àprila, m. aprilis, vidi travań, travan, isporedi aprił. U nom. je o postalo od 1: bez te promjene dolazi od xiv vijeka i drži se i danas, a s tom promjenom dolazi xvii vijeka. Mjesto i dolazi xv vijeka i ê. Měseca aprila. Mon. serb. 135. Na xv aprila. D. Rańina 1x8. Lańskoga je aprila priminula. B. Gradić, djev. 155. Kada pride deveti dan aprila. F. Vran-

I

ćić, živ. 110. Miseca aprila ili ti travna. A. Kanizlić, bogo]. 439. Drugi danak aprila mjeseca. A. Kačić, razgov. 157. Aprila je dvadeset osmoga. Nar. pjes. vuk. 5, 323. — u nom. sing. 1 nepromijeneno: Měseć aprils. Mon. serb. 160. Mjesec april, travań. M. Divković, nauk v April iman dan 30. F. Glavinić, evit. XXII. — s promjenom glasa 1 na o u jednoga pisca XVII vijeka. Travań, aprio. B. Kašić, per. 62. rit. 57. — xv vijeka dolazi sa e mjesto i: Aprèla. Spom. sr. 1, 61. 63. Mon. serb. 314.

ÁPŠÊVCI, Ápševacâ, m. pl. sèlo u Srijemu; pisu ga sa b mjesto p: Abševci. Schem. diac. 1877. 54. Šem. prav. 1878. 11.

ÁPTA, f. sambucus ebulus. isporedi avta, abad, habat. Od prošloga vijeka, između rječnika samo u Vukovu. Postačen je bez sumne od habat (koji vidi i kojemu gen. može biti i habda i hapta), tako da je samo rod promijenjen, u uzrok tomu može biti što se činilo da je habat daleko od riječi aptov, aptovina, aptika, sre mogu od nega postati, te je sreza između nega i niš stabila i on se zaboravlao moguci se tako zamješivati rječima aptovina i aptika, te najposlije posta prema nima na negovo mjesto apta. — 1. u pravom značenju: Naberi zrelih bobica od apte. Z. Orfelin 222. Apta. P. Bolić 1, 223. G. Lazić 119. J. Pančić, flora biogr. 258. — 2. terminus, međa, koja će biti po tome samo nazvana što po naj raste treva apta; samo u jednoga pisca našega vremena, koji dodaje da se tako govori u Srbiji u sabačkom okrugu: Granice zemljačne zovu se mrđin, sklad, razor, apta. V. Bogišić, zbor. 434.

APTAG, m. fasciculus actorum, srežan. od tal. attaco, koje će biti došlo k nama sa pok mjesto tt. samo u jednom spomeniku xv vijeka. Ptakaza nambi jedno pismo u aptazehbi u kanželariji. Spom. sr. 1, 111.

ÁPTÍK, aptika, m. mjesto gdje je porasla apta. Samo u Vukovu rječniku.

ÁPTIKA, f. struk apte, ebulum. Samo u naše vrijeme, između rječnika samo u Vukovu (,attichstengel'). od struka se prenosi značene i na samu aptu, te se govori i kad se misli samo apta; isporedi avtika.

ÁPTIN, adj. vidi aptov. Cele grozdove aptine. Z. Orfelin 222. Beru zrele jagode aptine, i vino bojadišu. P. Bolić 2, 145.

ÁPTOV, adj. ebuli, n. p. aptov list. Samo u Vukovu rječniku. isporedi abdov, aptin.

ÁPTOVINA, f. coll. apta, sambuci ebuli, nešto apte skupa, više ili maće, a po tome i sama apta. Dolazi od prošloga vijeka, između rječnika samo u Vukovu. isporedi avdovina, avtovina. — Nadorvrzi malo korena od aptovine. J. Vladmirović, lik. 29.

ÁPTOVKA, f. oegopodium podagraria L. Samo u jednoga pisca našega vremena iz rukopisa prošloga vijeka. B. Šulek, im. 4.

ÁPTUGA, f. bacca ebuli, aptova jagoda. Pekmez od aptuge. Farm. 130. isporedi avtuga.

ÁPUSTÔ, ápustola, m. apostolus, vidi aposto, isporedi apušto. Dolazi od xv vijeka bez promjenog glasa 1 na o u nom. sing., a s tom promjenom od xvi vijeka, između rječnika samo u Vukovu (apustol) i u Daničićevu. — a) u kom god obliku osim nom. sing. Vrshovnihb apustols. Mon. serb 273. Vrhovnihb apustolovn. 452. Po blagdanu sv. Matija apustola. Mon. croat. 158. Bjehu uhva-

7

APUSTOL

98

ARAJDATI

tili židove jednoga od apustola. Zborn. 159. Koje imenoval jest apustole. Anton Dalm., luk. 6, 13. — b) u nom. sing.: aa) bez promjene glasa 1 na kraju: Paval apustol reče. M. Budinić, sum. 3. — bb) s promjenom glasa 1 na o: Sveti Ivan apusto. Zborn. 164.

ÁPUSTOL, m. vidi apusto.

ÁPUSTOLSKÍ, adj. vidi apostolski. Od stola apustolskoga. Mon. croat. 164. Apustolsku crikvu. Katekiz. 1561. 64. Od stvari apustolskih. Anton Dalm., nov. test. 170b. U simbolu apustolskomu. Š. Budinić, sum. 15b.

ÁPUSTOLSTVO, n. vidi apostolstvo. Da prime mjesto službe i apustolstva. Anton Dalm., djel. 1, 25.

ÁPUŠTÔ, àpuštola, m. vidi apusto. Dolazi xvii vijeka u dva pisca. a) bez promjene glasa 1 na o u nom. sing. Matej apuštol. F. Glavinić, cvit. xx1. Andrej apuštol. xxvi. — b) s promjenom glasa 1 na o u nom. sing.. Apušto sveti Pavao. M. Radnić 289.

ÁPUŠTOL, m. vidi apušto.

ÁPUŠTUL, m. vidi aposto. Samo u Bjelostijenčevu rječniku.

ĂR, conj. vidi are.

ĂR, m. vidi ahar.

AR, m. samo u Stuličevu rječniku, gdje se tu-
maci: ,riječ stara, origo, principium'. Potvrde
nema nikakve; biče uzeto iz kniga slovenskoga
pisca Marka, koji je riječ izmislio. Rad 47, 30.

ÁRAB, m. Arabs, isporedi Arapin. Dolazi xvi
vijeka (samo u množini) i u Bjelostijenčevu rječ-
niku (Arab). N. Rańina 139. djel. 2, 11.
Arabe mnoge arbitrati pod svoj bat. M. Vetrančić
1, 15. Arabi. Anton Dalm., djel. 2, 11.

ÁRABA, f. turski araba, vidi kola, currus. Samo u naše vrijeme. E mu dade četiri arabe, sve punahne žutoga dukata. Pjev. crn. 255. — ,arabu jahati' govore Turci Bošnaci mjesto voziti se na kolima, prevođeći tursko, araba ile gitmek', gdje posjedna riječ sama znači ići u s drugim rječima kao koń, kola, lađa, znači jahati, na kolima ili na ladi voziti se; ali u pjesmi jednog Crnogorca araba uz jahati kao da je ime końu: Sablu paše, a arabu jaše, a zelenka u povodu vodi. Nar. pjes. vuk. 5, 218.

ÁRÁBIJA, f. Arabia, Arapska. Od xvi vijeka, između rječnika u Mikałinu i Belinu (96a). Sinajska gora jest u Arabiji. N. Rańina 69b. gal. 4, 25. Bernardin 31b. Prik Arabije se upute. M. Vetrančić 1, 160. U slavnoj Arabiji. N. Načešković 2, 9. Arabija rodna, ali ti pitna, čestita Arabija, Arabia felix. Bella 96a. Mirisna dryja od Arabije. J. Banovac, pred. 28. Muhanned posla likara „Arabiju. M. A. Rełković, sabr. 5.

ARABÍSTÂN, Arabistána, m. arap. 'arabistân, vidi Arapska. Crni Arap iz Arabistana. Pjev. crn. 273. Nar. pjes. pr. 1, 308.

ÁRAČIĆ, m. prezime u Turaka i u Hrišćana; može biti od tur. arača, nizak. Zveče l' toke Muje Aračića? Bos. pri. 1, 38. Vukoman Aračić. Rat 318.

ARAČINOVIĆ, m. prezime. Aračinović od Broćna. A. Kačić, korab. 152.

ÁRAD, m. grad u Ugarskoj. Između rječnika
samo u Vukovu. Aradš. S. Novaković, pom. 123.
U Aradu na krajini gradu. Nar. pjes. vuk. 3, 557.

— Stari Arad, varoš kod onoga prednega. Šem. prav. 1878. 91. — Arad gaj, selo blizu prednega mješta. Šem. prav. 1878. 91.

ÁRADAC, Áraca, m. selo u Banatu. Šem. prav. 1878. 98.

ARÁDIN, m. imc tursko; arap. haireddin, (do-
bar u vjeri', pobožan). Narod priča da je to bila
kula nekoga Turčina Aradina, koga je pogubio
Lutica Bogdan. M. Đ. Milićević, srb. 787.

ÁRADSKÍ, adj. što pripada Aradu. Vuk.

ÁRAĐANIN, m. čovjek iz Arada. Akcenat se mijeňa u pl. Aradāni i tako ostaje u svijem obličima množine, samo je u gen. pl. još i zadni slog dug: Aradānā. — Između rječnika samo u Vukovu. Miho Aradanin. Bud. spom. glasn. II. 3, 75. Aradani, moji sokolovi. Nar. pjes. vuk. 3, 558.

ARAGONIJA, f. Aragonia. Kraja od Arago-
nije. M. A. Rełković, sabr. 31.

ARAGONSKI, adj. Aragoniae. Od xv vijeka. Ni za strah cara turskoga, ni kraja ugrskoga, ni kraja aragonskoga. Mon. serb. 446. Kralestva aragonskoga. F. Glavinić, cvit 30.

ARAJDAJ, m. i f. animi relaxatio. Samo u Stuličevu rječniku. isporedi arajdati.

ARÀJDALAC, aràjdâlca, m. qui animum rela-
xat. Samo u Stuličevu rječniku. isporedi arajdati.

ARÀJDALICA, f. quae animum relaxat. Samo u Stuličevu rječniku.

ARÁJDÁŇE, n. recreatio, oblectatio. od xvii
vijeka, između rječnika u Mikałinu (naslađene,
recreatio, oblectatio, oblectamen, oblectamentum,
relaxatio animi, solatium'), u Belinu (63b, 259b,
545b, 560a), Ljelostijenčeru, Voltiğijinu i Stuli-
čeru. — isporedi arajdati. Da joj poskakivaše
sreč od radosti i arajdanja. B. Kašić, per. 85. Ja
cu... da mi muke tvoje budu moja arajdanja. 73.
Budińima... u putu arajdanje. B. Kašić, rit. 260.
Za arajdanje, animi causa. Mikaļa 5b. Ne bilo za-
prike, ka bi vas smela: ne posli kućni, ne puto-
vańa, ne spavańe, ne arajdańe, ne priatełji. A. d.
Bella, razgov. 47. Ovo arajdańe i ušiwańe ispu-
nilo se je u meni. Živ. is. 54. Krał danaske s to-
likijem arajdańem hoće učinit da poginem. B.
Cuceri 368.

ARÁJDATI, aràjdám, pf. i impf. recreare, oblectare, veseliti, razveseliti, obradovati. — Od xvi vijeka, između rječnika u Mikałinu (naslađiti, recreare, oblectare'), u Belinu (63b, 257a, 259b, 618a), Voltiğijinu (ergötzen, belustigen), u Stuličevu. — Biče od grć. ραλω (ozdraviti, oporaviti se, odmoriti se) > dodanim sprijeda a. — isporedi arajstvo.

1. prelazno: može uza se imati u instr. ono
cim se čini što glagol znači: perfektivno: Arajdat
prijatele. M. Držić 62. Koji si se mene nedostojno
svake utihe dostojao kadgod obeseliti i arajdati
utišenstvom tvojim. B. Kašić, nasl. 105. Arajdat
češ uši moje odgovorom tve milosti (auditui meo
dabis gaudium et laetitiam). I. Đordić, salt. 166.
Uzaznaće od ove stvarni moglo u arajdat a ne
smutit Mariju. Živ. st. 179. — imperfektivno:
Koja te u čas arajdaju i prohode. B. Cuceri 237.

2. sa se: reflexivno: perfektivno (koliko se može raspoznati); Za to se obeseli ona veoma i arajda se u gospodinu. B. Kašić, per. 130. Kain izda Abela zavzavši ga da se s niime bude arajdati malo po gaju. A. d. Bella, razgov. 24. DODajte mi jedno zrcalo da se ogledam i arajdam. B. Cuceri. 33. Prošetaj se k'o i družina; arajdaj

ARAJDAV

99

ARAP

se po ulicah i prozorijeh. 40. — s akus. i prijedl. na: Da čete otit prid jednoga čovjeka blaga i milostiva, koji će se veoma arajdanat na vaše podniženstvo, ter će vam dati svaki način da izidete iz tega nesrećnoga bitja. Besjede krst. 124. Jeste li čuli što su ni odgovorili? jeste li se arajdali na nihovo obećanje? 187. Bit čete se pristrasili od prve, a arajdali na drugu. 269. — imperfectiono: Arajdat se pazeći ga. Čestitosti 54. Puno se su na prikazu onu lijeju arajdali. 44. Arajdaj se najmaie na bastine raztraplene. 192. Nu čuje sadar drugova loveca i lov drugi, na koji čete se s koristi vašom arajdati. 269.

3. part. praet. pass. arajdan: a) recreatus, laetitia affectus. Mikaļa, Bella (63b, 618a). Stulić. — b) recreans: Kako da bila bješe u mjestu hladnu i arajdanomu. B. Kašić, per. 161.

ARAJDAV, adj. qui animum relaxat. Samo u Stuličevu rječniku.

ARAJDAVATI, arājdāvām i arajdajem, impf. recreare, oblectare. isporedi arajdati. Od xvni riječa, između rječnika i Ejblostijenčevu, Voltijinni i Stuličevu.

1. prelazno: Arajdajući i naslađujući će dušu. B. Kašić, per. 76. Kad bi se ona razgovarala s druzijemi, arajdavaše ju svojijem prikazanjem. 69. Tišase ju i arajdavaše ju. 129. Kako na brata našega arajdavah. B. Kašić, rit. 379. praes. arajdajem: Češte ne vazda arajdaje. B. Kašić, nasl. xvmin. Vož ove krjeposti arajdaje svakoga. B. Kašić fran. v.

2. sa se: refléksivno. Imam arajdatav se i uzivat. Ziv. is. 51. U koj se bog naslađuje i arajdava. B. Kašić, per. iv. Prikaza ne ponosito jur pocinie: puk je u muku, gleda svak i arajdava se. B. Uceri 129. Da se šeta i arajdava po veoma raskošnu perivoju. 241. — s instr.: Ter bi se arajdavala utisencjem svoga prislatkoga vjerenika. B. Kašić, per. 126. — s akus. i prijedl.: na: Da se arajdavate na njegovo stvorene. Besjede krst. 173. Gledajući je ne arajdavaše se na ňu. neg pun žalosti i zlovoće poče uzdisat. 71. Arajdavase se na Frančeska ovaka čista. 231. Svak na njegovu skladnu čud i boji život puno se je arajdavo. B. Uceri 384. Smijete se i arajdavate na ovi vid živine poplašene. 37.

ARAJDAVSTVO, n. animi relaxatio. Samo u Stuličevu rječniku.

ARAJDENE, n. vidi arajdane. samo u jednoga pisca prošloga vijeka. Oču pojti na arajdeňe. P. Macukat 14. Da ga odvede na arajdeňe. 15. Putšiću ga na arajdeňe. 17.

ARAJDNOST, arājdnosti, f. oblectatio. samo u jednoga pisca prošloga vijeka. Kupovat mojom srišnom arajdnosti. J. Kavačin 15.

ÅRÅJSTVO, n. delectatio, radost, miłina. samo u Vukoru rječnika (gdje se napomine da se govori u Srijemu). Od arajdati; pred s otpato je d. Sad je kopati od arajstva, n. p. poslije kise. Vuk, rječ. 6a.

ARÁKČÎN, arakčina, m. klobuk postarlen kožom, pileus pelle subductus. isporedi rakčin. Od xvii vijeka, samo u rječnicima: Mikaļinu (sa značenjem koje je stara leno), u Ejblostijenčevu (pileus parvus rotundus, sive is sit ex corio, panno, vel pelle') i Słubčeeu (kao u Mikaļinu). — Od arap. 'arakčin, kapica koja se nosi da kupi svoj po glari, od 'arak, svoj.

ARAKSATI, impf. pristati (s lađom), navem appellere. od tal. arrecare. samo u jednoj knizi

prošloga vijeka, za praes. nema potrde. Araksase u kraju, i pojdosmo po kraju. Glasnik 31, 307.

ÅRÅM, aráma, m. vidi haram.

ÅRÅNDIO, árándjela, m. vidi kod arhandeo.

ÅRÅNDEL, m. vidi kod arhandeo.

ÅRÅNDELOV, adj. vidi arhandelov.

ÅRÅNDELOVAČ, árándelovca, m. 1. vidi aran-delovstak. — 2. carošica a Srbiji u okruju kragujerackom, koja se prije zela u Vrbica. K. Jovanović, reč. 119. 87.

ÅRÅNDELOVAČKI, adj. što pripada mjestu Aranđelovu. Opština aranđelovačka. K. Jovanović, reč. 119.

ÅRÅNDELOVICA, f. aranđelov post, jejunium archangeli. Samo u Vukoru rječniku.

ÅRÅNDELOVIĆ, m. prezime; po oču, kome je ime Aranđel. D. Avramović, sv. gora 199. 225.

ÅRÅNDELOVŠTÁK, m. čorjek koji slave aran-delov dan, cliens archangeli. isporedi aranđelovac. U naše vrijeme, između rječnika samo u Vukoru. Kako se staniji brat mojega oca ženio od Aran-delovštákā. Vuk, živ. 72.

ÅRÅNDELSKI, adj. vidi arhandelski.

ÅRÅNDEO, árándela, m. vidi kod arhandeo.

ARÅNDJA, f. ime žensko od Arhanda, koje rubi; isporedi i Andija. Sr. Nov. 1878. 260. 162. M. Kovacević.

ARANĪCKĪ, adj. prezime, po oču Aranitu. e je posto do ts, koje se sastarilo u jedan glas, a neki i pišu ts. Dolazi to naše vrijeme; sa c: Petar Aranicki. D. Avramović, sv. gora 258. Sem. prav. 1878 13. — sa ts: Đorde Aranitski. D. Avramović, sv. gora 191. 264.

ARÅNĪT, Aranita, m. ime muško: bićc jedno sa Ahranit, pa mu se samo uzgubilo h. Dolazi i prije našega vremena. S. Novaković, pom. 43. Zemlja 1871. 2. dolazi prošloga vijeka i kao prezime: Lauš Aranit. Bud. spom. glasn. II. 3, 76.

ARANĪTIN, adj. prezime, prošloga vijeka: Stjepan Aranitin. Bud. spom. glasn. II. 3, 72.

ARANĪTOV, adj. arbanaski, albanus. Samo u jednom rukopisu XVI vijeka, između rječnika a Daničevu. Iza i bićc samo grijeskom u rukopisu izstarčeno v. isporedi arvanitski. Aranitověb plemen. Daničić 1, 14.

ARANĪTOVIĆ, m. prezime, po oču Aranitu. Dolazi XVI vijeka (ali u zapisu našega vremena) u naše vrijeme: Iz sela Stragara neki Aranitović. Glasnik 25, 68. Jova Aranitović. Nar. pjes. petr. 1, 351.

ARANĪTSKI, adj. vidi Aranicki.

ARÅNKATI, arānkām, impf. od tal. arrancare, napadati, naraživati, agredi. Samo u jednoga pisca XVI vijeka. — 1. prelazno: Njetko me aranka. N. Našešković, 1, 289. — 2. neprelazno: na koga: Odi ga Frano pozna ter na nega aranka. N. Našešković 1, 288.

ARANKO, m. ime muško: može biti od Aranit. Prije našega vremena. S. Novaković, pom. 13.

ARANTOS, vidi aratos. Samo u naše vrijeme, između rječnika samo u Vukoru (gdje se dodaje da se govori u Risnu). Tako me arantos ne bilo Nar. posl. vuk.

ÅRAP, m. 1. vidi Arapin. — 2. muško ime tur-

*

ARAP-AGINICA

100

ARAPKIŇA

sko. Izide Arapš paša s vojskom. Daničić 1,
14. To su dvori age Arap-age. Nar. pjes. vuk.
2, 622.

ÁRAP-ÁGINICA, *f. žena Turčina po imenu*
*Arapa koji je aga.* *isporedi aginica.* Izidi de,
*Arap-aginice.* Nar. pjes. vuk. 2, 623.

ARAPÂRSKÔ PÔLE, n. poſte u Bosni bliža
Skender-Vakupa. Akcentuacija s zna samo ono-
liko koliko je zabližena, a bez sumne je koji kra-
tak akcenat i na prevom ili na drugom sloatu.
Glasnik 20, 289, 21, 350 22, 49.

ÁRAPČÁD, *f. coll.* soboles maura. Samo u naše
*rijeme, između rječnika samo u Vukovu.* I po-
šjeće dvoje arapčadi. Nar. pjes. vuk. 2, 624. Med
dvanaest braće Arapčadi. 2, 373. Deco Arapčadi!
2, 374.

ÁRAPČE, Árapčeta, n. puer maurus. Od pro-
šłoga *vijeka*, između rječnika samo u Vukovu.
Sina crna kako arapće. F. Lastrić, test. ad. 14.
ned. 260. Još arapće 'vako govoraše. Nar. pjes.
petr. 3, 309.

ARÀPIJA, *f. coll.* Mauri. Samo u naše *rijeme*,
*između rječnika samo u Vukovu.* Tad navali žuta
Arapija. Nar. pjes. vuk. 2, 366. Navalite žuta
Arapijo! 2, 367.

ÁRAPIN, m. Arabs; Aethiops, Maurus. —
Glaseri-in staje samo u jednini, rrojeto kriječno
i množini (vidi daše pod 2, b), ali je često je-
dnina i bez inih Arap (vidi daše pod 2, b). —
Akc. se mijenja samo u gen. pl. Árâpâ, isti obli-
je jednoga pisca xvii *rijeka* ima -ov na kraju
(vidi daše primjer *S. Budnica*). — Dolazi od
xvi *vijeka* (vidi daše primjer *S. Budnica*), iz-
među rječnika u Mikaću (Arap i Arapin, samo
*ernac*, Aethiops, Maurus'), u Belini (Arap i Ara-
pin, Arabs i Maurus 96a 1983a), u Bjelostijenčenu
(Arap i kajkavski s dodanim h: Harap i Harap-
pin, u oba značena), u Jumbresičenu (samo sa h:
Harap, Arabs, i s pridjerom crni, Maurus 45. 544),
u Stuličenu (Arap i Arapin, samo Aethiops) i
Vukoru (Arap i Arapin, samo Aethiops, Maurus).
— osim kajkavskih pisaca dolazi griješkom sa h
sprjeda i u drugih od xvii *vijeka* kad se gabilo
po nekim krajereja h te se pisało i gdje ne treba,
a u Crnoj se Gori i gorori tako. — isporedi Arab.
1. Arabs: xvii *rijeka*: U Aleksandriju i u ina
mista Arapov il Saracinov Egipta. S. Budinić,
ispr. 136. — xvii *rijeka*: Arapi. I. Bandulavić
153. djel. 2, 11. — u naše *rijeme*: Arapi. Vuk.
djel. 2, 11. — može biti da je toga značena i u
ovej primjerima xvii *vijeka*: Vojnici Arapi Đ.
Baraković, vil. 68. Arapa se uz nihtri često tri ti-
suće tri krat stalno. I. Gundulić 329.

2. Aethiops, Maurus, često s pridjerom crni,
ali i bez neqa; isporedi Crnač. a) jednina su-in,
množina bez-in: aa) bez pridjera crni: xvii ce-
jeka: Idol strasno poce ruti govoreći: nisam ja
bog nego djaval. Za tim izleti van u priliki di-
tica jednoga Arapina. F. Glavinić, cvit 291. Da
Arapin promini kožu svoju. P. Posilović, nasl.
33b. xviiij *rijeka*. S kakvim god pogrdnim Ara-
pinom. F. Lastrić, test. ad. 14. Ako prominiti
more Arapin kožu svoju. F. Lastrić, ned. 121.
Zaludo Arapana pere. A. Kanižlić, kam. 67. Med
Arapim tko pribiva, stił ga s bilim licem biva.
V. Došen 96. — u naše *rijeme*: Onda Marko
udri međ Arapo. Nar. pjes. vuk. 2, 367. Arap
dever, stari svat Arapin. 2, 396. Ja ne mogu lj-
bit Arapina. 2, 463. Čovjek Arapin, vlastelin ca-
rice arapske. Vuk, djel. 8, 27. — bb) s pridje-
vom crni: od xvii *vijeka*: Jutros sam osvanula n

ernoga Arapina. I. Gundulić 393. Crni Arapi. J.
Armolušić, slav. 59. Da nađete jednoga Arapina
ne samo crna nego jošter izrašena smrtnim ra-
nama. F. Lastrić, test. ad. 15. Crni Arapi oru-
žani. I. A. Nenadić, šamb. 7. Pet stotina crnjeh
Arapa. Nar. pjes. vuk. 2, 396. Al' eto ti crna
Arapina. 2, 396. Zla ti sreća crni Arapine' 2,
398. Ne bojte se ernog Arapina. 3, 16. — b) mno-
žina sa -in: xvii *vijeka* u jednoga pisca i sliku,
i xvii *vijeka* u Bjelostijenčenu rječniku (47b) i
u dea druga pisca, sađa samo u pjesmi: Ter kad
ona tako izgine... crne lupeže Arapine i gu-
sare od istoči, nih će učinit jačićare. I. Gundu-
lić 518. Pod jarmom Arapina evile. A. Kanižlić,
kam. 164. Arapine cudnovato jest svlađao. A. Ka-
nižlić, utoć. 115. Ote luku i grad otomanskijem
Arapinom. B. Cuceri 396. Sto Tatara, dvesta Ar-
pina. Nar. pjes. vuk. 1, 160 — c) jednima bez
-in; bez pridjera crni i s nih: Vidi jednoga
Arapa, glić cipa drva. J. Banovac, pripoć. 205.
Ako crni Arap može prominiti svoju kožu. J.
Banovac, pred 7. Perem Arapa. 11. Da udil sin-
giri spadu s onog žalosnoga Arapa, da udil ozdravi
i da se učini bio. F. Lastrić, test. ad. 15. Na ra-
menu Arapa nosi. A. Kanižlić, fran. 24. Arap
pade, a Marko dopade. Nar. pjes. vuk. 2, 400.
Kako dode Arap prekomorac. 2, 418. Car izvede
Arapu devojku. 2, 396. Pa se kriju za Arapa
sluge. 2, 122. Ako bude crni Arap došo. 4, 304.
— d) sa h sprjeda: Ne čini se krstjanin Hara-
pin. M. Radnić 228. Vidila sam jednoga Harap-
pina. J. Filipović, prip. 3, 170. Volila sam poslu-
sati onoga Harapa 170. A iz magle Harap isko-
cio. Nar. pjes. vuk. 3, 321 Nogo vidi crna Ha-
rapina. 3, 222.

ÁRAPINA, *f. angm.* Arap. Za nih dođe crna
Arapina. Nar pjes. juk. 563

ÁRAPÍNCE, Árapínceta. n. vidi Arapce. Samo
u jednoj pjesmi i iz ne u Vukovu rječniku. Al
procvili Arapince crno. Nar. pjes. vuk. 2, 625.
Daj mi, sejo, Arapince crno. 625.

ÁRAPÍNKA, *f. vidi* Arapka. 1. žena Arapka.
Samo u Bjelostijenčenu rječniku (47b gdje stoji
po kajkarskom gororu s dodanim sprjeda H). —
2. neka kruska, kaja se zove i Arapka. Samo u
jednoga pisca naseje rremena. B. Šulek, im. 4.

ÁRAPINOV, adj. Aethiopis. Samo u Vukovu
rječniku. isporedi Arapov.

ÁRAPÍNSKÍ, adj. vidi arapski. u jednoga
pisca xvii *vijeka* i *a* Bjelostijenčenu rječnika
(124b): u obojice s dodanim sprjeda h po kaj-
karskom gororu. Harapinski vojevoda. P. Vitezov-
ječ, odił. 76. Harapinskova zemja, Arabia. Bjelo-
stjenac 124b. — adv. „harapinski“, arabice. Bjelo-
stjenac 124b.

ÁRAPKA, *f. Maura*. Od prosłoga *vijeka*, iz-
među rječnika u Stuličenu i Vukoru. isporedi
Arapkiņa, Arapinka. — 1. žena i drjevaja Arapka:
Druga Turkiņa Arapka hijaše. P. Knezević. osm.
273. Nit me zovo gospojon Grkiņom, već Arap-
kom crnom prosjekinom. A Kačić razgov. 160.
I ja spedom, mala, odupoivat', a uza me Arapka
devojka, zagreb me crnjem rukama. Nar. pjes.
vuk. 2, 378. Tavnica mi nije dodijala, dodija mi
Arapka devojka, dolazeći jutrom i većerom. 2,
377. — o arapskim glavarama na grbu: Tvoj križ
crven, plodna Bosno... sad kriv se je prikosno
tebi u muke obratio; tve Arapke okružene evile.
J. Kavaćin 286. — 2. nekuka kruska, tvrda, crn-
kasta. pin gentus. Vuk, rječ. 6b. B. Šulek, im. 4.

ÁRAPKIŇA, *f. Maura*, isporedi Arapka, Ara-

ARAOV

101

ARBANASI

pinka. Od XVII vijeka, između rječnika u Stuli-
ćevu i Vukoru. Krać obłubi robińu Arapkińu. M.
Radnić 377. — u istoga i još u jednoga XVIII
vijeka griješkom sa h sprijeda: Harapkińu. 212.
Koja je Harapkińa bila. E. Pavić, ogled. 151.

ARAOV, adj. Aethiopis. U naše vrijeme, iz-
među rjećnika samo u Vukovu. Ugleda ga Ara-
pova straža. Nar. pjes. vuk. 2, 421. I dade mu
sabju Arapovu, 3, 13. — i sa h sprijeda (isporedi
Arapin): I bijele kule Haropove. Ogled. sr. 462.

ARAPOVAC, Árapôvca, m. selo u Srbiji u
okrugu biogradskom. K. Jovanović rečn. 97.

ÁRAPÔVCI, Árapovác, m. pl. ime izvorn u
Hercegovini. Schem. herceg. 1873. 17.

ÁRAPOVIĆ, m. prezime. Obori hajduka Ara-
povića. M. Đ. Milićević, več. 223.

ÁRAPOVIĆÍ, Árapovičá, m. pl. ņeko selo koje
se pomíne prije naše vremena, bliže nepoznato.
S. Novaković, póm. 123.

ÁRAPSKÂ, f. adj. 1. Arabia. Dolazi od pro-
šloga vijeka; neki su pisali i sa b mjesto p: U
Egiptu, u Arapskoj, u Zapadnoj Indiji. A. Ka-
nižlić, kam. 243. Posla likara u Arabiju. Ovaj bivši
godinu dana u Arabskoj, nitko ga ne zvaše po-
redi likarije. M. A. Rełković, sabr. 5. U Arapskoj.
Vuk. gal. 4, 25. — 2. Aethiopia: Od Etiopije ili
ti Arapske. A. Kanižlić, kam. 798. — isporedi
arapski.

ÁRAPSKÎ, adj. arabicus, aethiopicus, maurici. — isporedi Arapin. — 1. arabicus: od xvi ili xv vijeka. između rječnika u Mikalnu. Belinu (95b), Bjelostijenčera (119b s dodanom sprijeda h), u Jambresičevu (45b također sa h) i Stuličevu. Darova jemu pariža běla arapskoga. Aleksand. nov. 124. Aleksand. jag. starin. 3. 311. Trijes koňa su u povodnu arapskoga od plemenca. I. Gundulić 425. Arapska zemłja, Arabia. Mikaja 6. Bella 96a. Oni će se skitati po arapskim pustišam. A. Kačić, kor. 88. Arapsko slikovaņe; cvijetje ispisano na arapsku, pictura arabica. Bella 95b. Stulić 3b. Na dvanaest ata arapskije. Nar. pjes. vuk. 2, 374. neki su pseudi b mjesto p (isporedi Arab): Bagdatske arabske gospodšine skrati. I. T. Mrnavić, osm. 21. Fenice arapskoj u planini kad ponovit sebe iste. P. Kanavelić, dubr. 15. — 2. aethiopicus, mauricus; između rječnika samo u Vukovu. Andrija otide u zemłu grčku, Matije u arapsku. F. Lastrić, test. 251. Jednom bijah u zemłu arapskoj. Nar. pjes. vuk. 2, 376. Mila ćerca kraja arapskoga. 2, 377. Marko sječe arapske junake. 2, 365. I arapski jezik razumijem. 2, 269. — sa h sprijeda (isporedi Arapin) u zemłu harapsku. Pjev. em. 11. Car harapski vika na ĝelata. 29d. — 3. adv. arapski, arabice i mau-
rice. Govori ću turski i arapski. A. Kačić, razg.
220. Arapski, arabice. Bella 95b.

ARAŠ, m. prezime, xvi vijeka u varaždinskoj
županiji. može biti od mag. áros, trgovac. Ivan
Araš. Mon. croat. 290.

ARAŠAN, m. brdo Háršán blizu Muhača u
Ugarskoj, koje dolazi tako pisaniso prije našega
vremena. Pod Arašanoms. Danićić 1, 14.

ARAŠLÀMA, f. vidi ašlama.

ARATA, c. veselje, resela zabara, delectatio,
dolazi u naše vrijeme samo jednom u narodnoj
priporijeci, gdje se značene ne može potpuno po-
nati, te može biti i malo drugačije. Tu su svi-
rale, huka, buka, pjesma i arata velika. Nar.
prip. vuk.² 276. Postavim će biti od grč. χωρασ̧,
tyra, šala, od čega je i u Turaka horata, šala,
graja; mjesto o može biti i štamparskom grije-
škom da stoji a.

ARÁTOS, adv. reče se proključi kad se čovjek
oprosti kakoga zla ili ga se želi oprostiti. Od
grč. ἀγαρός, exsecrabilis, proklet. Od prošloga vi-
jeka, između rječnika samo u Vukovu. isporedi
arantos, gdje je umetnuto n. — Što se prokline
arantos u gen. (kao uz anatema). Aratos ga! i poš'o
bezerom! I. Zaničić 234. Kud se god okreneš,
strah! Aratos, rečem, Carigrada i koliko je god
u nemu ijada para! D. Obradović, bas. 385. Ara-
tos i takoga zeta! Nar. prip. vuk.² 211. Aratos
ti kirije, sadi mi s kola. Nar. posl. vuk. 10. Ara-
tos ti dva novca! Nar. prip. vuk. 218. — i s partic.
bilo: Vati Marku desni skut dolame, trže Marko
nože od pojasa te odseče desni skut dolame: „idi
bedo, aratos te bilo!“ Nar. pjes. vuk. 2, 358. Ara-
tos ga bilo! Vuk, rječa. n.

ARATOSÎLÂNE, n. exsecratio; isporedi arato-
siļati se. Samo u Vukovu rječniku.

ARATOSÎLATI SE, aratòsîlâm se, impf. exse-
cerari, proključati što želeći se o proostiti. — Od
aratos. — Samo u naše vrijeme, između rječnika
samo u Vukoru. — Što se tako prokline stoji u
gen. Kad se ko čega aratosiļa. Vuk, nar. pjes. 1,
479. Zar mi u svačemu da primamo ono, čega se
drugi aratosiļaju? Vuk, odgov. na laži 22. Po-
slije su mu beglućiли o svojoj hrani i aratosiļali
se begluka. Vuk, živ. 259.

ARAUNA, f. arrha, kapara; isporedi rauna,
ravna. XVII vijeka samo u Mikalnu rječniku 417a.
— Od grč. ἀγασθων. Akrenat je po svoj prilici
bio na u: araŭna (cidi kod rauna), a po tome
bi danas bilo arána.

ARÁVÎTSKÎ, adj. arabicus, arapski u jednoga
pisca prošloga vijeka. Od ἀγασθητα. Aravitski ļuti
zmij potresuje krili, J. Rajić, boj 3.

ARA>VLANIN, m. Arabs, Arapin. xvi vijeka.
Bezbožnih aravlanb. Glasnik 10, 249.

ARBADIGA, f. od tal. erbatica, travarina, trav-
nina, popaša. U jednom spomeniku xvi vijeka:
samo kao globa, kad bi ko pustio stoku na tud
pašnik. Ka koli stran bi pasli prek teh zrovod,
ona stran zapada pene marku 1, so(lad) malih
40, arbadige marke 3. Mon. croat. 5. 7. Arbadige
jednu marku, so(lad). 10. Gologoričani nisu
smeli pasti prez dopuštenja. Krbunac v Goretin,
za č je vazda krbunski bil, i takoje arbadige
Gole Gorice nisu nigdari mogli past na Goretin;
i kada koli su našli živine nih, vazda su ih ru-
bali jednu marku i so(lad) malih 40. 9. mjesto
tamno, koje bi moglo biti dosta jasno, abolescere,
ako i stoji u prijevodu xvi vijeka pasculare. Sta-
rine 6, 184, ali može biti da je u rukopisu gri-
jeskom izostavlenna koja riječ.

ARBAN, m. Albanus. Samo u jednoga pisca
XVI vijeka, samo u množini: Aleksander... vl-
davac... Arbanov. F. Glavinić, evit. xiv.

ARBÁNAS, m. vidi Arbanasin.

ARBÁNASA, m. vidi Arbanasin; samo u pjesmi.
Vino pije Musa Arbanasa. Nar. pjes. vuk. 2, 401
Al govori Musa Arbanasa. 407.

ARBÁNASAC, Arbánasca, m. vidi Arbanase.

ARBÁNASCI, Arbánasácâ, m. pl. selo u Srbiji u okrugu topličkom, srezn dobročkom. mještani govore i u nom. kao u acc.: Arbanasce. I. Ko-vračić. piše se i Arbanasac. Sr. Nov. 1879. 176.

ARBÁNASI, Arbánâsâ, m. pl. selo koje se po-

ARBANASIĆ

102

ARBANIJA

mišne xiv vijeka u staroj Srbiji ne daleko od sa-
dašnje Kumanora na sjever blizu sela Glažne
i Arhlijevice. Mon. serb. 144. — selište koje se
pomište istoga vijeka blizu Prilpa i manaša
Treskarca. Glasnik 13, 370. — samo se po imenu
pomište jedno prije našega vremena, te se ne može
znati je li koje od prednih, gdje li je. S. Nova-
ković, pom. 123. — Podgrađe u Zadru, tal. Borgo
Erizzo. Schem. jadr. 1876. 25. to je našele arba-
nasko od prošloga vijeka (Miklošić, alb. forsch. 2),
ali samo ime mjestu može biti da je starije a ti-
jem našelem samo ponovleno ili prekrajeno, jer se
u pjesmi jednoga pisca prošloga vijeka sam
Zadar zevao u staro vrijeme Arvasna: Zadar, So-
lin kad se znao, buduć jedan gradić mali, ki se
Arvasna tada zvao. J. Kavaņin 164.

ARBÀNASIĆ, m. prezime, koje pomišle jedan
pisac prošloga vijeka. Arbanisic. J. Kavaņin 134.

ARBÀNASIN, m. Albanus; isporedi Arnautin.
— Glasori -in stojе samo u jednini, ali se jed-
nanovi govori i bez -in. — Akeenat se ne mišna-
samo su u gen. pl. i oba zadnja sloga duga: Ar-
bânasâ, — Dolazi od xii vijeka, između rječnika
u Belinu (58a), u Belinu (Arba-
nasin i Arbanas 58a), u Bjelostijenčeru (oboje).
u Vukoru (samo Arbanas), u Daničićenu
(Arba-
nasin. 1, 14. 3, 552). — a) u jednini sa -in, u
množini se u prenesenom smislu razumije i zemlja
u kojoj žire Arbanasi: Priobrétoh od morske
zemle Zetu sı gradovy, a od arbanası Pilots.
Mon. serb. 27. Arłbanasini da ima tu zimovišta.
Mon. serb. 27. Samodrzæbci srbskbi i grbokvi,
bligaromi i arbanasomi Stěfanı carb. 129. Potkna
vlahomi i arbanasomi 100 perkper. Zak. duš.
55. Gdê prěstoji vlahi ili arbanasini na selê, na
tomizi selê da ne stanetı drugy, za nîmi grede.
36. Gonçs arbanasini. Glasnik 15, 289. Arbanasi,
koji se obrêtaju u crkve, da rabotaju kako i
srbje. Glasnik 15, 305. Ili je turčini ili arbanasini.
Spom sr. 1, 132. Da mogu hoditi po moru i po
suhu, po bugarskoj i po vlaškoj zemlj, po srbjeh, i
po arbanaseh. Mon. serb. 410. Skender-paša s Ar-
banasi s lijevoga mu kraja stoa. I. Kudgulić 325.
Arbanasin Derviš skoči. 523. Vino dobro pijahu
do dva mila pobratima, Vojin Arbanasine i Tur-
cine Mostaranin. Nar. pjes. bog. 139. Ta uvodi
ovej i torine, kod ovaca Turke Arbanase. Nar.
pjes. vuk. 4, 419. Arbanas ili Arbanasin. Vuk.
nar. pjes. 2, 401. — b) u jednini bez -in: Pisne
od Muse Arbanasa. L. Łubuški 12.

ARBÁNASKÍ, adj. Albanorum. Od xii vijeka;
ali toga vijeka samo u spomeniku pisani bugar-
ski, a poslije istom od prošloga vijeka; između
rječnika u Bjelostijenčeru, Vukovu i Daničićenu.
isporedi arbanaski. V země arbanaskąą. Mon. serb.
3. Vrhu země arbanaske. J. Kavaņin 281. Ar-
banaska zemła. Bjelostjenac 3. Krańsko zvono i
arbanaska žena i gradsko magare, to su najveći
mučenici na ovome svijetu. Nar. posl. vuk. 160.
Puni su ti arbanaske čudi, nit' su Turci niti su
Latini. Nar. pjes. vuk. 5, 542. — adv. arbànaski:
Latinski mu govori, arbanaski zanosi. Nar. pjes.
vuk. 1, 417.

ARBÀNASOVIĆ, m. prezime, koje spomište je-
dan pisac prošloga vijeka. Dva brata Arbanaso-
vića. A. Kačić, kor. 491.

ARBÀNAŠKÂ, f. adj. selo u Srbiji u okrugu
topličkom, srezu prokučkom. Sr. Nov. 1879. 176.

ARBÀNAŠKÎ, adj. Albanorum; isporedi arba-
naski, arnautski. Od xiv vijeka; između rječnika
u Mikalinu, Belinu (58) i Daničićenu. Selı i ka-
tunı vlaškyh i arbanasłkih. Mon. serb. 91.

Arbanašku zeml. Spom. mon. 1, 132. Po vlaškoj
zemlj i po arbanaškoj. Mon. serb. 525. Arba-
naška zemlja. Mikała 6a. Pirho gdji je Arbanaški?
J. Kavaņin 242. Svu je prošao srbsku zemlj i
arbanasku. J. Filipović, prip. 1, vii. Od arba-
naške rijeke. Nar. pjes. bog. 182. Na arbanašku,
epirotic more. Bella 58b. E će kupit arbanaške
ove. Nar. pjes. vuk. 4, 424. Arbanaške puške
zapucaše. Ogled. sr. 477. A razgoni arbanašku
vojsku. Nar. pjes. vuk. 5, 220. — adv. arbànaški.
Bela 58b. Znade turski, znade arbanaški. Ogled.
sr. 31.

ARBÀNIJA, f. Albania; populus albanus. 1.
zemlja arbanaska. Od xvi vijeka, između rječnika
u Belinu (58b) i Vukovu. Arbanija i cvili i tuži.
M. Vetranić 1, 46. Od bližne Arbanije. I. Gun-
dulić 373. Kano učiniše u Arbaniji. I. Ančić,
vrat. 2, 4, 172. Odł Kotora i Aršbanije. Starine
10, 24. Tanko jedro jedraše iz plodnive Arbanije.
Nar. pjes. bog. 156. I od naše zemlje Arbanije.
Nar. pjes. vuk. 4, 69. Od sve Bosne i Hercego-
vine, Arbanije i Urumelije. 4, 322. Treći (ferman)
poslivo tvrdoj Arbaniji. Ogled. sr. 163. Razdvajaju
državu austrijsku, od Turske arbanije. Vuk, posl.
xviii. — 2. coll., narod arbanaski. Od prošloga
vijeka, između rječnika samo u Vukovu. Mahmut
paša Bušatlija, koji je poginuo na Crnoj Gori
1796, u jednome pismu Petru vladici zaklinje se:
"tako mi moje їute Arbanije!" Vuk, rječ. 7a. Ako
ł'ti se vezir odmetnuo i їnegova їuta Arbanija.
Pjev. crn. 84. Ja s'u moju uzdami Arbaniju. Nar.
pjes. vuk. 4, 71. Ne dade se kleta Arbanija, vrlo
smo ih malo potisnuli. 5, 543.

ARBAROŽA, f. pelargonium radula Ait. i me-
lissa officinalis L. Od tal. erba rosa. U arbaniga
pisca našega vremena, u koga su i znaćenja oba
i postane. B. Šulek, im. 4. isporedi matičnak.

ARBÁZANOVIĆ, m. prezime; u naše vrijeme;
može biti po ocu rodom iz Albasana. Mihailo
Arbanović. Rat 325.

ARBIĆ, m. prezime. Od Neretve Bartuo Arbić.
J. Vladmirović, lik. 4. Norini 75.

ARBINA, f. neka biłka u jednoga pisca našega
vremena, koji i sam sumna je li joj tako ime ili
rbina. B. Šulek, im. 4.

ARBOL, m. neko bijelo grožde u primorju; biće
isto koje se zove i alban i postaņa istoga. Samo
u jednoga pisca našega vremena: Arbol mali i
veliki. B. Šulek, im. 4.

ARBOR, m. malus, katarka. od lat. arbor, tal.
albero. isporedi arbuo, jarbuo, jambor. (Miklošić,
al. forsch. 2, 3. pomište arbur, ali mu nema po-
tvrde). xvi vijeka, između rječnika u Belinu (69a)
i Bjelostijenčeru. Cihini blav sparte i arbor i
jidro. P. Hektorović 4. Nav ima arbor. F. Gla-
vinić, evit 443.

ARBORIĆ, m. prezime; xiv vijeka. Mon. ragus.
1, 258.

ÅRBUL, m. vidi arbuo. Samo u Stuličiju rječ-
niku.

ÅRBULIĆI, Årbulićá, m. pl. zaselak u Srbiji
u okrugu užičkom, srezu moravičkom. K. Jovano-
vić, rječ. 152.

ÅRBÛN, arbúna, m. erythinus, morska riba
koja se talijanski zove pesce albero. Od lat. ar-
bor; isporedi arbuo. Dolazi od xvi vijeka, između
rječnika u Belinu (pesce albero, erythinus 558b),
u Stuličiju (tragolino, rubellio), u Vukovu (ery-
thinus). Trije . i arbuni. P. Hektorović 34. Ar-
bun, pesce albero. L. Zore, rib. 19.

ARBUO

103

ARE

ÅRBUO, ârbula, m. drro od lat. arbor. Dolazi od xvi rijeka. 1. drro u prarom smislu, arbor: samo u jednoga pisca xvi rijeka, u rjećniku ni jednom. Uzljede je na jedan arbuto u morodelsa. N. Rańina 223. luk. 19, 4. — 2. malus, katarka: isporedi arbor, jarbuo, jambor; od xvii vijeka, između rjećnika samo u Mikałina (174a. 189b). Arbuo od drijeva. Mikała 174a. Kad se vjetar krene, jedro se promijeni a arbuo krepkop stoji. Poslov. dan. 43. Sveti Luka i arbule lupa. 119. Usadeni jambor posred lade, na koga se uzdigne jedro privezano dugoj a tankoj palici, koju na- zivlju lantina, zove se arbuo. L. Zore, rib. S. — 3. riba, kaja se zore i arbun; vidi arbun. Samo u Belinu rjećnika (558b. gdje staji i arbun).

ÅRCIBISKUP, m. vidi kod arhibiskup.

ÅRCIBISKÚPÁT, arhibiskupáta, m. vidi kod arkibiskupat.

ÅRCIBISKÚPLJA, f. vidi kod arkibiskupija.

ÅRCIBISKUPOV, adj. vidi kod arhibiskupov.

ÅRCIBISKUPSKÍ, adj. archiepiscopalisk. prošloga cijeka Stolice arhibiskupске. A. Kanižić, kam. 90.

ÅRCIDJAK, m. vidi kod arkitjak.

ÅRCIÉPISKOP, m. vidi kod arhijepiskop.

ÅRCIÉHÉRCSKÎ, adj. archiducalis. u jednoga pisca prošloga cijeka i to bez h i sa gs mjesto š: Kucn krajevsku i arcieregsku. I. Zaničić vii.

ÅRCIPOP, m. vidi kod arkipop.

ÅRCIŽAKAN, arcižakna, m. vidi kod arhižakan.

ÅRCÍDUKEŠA, f. tal. arciidnessa, archidux femina. Arčídukeša Marija. B. Kašić, ign. 105.

ÅRCÍPRET, m. tal. arcijveto, archipresbyter; isporedi jaspršišt. Samo u jednoga pisca xvii cijeka Uzeti sveta nula od arcipreta. M. Bijanković 60.

ÅRCÍČOK, m. cudi artíčok. Samo u jednoga pisca našega vremena. B. Šulek, im. 4.

ÅRCÍZ, m. nacrisus. od tal. naciso, izgubici sprijeda n. u dra pisca našega vremena, ali će biti pogrješka će mjesto č. Arčiz, nacrisus odorus L.; divji arčiz, lukovina, asphodelus ramosus L. Čas. čes. muz. 1852. 2. 46. 5t. B. Šulek, im. 4. posledn íma i arčis (4. 499) pozirajući se na prroga, u a prroga je samo arčiz. — isporedi su novrat.

ÅRDAKVA, f. vidi rdakva, radakva, rotkva. Gorori se a Vasojeričima. N. Dneš.

ARDALIJA, f. vidi arda|. Samo u jednoga pisca našega vremena. B. Šulek, im. 4.

ÅRDÅL, ardala, m. vidi gorušica, slačica. od arap. hardal. gorori se u Sruhi gdje gdje istočnim krajerima i u pracom značenju i kad se među prostijem ludima na grub način što poriće, n. p. kad se hoće kome da kaže da što ne smije učiniti nego da će bježati (kao i prpa, samo što je prpa pristojnije): Arda|, sinko! Ł. Kovačević. M. Đ. Miličević.

ARDEŁAC, Ardełca, m. Transilvanus, čojek iz Erdeła. isporedi Erde|, xvi vijeka. A pak me dijelše Ardełci. M. Vetranić 1, 53. Ardełac i Ugrovlah. 55.

ARDELSKI, adj. Transilvaniae. erdełski. prošloga cijeka. Ardełskome banu. Nar. pjes. mikl. beitr. 1, 41. Nar. pjes. bog. 54.

ABDOBRAD, m. nko mjesto kod Omišla xv
rijeka, na koje je isla međa. Od Gozopova u Ar-
dobrad, i od Ardobrada u pristaniće. Mon. croat.
97. Ardobrad. 103.

ARDOMIŁE, selo u Hercegovinu kod sela Humca.
Schem. hereeg. 1873. 244.

ÅRDÖV, ardöva, m. vidi hardov.

ARDUŠEVCI, Arduševaca, m. pl. kao zaselak
kod sela Đuradanaca i Slavoniji u podžupaniji
dakoračkoj. Pregled 104.

ÅRDUR, m. ime muško rumunsko, xvi vijeka.
Daničić 3, 552.

ÅRE, conj. sarez a sastarlen sa savezom re po-
stalijem od že istoga značena (vero): dolazi među
dvije rečenice kad je ša drugoj uzrok prediju-
ako i ne pravi (kao ša drugih Slovena dolazi i
samo že), kao jer, quia: samo xv-xvi vijeka: Vze
ta drobi i žlčs i shrani, arč bče otača jego slěp.
Arkiv 9, 101. Ne pridohl služiti na blazê, are
imams silno zlato. 125. Kaj su se bozi naši ras-
srdili na nas, da vlne sije ne ote utisati? povjer
nama, are pogibamo v tom otočê. 126. Pravi mi
tko si ti? Are se mnši meni,.. pom da si šlveni.
S. Menčetić 25. Ciš toga u sebi pogod svak na
svijet je li gdi pod nebi ovaki veće evijet? Are se
mnši meni da nigdje na svijeti ovake vile ni moć
okom viljeti 26. — Češće dolazi okrušeno, izgubiciš
s kraja e, u isto crijeme, a poslje mu se jedra
tragori nalaze, kaj ipak dopuiri u xvii cijeka: a)
na značenju spomenatom: Bě vele žalostan, arb
mu věru zlomi. Arkiv 9, 132. Lijepot t' bih je tada
proslavil tve ime, slaviti ko sada ne mogu ni vime,
ar mi je misal sva da evilim, da tužu. S. Menčetić,
12. Pravi mi toga dil, koja si od vila? Ar ni je,
sumaše, angelska tva hjepos, izraniv srdacee, va-
zela svu krjepos. 26. Koli je obično, gdi se je
stavila, sve ime da vično učini taj vila! Ar kada
od mene ku službu ugleda. cesto se spomene, u
zabit hu ne da. 206. Kad ta vil izide, jaki no su-
nacee, nika mi obide oholas srdacee, ar kako
ružan evit sva evitva dobiva, tač ona vas si svit
lipotom prisiva. 207. Mno-krat bude još do plača,
ar nije moći trpjet glada. M. Vetranić 1, 15. Plač,
žalos i tužba za č se sva pobraja, crkovna sva
družba ar se sad razdvaja. 361. Za č vaza da bud
kudu s krvnici u boju, to tobom boj dobudu i
stanem u goju; ar slavno tve ime, Jesuse, i križ
tvoj u truđu združi me i brani život moj. 385.
Nu ne ima pol tuga, za č ploda ne plodi, ar sama
bez druga svoj život provodi. 405. Rve me i trudi
i javi i speći, što život moj žudi ar mi nije toj
stoci. 408. Pogledaj, mladosti, od svita ka s'ures,
evit ove liposti, ut čim ti dano je? ar sive svito
toj s brjemenom utječe, a sune ovakoj u rijetkoj
istjece. M. Držić 8. Otvori tve oči, nemoje tako
ginut, ar sune s istoči skoro ti će sinut. 76.
Pribitak er će taj shraniteł biti tvoj, nišegova
desnica ar te će braniti. 419. Svi stojte pravno,
ar čete vidjeti toj dijete prislavno, gdi se će ro-
diti. 419. Protiviti rič je luda, što godi se goru
odluči, ar komu se što zaruči, vik ne ubigne
togaj suda. A. Čubranović 156. Svi ludo upasti
mogli biste u ļubav, i radi pokore, se upu
došjo, činiti dvaš gore nego li činu ja; ar ļubav
ima moć kroz će nje vlas srditu svijem srcem vrha
doć. koja su na svitu. D. Rańina 14b. Ne može
govorit ni dobro pisati, ako mu pomoći ne budeš
ke dati. Ar vez hud žlveni, s kim pati sve muke,
drži mu zavezan i jezik i ruke. 94b. — xvii-xviii
rijeka: Vitez ništar ne hajaše, ar biše upućen.
F. Glavinić, evit 19. Gospodine, ne mrzi na me,
ar sluga i rob tvoj jesam. F. Glavinić, svitl. 126.

AREČITATI

104

Za što bantujete Petra, koji je pruk bil za Jovanu? ar je Jovan prost. Starine 11, 97. Boja bije s Turci, ali nesrećno, ar beše razbijen. P. Vitezović, kron. 126. Navali na naše, ali ništar srećnije neg prvi put, ar bi prisiłen bežati. 211. Čovjek cijenjen, a najliše, ar pjenezom svak se kloni. J. Kavařin 145. — u tom značenju ima ga i Mikała, Voltigi i Stulić; a u kajkavaca se drži jednako, te ga ima i Bjelostjenac i Jambresići. isporedi al. — b) kad je u drugoj rječenici požlědak prvoj, dokle dopire ili na što izlazi što je u prvoj, kao da, ut (za što je u drugih Slovena ta-kođer aže, i okrženo až, i samo a i samo že): samo XV—XVI vijeka, i tada veoma rijetko: To-like čućah slas, ar ne znam izrijeti. Š. Menče-tić 266.

AREČITATI, arečitam, *impf.* recitare. u *je-dnoga pisca* XVI vijeka. Od lude djeco čuvajte dinara, er se je ovizijeh komedija nekoliko arečitalo nazbili u vašem gradu, koje su svršile u tradiju. M. Držić 243.

AREDITATI, areditam, *pf.* heredem facere; od tal. ereditare. samo u jednom spomeniku XIII vijeka; samo sa se, pasiveno: Hče, ke su ostale po smrti očini i materini, ili sini, ako nisu ostali brati tim hčeram, imaju se areditati ili ostavi tim hčeram blago očino i materino. Zak. vinod. 65.

AREJIĆ, m. *prezime* koje dolazi u naše vrijeme. Marko Arejić. Nar. pjes. petr. 1, 357.

ARELIJIĆ, m. *prezime*; u naše vrijeme u Bosni. „Areliić“. Schem. bosn. 1864. III.

ÅRÊNDA, f. zakup, conductio; od sr. lat. arrenda. Dolazi od prošloga vijeka, između rječnika u Bjelostijenčevu i Vukovu (gdje se napomine da se govori u vojvodstvu). Kuliko (ovaca) u broju pod arendu bijaše primio. I. Jablanci 124. Da su... svoja stada ovčija... majstorom da tak malenu plaću u arendu pridavali. 124. Uzeo pod arendu. Vuk, rječ. 7a. Ribaše pod arendom. V. Bogišić, zbor. 498. — i što se plaća u ime zakupa, merces: Za što bi ja arendu i porciju davao? B. Leaković, gov. 250. Arendu i porciju kupiti. B. Leaković, nauk 305. Opet drugi arendom se brane: skupo, vele, mesara se plaća. J. S. Rełković, kuć. 434.

ÅRÊNÅR, arendára, m. koji daje i koji uzima u zakup (pod arendu), locator i redemptor. Samo u Bjelostijenčevu rječniku. isporedi arendaš, arendator.

ÅRÊNÅŠ, arendáša, m. 1. locator, koji daje u zakup. Neg' arendaš neka trazi gdji će, il nek kom će svoje dati gleda. J. S. Rełković, kuć. 439. — 2. redemptor, zakupnik. Arendaš gospodinu od stada vodgar onliko ovaca opet morava povratiti kuliko u broju pod arendu bijaše primio, i što god ovaca pod arendom iz kakvoga godir događaja bilo pocrkavalo, to nikada ne bijaše šteta gospodinova nego vazdar arendaša. I. Jablanci 124. — isporedi arendar.

ÅRENÅŠTVO, n. arrendatio. prošloga vijeka u jednoga pisca. Ako će on trgovac postati, neka se on arendaštva lati... onda će on biti pravi trgovac i imati s obe strane novac: od dućana i od arendaštva. M. A. Rełković, sat. 64.

ÅRÊNÅTOR, m. sr. lat. arrendator, redemptor, zakupnik. u naše vrijeme, između rječnika samo u Vukovu. Budući je ribaše pod arendom, ribari nijesu nego samo pomoćnici i najmenici arendatora. V. Bogišić, zbor. 498.

ARGAŠTINA

ÅRÊNÅTOROV, *adj.* redemptoris. Samo u Vukovu rječniku.

ÅRÊNÅTORSKÎ, *adj.* redemptorum. samo u Vukovu rječniku.

ÅRÊNDOVATI, ârêndujêm, *impf.* sr. lat. arrendare, locare, davati pod arendu. samo u Bjelostijenčevu rječniku; može biti da je i perfektierno.

AREÛPÂG, Areopága, m. Areopagus. Dionisio iz Areopaga. J. Matović 178.

AREOPÂGÎT, Areopagita, m. Areopagita. Velikoga sudca Dionisija Areopagita. F. Glavinić, cvit. 207.

AREOPAGÎTA, m. Areopogita. Dionis Areopagita. F. Glavinić, cvit 36.

AREÛPÂŠKI, *adj.* Areopagi. Vijećnici Areopäški u Ateni. J. Kavařin 437.

AREPKA, f. ricinus communis L. Samo u Stuličevu rječniku i u jednoga pisca našega vremena. B. Šulek, im. 4. isporedi podlan, harapka. Postašnem će biti arapka; sa e mjesto a dolazi i u Turaka: areb.

ÅREST, m. custodia, zatvor, haps. nov. lat. arrestum. isporedi arešt, rešt, arište. Samo prošloga vijeka, u rječniku ni jednom. Pod arest bih ot neznanika. Starine 10, 35. Da s' ma duša s telom iz aresta pusti. M. Kuhačević 84. Porta rezidenta pod arest uzela. J. Rajić, boj 5.

ÅRESTOVATI, ârestujêm, *pf.* in custodiam dare, nov. lat. arrestare. u jednoga pisca prošloga vijeka. isporedi areštovati, arišovati. Poklisari po zapovidi istoga cesara arestovani. K. Pejkić 11.

ÅREST, m. vidi arest. od prošloga vijeka, između rječnika samo u Bjelostijenčevu. Neg u arešt vode. M. A. Rełković, sat. 65. Kad bi se našo u areštu ili u tavnici. M. Dobretić 534. 24 sata u areštu. Prot šab. mag. 11 Ako ko na svojoj zemlji, gdje je usjev, nađe životišnu, to otjera doma u arešt. V. Bogišić, zbor. 417.

ÅREŠTOVATI, âreštujêm, *vidi* arestovati. Samo u Bjelostijenčevu rječniku.

AREŽ, m. larix; isporedi ariš. Od tal. larice, izgubivši sprijea 1. *Samo u naše vrijeme.* Čas. česk. muz. 1852. 2, 46. B. Šulek, im. 4.

ÅREŽINE, ârežînâ, f. pl. podebeo pokrivač od vune i kostrijeti. M. Pavlinović. Biće od tal. arazzo. isporedi raša i arožine.

ÅRFA, f. psalteriun, harpa, ņem. harfe. isporedi arpa, harfa. Od prošloga vijeka, u rječnici Bjelostijenčevu, u Vukovu (u koji je uzeto iz ruskoga) i u Vukovu. Jedno nosi zlatnu arfu, ide da svira. Nar. prip. vuk. 1, 281.

ARFANIST, m. psaltes, ņem. harfenist. prošloga vijeka u jednoga pisca. Zuk arpfanista, svi-raća i trumbetaša ne će se više u tebi čuti. E. Pavić, ogled. 687. apoc. 18, 22.

ARGAN, m. tal. argano; machina scansoria. isporedi istezalo, čiga. Od XVII vijeka, između rječnika u Mkařinu i Bjelostijenčevu. Nav ima argan ili vital, ki okolu obraća se. F. Glavinić, evit 450.

ARGANEL, m. čeka vinova loza u primorju, crni arganel, samo u jednoga pisca našega vremena. B. Šulek, im. 4. Može biti od tal. arganello, kolutić.

ÅRGAŠTINA, *f.* opera mercenaria. Od argatin.

ARGAT

105

ARHANĐEO

isporedi argatluk. U naše vrijeme. Jednog četa
sade u smederevsku najnu u argăštinu. Zaradivši
nešto novaca, pode kući. M. Đ. Milićević, već 239.

ĂRGAT, m. juma na kakoj zgradi kao pu-
skarnica, foramen jaculatorium. Akcenat sem najjena
u gen. pl. árgâtă. Dolazi samo a naše vrijeme u
jednoj pjesmi i iz če u Vukoru rječnika (gdje se i
tumači kako je naredeno, i dodaje da se govori u
Crnoj Gori). Biće od tur. ergadal, zasjeda, mjesto
tzgodno za zasjede. Od argata trče do argata, te
ni Turke biju kroz argate; neki brane vrata od
Turaka, neki brane zide od kućišta. Ogled. sr. 480.

ĂRGATĂR, m. vidi argatin. U naše vrijeme, između rječnika samo u Vukoru. Kucalo ti pet stotin' čekića, tri stotine dece argatara. Nar. pjes. vuk. 3, 231.

ĂRGĂTĂSĂ, argatása, m. vidi argatar. U naše
vrijeme. Oni te majstoru prinose što treba za građu
zovu se argataši. V. Bogićić, zbor. 477. Nabavio
tri stotin' majstora i toliko dece argataša. 177.

ĂRGĂTIJA, f. coll. od argatin, mercenarii. u naše vrijeme, između rječnika samo u Vukoru. Sad navalo'te, moja argatijo. Nar. pjes. vuk. 2, 373.

ĂRGATIN, m. mercenarius, nadnićar. Krajne
-in stoji samo u jednini. Akcenat se mjerna samo
u gen. pl. árgâtă. — Od grć. άγαρνς, nor. grć.
δγαγης, od čega je i tur. ergad i istom zna-
čeniu. — Dolazi od xvii vijeka, između rječnika
u Mikałina, Belina (299a), Bjelostijenčeva, Stu-
liceru i Vukoru: u sejema je osim poslednega ba-
julus, bastah, nosilac. Koji nad saraoinim ali ti
argatim staše. A. Kačić, korab 62. Meštre do-
vesti čini David s mnogo ilada argata ali ti sa-
raoja, koji nadu svaki posao činit. 216. Blago
namo! evo nam argata. Nar. pjes. vuk. 2, 370

ARGĂTLUK, m. opera mercenaria. od tur.
ergádlyk. Samo u naše vrijeme, između rječnika
samo u Vukoru. Pa naredi mene u argatluk;..ja
ne stekoh pare ni dinara. Nar. pjes. vuk. 3, 1.

ĂRGATOVANE, n. operaee diurnae locatien. samo
u Vukoru rjećniku. isporedi argatovati.

ĂRGATOVATI, árgatujém, impf. mercede con-
duci, laborare, radiți na nadnici. isporedi arga-
tin. Samo u naše vrijeme, između rječnika samo u
Vukoru. Pa naredi mene u argatluk, argatovati
trigodine dana, i ja vukoh dravlje i kameleve sve
uz moja kola i volove, i za pune do tri godinice
ja ne stekoh pare ni dinara ni zaslužih na noge
opanke Nar. pjes. vuk. 3, 1. Uzeh budak, čim
sam argatov'o. 3, 2.

ARGIĆ, m. vidi kod arćić.

ARGILA, f. pers. nârgile, lula duranska nasa-
dena u sklenici puna vode, kroz koji je prou-
čena cijer, te se dim prolazeći cijerlu kroz roda
rashladuje kad se puši; mjesto sklenice iznajprije
je biwao orah od kokosa, pers. nârgil, te je od
nega ostalo ime. Sjede pred vrata i izvadi argilu
pa upita: ima li ko kresivo, da zapalimo? Nar.
prip. vrč. 55.

ARGIROVIĆ, m. pre:ime. D. Avramović. sv.
gora 252.

ĂRGITLA, f. vidi argutla. Samo u Mikałinn
rjećniku.

ARGULENSKI, adj. argolicus. u jednoj knizi
xv vijeka. Gleda po gospodě argulěn'skoj. Trojan.
jag. pril. 68.

ARGÛMENAT, argùmenta, m. argumentum. XVI
i XVII vijeka. a) o čemu se govori: Kratki argu-
menti vsakoga kapitula. A. Dalmatin, ap. f. 4. —

b) čim se dokazuje što: Pripravlju zaveze od
argumentov. F. Glavinić, evit 384.

ARGUMENTATI, argumentam, impf. argu-
mentari. u jednoga pisca prošloga vijeka. Tko bi
pocéo argumentat oli ti protiva govorit. M. Do-
bretić 456.

ĂRGUTLA, f. clavus, držalo od krme (od ti-
muna). isporedi argutla. Dolazi od xvii vijeka, iz-
među rječnika u Mikałina, Belinu (il legno, che
si tiene in mano da chi regola il timone. 10th) i
Stulićern. Od tal. argola, rigola. Kako komu ga-
vun vali zbiv odniše argutlu. M. Marulić 56. Da
skrši i argutle od plavi. M. Vetranić 1, 128. Jidro
napravi, argutlu izmi van. P. Hektorović 6. Do-
jidrismo s argutlom u ruku. 7.

ARGIĆ, m. apus, ptica koja se zore i bregnja i
icopa i roraj. Samo u rječnicima Mikałina i Stu-
liceru, u oba tako da u prvom glasi ardić (ar-
gicch') a u drugom argić (argich'), ali u dru-
gom može biti da je samo prepisano iz prvoga, a
u pravom može biti i argić, od tako mislim da treba
citati, a rijeće če bita postala od ar. argâ, hroma.

ĂRHÂNĐIO, árhändjela, od vidi arhandeo.

ĂRHÂNDA, f. žensko ime, Archangela. S. No-
vaković, pom. 43. isporedi Arandija.

ĂRHÂNDEL, m. vidi arhandeo.

ĂRHÂNDELOV, adj. archangeli. — o h i d
vidi kod arhandeo. — 1. sa h dolazi od xiv vi-
jeka, ali se mjesto d pisalo g: a) u pravom smislu:
Arhanßgelovu glasu. Mon. serb. 67. Trtgi prêdi
spasověmbi dnembi i prêdi arhangelovem. Glas-
nik 15, 288. — b) što pripada crkevi arhandeluj,
koja se i sama zove arhandeo (vidi kod arhandeo):
Igumbi arhangelovs. (t. j. erkev arhandelore u
Przarenu). Glasnik 15, 276. 306. Po selěbi arhan-
gelověhbi. 308. — 2. bez h samo u naše vrijeme:
Arandelov dan (8 nov.). Vuk, rječ. 6b. Aranđelov
post. koji se posti aranđelu. Vuk, rječ. 6b. neutr.
Ărândelovo, aranđelov dan. Da ima isplatiti na
Aranđelovo. Prot. šab. mag. 71.

ĂRHÂNDELSKI, adj. archanglorum, archan-
geli. 1. su h od xii vijeka, ali se mjesto d pi-
salo g (vidi kod arhandeo): Arhanßgelska vo-
jinstva. Mon. serb. 57. — 2. bez h u naše
vrijeme: Pred bijelu arandelsku crkvu. Pjev. crn. 309.
Ogled. sr. 218.

ĂRHÂNĐEO, árhändela, m. archangelus. Mje-
sto h dolazi i k, i to u nekih od lat. ch, koje
se čitalo k, u neki su i pisali ch, te se ne može
za cijelo znati jesu li čitali h ili k (vidi pod III);
a u drugih promjenom glasa h na k, a kako je
u istijehi nestalo glasa h u drugim riječima, do-
lazi i ora bez nega (vidi pod III). Ostatak rječi-
andeo, dolazi sa svijem onako kako dolazi kad
nema sprjeda arh-: vidi kod andeo.

I. sa h: od xii vijeka.

1. sa g, koje se može čitati i d, i u nom. sing.
sa 1 na kraju nepromijenim na o: xiii-xvii
rijeka: a) u pravom smislu: Arhangeli. Stefan
kr. 10. Mihovil arhangel. F. Glavinić, evit 134.
— b) erkev arhandelova i manastir (vidi i daše
pod III): xiv vijeka: Crškvi caristva mi arhan-
gelb. Glasnik 15, 285. Vb arhangelê. 308.

2. sa d: od xvi vijeka: Mihaila arhandela.
Zborn. 15. 39b. Arhandeli. A. Kanižlić, kam. 140.
— u nom. sing. na kraju 1 nepromijeneno na o.
još našega vijeka u Stuličevu rjećniku: arhandel.
— ali s promjenom glasa 1 na o još od xvi vi-
jeka: Arhandeo unu reče. Zborn. 39b. Mikoio ar-
handeo. P. Posilović, nasl. xi.

ARHANĐEO

106

ARHIĐAKON

3. sa dje mjesto de, i u nom. sing. sa di pred o (vidi kod anđeo) u Dubrovcana i susjeda im od prošloga vijeka: Arhandjelu. T. Ivanović 16. Arhandio, arhandjel, arhandjela. Stulić 4a.

4. sa j mjesto đ u čakacaca: xv vijeka: Mihovila arhanjela. Mon. croat. 90.

II. sa k, koje je od lat. ch gdje se god ne napomene drugo postane; od vijeka:

1. sa g, koje se može citati i đ: a) u pravom značenju: Od arkangele Rafaela. A. Gučetić, roz. jez. 218. Mihailu arkangelu. B. Kašić, zrc. 15. — u nom. sing. bez promjene glasa 1 na o dołazi xvii vijeka a s tom promjenom još od xvi: bez promjene: Mihovil arkangel. L. Terzić 22. — s promjenom: Kada joj arkangeo navijesti upućenje sina božijega. A. Gučetić, roz. mar. 114. Arkangeo. Gabrio. A. Gučetić, roz. jez. 219. Arkangeo. F. Lastrić, test. 324. od 363. L. Vladmirović, slavod. 71. — u Bjelostijenjevu rječniku arkangel i arkandel. — sa ch mjesto k: Archangel. F. Glavinić, evit xxii. Archangeo. F. Lastrić, test. 185. — b) ime muško (vidi i dalu pod III): xvi vijeka: Po Arkangelu Gučetiću. A. Gučetić, roz. jez. III.

2 sa đ: od xvii vijeka: Mihoilu arkanđelu. M. Divković, nauk 207b. P. Posilović, nasl. 107b. Svi andeli i arkanđeli. P. Posilović, nasl. 83. Molum blaženoga Mihovila arkanđela. S. Margitić, ispov. 26. Sveti Mihovile arkanđele. L. Terzić 83. Dvadest viših arkanđela. J. Kavaćin 487. Sveti Mioilu arkanđele! A. Kanižlić, fran. 114. Arkanđeli, molite za nas. 115. — u nom. sing. promijenjeno na kraju 1 na o od xvii vijeka: Mihoilu arkanđeko. V. Andriasi, put. 122. Umoji se tad arkanđeo. J. Kavaćin 494. Arkandeo. Bella 97b. Arkandeo Gabriel. A. Kanižlić, utoč. 312. — k postalo od h: u naše vrijeme: I krilati redom arkanđeli. Nar. pjes. vuk. here. 320 Pošli sve aranđele i krilate arkanđele. 321.

3. sa d j mjesto de, i u nom. sing. sa di pred o (vidi kod anđeo); od xvii vijeka u Dubrovcanu i po nihoju susjedstvu: koji je tebi po arkanđelu Gabrielu naviješten. I. Akvilini. 334. Molitva svetomu Mihailu arkanđjelu. 340. Mihaio arkanđio pride. 341. Svi sveti i arjeli i arkanđjeli, molite za šega. T. Ivanović 109. Primio ga s arkanđio. 118.

4. sa j mjesto đ u čakaraca i koji su nihoj govor miješali u svoj Mihaila arkanjela. B. Kašić, nač. 55. Arkanjel Gabriel. I. T. Mrnvić, ist. 65.

III. bez h: samo u naše vrijeme:

1. sa de: a) u pravom značenju: Sveca slavi, svetog aranđela. Nar. pjes. vuk. 2, 93. Sveti šešetokrili aranđele! zakrili me krilom tvojim. Vuk, rječ. 6b. — u nom. sing. bez promjene glasa 1 na kraju i s promjenom na o: u Vukornu rječniku oboje: bez promjene: Kad saše sveti aranđel na zemlu a on se udruži š davolskim carem. Vuk, živ. 226. s rečenom promjenom: Stajaše mu sveti aranđeo, stajaše mu na desnom ramenu. Nar. pjes. vuk. 2, 94. Ali se boji da mu sveti aranđeo ne odnese sunce. Vuk, nar. pjes. 2, 84. — b) krkva aranđelova ili manastir (vidi i naprijed pod I): Kunem ti se bogom velikijem i bijelom crkvom Aranđelom. Nar. pjes. bog. 316. Sveti Aranđeo ili rašinska crkva (u Srbiji i knežeračkom okrugu). M. Đ. Milićević, srb. 836. Aranđel, manastir i Bosni. Glasnik 29, 182. — c) ime muško (vidi i naprijed pod II): Aranđel Živković. Sr. Nov. 1879. 1170. isporedi Randel.

2. sa dje mjesto de, i u nom. sing. sa di pred o (vidi i naprijed pod I i II). Arandio. Vuk, rječ. 6b. Arandio poslao silu nebesnu. S. Ľubiša, prip. 267.

ARHI-, ažu-, archi-, dolazi sa složeno s drugim riječima sprijedajajući im značenje kao prvi, najstariji, crhorni. Koji su se držali arčkoga pisma, u niž dolazi sa h između r i i (arhi); a koji su se držali latinškoga pisma, u niž dolazi također sa h (arhi), ali mnogo češće sa k (arhi); a kako se latinški gdje gdje pisalo i arci, dolazi u nekih i sa c (arci) a u nekih po talijanskom izgocoru sa č (arci). Kako je gdje gdje po narodu nestalo glasa h i u drugim riječima, dolazi i ora bez šega, premda veoma rjetko (arci), ili se h mijena na k, koje se u narodnom govoru još i premješta pred r (arci, akri). Sre to vidi kod riječi koje se počinu tako.

ÅRHIБISKUP. m. archiepiscopus; isporedi arhipiskup, arhijepiskup. Mjesto h dolazi i k i i č, a u jednoga pisač i bez h, o čemu vidi kod arhi.

1. sa h od xv vijeka, između rječnika samo u Daničiću. Arhibiskupi barski. Spom. sr. 1, 38. Sv. Antunina arhibiskupa. A. Gučetić, roz. mar. 90. Na dan sv. Tome arhibiskupa. I. Bandulavić 15. Od arhibiskupa. A. Kašić, ign. 42. Arhibiskupa dubrovačkoga. Štit 32.

2. sa k od xvii vijeka, između rječnika u Belini (98b), i Stuliću. Arhibiskup neka se pušća vladati od šega u ceremonijah. M. Bijanković 115. Arhibiskup u Ostrogonu. I. Kanavelić, iv. 344. Dujam arkibiskup. L. Terzić xxvi. Arhibiskupu zadarskomu. I. Dordić, mand. i. Arhibiskup. S. Badrić, ukaz. 55. V. M. Gučetić, pohv. 154. J. Matović 299. I. Velikanović, upuć. 1, 287.

3. sa c od xvii vijeka. Kojijem dopuste arhibiskupi. M. Divković, nauk 191b. Arhibiskup. J. Banovac, prip. 38. A. Kanižlić, utoč. 10. kam. 10. A. Kašić, razg. 22.

4. sa č xvii vijeka u jednoga pisača, ali bi se moglo citati i č. Arhibiskup. I. Ancić, ogled 13.

5. bez h u jednoga pisača prošloga vijeka. Zavodaju biskupima i aribiskupima. Turl. blago 2, 323. Arhibiskupi. 323.

ÅRHIБISKUPOV, adj. archiepiscopi. Mjesto h dolazi i c, o čemu vidi kod arhi. 1. sa h od xv vijeka. Plavi arhibiskupova. Spom. sr. 1, 38. Polača arhibiskupova. B. Kašić, per. 211. — 2. sa c prošloga vijeka u jednoga pisača, u koga se može citati i č. Oblast arhibiskupova. A. d. Kosta, zak. 1, 29.

ARHIDIJAČE, n. adj. praedium supremi notarii, samo na jednom mjestu u spomeniku xiv vijeka tako da se ni obliječe ni značenje ne može za cijelo znati. Otv. tudu češtombi nad arhidijače u Għbokyj Potok. Glasnik 15, 284. Daničić 3, 552

ARHIDIJAK, m. supremus notarius. xiv i xv vijeka. isporedi dijak. Arhidijak. Marinus Baranins. Mon. serb. 105. Za arhidijaka. Spom. sr. 1, 97.

ARHIDJAKON, m. vidi arhidakon.

ARHIDJAKONSTVO, n. archidiaconatus. xv vijeka. Postaviše Isusa v ‚arhid'ekonstvo‘. Arkiv 9, 102.

ARHIDUKA, m. archidux. od xvii vijeka. Mjesto h dolazi i k: a) sa h: Ferdinand arhiduka Auštrije. Mon. croat. 232. — b) sa k: Arkiduka tu se namjerio. Pjev. crn. 108.

ARHIĐAKON, m. archidakon, m archidiaconus. O glasovima -da- vidi kod đakon. Mjesto h dolazi i k, o čemu vidi kod arhi.

1. sa h: a) sa -dija- mjesto -da- xiii-xvii vi-

ARHIJEPISKOP

107

ARHIPRVAD

jeka, između rječnika samo u Daničićenu. Arhi-
dijakona Stefana. Mon. serb. 74. 128. u jednoga
pisca xvii vijeka po latinском pisanju: Archidia-
con negov. F. Glavinić, evit 369. Za svoga po-
loži archidiaconia 268. — b) sa -dja- mjesto -dija-
prostoga vijeka. Arkidjakon. J. Kavanin 142. 145.
— c) sa -da-, koje je postoalo od -dja-, u nase
vrijeme, između rječnika samo u Vukoru (gdje se
napomine da je tako sa rh u knžičernika): Arhi-
dakon Vuk, rječ 7b.

2. sa k od lat. ch i sa -dja- mjesto -da-: pro-
stoga vijeka: Od arkidjakona. J. Matović 294.

3. po nekom krajeringa gdje je nestalo glasa h
promijenilo se je u toj rječi na k pa se premje-
stilo pred r, a ostatak je kao pod 1, c: akrida-
kon, akridakon. samo u Vukoru rječnika.

ARHIJÈPISKOP, m. archiepiscopus; isporedi arhijepiskup. Mjesto h dolazi i c, o čemu culi kod arhi. I. sa h xii vijeka: be: j pred e, ali samo e staji za je. Arhiepiskopa Savy. Mon. serb. 48. — 2. sa c i be: j pred e, koje se čita samo e: prostoga vijeka u jednoga pisca. Arciepiskop sirakusi. A. Kanižlić, kam. 20.

ARHIJEPISKOPIJA, f. archiepiscopatus, eccle-
sia archiepiscopalis; isporedi arhijepiskupija. xii
vijeka i postije Blizi velikije arhiepiskopije srbsk-
skije. Mon. serb. 72. Osnova viklu arhijepisko-
piju... Žitšću. Domentijana 204.

ARHIJÈPISKOPOV, adj. archiepiscopi; ispore-
di arhijepiskupov. xiv vijeka. Vb hrisovolih(b)
arhiepiskopověb. Mon. serb. 115.

ARHIJÈPISKOPSKÎ, adj. archiepiscopalis. pro-
stoga vijeka u jednoga pisca, bez j pred e, koje
se čita samo e. Sače nemu plašt arhiepiskopski.
A. Kanižlić, kam. 849.

ARHIJÈPISKOPSTVO, u archiepiscopatus;
isporedi arhijepiskupstvo. xiv vijeka. Predanoje
jemu arhijepiskopstvo. Danilo 381.

ARHIJÈPISKUP, m. archiepiscopus; isporedi arhijepiskop. arhipiskup, arhibiskup. od xii vijeka. Da uzima arhijepiskupb. Mon. serb. 13. Zdě da postavljajući se vbsi arhijepiskupije. 13. Da zdě byše arhiepiskupi. Glasnik 11, 160. Senije arhiepiskup. Spom. bud. Glasnik II, 3. tako još prošloga vijeka: arhiepiskup. 98.

ARHIJEPISKUPIJA, f. archiepiscopatus, eccle-
sia archiepiscopalis; isporedi arhijepiskopija. xii
vijeka. Da uzimjeti arhijepiskupija. Mon. serb. 15.

ARHIJÈPISKUPOV, adj. archiepiscopi; ispore-
di arhijepiskopov. xii i xiv vijeka. Arhijepi-
skupov člověk. Mon. serb. 13. Na arhijepisku-
povo stanište. 563.

ARHIJÈPISKUPSTVO, u archiepiscopatus;
isporedi arhijepiskopstvo. xvii vijeka: Predanoje
jemu arhiepiskupstvo. Glasnik 11, 162.

ARHIJERARH, m. archierarchus. u jednoga
pisca xv vijeka. Arhierarhu Nikolau. Glasnik
11, 49.

ARHIJÈRÊJ, arhijereja, m. doxoretvěs, summus
sacerdos. Od xii vijeka: neko rrijeme pisado se
ê iza r. Svetiteja i arhijereja: Stefan kr. 2. Ar-
hijereja srbskago. Mon. serb. 76. Preslavnoga
arhiereja i spovidnika Mikułe. Mon. croat. 100.
Koji jest vrhovni arhierej. S. Budinić, sum. 12b.
Za zdravje privelikoga arhijereja pape nasega. I.
Kraćić 24. Vladiku on ne zove vladika, nego ar-
hijerej. M. Đ. Milićević, već 48.

ARHILIJE, m. ime sveu koji se spomine 15
maja a kome se ime piše u crkvetim knjigama

Arhije. isporedi Arije. U Moravicaḥ vš hramě
sv. oteca Arhilja. Igetop. Šaf. 59. 69.

ARHIJEVICA, f. serb i okolina mu a Zegli-
gora ne daleko od sadašnega Kumanora. pomine
se od xiv vijeka. Mon. serb. 143. 191. Danićić 1,
17. Biće nazrana po čajeku čija je prije bila,
kome je mogla biti ime grć. Αχαλλος; isporedi i
Arhilje, arhilevski.

ARHIJEVIĆKI, adj. što pripada Arhileci.
isporedi arhilevski. U kući arhilevičkoj. Mon.
serb. 192.

ARHIJEVSKI, adj. što pripada Arhileci.
isporedi arhilevički. Materi božijoj arhilevskoj.
Mon. serb. 143.

ARHIMANDRIJA, f. monasterium cui praeest
archimandrita. Arhimandrija narečena byst
(studenčicka lacra). Domentijana 204.

ARHIMANDRIT, m. archimandrita. Mjesto h
dolazi i k, a dolazi i bez h, o čemu cidi kod
arhi.

1. sa h: od xii vijeka, između rječnika u Vakoru (gdje se dodaje da je tako u knžičernika) i a Daničićenu (3, 552). Arhimandritb vbsěl iguneneh. Sava, tip. stud. glasn. 40, 155. Arhi mandrit od dvije Morace. Nar. pjes. vuk. 5, 373.

2. sa k od lat. ch. u jednoga pisca prošloga vijeka Arkimandrit od Sabine. A. Kačić, razg. 206.

3. sa k, koje je postoalo od h po krajeringa gdje
je nestalo glasa h, i koje se premjestilo predar.
akrimandrit, samo u nase rrijeme, između rječ-
nika samo u Vukoru. Arkimandrit od ostroške
erkve. Nar. pjes. vuk. 5, 114.

4. bez h samo u nase rrijeme: Da ni gospodin
ni bog pomože arimandrite, igumne. Nar. pjes.
vuk. 1, 79.

ARHIMANDRITA, m. vidi arhimandrit. riječi
je zadržan latinši zarrsetak, u jednoga pisca
prostoga vijeka. Od Simeona arhimandrite. A.
Kanižlić, kam. 5.

ARHIMANDRITOV, adj. archimandritae. Samo
u Vukoru rječnika.

ARHIMANDRITSKÎ, adj. archimandritarum.
Samo u Vukoru rječnika.

ÅRHIMUČENICA, f. archimartyr. samo u jed-
noga pisca xvii vijeka, i to sa ch, koje se može
citati i k. Feliciti bi dana kruna od archimuče-
nice. F. Glavinić, evit. 213.

ARHIPISKUP, m. archiepiscopus; isporedi arhijepiskup, arhibiskup. xii vijeka, između rječnika samo u Daničićenu. Arhipiskupa dubrovačkoga. Mon. serb. 70.

ARHIPISKUPOV, adj. archiepiscopi. Vyše Peći
arhiskupove. Mon. serb. 58.

ÅRHIPOP, arhipopa, m. archipresbyter. Mjesto
h dolazi i k i c, o čemu cidi kod arhi.

1. sa h: arhipop. xvii vijeka, samo u Mikału-
mu rječnika (6b).

2. sa k (od lat. ch) također od xvii vijeka, iz-
među rječnika u Belinu (98b), Bjelostiјenčeru,
Voltijijuš i Stuličeru. Budimiru Budiću arki-
polu. I. Ivanišević, kit. 143. Arkipop. A. Bacić
241. H. Bonačić 149. Kanonik, parok, arkipop, i
arkidjak ove stolne crkve. I. A. Nenadić, nauk
5. Arkipopi. I. L. Garańš 9. Od arkipopa prv-
stolne crkve. I. J. P. Lučić, isk. 3.

3 sa c prošloga vijeka u jednoga pisca u koga
se može citati i č Među popima prvi nazivle se
arkipop. A. d. Kosta, zak. 1, 37.

ARHIPRVAD, m. archipresbyter. od tal. mlet.

ARHIREJ

108

ARIŠ

prevede s kojim je sastarleno arhi. *isporedi* prvad i arhi. *Dolazi* xv rijeka sa h i sa k.

1. sa h: Gospodin arhiprvad. Mon. croat. 71. Arhiprvad vinodolski. 111.

2. sa k: Bernardo arkiprvad. Mon. croat. 92.

ARHIREJ, m. 'aogtočev, vidi arhijerej. Mjesto h dolazi i k. *isporedi* arhi.

1. sa h: arhirej. samo u Stuličernu rječnuku (iz misaša).

2. sa k (od ch) u jednoga pisca xvn rijeka: Isukrste priveliki i vični arkireje! P. Radovević, nač. 558.

ARHIREJSTVO, n. summus pontificatus. Samo u Stuličernu rječniku (iz misaša). *isporedi* arhirej.

ARHISTRATIG, m. 'aogtočrtnyos, exercitus imperator. Od xvn rijeka; o arhandelu. Arhistratiga Mihaila. Stefan kr. 10 Mon. serb. 62.

ARHIZAKAN, arhižakna, m archidiaconus; *isporedi* arhidenak. mjesto h dolazi i k i e, o čemu vidi kod arhi.

1. sa h: od xv rijeka, između rječnika samo u Mikališi Stari arhižakan Radovan. Mon. croat. 68. Arhižakna stolnoga iste crikje. I. T. Mrnvić, ist. m. Arhižakan prvi. J. Kavašin 95.

2. sa k: od prošloga rijeka, između rječnika u Bječlostjenjenu. Vidio sam četiri arkižakna. Turl. blago 2, 86. Arkižakni i nadarnici. A d. Kosta, zak. 1. 225. Arkižakni, starišine i ostali. I. J. P. Lučić, nar. 66.

3. sa e: i dra pisca prošloga rijeka: u jednoga je naštampano u naše vrijeme arci-, a u dragoga se može čitati i arći-. S arcižaknom, svojim bratom. J. Kavašin 87. Vruh kojih! obavil je imao arcižakan. A. d. Kosta, zak. 1, 19. Od arcižakna. 34.

ARIBISKUP, m. vidi kod arhibiskup.

ARIJ, m. Arius. *Dolazi* xvn rijeka; *isporedi* Arija. Bezumní Arij. Stefan kr. 7.

1. ÁRIJA. m. Arius. Od xiv rijeka. *isporedi* Arij, Ario. Da je pričesniki Arijí. Mon. serb. 135. Tako mi se grob ne posjao kao Ariji bezumome! Nar. posl. vuk. 304.

2. ARIJA, f. aer. *isporedi* ajer. Od tal. aria. Samo prošloga rijeka. Kako muša s naglostju trče po ariji, onako ima biti brz sluga bozji. J. Banovac, pripov. 96. Okolo sebe truju ariju. J. Banovac, pred. 102. Zvonase po ariji vapaj od radosti. F. Lastrić, test. 226. Lati ju i diže u ariju. F. Lastrić, svet. 179. U istoku ukaže se pod nebom u ariji ili ti u zraku jedna velika običajna zvizda. F. Lastrić, od 296. Govore da će andeli učinit od arije križ. J. Filipović, prip. 1, 143. Niki rekoše da će bit uskrsnutje u tilu od arije učinenu. 221. On tebi s arijom daje odaštje. M. Zorićić, osm. 120. Da će se grad lagumom u ariju baciti. M. Dobrićić 136.

ARĪJĀN, arijána, m. arianus. *isporedi* arijanin. Ki bi arijan. F. Glavinić, evit 404. Luterani, kalviniste, arijani. J. Ančić, ogl. 73. Oduhnecin arijani, kalvinijani i ostali. A. Kanižlić, kam. 53.

ARIJANIN, m. arianus. *isporedi* arijan. Kral arijanin zapovidi. J. Filipović, prip. 3. 14.

ARLIÁNOVAC, arijánovca, m. arianus. *isporedi* arijan, arijanin. Biskup arijanovac. F. Lastrić, ned. 257.

ARĪJĀNSKĪ, adj. arianus. Biše oskrveni arijanskom heresijon. F. Glavinić, evit. 276. Spravi se biskupov nikoliko arijanskih. S. Arijansko zabludeňe. A. Kanižlić, kam. 677.

ARLIÁNSTVO, n. ariana haeresis. Bilo je osuđeno arijanstvo. A. d. Kosta, zak. 2, 115. Odrekavši se arijanstva. M. Zoričić, zrc. 112.

ARLIJEV, adj. ARIi. Arijevimt učenijem. Glasnik 10, 289. Daničić 3, 552.

ARĪLAC, Arilea, m. čojek iz Arila. M. Đ. Milićević. Ake u gen. pl. Arīlācā.

ARĪLE. n. solo o Srbiji u učiškom okrugu u srezu arilskom. K. Jovanović, reč. 162. Blizu niega, zidine od velikoga namastira na utoku Rzava u Moravieu'. Vuk, rječ. 7a, erkeza neđgadšiega manastira služi i sada i slari Arilev dan 15 maja, a tada je se. Ahlije. M. Đ. Milićević, srb. 587-589. *isporedi* Arhilije, od kojega je potsto igabirši h. *isporedi* i Arhijevica.

ARĪLEV, adj. sretoga Arhilija; *isporedi* Arhivi e Arile. Arilev dan, 15 maja. M. Đ. Milićević, srb. 589.

ARĪLKA, f. žensko iz Arila. M. Đ. Milićević.

ARĪLSKĪ, adj što pripada Arila. Arilska opstina. K. Jovanović, reč. 162.

ARIMADIN, m. u jednoga pisca xiv rijeka. Arimade* nažiraga se glarari misirski po tumaceu A. Pačića od pers. kahramān, kahremān, arap. kaharmān, apraetel. junak; tur. kahraman, junak. Velmoži, iže sut. arimade. Domenijanb 192.

ARIMANDRIT, m. vidi kod arhimandrit.

ARIMATEJA, f. Arimathaea; *isporedi* Arimacija, Abarimatija, Aromatija, Aromatija. Jozipu od Arimatee. F. Lastrić, test. 164. Iz Arimateje. Vuk, luk. 23, 51.

ARIMATIJA. f. vidi Arimateja. Od Arimateje. Anton Dalm., luk. 23, 51. Osib od Arimateje. M. Alberti 481.

ARIMATIJANIN, m. čorjek iz Arimateje. Josef Arimatijanin. S. Budinić, sum. 125b.

ARIO, m. Arius. *isporedi* Arija. Na kraju je o taljanski završetak. U šekih pisaca xvn i xvni rijeka. Ario heretik. F. Glavnić, evit. 387. S. Badrić, ukaz. 3. J. Filipović, prip. 1, 160 A Kanižlić, kam. 202.

ARISTOTEL, m. vidi Aristoteo.

ARISTOTELE, m. Aristoteles. završetak je tajianski. *isporedi* Aristotile, Aristoteo. Sto pravi Aristotele. D. Zlatarić 36.

ARISTOTEŁ, m. vidi Aristoteo; *isporedi* Aristotel. *Dolazi* xv ili xvi *cijeka*. Aristoteleju spočvěda. Aleksandr. nov. 9.

ARISTOTEO, Aristotela, m. Aristoteles. *isporedi* Aristotio, Aristoteo. *Dolazi* prošloga rijeka s promjenom glasa 1 na o u nom. na kraju i bez te promjene. Aristotel. J. Kavašin 96. Važa znati što Aristoteo govori. A. Kanižlić, utoč. 11.

ARISTOTIL, m. vidi Aristotio.

ARISTOTILE, m. Aristoteles. završetak je tajianski. *isporedi* Aristotele, Aristotio. xvi rijeka. Aristotile govorii. Zborn. 8b.

ARISTOTIO, Aristotila, m. Aristoteles; *isporedi* Aristoteo. S promjenom glasa 1 na kraju i nom. *dolazi* xvi i xvni *vijeka*. Aristotio piše. Zborn. 2. Kake to isti Aristotio potvrđuje. A. Gučetić roz. mar. 6. Aristotio. J. Kavašin 563. Aristotil ki je bio kraji naravske od mudrosti. I. Ivanisović 150. Aristotil nije bio od kamika. J. Armolasić 19. Aristotil. J. Kavašin 355. K. Magarović 88. J. Banovac. pred. 69.

ARIŠ, m. larix; *isporedi* arež, ariševina. Od

ARISEVINA

109

ARKUŠ

tal. larice, izgubirši sprijeda 1. Samo a nase crv-
jeme, između rječnika samo u Stuličeru. Ariš, pi-
nus larix. L. Słoser-Vukot. flora 1042.

ĂRIŠEVINA, f. coll. ariš, larices, nešto arša
skupa, vše ili maše, a u prenscenum se smišla
govori i kad se misli samo ariš. Ariševina, pinus
larix. J. Pančić, šum. drv. 170. (gdje se napo-
miše da se govori u Hrratskoj).

ARIŠTĂNAC, aristińca, m. qui in eustodia est.
od nem. arrestant. isporedi ariste. Samo u Vu-
kouv rječniku. Akcenat se mijeňa u gen. pl.: ari-
štánča.

ARIŠTE, n. vidi arest, arešt. Od prošloga vi-
jeka, između rječnika samo u Vukoru (gdje se
napomine da se govori u vojcodstru). Da mu
grad Jerusolim bude misto arista. E. Pavić, ogled.
281. Nude se kao Grei n ariste. Nar. posl. vuk.
227. Metnuli ga u ariste. Vuk, rječ. 7a.

ARIŠTOTEĻ, m. vidi Aristoteļ. xvii vijeka. Veli
mudri Arištoteļ. M. Divković, nauk 27b. 268b.

ARIŠTOTEQ, Arištotela, m. vidi Aristoteo.
xvii vijeka: Mudri Arištoteo. M. Divković, nauk
247.

ARIŠTOTIL, m. vidi Aristotio. Od xvi vijeka.
Veliki Arištotil filožof. Aleksandr. jag. star. 3,
225. Arištotil da bi ne zakrati. Đ. Baraković,
vil. 13. Arištotil. P. Posilović, evijet 70. J. Ba-
novac, prip. 113. razgov. 96.

ARIŠTOTILE, m. vidi Aristotile. xvii vijeka.
Pokaran u nihik starih arističte. I. Bandula-
vić rv. Gdi je Arištotile? P. Posilović, nasl. 13.

ÅRIŠTOVATI, aristujem. pf. vidi arestovati.
prošloga vijeka. Da biste deneralu dali na znaće
da ga da aristištovati. Bud. spom. Glasnik u. 39.

ÅRITOVIĆ, m. prezime od imena koje nije u obi-
čaju a koje bi moglo biti od grč. Νάγος. Νάγοτσ.
Arsen Aritović. Prot. sab. mag. 42.

ARIVOVIĆ, m. prezime Turčinu. glas v na
prom mjestu stoji mjesto f. od turskoga imena
Arif. Arivović Mujo. Pjev. crn. 258.

1. ÅRKA, f. arca. isporedi kovčeg, skrińa. Do-
lazi od xvi vijeka, između rječnika u Belinu (97a),
Bjelostijenčiju i Stuličiju. Samo ona koju je gra-
dio Noje i druga koju je gradio Mojsije i koje
zamješuju osu drugu. — a) Nojera: Pribivalista
u arci da uciniš. N. Rańina 115. gen. 6, 14. Ni-
jedan duh živi ne osta, neg samo kon mene u
arci sto bjese. F. Vetranić 2, 212. Noe korablj
ili arku sazida. M. Glavinić, posl. 26. Kojim Noe
prikazivaše potop, građeći arku. J. Banovac,
rzag. 60. Kad načini od potopa arku. M. A. Rej-
ković, sat. 153. — b) koju je gradio Mojsije:
David ne igra li prid arkom? D. Rańina, vi. Uze
arku božiju. A. Gučetić, roz. mar. 130. Nedо-
stojno tegnu u arku božju. M. Orbin 44. Arka
božja z daskami od zapovidi. F. Glavinić, evit.
118. Arka od testamenta. I. Držić, nauk gond.
109. Tu zakona izabranijeh arka sveta bi hra-
ńena. D. Palmotić, christ. 42. Tri stvari bijahu u
onoj arci ali ti crkvici Mojsijevoj. S. Margutić,
fala 227. Pade svim pukon plaćući prid arkom
gospodnom. J. Banovac, razg. 116. Po sred puka
neka nose arku svetu od zakona. B. Cuceri 44.
2. ÅRKA, f. tarski arka, leda, dorsum. Samo
u Vakornu rječniku, i to za leda od hašine.

ÅRKÅDIJE, m. Arcadius. Arkadije Gajsin.
Vuk, nar. pjes. 2, 653.

ARKAJA, f. morska riba koja se talijanski
zove lucerna. L. Zore, rib. 19.

ÅRKÅNDIO, årkandjela, m. vidi kod arhandeo

ÅRKÅNDEL, m. vidi kod arhandeo.

ÅRKÅNDELSTVO, n. chorus archangelorum.
Poglavice arkandelstva. J. Kavańin 199.

ÅRKÅNĐEO, årkandela, m. vidi kod arhandeo.

ARKIBISKUP, m. vidi kod arhibiskup.

ARKIBISKUPÁT, arkibiskupáta, m. archiepi-
scopatus. Mjesto k iza 1 dolazi i c, o čemu vidi
kod arhi.

1. sa k od xvii vijeka, između rječnika u Bel-
linu (98b) i Stuličiju Arkibiskupat splitski. M.
Bijanković 1. Od jednoga arkibiskupata. A. Ba-
čić 236. Arkibiskupat od Napułe. V. M. Gučetić,
pohv. 157.

2. sa c prošlova vijeka. U komu jest arcibi-
skupat. I. Zanićić 5.

ARKIBISKUPIJA, f. archiepiscopatus. Mjesto
k iza 1 dolazi i c, o čemu vidi kod arhi.

1. sa k: arkibiskupija. samo u rječnicima Bel-
linu (98b) i Stuličiju.

2. sa c u jednoga pisca prošlova vijeka, u koga
se može čitati i c. Arcibiskupije i biskupije bile
su razdiłene. A. d. Kosta, zak. 1, 211.

ARKIBISKUP, m. vidi arkibiskup. u jednoga
pisca xvii vijeka i u rječniku Bjelostijenčiju.
Arkibiskup. F. Glavinić, evit. 39.

ARKIBIŠKUPIJA, f. vidi arkibiskupija. xvn
vijeka u jednoga pisca. Arkibiskupiju. F. Glavi-
mište 68.

ARKIPOKA, f. vidi articoka. Samo u Bjelo-
stijenčiju rječniku.

ARKIDEKAN, m. archidecanus. samo u Bjelo-
stijenčiju rječniku

ARKİDJÂK, arkidjáka, m. archidiaconus. ispo-
vedi arhidakon i dak. Mjesto k dolazi i c, o čemu
vidi kod arhi.

1. sa k od xvii vijeka, između rječnika u Bel-
linu (98a). Arkidjak od grada od Leona. M. Or-
bin 305. Arkidjak. B. Kašić, per. 11. Kanonik,
parok, arkipop i arkidjak ove stolne crkve. I. A.
Nenadić, nauk 5.

2. sa c prošlova vijeka u jednoga pisca u koga
po svoj prilici rała čitati c. Arcidjak. I. Đordić,
ben. 44.

ARKIDJAKON, m. vidi kod arhidakon.

ARKIDUKA, m. vidi arhiduka.

ARKIMÄNDRIT, m. vidi arhimandrit.

ÅRIPOP, m. vidi arhipop.

ARKIPÓPOVSKĪ, adj. archipresbyteri. U crikvi
arkipopovskoj. H. Bonačić 121.

ARKIPOPOVSTVO, n. archipresbyterate. Samo u rječniku Belinu 98b.

ARKIPRVAD, m. vidi kod arhiprvad.

ARKIREJ, m. vidi kod arhirej.

ARKIVIJ, m. archivium; u jednoga pisca xvn
vijeka. U kiigu, koja se ima uzdržati u našemu
arkiviju. M. Bijanković 8. Svakako jest potribnit
inventarij i arkivij. 151.

ARKIŽAKAN, arkižakna, m. vidi kod arhižakan

ARKUL, m. vas olearium. od sr. lat. arculus. samo u jednogu pisca xvi vijeka. Mało ulja u arkulu. N. Rańina. 52. U arkulu ulja ne smańka se. 52.

ARKUŠ, m. arcus, arak, tabak (papira). u

ARLA

110

ARMELIN

kujkacuaea, između rjećnika samo u Bjelostijen-
čeru, Jambrešićeru i Voltigijinu.

ÅRLA. f. lijcha; od lat. areola. prošloga vijeka
u Dubrovniku. Rogom arlu okopava. Poslov.
dan. 107.

ARLÁKAČA, f. femina tumultuosa, žensko re-
selo kaje mnogo govorci i ceice. Samo u Vakouc
rječniku (gajde se dodaje nemački, 'ein lärmd
lendiges frauenzimmerner'). isporedi alakača, alapača.
— Postane vidi kod arlati.

ÅRLÅNE, n. tumultuatio. isporedi arlati. Samo
u Vakorni rječniku.

ÅRLATI, ärlâm, impf. tumultuari, vikati, pra-
skati. Samo u Vakouc rječniku (u kom se kod
arjaše napomije da se govorci i o djevu) — Od
tur. yrlamak, pjerati. — isporedi arlovati.

ÅRLI. adj. indeel. violentus, silan, silorit, fut.
turski od kahr, sila; isporedi karli. ne mjena se
po oblicima. samo u naše vrijeme u pjesmama.
između rječnika samo u Vakouc (bez značenja).
Jer se Vuče arli dogodio. Nar. pjes. vuk. rječ. 7a.
Ali-
beg je arli na mejdanu. Nar. pjes. juk. 489.

ARLÍKÁNE, n. ululatio. isporedi arlikati. M.
Kovacević.

ARLÍKATI, árlíčem, impf. ululare, vijati samo u naše vrijeme. Arliće pseto, kad ga ko udari. M. Kovačević. — Od arlati. isporedi arlukati.

ÅRLITI. árlím, impf. vidi arlati, s kajim je i postana istoga. samo u naše vrijeme. I. Kovačević.

ÅRLÓVÁN, ärlôvna, adj. tumultuosus. a naše
vrijeme. Rece se (u Lici) covjeku nemirnu u piču,
koji če pjeva, čas nazdravlja, čas viče. čas za-
měče šalu, a sve pametno. J. Bogdanović. isp-
redi arlovit.

ARLÓVÁNE, n. tumultuatio. isporedi arlovit.

ARLÓVATI, árlujem, impf. vidi arlati, s kojim
je i postana istoga, 'nemirovati i vikati bez raz-
loga'. Z. Radońić u Srbiji. Deci nemirnoj rece
se: sta arlujete, deco? Nemojte arlovati. J. Bogda-
nović u Lici.

ARLÓVIT, adj. tumultuosus, koji arlaje u naše
vrijeme. Z. Radońić u Srbiji. isporedi arlovan.

ARLŮKATI, árlůcem, impf. ulubare. Od arlati;
isporedi arlikati. O psetu i o puranu. Ako pseto
počne arlukati kod kuće, drže da sluti na zlo. M.
Đ. Milićević, živ. 1, 123. Pa su to čurani ugo-
jeni; sepure se, oru krilina, arluću. M. Đ. Mili-
cević, već. 276.

ÅRMA, f. insigne, qrb od tal. arme. Dolazi
od XVII. rijeka. između rjećnika samo u Mikolijn.
od grada, komu su na vratoh arme, to jest obi-
lježja objesena toga ali toga gospodina. M. Div-
ković, bes. 858. Nav ima cimer ili armu, čigova
jest. F. Glavinić, evit 453. Sva gospoda imaju
svoj bilig ali ti armu. S. Margitić, fala 197. Bo-
sanska arma jest jedan štit i na nemu po miseca
i jedna zvizda. A. Kacić, razgov. 183. Na banjake
ernogorska arma, usred arme slovo Danilovo
Nar. pjes. vuk. 5, 327.

ARMAD, m. selo u Ugarskoj blizu Lagoša,
mać. Harmadia. S. Novaković, pom. 123.

ARMÁDA, f. exercitus, cojska. Od tal. armata.
isporedi armata. Od XVII. rijeka. Kaza da armada
neprijateljsku da se je na blizu ukazala. Starine
11, 81. Okreše svoje na armadu oči. A. J. Kne-
zović 266. Ne kti armadu kroz mušeti list pro-
putusti. M. A. Rejković, sabr. 32. Svako ljo pi-

sete za tu silenu armadu dužda mletačkoga. Nar.
pjes. bog. 170. Ko će poči pred mojom armadom?
Pjev. ern. 303. I nihova armada ostala. Nar. pjes.
vuk. 5. 112.

ARMÀGAN, m. vidi dar. — Od pers. eremgân.
Samo u naše vrijeme u pjesmama i iz nih u Vu-
koru rječniku. Łubio sam u majke jednu, često
sam joj slao armagane: dvije dibe, cetiri kadife
i dva čurka kunom postavljaena i dva fesa bise-
rom kičena. Nar. pjes. vuk. 1, 446. Armagan mi
dragom povratite. Nar. pjes. vuk. here 30.

ÅRMAN, m. vidi gumno. Od pers. harmen,
žetva i gumno. Od prošloga vijeka, između rječ-
nika u Bjelostijenčeru i Stulčenču (u koji će biti
dosao iz prvoga). Da se arman potavani. I. Ja-
blanci 95. Tada istom tovari na kola, pak ga
vozi na armane kući. M. A. Rejković, sat. 170.
Arman, gumno. Zemlaj 1871. 2. — i za mjesto
kao gumno gaje se pтиce hrataju: Kada mriže iz-
metne, stavi nih na otvorenu i čistu mistu. Ako
mu srića potegne da ptiće na onaj arman dolete,
on sve kolike mrižom pokrije. Đ. Rapić 368.

ÅRMANÅR, armára, m. vidi ormar. od lat. arma-
riun. Da bi taknuo u one armare i sanduke na-
puniene. Đ. Rapić 163.

ARMASANA, f. noko mjesto, može biti i rijeka
ili planina, blizu Stipa; pomije se XIII. rijeka,
kao meda selima: meda Armasana. Mon. serb. 63.
Dančići 1, 15.

ARMÁŠ, Armaša, m. nadimak. Prica se da ga je izdado noki Nasťas Armaš iz Turke, koji je kod nega (Veľka) bio u službi. M. Đ. Milićević. srb. 893.

ARMÁŠEVIĆ, m. prezime isporedi Armaš. Da-
mjan Armašević. Vuk, prav. sov. 993.

ARMÁTA, f. exercitus, cojska. Od tal. armata.
isporedi armata. Od xv. rijeka, između rječnika
samo u Dančićeru. Pisete jer smo opra[ali ar-
matu na vaš građ. Spom. sr. 1, 129. Viteski grad
obrani od armate do poganske. J. Armolušić 58.
Pride i porat sva armata. I. Zanotti, skaz. 6.
Tursku armatu dostojše. 17. Kud će tvoja ar-
mata iz lijepa Mletka grada? Nar. pjes. bog. 141.
— jednom XVI. rijeka nalazi se predikat i u mno-
žini: Onaj armata uhitiše porto. Zborn. 75.

ARMATI, ármâm, impf. i pf. armare, oružati,
naoružati, spremiti, opremiti. Od tal. armare. Od
xvi. vijeka. 1. prelazno: aj impf. Pletite i janke
i gamad ostalnu, gambore i rake ter lovite po
kalu. I barke armajte ter tamo na stanu s norči
se tjerajte po Blatu po slanu. M. Vetranji 1, 216.
Jedna fregada armana. Starine 11, 80. — b) pf.
Prvi na svoj trošak brod fustu sragadi, paten-
tom cesarskom arma i obradi. M. Kuhačević 42.
Armali su tanahnu gajeta, pak podose put mje-
sta Perasta. Nar. pjes. bog. 161. — 2. sa se: re-
ſekserno, pf. Armalo se bijase do dvanaest Pa-
stovića u jednoj gajeti... tere ti otidoše put
Perasta bijeloga. Nar. pjes. bog. 158.

1. ARMĚLÍN, armelína, m. tal. armellino, mu-
stella alba, bijela lasica isporedi armilin. Od xvi
rijeka. Može se prućeniti čistoća da karmelinu.
Zborn. 19b. More se prilikovati kripost od na-
cistva armelinu. P. Posilović, cvijet 203. Ti su
opazni armudini, ki čistoču da ne skvrne. J. Ka-
vačnin 356.

2. ARMELIN, m. prunus armeniaca, kašija.
isporeda armelina, armeninka. Od tal. armellino.
U naše vrijeme u jednoga pisca koji je čuo u
Dalmaciji i od nega u drugoga. Čas. čes. muz.
1852. 2, 46. B. Šulek, im. 4.

ARNAUTKIÑA

112

ARSAL

ARNÀUTKIÑA, f. ſeka mala vrlo leto paprika, koja se zore i arnaut-paprika. B. Mušicki.

ARNÀUTLUK, m. turski arnautluk, arnautska zemłja, Arbanija, Albania. Samo u naše vrijeme, između rječnika samo u Vukovu. Skenderiju, Uru meliju, Arnautluk. Nar. pjes. petr. 2, 275.

ARNÀUTOVAC, arnautôvca, m. arnautski pištoſ. Samo u Vukovu rječniku.

ARNÀUTOVIĆ, m. prezime, po ocu Arnautu. A od Krupe Arnautovića. Nar. pjes. vuk. 3, 255. Živko Arnautović. Rat 89.

ARNÀUT-PÒPOVAC, Arnaut-Pòpôvca, m. selo u Srbiji u okrugu požarevačkom. K. Jovanović, reč. 139.

ARNÀUT-PÒPOVAČKÎ, adj. što pripada selu Arnaut-Popovcu. Arnaut-popovačka opština. K. Jovanović, reč. 139.

ARNÀUTSKÁ, f. adj. Albania, Arbanija. Razdvajaju državu Austrijsku od Arnautske. Vuk, posl. XVIII.

ARNÀUTSKÎ, adj. albanus; vidi arbanaski. Od prošloga vijeka, između rječnika u Belinu (58) i Vukoru. Arnautska zemłja. Vuk, rječ. 7b. Arnautski pišto]. Vuk, rječ. 7b. — adv. arnautski, albano more. između rječnika samo u Belinu. Arnautski drustu govorivo. Nar. pjes. vuk. 3, 215. I arapski jezik razumijem i nakrpatı. sitno arnautski. 2, 269. — glasovi -ts- dolaze i sastavleni u: Latinski joj govori, arnaucki zanosi. Nar. pjes. vuk. here. 262.

ARNÀVUTIN, m. vidi Arnautin. Samo u naše vrijeme u Crnoj Gori. Š nime bješe trides Arna-vuta. Nar. pjes. vuk. 3, 321. 322.

ARNIR, m. Reinerius. Arnir sveti, kog puk ludi kamevova. J. Kavaņin 92. 450. isporedi Arnirić.

ARNIRIĆ, m. prezime, po ocu Arniru. U tebi još duh diše hrabrenih Arnirića. J. Kavaņin 103.

ÁRŠNEVI, árniévá m. pl. tectum currens rustici. od maß. árny, sjen. Samo u naše vrijeme, između rječnika samo u Vukovu (gdje se napomiše da se govori u vojvodstvu).

AROMAT, m. čowua, aroma. XIV vijeka. Aromatı blagovonni ihı splıtnı se. Domentijanb 71. nominativu jed. nema potvrde. isporedi aromatolo.

AROMATEJA, f. vidi Arimateja. isporedi Aromatija. Josip, iz ‚Aromatheae‘ rodom. E. Pavić, ogled. 627.

AROMATIJA, f. vidi Arimatija. Iz Aromatije. Anton Dalm., mat. 27, 56. mar. 15, 43. iv. 19, 38.

AROMATO, n. vidi aromat. XIV vijeka. Kadilo vošami aromato drže. Domentijanb 122.

1. ÁRON, m. Aaron; isporedi Arun. Œki pišu sa dva aa, kako je a tuđem jeziku: Aaron. B. Gradić, duh. 31. Bernardin 18b. I. Terzić 291. F. Lastrić, test. 391. J. Matović 297. I. Velikanić, upuć. 2, 321. I. J. P. Lučić, bit. 43. ali i s jednijem a još od XVI vijeka. Aron. N. Rańina 65. Anton Dalm., hebr. 5, 4. I. Bandulavić 36. J. Mikała 6b. J. Kavaņin 517. J. Banovac, prip. 67. razgov. 192. Vuk, jevr. 5, 4. — na svijem je tijem mjestima samo brat Mojsijev, ali je ime i u narodu u običaju: Aron Ninčić. Sem. kn. srb. 1879. 33. — U narodnoj poslovici Œki, car Aron: Tako se ne zgrčio kao i car Aron pod koš. Nar. posl. 309. gdje dodaje Vuk: ja za toga cara Arona ništa drugo nijesam čuoć. to će bez sumne biti Ornan u svetom pismu 1dnév. 21, 20.

2. ARON, m. arum maculatum L. od grč. āqov.

isporedi kozača. Samo u jednoga pisca našega vremena. B. Šulek, im. 4.

ARONAC, aronca, m. vidi aron pod 2. Samo u jednoga pisca našega vremena. B. Šulek, im. 4.

ARONIKA, f. aronia L. isporedi aron pod 2. Samo u jednoga pisca našega vremena. Šloser-Vukot. flora 415.

ÁRONOV, adj. što pripada Aronu. Šibu Aronovu. Anton Dalm., hebr. אַ. 4. Sagrišiše sinovi Aronovi. J. Banovac, razg. 28. Prut Aronov. J. Matović 40. — Œki pišu i sa dva aa (vidi i kod Aron): U bradi Aaronovoj. J. Matović 179. Misništvo Aaronovo ne bijaše misništvo vikovito. I. Velikanović, upuć. 2, 321.

ÁRONSKÎ, adj. što pripada Aronu. Namisnici bili jesu posvećenikom od stana Aronskoga, od koji poglavica bio je Aron biskup veliki. A. d. Kosta, zak. 1, 18.

ÁROŽINE, árožînâ, f. pl. ,nespretna obuća i odjeća i svake prije po kući: izlazi van; tu su unio te arožine, reče se (u Lici) kada tko u ta-koj obući nđe u malo ješpů sobu'. J. Bogdanović. Postańica će biti istoga koga su arežine, koje vidi.

ARPA, f. vidi arfa. od tal. arpa. Od XVI vijeka. Arpe i fiautu. M. Vetranić 1, 218. David udaraše u svojoj arpu. I. Držić, nauk gond. 92. Œki hoće da je saltijer isto ono pjesničko orudje, koje mi arpm zovemo. I. Đorić. salt. 102. Da-vid skladnim romonom svoje arpe ŏegovo srce utažaše. A. d. Bella, razgov. 55. Ostavismo arpe i trublje. B. Cuceri 29.

ARPAC, m. nerium oleander L. samo u jednoga pisca našega vremena, koji ga ima iz rukopisa pisanih prošloga i našega vijeka u Dubrovniku. B. Šulek, im. 4. ne zna se stoji li a pred c i u ostalijem padežima osim nominativa ili samo u nominativu (isporedi arpec, koje ima isti pisac u istom značenu i iz drugoga izvora). sumňa je i o a pred r: može biti da je samo pisano ar mjesto r.

ARPÁGÍK, m. sitan crni luk, ceparum genus. od tur. arpałyk, ječmičak, dem. od arpa, ječam. Od prošloga vijeka između rječnika samo u Vukovu. Arpaġik je udłiv. J. S. Rełković, kuć. 353. Arpa-gika pofalit ne mogu. 353. — u istoga pisca griješkom i sa h sprijeda: harpaġik. 184.

ARPAKÁŠA, f. ječmena kaša, ptisana. turski arpa, ječam, sastavljeno s kaša. Samo u Vukovu rječniku.

ARPEC, vidi kod arpac.

ARPIJA, f. Harpyia. Dolazi od XVI vijeka, između rječnika u Mikaļinu i Belinu (366b). Kad zajdu u puste dubrave, ter najdu vukove i lave, . arpije i orle. M. Vetranić 1, 160. Vele da jest jedna ptica, koja se zove arpija: obraz joj je kako u čovjeka, ptica vele žestoka. M. Divković, bes. 20. Sudci ne imaju bit ubozi; ako li bi bili, dati im ono što im je potrebno, za što će bit inako arpije i ptice od grabše. I. Držić, nauk gond. 278. Smradne arpije. J. Kavaņin 460. Ona arpija, ona glava ohola. B. Cuceri 251.

ARPIKORAD, arpikorda, m. sambuca. od tal. arpicordo. Samo u Belinu rječniku (103a).

ÁRSA, m. vidi Arso. u naše vrijeme po ŏekim krajevima mjesto Arso, između rječnika samo u Vukovu. Arsa Nikolić, Avramović, sv. gora 228.

ARSAL, m. nuncius, poslanik vlasteoski. XIII vijeka u jednom spomeniku. Postaňa tamna: može biti od sr. lat. cursor, istoga znaćeňa. Ni jedan posal ni verovan koliko na pravdi, ne buduć ro-

ARSANA

113

ARTEŽAN

čen, shraćeno hrvatski poslan arslan. Zak. vinod. 81.

ARSANA, f. armamentarium navium, isporedi
orsan. — od tal. arzana, nor. grě dōvōvčs, arsal-
nal, od arap. dārsanah, kuća u kojoj se što radi,
osobito u kojoj se grade lađe. — Od xvii vijeka.
Šest demija kada carskih iz arsane prista u kraj
grada. I. T. Mrnavić, osm. 111. Demije u arsanu da
odvest imaju. 112. Ardana glasovita, gdi sve gra-
diš plavi nove. J. Kavaņin 218.

ĂRSEN, m. Arsenius; isporedi Arsenije, Arsen-
ne naše vrijeme, između rječnika samo u Vukorn.

ARSĒNĀL, arsenała, m. tal. arsenale, ridi arsana, u naše vrijeme. U arsenal. V. Bogišić, zbor. 573.

ARSĒNĀT, arsenață, m. ridi arsenal. u naše vrijeme samo u pjesmi jednoga Crnogora. Osta-više zelene topove i ostalo sve carsko oružje, da to drži u arsenat. Nar. pjes. vuk. 5, 348.

ĂRSENÎć, m. prezime, po ocn Arseniji. -i- je
sažeto -iji-. Jovanu Arseniću. Prot. šab. mag. 96.

ĂRSENIJA, m. vidi Arsenije. Dolazi: u prije
nasega vremena, između rječnika samo u Vukoru.
Arsenija. S. Novaković, pom. 13. Tri četiri sveca:
Vasilija i š ním Arsenija, treći Petar, a četvrti
Stevan. Nar. pjes. vuk. 5, 509.

ĂRSENIJE, m. Arsenius. Od xvi vijeka; iz-
među rječnika u Vukoru i Daničiću, u pro se
vrijeme pisalo i sa è mjesto e iza s. nominativ
ne dolazi prije xiv vijeka, a toga je vijeka reč
sa -ije na kraju kao danas, a pisalo se i sa ij.
Pri Arseniji. Mon. serb. 48. nom. sa -ij: Otcni
naši Arsenij. Danilo 236. nom sa -ije: Igument
Arsenije. Mon. serb. 97. Episkupija. Arsen. 104.
— I negova brata Arsenija. Nar. pjes. vuk. 4, 138.

ĂRSENIJEV, adj. Arsenii. Arsenijeva pruga.
Srp. Nov. 1861. 289.

ĂRSENİJEVIĆ, m. prezime, po ocn Arseniju
Nikola Arsenijević. Nar. pjes. vuk. 2, 646.

ĂRSENÍK, m. arsenicum; isporedi mišomor,
sican. Samo u rječnicima Mikałina i Eijelostjen-
čera (u poslednjem tako da se može čitati i ž mje-
di s).

ARSENIO, m. vidi Arsenije. zarršetak je -o
talijansko. u jednoga pisca xvii rijeka. Arsenio
pop. F. Glavinić, evit. 122. 136.

ĂRSENOV, adj. Arsenii, što pripada Arsenu.
Kuća da bude opet Arsenova. Prot. šab. mag. 148.

ĂRSENOVIĆ, m. prezime, po ocn Arsenu. Od
Nikole Arsenovića. Prot. šab. mag. 21. Arsenović.
Nar. pjes. vuk. 3, 583. Šem. prav. 1878. 56. Rat 384.

ARSEŇ, m. vidi Arsenije. dolazi samo XIV v-
rjeka. Daničić 1, 16 isporedi Arseněv.

ĂRSEŇEV, adj. Arsenii, vidi Arsenov. samo
xiv vijeka. Do mede ,Arseneve'. Glasnik 13, 370.
Daničić 1, 16.

ÁRSICA, m. dem. Arsa. Samo u Vukovu rječnika.

ÁRSIČ, m. prezime, po ocn Arsi. Rat. 44. 171.
343.

ÁRSIČI, Ársičá, m. pl. zaselak u Srbiji u
okružu užičkom. K. Jovanović, reč. 159. isporedi
Arsić.

ARSLÂN, arslána, m. turski arslan, ridi lav. samo u naše vrijeme, između rječnika samo u Vukorn. Ti zametni hajku u planini, pa ti kreni zvijera arslana. Nar. pjes. vuk. 2, 44. — u Tura ka i ime muško, koje dolazi od xvi vijeka, između rječnika samo u Dančićevu. Arslan paša Sokolovića. Łetop. šaf. 84. Dopade Mekić Arslan

I

aga. Pjev. crn. 247. Pobratime Zvijezdić Arslan
aga. Ogled. sr. 126. Arslan beg Musović. Nar.
pjes. vuk. 5, 491.

ARSLÁNIJA, f. stari turski novac od 40 para.
turski arslany, laški, od arslan law. Dolazi xvii
rijeka; akc. u gen. pl. arslanijā. — Te im je uz'o
pet sat (pecat') arslanija; ... nek nam da nazada
pet sat (pecat') arslanija. Starine 11, 115.

ÁRSO, m. hyp. Arsenije. Samo u Vukoru vječ-
niku

ARSOJE, m. ime čorjeka koji je ubio krała
Vukašina u někim kćingama od prošloga cijeka.
Glasnik 5, 76, 35, 47. ali je bez samne pokva-
reno: pisati su ga našli u starijim kćingama pisa-
nim talijanski, u kojima stoji ,Harsoje', a to ne
treba čitati ,Arsoje' nego Hrsoje. isporedi Hrs i
Hrsović.

ĂRSĪN, aršina, m. turski aršvn, lakat, mjera
omoliča kolik je lakat, ulna, vidi lakat. Akcenat
lakur je u gen. sing. ostaje u sejvem oblicima,
osim aec. sing., koji je jednak s nom.: a u gen.
pl. zadni je slog dug: aršinā. — Dolazi od xvi
rijeka, između rječnika samo u Eijelostjenčera i
Vukoru — u jednoga pisca prošloga cijeka gri-
ješkom i sa h sprijedita. — Bog njiri nebašna
aršine i pedle. M. Radnić 391. Ne ćete naci ar-
sina zemle, odakle ga nisu judi svojim zločam
azinali. S. Margitje, fala 144. Aršin. J. Kavaņin
442. Svitom, koje je aršin po pet ili po sest groša.
P. Filipović, istom. 35. Koji bijaša višimom 6 ar-
sina. F. Lastrić, test. 20. S repom od tri aršina.
F. Lastrić, ned. 425. Četrdeset aršina dubok. J.
Banovac, pred. 149. Tri aršina postava. J. Bano-
vac, razg. 90. Bijaše trideset aršina dugačko. E.
Pavić, ogled 132. Svaki aršin nosi i četvrtine.
M. Zorićić, aritmet. 11. Držite kratke ,haršine' i
lažive vage. Đ. Rapić 164. Od aršina dugo čislo
pružis. M. A. Rełković, sat. 61. U širinu na aršin
rastavi. J. S. Rełković, kuć. 214. Ako je daleko
Baglat, blizu je aršin. Nar. posl. vuk. 2. Pak od-
seće tri aršina platna. Nar. pjes. vuk. 1, 534.
Strelu metnu, pak mere arsinom. 2, 360. Što
Momeilu taman sabła bila, Vukašin s' aršin
zemljom vuće. 2, 114. Uzme kredu, konac i aršin.
Vuk, pisma 66. — samo u jednoj pjesmi prošloga
vijeka dolazi dometnuto -ov s pl., i to u gen.
Kad je crkva visoka aršinova sedamdeset. Nar.
pjes. bog. 211.

ARŠLÁMA, f. vidi ašlama.

ARŠLÁMIJA, f. vidi ašlama. samo u naše vri-
jeme, u jednoga pisca i od nega u drugoga. B.
Sulek, im. 5.

ÁRSŐV, áršova, m. vidi ásov. samo u Vukovu
rječniku (Ársov).

ART, f. ars, artificialium, cještina, zanat. Od tal.
arte. Od xvi vijeka. Kad srića odajde, s tobom
ostane art. M. Marulić 145. Od koje god arti ili
meštrije. Š. Budinić, ispr. 5. Da dobre arti budu
captjet u nih državah. I. Držić, nauk gond. 269.
Pamet je a ne art, koja slidi tate. M. Kuhačević
35. Zna novu art od boja. 143.

ARTA, turski arta, ostatak; u jednoj pjesmi
prijeđeњeno ženskom čeladetu koje igra u kolu, te
ce bitu zarrčkola. U Kreševu kolo igra. i u kolu
arta Marta, za kapom joj zlata pavta. Nar. pjes.
petr. 1, 206

ARTENA, f. tal. artena, avis Diomedea. Samo
u Mikałinu rječniku.

ARTĚŽÁN, artežana, m. vidi artizan. prošloga
vijeka u jednoga pisca. Da je ušla nenavidost

8

ARTIČKI

114

ASANOVAC

medu redovnike, medu gospodu, trgovce, arte-
žane. J. Banovac, pripov. 236. Ja sam vlastelin,
ja oficir, ja gradanin, ja artežan. J. Banovac,
pred. 98.

ÀRTIČKÎ, adj. arcticus, sjeverni. U artičkom
mračnom glibu sjever ovih rodi. J. Kavańin 449.

ARTÌČOK, m. od tal. articiocco, cynara, sco-
lymus. isporedi artičoka, artičovka, arkičoka, ar-
tičok. Od prošloga vijeka. Artičoci i šparoge. J.
Kavańin 21. Artičok ili kardun, cynara. Sloser-
Vukot, flora 761. Artičok, cynara scolimus L:
divji artičok, onopordon illyricum L. i sillybum
marianum. Gárt. Čas. čes. muz. 1852. 2, 46.

ARTIČOKA, f. vidi artičok. Samo u Rjelosti-
jenčevu rječniku.

ARTIČOVKA, f. vidi artičok. samo u Jambre-
šičevu rječniku.

ARTIČOK, m. vidi artičok. samo u jednoga
pisca našega vremena, koji k značenima divlega
artičoka (ridi kod artičok) dodaje još cynara car-
dunculus L. B. Šulek, im 5.

ARTIČOKA, f. vidi artičoka. Samo u jednoga
pisca našega vremena. B. Šulek, im 5. isporedi
artičok.

ARTIKUL, m. articulus, član. Od xv vijeka.
Tvrdiņa gori rečenih artikulov. Mon. croat. 170.
Kako se udrži v drugom artikuli 228. Artikuli
prave krstjanske vere. Katekiz. 1561. 1. Dili sym-
bola zovu se artikuli... artikuli to je člani. P.
Radovčić, symb. 3. Artikule mira doznat čes. M.
Kuhačević 164.

ARTIKULUŠ, m. vidi artikul. XVI vijeka u
jednom spomeniku. Polag artikuluša, ki je sprav-
jen za duge očiveste. Mon. croat. 311.

ARTILÉRIJA, f. cohors tormentaria, nem. franc.
artillerie. prošloga vijeka. Generalu od artilerije.
J. S Rełković, kuć. III.

ARTILÉRIST, m. tormentarius, nem. artille-
rist. prošloga vijeka. Artilerista i morskih oficira
448 bilo. M. Rajić, boj 41.

ARTIŽÁN, artižana, m. artifex, zanaštija, maj-
stor. Od tal. artigiano. isporedi artežan. XVI i XVII
vijeka. Soldat, težak al artičan. M. Marulić 277.
Od trgovac i artižanov. Š. Budinić, ispr. 89. Ar-
tižani. I. Držić, nauk gond. 312.

ARTOFILAHT, m. xagtoqovlaxirijs. u jednom
spomeniku xvii vijeka. artofilahtu. Mon. serb. 558.
sprijeda je otpalo h. isporedi hartija.

ARTOVÁNE, n. consiliatio. isporedi artovati.
samo u Vukovu rječniku.

ARTOVATI, ärtujêm, impf. consiliari, srjeto-
vati, učiti koga, pokazujući starješinstvo nad
nim. Samo u Vukovu rječniku (hofmeistern');
prelazno: artovati koga. Biće od tur. artmak
dodavati, množiti, nadmetati, nadmetati se.

ARULA, f. foculus. od sr. grč. ἀγολα, sr. lat.
arula, st. grč. ἰσχάγα. xii vijeka. Arulu velikuju,
ježe jest oglište u médi skovano i prenosimo.
Sava, tip. stud. glasn. 40, 178. tip. hil. glasn. 24, 220.

ÁRUM, turški harun, tvrdoglan, endیر; u istom
značeniu u Bosni: arum, jogunast. Nar. pjes. petr.
1, 206, 2, 697. a u Lici kao sulud: onaj je covjek
na poli arum. J. Bogdanović.

ÁRUMNÁK, m. suludňak. od arum, koje vidi.
On je pravi arumňak. (reće se u Lici). J. Bogda-
nović.

ÁRUN, m. Aaron; vidi Áron. u jednoga pisca

xvi vijeka. Sluge tvoje Mojzesa i Aruna. M. Al-
berti 435.

ARVAM, m. inc muško u jednoj pjesmi, koje
je u istoj pjesmi i u natpisu nežinu naštampano
i Avram: ovo će drugo prije biti pogrejska štam-
parska nego prevo, koje postańem može biti od
Arbanas, grčki mjesto b (isporedi arvanitski)
i sa m mjesto n, i može biti da u pjesmi i ne
stoji kao pravo ime čonječje nego kao narodno.
I čekao Arvama spahij... al' eto ti Arvam sa
svatovi. Nar. pjes. vuk. 3, 502. I sam glavom Ar-
vam mladožena. 504.

ARVANA, f. vidi orvana. M. Pavlinović.

ARVÀNIJA, f. turški harwany, ogrtač. u Bosni.
Nar. pjes. petr. 1, 341. 2, 697. isporedi avramija.

ARVÂNITSKÎ, adj. albanus, arbanaški. od nov.
grč. do pavirijas. XV i XVII vijeka. Vb arvanitskuju
stranu. Glasnik 11, 77, 32, 263.

ÁRVATSKÔ SÊLO, n. neko mjesto brdovito
(ne nasełeno) u Srbiji u biogradskom okrugu,
srezu vraćarskom. Glasnik 19, 97.

ARZA, f. arapski 'arza, javlaće, relatio. XVI
vijeka a pisimena koje pisaja Turci. Ja ču arzu
učiniti na čestitu portu. Starine 10, 11. Hoču pi-
sati jednu arzu na portu. 12.

ARZI, arapski 'arz-i, za prijavlivaće; dolazi
samo u pjesmama pridjeveno sprjeda riječi odaja
ne mijenajući se po padežima: arzi-odaja, soba
gdje se prima tko dolazi, cubiculum salutatorium.
Dok ispade iz arzi-odaje. Nar. pjes. juk. 498. Pa
eto ga u arzi-odaju. 503.

ARZOHAL, m. arapski arzuhal, molba. Samo
u pjesmi, i to bez h. isporedi arzovan. Od obraza
krvi natočila, pa krvava arzoala gradi, te ga dade
caru čestitome. Nar. pjes. petr. 2, 451.

1. ARZOVAN, m. vidi arzohal, od kojega je i postao samo u pjesmi. Ovoliku vojsku satrošismo bez careva bijela fermana, brez vezeka i brez arzovana. Nar. pjes. vuk. 3, 271.

2. ARZOVAN, m. zapałen; od tal. arso. dolazi
u jednoj pjesmi sremskoj pridjeveno sviječi kao
subst. mjesto zapałen. Pa iznela sveču zna st:
p'ona čeka Rada gospodara. Nar. pjes. srem. 115.

ARŽABA, f. glibovita voda iza sela Junuzovača u Bosni. Zemłjak 1871. 2.

ARŽANO, n. selo u Dalmaciji blizu Inoskoga.
Schem. spal. 1862. 17. Repert. dalm. 39.

ÁSA KÁSA, djeca trěnći po snijegu viču: ása
kása līsa, ása kása līsice! Vuk, rjec. 8a. Bez
sumne 'asa kasa' nešto znači, ali se ne zna sta:
može biti da je od turskoga seke seke, skokom,
poskakujuci; tada bi i lisa bila pogrješka, koja
se u nerazumjerauć lako mogla dogoditi, mjesto
voc. lise.

ASABABA, f. neko mjesto blizu Carigrada,
može biti grad Eskibana. Ja rodom izlizu ispod
Asababe, gdi krekeću blizu Carigradske žabe. I.
T. Mrnavić, osm. 142.

ÁSAN, m. 1. vidi Asen. — 2. vidi Hasan.

ÁSAN-PÁSINA PÂLÂNKA, f. malu varosica
na desnom bríjegu ríjeke Jasenice u Srbiji. Vuk,
rjec. 8a. Glasnik 31, 310. vidi Palanka.

ÁSANOVAC, Ásanovcea, m. 1. selo u Srbiji u
topličkom okrugu, u srezu dobričkom. Srp. nov.
1879. 176. — 2. izvor u Hercegovini. Schem. here.
1873. 17. — Od turskoga imena Hasan.

ASANOVO

115

ASPID

ÁSANOVO, n. zasełak u Srbiji u okružu užižkom, sreču moračkom. K. Jovanović, rec. 152. sprijeda je otpalo h. isporedi Hasan.

ASEDIJ. m. obsessio, od tal. assedio, opsada. prošloga rijeka u jednogt pisca. Grad okruži, asedij pripravi. M. Kuhačević 156. Asedij dignu. 110.

ASEGÜRATI, asegürâm. impf. vidi asiguravati. U jednoga pisca prošloga rijeka kao urjerarati, persuadere. Proroci pomukovase Žudije asegurajući ji da će bog dilo hiovo blagosoviti. E. Pavić, ogled. 357.

ASEKÜRATI, asekürâm. pf. vidi asikurati. u jednoga pisca prošloga rijeka kao urjeriti, persuadere. Asckura ji da nitko od hi ne će izginiti. E. Pavić, ogled. 663. Asekuraše ji da isti Isus opet doći oče. 635.

ASEN. m. ime muško bugarsko, koje dolazi i sa ă i sa a mjesto e, i sa ă mjesto n. Asen. Mon. serb. 3. Asenju. 35. Domentijana 328. Asenju. Domentijana 335. Asenja. Dometijanb 171. Asenomb. 173. Asanju. 199. Asana 178. 199. — isporedi Osen.

ASI, arapski asi, hantornik u pjesmi ne mjehajući se po padežima uz glugol učiniti se: asi učiniti se, pobuuniti se, odmetnati se, rehobare. — griješkom dolazi i sa h sprijeda. — Što se rusto asi učinio. Nar. pjes. vuk. 4. 486. E se raja asi učinila. 4. 488. — griješkom sa h: Pa se Arap hasi učinio. Nar. pjes. juk. 613.

ASIĆ. m. u Bosni blizu Tišine dva sela. Asić gorni i doni. Schem. bosn. 1864. 30. — i pl. Asići, također sela u Bosni blizu Glamoča. Schem. bosn. 1864. 71. — Postašenj će biti od imena Hasa (koje vidi) izgubviši h.

ASIGÜRATI, asigürâm, pf. tal. assicurare, securum reddere. isporedi asegurati. asekurati, asiguravati, osigurati. Dolazi od xvi rijeka. Da je imate asigurati svjema dobrima djece Domenega Bečica. Starine 10, 37. Asigurat svaki cas od zivota naše sahrańenje. I. Držić, nauk gond. 133. Ako se ovo proglasi pri vladaocu, ni čemo mu govorit i vas asigurati. I. Ančić, ogl. 77.

ASIGURÁVATI, asigurâvâm i asigurajem, impf. persuadere, urjerarati. isporedi asigurati 1. preluzno; prošloga rijeka: Jer vas ja asigurajem i oznašam da se on obratio. M. Dobretić 125. — 2. sa se, refleksirno; xvii rijeka: Sada se asiguravam da rijec tvoja ne će pomańkati. V. Andriasević, dev. 82.

ÁSIJA, f. vidi Azija.

ASIKURÁVATI, asikürâvâm, impf. vidi asiguravati. xvii rijeka. Sin te boži asikurava: justi fulgebunt sicut sol. V. Andrijašević, put. 235. Ako želis blago i slavu,.. od toga te kraj proročanski asikurava: gloria et divitiae in domo ejus. 241.

ASINA, f. jedno od devetnaest imena vještirnih u jednom rukopisu našega rijeka, ali nerazgocijetno zapisano tako da prosto a može biti i o. Starine 10, 283. Riječ tamna: može biti da je prosto a 1, jedna ili prea (isporedi inasina, koje je također jedno od tijih imena, i može biti ina sinaja).

ÁSÎRIJA, f. Assyria. Krał od Asirije. M. Marulić 5.

ASIRIJANIN, m. Assyrius. isporedi Aširijanin. in stoji samo u jednini. Za c mu učinije toj Asirijani. M. Marulić 26. Uze bog Asirijanina za neprijateła puku. M. Radnić 388. Da bi dao kruh vojnicima Asirijanima. J. Matović 489.

ASIRIN, m. Assyrius. u jednoga pisca prošloga rijeka, i to u unozini sa -in-. isporedi asirinski. Asirini suproć nam svi dojdoše. A. Vitałić, ist. 270.

ASIRINSKI, adj. vidi asirski. isporedi Asirin. Od ruk kraja asirinskoga. Bernardin 15. Od ruke kraja asirinskoga osoboditi ču tebe. I. Bandulavić 31.

ÁSÍRSKÍ, adj. assyrius. isporedi asirinski. Asirski hereczi. M. Marulić 12.

ÁSIS, m. vidi Asiž. Vrati se u Asis. F. Glavinić, cvit 334. u toga se pisca može s čitati i š i ž.

ÁSÍSTENAT, asistenta, m. assistens. Misnik s djakonom i asistentom. B. Kašić, rit. 152.

ÁSISANIN, m. čorjek iz Asisa. S. Frančesko Asisanić. Đ. Mattei 5.

ASIŽ, m. Aesisium, tal. Asisi. isporedi Asis i Asiž. U crkvi goše od andela od Asiža. A. Gučetić, roz. mar. 92. Blizu grada od Asiža. Đ. Baraković, jar. 133. Kod Asiža. I. Ančić, svit. 10. Sin jednoga trgovu u Asižu. F. Lastrić, test. ad. 56.

ASKAR, m. vidi cipo, cephalus. L. Zore, rib. 21.

ÁSKER, m. turski asker, rojnik, rojska. Mudijer asker carski. Nar. pjes. vuk. 3. 482.

ÁSLE, vidi jasle. samo u Stuličernu rječniku.

ÁSLI, turski asli, od korijena, od plemenja. a) plemenit, nobilis; pridjeverno riječi ne mujeina se po padežima toga mogu značeňa biti u jednoj pjesmi: Asli deca mogu carovati. Nar. pjes. stojad. 1, 159. — b) kao ulr., sa svijem, potpuno, plane. Asli manit: asli zreo. M. Kovacević. — sa vasi: asli vásli, turski asli fasli, uzalud, irrito: Otišao asli vásli. Vuk. rjec. 8a.

ASMADEL, m. vidi Asmodej. Asmadel bludnosti užiže. L. Ľubuški 35. Asmadela vraga sužnenici. 35. isporedi Ašmadelov.

ASMODEJ, m. Asmodaeus, ime jednomu vragu, isporedi Asmadel, Asmoden, Azmedeo. Z'o Asmodej. J. Kavašin 449. u jednoga pisca a gen. bez j, jamaćno zato što je uzimao nominativno taljanski Asnodeo: Od djavla Asmodea. J. Filipović, prip. 3, 236.

ASMODEN, m. vidi Asmodej. Treti je vojevod Asmoden po jime. Đ. Baraković, vil. 317.

ÁSOL, m. dobit i što kmet daje gospodaru. Samo u naše vrijeme u Dalmaciji M. Pavlinović. Od turskoga hasył, dohodak.

ÁSOVINA, f. carsko ili državno dobro. od arap. háss istoga značeňa. sprijeda je otpalo h. Selo Bukovica bilo je za Turaku mukodari. I eminluk, što se na tom kraju zove i asovina. M. Đ. Milićević, srb. 573.

ÁSPA, f. pustulae, vidi ospa, od koje je i potstala promijenirši o na a (kao abravnica). Samo u naše vrijeme, izmedu rječnika samo u Vukoru. Vidu aspe oko grla moga... Zar ne vidiš de ču umrijeti? Nar. pjes. stojad. 2, 72.

ÁSPÁP, aspápa, m. vidi espap. XVII rijeka. Posajite oni aspadp. Starine 11, 95. Što je platio za svoju glavu aspadp, oni aspadp služi. 95.

ASPETIĆ, m. prezime, a Dalmaciji, u jednoga pisca prošloga rijeka. Aspetić. J. Kavašin 147.

ASPID, m. vidi aspida; isporedi ašpid. 147. U xvi rijeka, izmedu rječnika samo u Daničićevu. Kako aspidi ili gadi. Š. Budinić, sum. 136b. Aspyd gluhyj. Glasnik 11, 110. Aspids puštajet.

*

ASPIDA

116

ASUMITI

ogodi. Starine 11, 198. Koji je zmija aspid. Đ. Rapić 360.

ÅSPIDA, f. aspis. od grć. đonši, od xiv vijeka. između rječnika u Vukovu i Daničićevu. Tako aspyda zatče uši svoji. Domentijanb 118. „Zla kao aspida', reku zloj ženi. Vuk, rječ. 8a.

ÅSPIDIN, adj. aspidis. između rječnika samo u Vukovu. Łuti jed aspidin. Đ. Daničić, 5moj. 32, 33.

ÅSPIDOV, adj. aspidis. od xv ili xvi vijeka, između rječnika samo u Daničićevu (3, 553). Aspidova. Aleksandr. novak. 7. Oćas aspidov, noge lavove. Aleksandr. jag. Starine 3, 224. Jed to bio aspidov. J. Rajić, boj 23.

ÅSPRA, f. åσπον, sitan srebrn novac turski određene vrijednosti, u nemu u opće novac ili novci. — U množini je dvojako: kao riječi ženske u osnorom na a: âspre; u gen. pl. samo kao riječi s osnovom na i: âsprî. — Dolazi od xv vijeka, između rječnika samo u Vukovu i Daničićevu. — Od nov. grć. åσπος, bijel. — isporedi jaspra.

1. srebrn novac toga imena: malo ih je mače od 300 (290) teglivo 1 litru xv vijeka (Daničić 1, 19) a u naše vrijeme idut 3 aspre u 1 paru (Vuk, rječ. 248b)., xv vijeka: U dva sakuła aspri aspri 13.460. Spom. sr. 2, 57. Sesti deseti i četiri aspre 13. 59. 20 sakuł, u vsakom po tri deseti hiłada aspri. Mon. serb. 407. Suma asprams tisuća tisućas aspri. 407. Aspri (asprê') turččêh. Spom. sr. 2, 59. — xvi i xvii vijeka: Dvaes aspri znam tko bi za n' dao. N. Nałěsković 183. Daleki na-rod bez aspre vididi. I. T. Mrnajić, osm. 143. — prošloga vijeka: Asprima broji tko malo ima-juć vele kazat' hoće. Poslov. dan. 5. Ostavi duga turski aspri 330 groša. Rad 1, 183.

2. pecunia, novci; najviše u množim, ali i u jednini kao i novac. također od xv vijeka. a) u množini: aa) kao riječi s osnovom na i (isporedi i naprijed): Petrêbujući aspri naše. Mon. serb. 329. Koliko aspri imamo za spenzu? Ne imamo nego samo tri dukata. M. Divković, besi. 319. Nestade aspri s pleći. Nar. prip. vuk. 121. Plešje ga po svijetu da teče, ali ne teče da aspri steče, nego da steče pameti,.. i dade mu nekoliko aspri što će mu dosta za put biti. Nar. prip. vuk.² 217. Najgora žena vała pedeset groša, a dobra se nikakvim asprima platiti ne može. Nar. posl. vuk. 186. — bb) kao riječi s osnovom na a: Ili su aspre ili je imanje ili je hałina. M. Divković, bes. 32. Daju aspre na dobit. I. A. Nenadić, nauk 134. Tko će nemu vratiti šnegove aspre? 137. Da siromah požudi imati kuću, aspre. 144. Koji bi ukrao svete aspre i pineze crkvene. J. Matović 258. Braća ka' i braća, ama sir za aspre. Nar. posl. vuk. 29. Najgori je muž dobar muž, a dobroga muža ni jedne aspre iscijeniti ne mogu. Nar. posl. vuk. 186. Te pošteće za aspre prodaše. Nar. pjes. vuk. 5, 137. Dade mu jedan štar govoreći: „evo ti ovi štar, kad ti god bude potreba od novaca, nime u što god kucneš ondole će izlaziti na stotine onake aspre kake ti namijeniš'. Obraduje se oni covjek,.. pa počne da kuša sreću u štatu. Kucne nima u kam govoreći: „sve žuti cekiti da budu!¹¹. Nar. prip. vuk. 120. — b) u jednini: Kako je i koliko dje običaj plaćati ili asprom, ili plodom zemle. I. A. Nenadić, nauk 153. Pomagaše me, neko asprom, neko hlebom a neko drugom potrebom. Pravdonoša 1851. 21.

ÅSPRE, f. pl. pecunia. vidi kod aspra.

ÅSPRI, f. pl. pecunia. vidi kod aspra.

ÅSPRICA, f. dem. aspra. Od xvi vijeka, između

rječnika samo u Vukovu. On čas sam mnoj pri-mit aspricu. M. Držić 49. Ere mi oh onoma dne na asprice kupovaše. Nar. pjes.' mikl. beitr. 35. I nadnicu laku ostaviše, a nadnicu po jednu aspricu. Nar. pjes. vuk. 2, 206. Da ti ja dadem jednu aspricu. Nar. pjes. vuk. živ. 15.

ASPURG, m. Habsburg. xvii vijeka, po tal. Asburgo, isporedi Auspurg. nominativu nema potvrde. Kako učini s jednijim knezom od Aspurga. I. Držić, nauk gond. 195. — u jednoga pisca u gen. bez nastavka: Kneza od Aspurg. F. Glavinić, evit 138.

ASPURLIJA, vidi kod al (ružičast).

ASTA, vidi hasta.

ÅSTAGÅRKA, f. o golemoj svijeći veli se da je ,kao astagarka': Upalio u slavu svijeću kao astagarku. S. Novaković. može biti od αστράγαλος, gležan.

ÅSTÅL, astála, m. vidi stol, mensa. — Od stol je u mağarskom jeziku postao asztal, pa je tako promiješen opet došao u neke krajeve. — Nałazi se od prošloga vijeka, između rječnika samo u Vukoru (gdje se napomiše da se govori u vojvodstru). Rad je sesti za ono naše malo astala i po redu čupati svakoga. Bud. spom. Glasnac. 3, 136. Imajući puna usta vina i ne mogući od smeja uzdržati se, obořene u itošti da ne posprسا astal. D. Obradović, živ. 64. Radost, koju osećaju za astalom. J. Rajić, pouč. 1, 24. Al' na nemu dva astala zlatna, na jednome dvije preže latzne... a na drugom divit i hartija. Nar. pjes. vuk. 3, 283. Ni jednoga u astalu nema da ti pije prvu casu vina. 2, 357. Bole je o svoj astal i loš nego o tuđ bogat nož otirati. Nar. posl. vuk. 24. Na astalu sveća gori. Nar. prip. vuk. 168.

ASTÅLČIĆ, m. dem. astal. samo u Vukovu rječnemu

ÅSTÅLSKÎ, adj. mensae. od astal. isporedi stolni. Nekoliko astalskih ubrusa. M. Đ. Milićević, vec. 53 isporedi stolnih.

ASTÅLUK, m. turski hastalyk, bolest. u naše vrijeme u jednoj pjesmi. Astaluk mu umori devojku. Nar. pjes. vila 1860. 14.

ÅSTÅR, astára. m. turski astár, postava, platno za postavu. Samo u naše vrijeme, između rječnika samo u Vukovu, i tu je ‚pamučno platno, ‚koje se obično mrtvi Turci zavijaju, a i hałine nime se postavlaju'. Ono u koje se mrtvi Turci zavijaju misli se u pjesmi: Sad na tebi svilena košułja, do dan do dva bijela astara! Nar. pjes. vuk. 2, 446.

ASTRAKATI, vidi strakati.

ASTRÒLOG, m. astrologus; isporedi aštrulog. Od xvi vijeka; između rječnika u Mikaļinu. Nadgrobnica Mavru Veteranu opatu, teologu, astrologu. N. Nałěsković 1, 343. Astrolog govori da ima daždjeti. M. Orbin 58.

ASTROLÓGIJA, f. astrologia. Od xvii vijeka, između rječnika u Mikaļinu i Belinu (114a). U astrologiju. J. Armolušić, slav. 37. Mało filožofije ali astrologije. P. Radovčić, nač. 152. Zvizdonošne naravsko, to jest astrologija. A. d. Kosta, zak. 2, 125.

ASTRÒNOM, m. astronomus. xvii vijeka. Od astronoma zvjezdoznanaca. B. Kašić, rit. 34.

ASTURLIJA, vidi kod al (ružičast).

ASUMITI, asumim, pf. rasrditi se. samo u naše vrijeme u Dalmaciji: asumiti na koga. M. Pavlinović. Biće od turskoga yssynmak, ugrijati se, žestiti se.

ASURA

117

AŠIKOVATI

ASURA, f. vidi hasura.

ASVIJÈSTITI SE, àsvisjestīm se, pf. vidi osvi-
jestiti, se, čemu se o promijenilo na a. u naše vri-
jeme u Dalmaciji: asvistiti se. M. Pavlinović.

1. AŠ, m. vidi kêc. Od tal. asso, nêm. as. U
naše vrijeme u gorˇnem primorju. Aš od špadi,
krał od dinara. V. Vrčević, igre 22.

2. AŠ, quia; u naše vrijeme u čaškavaca okr-
neno zač, za što. Aš si mi ti još jedino veselje.
Nar. prip. mikul. 2. Gre naprvo pa opet nazad,
aš ga je biło strah. 2.

AŠAJDĀ, samo u zagoneci; vidi vička.

AŠAN, m. u pjesmi ņeki grad koji se pjeva
s Karalimanom, a to će biti Jaš i Karabog-
dan (Karabogdanska), pa je ovaj drugi uzet
u pjesmi za Vlašku. Bog ubio našeega babu vezira:
čini surgun Turu na kaure... moga babu sur-
gun. učinio, učinio ka Karalimanu, kopiletu Petru
deneralu; mene prod'o za gotovo blago ka Ašanu,
banu od Ašana. Nar. pjes. juk. 502.

AŠANLIJA, m. čovjek iz gradu Ašana. Bjela
kńiga ka Ašanu sjade, a na ruke banu Ašanliji.
Nar. pjes. juk. 507.

AŠANA, f. selo u Srijemu blizu Kapinova. Šem
prav. 1878. 14.

AŠAŇKA, f. vittae genus, ženska kupa nalík
na ovřlinu u Srbiji u okrugu rudnickom. Samo
u Vukovu rječniku (gdje se za ovřlinu veli da
„stoji narč glave kao koško kopito"). Tamna
postaňa: može biti od tur. hašije, krajac, porub,
optok.

AŠAR, vidi hašar.

AŠĀRIJA, vidi hašarija.

AŠARIKIJA, f. u trojanskoj priči grad koji
je gradio „Ašarikuš". Trojan. jag. 58. u drugom
rukopisu Šarikušija. Starine 3, 156.

AŠARIKUŠ, m. u trojanskoj priči ime ocu Dar-
dana krała. Trojan, jag. 57. u drugom rukopisu
Šarikuša i Šarikušija. Starine 3, 156.

AŠAŠIN, m. sicarius. razbojnik. od tal assaso. xv i xvi rijeka. Ako bi se mogao takovi ašašin ali razbojnik uhititi. Stat. pol. ark. 5, 254. Ki bi po razbojnicih ili po ašašinih činil ubiti koga god. Š. Budinić, ispr. 136.

AŠAŠINSKI, adj. sicariorum. isporedi ašašin.
Ako bi ubio tko koga zakonom ašašinskini. Stat.
pol. ark. 5, 254.

AŠAŠINSTVO, n. latrocinium. Ubojstva, aša-
sinstva, razbojstvo. Stat. pol. ark. 5, 257.

AŠČIJA. m. vidi kuhač, kuhar, kuvar. isporedi
akčija. Od tur. aššy, kuhar. Samo u naše vri-
jeme, između rječnika samo u Vukovu. Bog sreču
dijeli a aščija čorbu. Nar. posl. vuk. 19. A aščije
devet Jugovića. Nar. pjes. vuk. 2, 205.

ÁŠČIJIN, adj. što pripada aščiji, samo u Vu-
kovu rječniku.

ÁŠČÍJNICA, f. vidi aščinica.

AŠČÍLUK, m. res coquinaria. coquorum ars
turski ašgýlyk. Samo u Vukovu rječniku.

ÁŠČÍNICA, f. kuharica. coqua. i kuharnica,
culina. Samo u Vukovu rječniku -i- je sažeto
-iji-, mjesto čega neki pišu i -ij-. I neka bara
u vračarskom srezu u Srbiji zore se Áščinica.
Glasnik 19, 98. Lívada u Makišu aščinica. Srp.
nov. 1866. 306.

AŠIBIČAR, m. aquilegia vulgaris L. u jednoga
pisca našeega vremena, koji je riječ dobio iz Sl-
avonije. B. Šulek, im. 5. Od arap. ašyk-i bičare
lubavnik bez duše i neki crven cvijet kao bršla-
nor. — isporedi popina kapica.

AŠĪGĪJIJA, m. amator. Od ašik, koje vidi. pred
g stoj i g mjesto k, koje neki i pišu. isporedi
našičija. Dolazi od prošloga vijeka, između rječ-
nika samo u Vukovu. Prisvuče se (Ulis) u pro-
sjačku odiću i dočekavši u kući ašikģije sve ko-
like potuče. D. Rapić 89.

AŠIK, m. amore captus, ulubłen, dragi. Od
arap. ašyk istoga značeňa. Dolazi od xvii vijeka,
između rječnika samo u Vukovu. — a) ašik se
metnuti ili učiniti, amore capi, ulubitbi se: s akus.
i prijedlogom na: Reče gospoji svojo(j) kako se biše
ašik metnuo na ņu. M. Divković, zlam. 25b. On
se na ņu ašik učinio. Nar. pjes. vuk. 1, 469. Na
devojku s ašik učinio. 3, 537. pogrješka će biti
na jednom mjestu bez se: Na Ramu je ašik uči-
nila. Nar. pjes. vuk. 1, 459. — bez akus.: Ako si
se ašik učinio. Nar. pjes. vuk. 295. — b) dragi:
Sada jesu poštena dila imati jaukliju, ašika. D. Rapić
471. Ako joj mati ista navlači ašike, da se
s nomaogledan. F. Lastrić, od' 167. Pritezati
u pakao ašike moje iliti drage. F. Lastrić, svet.
111. Čini joj se da će poletiti, što će kćer vidi
s ašikom ograti. M. A. Rełković, sat. 47. Na po-
klon im, neno, svi ašici moji. Nar. pjes. vuk. 1,
260. — griješkom sa h sprjeda: Na kumu se
hašik učinio. Pjev. crn. 218 Za nòm se je hašik
učinio. Nar. pjes. juk. 565. — u jednoj pjesmi
kao da stoji bez smisla: Zaboli me na vedrini
glava čekajući iz ašika dragog. Nar. pjes. mar. 191.

AŠIKČIJA, m. vidi ašigģija. u našć vrijeme u
pjesmi jednoga Bosnica Úmorit ču ašikčiju luda.
Nar. pjes. juk. 20.

AŠIKLUK, m. turski ašyklyk, amores; isporedi
ašikovaňe. U jednoga pisca prošloga vijeka. Od
onda je ašikluk postao. M. A. Rełković, sat. 32.

AŠIKOV, adj. što pripada ašiku. Ašikova me-
hana (u vračarskom srezu u Srbiji). Glasnik
19, 98.

AŠIKOVÁŇE, n. amatio. isporedi ašikovati.
Od xvii rijeka, između rječnika u Bjelostijen-
ceru (amatoria mulierum contemplatio, u Volti-
giju (buhlerei, liebkosen) i u Vukovu (amores,
blanditiae). Ali sam: . momu skratio trud ašiko-
vańu. I. T. Mrnavić, osm. 144. Sin i ne haje,
noći u igri, u maškareńu, „ašikovańu. D. Rapić
92. Divojka pusti se t. ašikovaňe. 92. Govorili smo
od ļubavi dostojne i čiste; danas čeimo od nečiste
i nedostojne, to jest od ļubavi milovaňa, što vi
zovete ašikovaňe. F. Lastrić, ned. 304. Ašikovaňe,
eujem da odgovaraju matere, nije drugo nego sa-
stanak naše mlađeži, gdi nikim zlameći očitin
pokazuju jedno drugom milovaňe i srčanu ļu-
bav, kad veselim pogledom, kad dragim namig-
nutjem, kad milim razgovorom, ako veliš da
rečemo svu istinu, kad kad i maskarlivim do-
taknutjem. 305. Ašikovaňe i gospostvo ne će dru-
žine. N. Palikuća 19. Ako žena čini z drugim
ašikovaňe. 22. Od onda je ostalo psovaňe, prelo,
kolo i ašikovaňe. M. A. Rełković, sat. 32. Khige od
nečiste i pogane ļubavi ali ti ašikovaňa. M. Do-
bretić 98. Kašał. Šuga i ašikovaňe ne može se
sakriti. Nar. posl. vuk. 133. Ostavi se Mujo če-
tovaňa, četovaňa i ašikovaňa. Nar. pjes. vuk.
rječ. 9a.

AŠIKOVATI, ašikujem, impf. amore captum
esse, amare, amori operam dare, ļubitvi, ulubłenu

AŠIKOVCI

118

AT

biti, ļubar dijeliti. Od ašik (koje vidi). Od xvii
vijeka, između rječnika u Bjerlostijenčeri (amatо-
rie mulieres contempor), u Voltujiju (liebkо-
sen, verliebt anblichen) i u Vukocu (amores ha-
bere).

1. prelazno, kao ļubiti, samo u jednoga pisca
xvii vijeka. Još ašikujem gizdavu dekliciu, koju na-
mihujem za slavnu caricu. I. T. Mrnavić, osm. 144.

2. neprelazno: a) ļublenu biti. ļubiti: Razboje se careviću Mujo za kadunom Mamut-pašini-com; ode bolan dvoru bijelome, pak on leže u meke dušeke... Kad to začu Mamut-pašinica, ... bez izuna u dvor ušetala de boluje Mujo careviću, ona sjede Muju više glave, pa znoj tare po čelu Mujovu, pa govori gospodi carici: kaka bolest na ovom junaku, taka bolest na mom bratu bila i na mene Mamut-pašinici! Ne boluje, veće ašikuje. Nar. pjes. vuk. 1, 569. U nas beste udovica majka, ne boluje, većem ašikuje. 2, 550. Il' boluje ili ašikuje? 1, 267. — imati ili dijeliti ļubar s kim i pokazati mu je (isporedi asikovaše): s kim se ļubar dijeli može biti izrečeno instrumentalom i prijedlogom s, a može biti i ne izrečeno: Jedna je draža od ostalih, š nemu u nezi ašikuje. J. Kavanin 36. Da bi se momei ženili i divoje udavale ne milujući se i ne ašikujući? F. Lastrić, ned. 305. Osim toga Marjan ašikuje i Maricu Marakovu miluje. M. A. Rełković, sat. 53. Volim čuti i da mi boluje neg da s drugom dragom ašikuje. Nar. pjes. vuk. 1, 267. tjem se značenjem zaklana i sve što u ļubavi bica (isporedi ļubiti): Hodi k mene da ašikujemo. Nar. pjes. vuk. 2, 28 — u jednoga prošloga vijeka dolazi i sa starju milom, koja se želi, te stoji u instr. s prijedlogom za: Za kojima kosama kćeri jerusolimske veoma ašikovaše i otimaše se. D. Rapić 310.

AŠIKOVCI, Ašikovacă, m. pl. selo u Slavoniji
u podžupaniji požeškoj Pregled 92. Piša ga i
Ašiković.

AŠIKOVIĆ, m. vidi Ašikovci. Schem. zagr.
1875. 46.

AŠIN, m. ime tursko; sprijeda je otpalo h.
Uvatiše bega Ašin-bega. Nar. pjes. vuk. 3, 369.

AŠIN-BEGOVICA, f. žena bega kome je ime
Ašin. Pokloni ih Ašin-begovici. Nar. pjes. vuk.
3, 366.

AŠIRIJANIN, m. vidi Asirijanin. Bijaše pri-
dobio Aširijane. J. Filipović, prip. 1, 478. — po-
grješka će biti u jednoga pisca xvii vijeka sa sv.,
koje mu redovno glasi ž: „Axiriani'. M. Radnić 193.

AŠIŽ, m. vidi Asiž. Kod Ašiža. P. Knežević,
osm. 234. Serafina od Ašiža. F. Lastrić, svet. 128.

AŠKO, m. ime muško koje se govori od mila
mjesto kojega god imena koje se počinje glasom a,
kao Aleksa, Atanasije itd.; od takih imena po-
staje prvo Ašo, koje samo uje u običaju, pa od
nega Aško. — Aško Kuzmanovića. Prot. šab.
mag. 188. Aško Popović. D. Avramović, sv.
gora 236.

AŠKOVIĆ, m. prezime, po. ocu Ašku. Obrad
Ašković. Rat 83.

AŠLÀMA, m. cerasi et cepae genus. Od arap.
ašlamak, pricjeplovati, navrtati, kalamiti; po tome
je ašlama kao i navrt, kalamak, prije sad, kakod
goda voćka pricijepłena, navrnuta, nakalamłena i
drugo što presađuje pitomo (nasuprot div-
lem); ali se govori samo za trešni i za luk. Iz-
među a i š umeće se r, te glasi i aršlama, a iz-
među r i š opet se umeće a, te glasi i arašlama.
Dolazi samo u naše vrijeme, između rječnika

samo u Vukovu, a u nemu samo arašlama i aršlama. — 1. trešna: iz primjera koje imamo ne vidi se da je kakva vrsta tresne, iz njeki se ne vidi ni da je trešna. Bez pomenutijeh umetaka: Rekne svojoj ženi da ide na ašlamu i da zakuka. Kad zakuka žena na ašlami, onda rekne gospodar. Nar. prip bos. 1, 3. Što to bereš te ašlame? Nar. pjes. vila 1868. 644. I ašlame u među kuvane. Nar. pjes. petr. 1, 60. — s umetnutim r: I aršlame u među kuvane. Nar. pjes. vuk. 1, 285. — s umetnutim r i a: Arašlame u među kuvane. Nar. pjes. vuk. 1, 569. — na jednom mjestu gdje se tumači ašlama veli se samo da je trešna: ašlame, trešne (Nar. pjes. petr. 1, 341). na drugom mjestu veli se da je vrsta tresne: aršlama, art frühkirsche, cerasi genus. Vuk, rječ. 7b. na trećem se opisuje: velika kao mali orah, žučkasta i crjenkasta trešna. B. Šulek, im. 5. — 2. někakav crni luk, koji će biti tako naczvan za to što se izvodi iz glavica a ne iz sjemena. isporedi ažma. dolazi samo s umetnutijem r: Aršlama, crni luk dugužastijeh glavica. Vuk, rječ. 7b. Aršlama, allium fistulosum L. J. Pančić, bot. 150.

AŠLO, vidi kod ašov.

AŠLUČITI, ašlučim, impf. vidi hašlučiti.

AŠLUK, m. vidi hašluk.

AŠMADELOV, adj. Asmodaei. isporedi Asmadel. U jednoga pisca xvii vijeka. Od bludnosti Ašmadelove. I. Ánčić, svit. 57.

AŠŐ, vidi kod ašov.

AŠŐV, ášova, m. gvozdena lopata, ligo. isporedi aršov, u kom je umetnuto r među a i š. — Akcenat kakav je u gen. sing. ostaje u srijem oblicima osim acc. sing., koji je jednak s nom., i gen. pl., gdje su i oba zadna stloga duga: ášővâ. — Od mag. ásó. — Dolazi od xvii vijeka, najprije a Mikaļinu rječniku, ali je u nemu bez v: ašo, a tako je moglo biti samo u nom. i acc. sing., a u ostalih je se padežina po swoj accilići i onda umetalo v; u Stuličevu rječniku glasi ašlo, i srednega roda i da griješkom stoji j mjesto 1, te htiio popraviti; osim pomenita deva rječnika dolazi još u Vukovu (gdje se napomine da se govori u dvorodstvu); osim rječnika dolazi od prošloga vijeka. Ašov, grabje, vile i valuga često dobro isporuči pluga. J. S. Rełković, kuć. 17. Kopače ašovi hoće kupus boje nego motikama. 218.

AŠPID, m. vidi aspid. U ovomu su prilični jednoj zmiji, koja se zove ašpid. M. Divković, bes. 290. Ašpid zmija jest otrovana. P. Posilović, nasl. 5. Koga ujede zmija otrovita ašpid. M. Radnić 268.

AŠTIN, m. Astyanax. Vrgoše dole s visokoga turna Aština Ijakaša Ektorovišta. Trojan. jag. pril. 70.

AŠTRULOG, m. vidi astrolog. xv vijeka. Meštri,
ki se govore aštrulozi. Mon. croat. 107.

1. ĂT, m. arapski koń, equus arabs. Od tur at, koń, ždrjebac, pastuh. Od prošloga vijeka; između rječnika samo u Vukovu. — U množin' može imati -ov- a može biti i bez nega: ati atovi. — Akcenat se mijena samo u gen. pl., i to kad je bez -ov-: âtâ, a kad ima -ov-: âťovâ. — Griješkom njeki pisu i sa h sprijeda, a može biti da se gdje gdje i govori tako. — Jer ti skupiš trideset svatova i toliko žena i, hatova', pak pojidu za nediļu dana troju hranu na godinu dana. M.

AT

119

ATENIJANAC

A. Rejković, sat. 83. Vodeći za sobom turskoga, hata'. A. Kačić, razgov. 97. S tuđa ata usred blata. Nar. posl. vuk. 296. Dva ata na jednim jaslima ne mogu biti. 56. Da bi mene ne rodila majka, već kobila, koja ata moga. Nar. pjes. vuk. 1, 474. Dovati se ata pomammoga. 3, 501. Da ču tebe ata golemoga. 4, 1. Jakov jaše ata četvrtaka. 4, 434. Na dvanaest ata arapskije. 2, 374. Na negovu atu bjelome. 3, 305. Dovati se ata dorastava. 3, 409. Nemu daše ata dogatasta. 3, 587. Sa negovva dva ata zelena. 4, 422. On posjede ata bršnastoga. 4, 476. Tesko je čekati, a svi će atovi protrčati. Nar. posl. vuk. 314. Tridest ata, a tridest paripa. Nar. pjes. vuk. 3, 7. Stade vriska bijesnih atova. 2, 561. Knezovima ate poklaňajte. 4, 142. I atove mloge zadobiš. 4, 352. Na atima ata pod mizdracima. 3, 331. — Nima, hate nesedlane daje. Nar. pjes. vuk. 2, 37. Te biraju hate četvrtake. 2, 616. Pa se masi, hatu malenome. 4, 223. Oj da bi me ne rodila majka, ... već košbila. koja, hata' moga. 4, 238. Hrti viju, 'hati' nogam biju. Osvetu. 1, 73.

2. ĀT, m. actus. djelo. Od tal. atto. Od xvi vijeka. — a) u pravom smislu. Ako bi se našlo da bi at ali kvestion dvigal. Mon. croat. 192. Čini ate ili čini od vire. B. Kašić. rit. 114. Učinio toliko kreposti unutrinijeh od ata. I. Držić, nauk gond. 27. Kako možemo staviti u dilo ovi atu od skrušenja. P. Radovčić, symb. 181. Samo at učini. Oliva 42. Prvi at od vire. L. Terzić. 63. Svrsvišvi ovi at. M. Kuhacević 88. — b) pl. ati apostolski, kniga seretoja pisma u kojoj se kazuja djela apostolska: U atijih apostolskijeh. I. Držić, nauk gond. 316. Tako govorii u atili apostolskih. P. Radovčić, symb. 52. — c) do drame: Ovo govorjenje bit' će razdijeljeno u tri ata. N. Našešković 1, 276. Svrsi drugi at. 288. Prvi at. M. Držić 29. At prvi. F. Lukarević 5. I. Gundulić 6.

1. ÁTA, f. hyp. Athanasia. Dolazi prije našega vremena. S. Novaković, pom. 43.

2. ÁTA. f. žensko ime tursko; može biti od arap. hatige Duzel Ata i lijepa Fata Nar. pjes. vuk. 1, 595.

ATAGÍRATI, atagîrâm, impf. aggredi; vidu. udariti, napasti Od nium attakinen. fr. attaquer. Prošloga vijeka u jednoga pisea. Prelazno: Livio krito atagira. S. Stefanac 15.

ATAMANOVİČ, m. cidi Atamanović.

ATÁNACKO, m. vidi Atanasko, od kogega je i postalo promijenila s na e. U naše vrijeme, između rječnika samo u Vakora. Atanacko Marić Vuk, grada 188.

ATÁNACKOVIĆ, m. prezime, po ocu Atanacku. Platon Atanacković. Vuk, nar. pjes. 2, 648.

ATÁNAS, m. vidi Atanasije. Dolazi od xvi vijeka. Atanas biskup. M. Alberti xxxv. Sv. Atanas. F. Glavinić, evit 120. Atanasb. S. Novaković, pom. 43.

ATANÁSIJA, m. vidi Atanasije isporedi Tanasija. dolazi i prije našega vremena. Atanasiju. S. Novaković, pom. 13. Crkva porodi Vasiliju, Atanasiju. S. Badrić, ukaz. 3.

ATANÁSIJE, m. Athanasius. isporedi Atanasija, Tanasije, Atanas, Atanasio, Atanažio. — Dolazi od xvi vijeka, između rječnika.zo. u Dančićeru. Patrijarhii Atanasije. Domentijana. 303. Atana-ija Mihailović. Vuk. grada 171. — i crkva sv. Atanasije zore se također Atanasije xiv vijeka: Crkvi svetvj Atanasije. Glasnik 13. 374.

ATANASIJEVIĆ, m. prezime, po ocu Atanasiju. Vasilije Atanasijević. Vuk. grada 216.

ATANASIO, m. vidi Atanasije. na kraju je -o taliyansko. dolazi od xvi vijeka. Sveti Atanasio. S. Budinić, sum. 11b. B. Gradić, djev. 86. Bella 114b. J. Matović 47. samo je u prcom primjeru pozdano s, u ostalima može se čitati i z.

ATÁNASKO, m. hyp. Atanas; isporedi Atanacko. Dolazi i prije našega vremena. Atanasaka. S. Novaković, pom. 43. Atanasko Marić. Vuk, grada 171. Atanasko. Srp. Nov. 1878. 54. 191.

ATÁNASKOVIĆ, m. prezime, po ocu Atanasku: Jakov Atanasović. D. Aravomić. sv. gora 225. Dimitrije Atanasković. Sem. kn. srb. 82.

ATÁNASOV, adj. što pripada Atanasu. Plašć Atanasov donesi. F. Glavinić, evit 11.

ATANAŽIO, m. vidi Atanasio. na kraju je -o taliyansko. dolazi od xvi vijeka. Sv. Atanažio. M. Divković, nauk vi. P. Posilović, nasl. vi. F. Lasiриc, test. 275. F. Radman 17.

ÁTAPOT, m. vidi ahtapod.

ÁTATI, átám, impf. vidi hatati.

ATEINSTVO, n. theismus; isporedi ateizam. u jednoga pisea prošloga vijeka. Je li ateinstvo velik grih? Turl. blago 2, 29.

ATEIST, m. theus. Tko su ateisti? Turl. blago 2, 29.

ATEISTA, m. cidi ateist. a jednoga pisea prošloga vijeka. Heretici ateistě zanikuju boga. J. Banovac, pripev. 59.

ATEIZAM, ateizma, m. theismus. Zalaze u ateizama a od ateizma u pakal. Turl. blago 2, 29.

ATELIJE, m. vidi Atila. u jednom spomeniku xvi vijeka; nominatiu nema poterdc. In srbk, jakose uest bila ot vr(ê)mene tatarov i gotov i Atehja Mon. croat. 135.

ATÉNA, f. Athenae; isporedi Atina. Krajući Atenu grad. D. Răhina v. Ne čini nam Atena. D. Zlatarić 58. Put Atene vraćahu se. I. Gundulić 368. Ateni zabavlja. D. Baraković, vil. 12. Vrati se u Atenu. F. Glavinić, evit 185. Pojde u Atenu grad. B. Kašić. is. 108. Pod Atenom. M. A. Kacić. razgov. 302. Došavsi u Atenu. M. A. Rejković, sabr. 12. Atena. Bella 114b. — něki su pisali u množini po grčkom i latiniskom: Gidi u stara bi vremena Atene. I. Gundulić 369. Piscni im iz Atena. M. Radnić 159. Biskup od Atena. J. Matović 178. — něki su pisali Atene ne samo u nom i acc. nego i a drugim padežima po taliyanskom: Atene grad; iz Atene. Mikaja 7b. Pripovidajući u Atene. F. Glavinić, evit 36. Bi rojen u Atene. 301.

ATÉNAC, Aténa, m. Atheniensis. isporedi Atišnanin. — Akeneat se mijeha u gen. pl. Átenáca. Solon Ateneem da zakon. P. Vitezović, kron. 15.

ÁTENICA, f. selo a Srbiji a okruga čaćanskom, sreću truarskom. K. Jovanović, rec 167. u Vakoru rječnika griješkom Atenica. isporedi Áteničanin. — U Bańci i u Atenici. Nar. pjes. vuk. 2, 169.

ÁTENIČANIN, m. čojek iz Atenice. pl. Áteničani. M. D. Milićević.

ÁTENIČÁNKA, f. žensko čelade iz Atenice. M. D. Milićević.

ÁTENÍČKÎ, adj. što pripada Atenici Atenička opština. K. Jovanović, reč. 167. Livada u połn ateničkom. Srp. Nov. 1863. 166.

ATENIJÁNAC, Atenijánca, m. Atheniensis. isporedi Atišnanin, Atenac, Atinejac. Akeneat se mijeha u gen. pl.: Atenijánâcâ. — Grk Atenija-

ATENIJENSKI

120

ATO

nac. M. A. Rełković, sabr. 6. Neprijateła svojih Atenijanaca. 1.

ATENIJENSKI, *adj. vidi atenski*. — *Od lat. ateniensis*. — Misnici atenienski. I. Ančić, ogl. 128. *isporedi atenijeski.*

ATENIJES, *vidi atenijez*.

ATENIJESANIN, *vidi Atenijezanin*.

ATENIJESKI, *adj. vidi atenski*. — *Od tal. ateniese*. — Atenieska starica. H. Lucić 225. u izdahnu XVI vijeka; a u drugom XVII vijeka ateniska. u novijima atenienska.

ATENĪJĒŽ, atenijēza, *adj. i subst. m. Athoniensis*. — *Od tal. Ateniese*. *isporedi Atenijež*, Atenac, atenski. ni u jednom primjeru nije z pouzdano: u sejema stoji «, ali može biti samo za to što se tako pisalo u tudem jeziku i što su se glasovi s i z jednako pisali. a) adj.* Poklisari ateniesi. F. Lukarević 278. — b) subst.: Poslaše protiva Ateniesomu Tirta. D. Rańina vi. Ateniesa posla uhititi. F. Glavinić, cvit 264. Ateniesi bijahu šnegovi protivnici. J. Filipović, prip. 1, 302. Pripovijedase boga prid Ateniesima. J. Matović 25.

ATENIJEZANIN, *m. vidi Atenac*. — *Od tal. Ateniese*. — nepozdano je z onako kao u Atenijez. Poklisari Ateniezanin. F. Lukarević 278. Ateniesanin. 212.

ATENĪJĒŽ, Atenijēža, *m. vidi Atenijez*. Kad Atenieži velikom kapitanu dadoše otrov popiti. J. Banovac, pred. 29.

ATENISKI, *vidi kod atenijeski*.

ÀTÊNSKÎ, âd atheniensis. Prid sudom kadno ga atenskim osvadi. I. Tonković (Mrnavić) u Đ. Barakovića vil. 369. Plitnice rukočina atenskoga. J. Kavaņin 22.

ATEŠTÁT, atestáta, *m. testimonium, sejedocanstvo*. *Od tal. attestato. *isporedi* ateštat. Prošloga vijeka: Prizime, koje je potvrđeno s mnogim diplomam i atestatim. L. Potvrdović, slavod. 5. Kakono se podpuno vadi iz diploma, dukala i atestata. Norini, pripis. 72.

ATESTÍRATI, atěstírám, *impf. attestari, seješdotiti*. *Od iem. attestiren.* U početku našega vijeka. Atestira na svakom sudu i mjestu gdí bude potrebalo. Prot. šab. mag. 99.

ATEŠ, turski *ateš, vatra* samo u jednoj pjesmi i to pred rječju *dešmija turskim načinom mjesto* adj. *vatrena*: Naveze se u *ateš* *dešmi*. Nar. pjes. vuk. 5, 312.

ATEŠTÁT, ateštáta, *m. vidi atestat. prošloga vijeka*. Moreš vidit u libru, di su štampani ateštati i dukale isti redovnika. Norini, pripis. 72. Sve stvari gori rečene izvadio jesam iz ateštata i dukala. A. Kačić, razg. 191.

ÀTIBÛR, *m. koža od crne ovce, što se meće na sedlo kad se jaše. Samo u Vukovu rječniču*. — *Od mał. hátibőr, koje je od hát, leđa, i bőr, koža.*

ÀTIL, *m. vidi Atila*. Ki Atila često odrva. J. Kavaņin 244.

ÀTILA, *m. Attila; isporedi Atil*, *Atelije*. Srěditi Atila. Đ. Baraković, vil. 13. *Što Atila ne srušiv ostavi. M. A. Rełković, sat. 30.*

ATILAC, Atilca, *m. čovjek Atilin*. u jednoga pisca prošloga vijeka. Na Atilce on udariv tada ni posmio trideset hiłada. Nadod. 129.

ATĪNA, f. *Αθραυα; isporedi Atena*. Čekaše u Atini. Vuk, djel. 15, 16.

ATINÉJAC, Atinéjeca, *m. vidi Atińanin*. — *Od άθραυαος*. — *gen. pl. Atinêjâcâ*. — *u jednoga pisca*

prosloga vijeka: Prizove popa Atinejca. D. Obradović, bas. 339.

ATINIOTICA, *f. Athoniensis*. u jednom spomeniku XIV vijeka. S crćkvom materom (masteriom*) božijom atinioticom. Glasnik 24, 236.

ATĪNANIN, *m. Athoniensis; isporedi Atenac*. — *-in stoji samo u jednini*. — *Akc. gen. pl. Atińanâ. Atińani ne bijahu ni za što drugo nego da što novo kazuju ili slušaju*. Vuk. djel. 17, 21. *Ijudi Atińani! 22.*

ÀTKIÑA, *f. arapsku kobiła, bederija*, equa arabs. — *Od tur. at (koje vidi).* — *Samo u naše vrijeme, izmedu rječnika samo u Vukoru. Akcenat se ne mijena, samo su u gen. pl. oba zadnja sloga duga: átkińâ. Griješkom pišu i sa h sprijeda (vidi kod at, koń).* — Al mi hata puštat na *hatkińu? Pjev. crn. 296.*

ÀTLAGIć, *m. prezime Turčinu; od tur. aty aga, końčići zaporjednik; isporedi atlija i atly*. Dolazi od prošloga vijeka. Atlagića pašu ulovi. J. Kavaņin 202. Pošetala Hajka Atlagića. Nar. pjes. vuk. 3, 103.

ATLANAT, Atlanta, *m. Atlas*. Dolazi od XVI vijeka, ali nominativu Atlanat nema potverde, nego u jednoga pisca XVII vijeka dolazi s tahljanskim završetkom Atlante (vidi dałe), a u Belinu rječniku Atlant (114b). — 1. *ime planini*: Od vrha Atlanta. Đ. Baraković, vil. 88. — 2. *ime čovjeku*: Nadhode i Atlanta onoga, ki uzdrži nad nami vrh ramena svoga nebesa. M. Vetranić 1, 207. Veće Atlanta brime ima. J. Kavaņin 338. — *nom. s tahljanskim završetkom*: Maše Atlante breme ima. B. Betera, čut. 169.

ATLANSKI, *adj. Atlanteus*. samo u Belinu rječniku 114b.

ATLANTA, *f. Atlantis*. Ovo je bila Atlanta, hčer Eneja kraja. M. Marulić 72.

ATLANTE, *m. vidi kod Atlatan*.

ATLANTOV, *adj. Atlantis*. Sin kćere Atlantove. D. Zlatarić 33. Atlantov sin. I. Gundulić 10.

ATLETA, *m. athleta, u dva pisca dolazi kao ime blagajniku Aleksandra velikoga*. Svidoci jesu plemenit Atleta naš tezaurir. F. Glavinić, cvit. xv. Nek je svidok haznadar Atleta. M. A. Rełković, sat. 27.

ÀTLIJA, *m. końik, eques*. — *od tur. atly istoga značenáta. samo u naše vrijeme, izmedu rječnika samo u Vukovu. Akcenat se mijena samo u gen. pl.*: átlijá. — *Poved'te mi po tridest Turaka, sve atlije i dobra końika*. Nar. pjes. vuk. 3, 148. — *griješkom sa h sprijeda*: Ja ću skupit... sve *hatlije* i sve tokalije. Pjev. crn. 107.

ÀTLÁV, *adj. negligens in cultu, neuredan u odijelu, na kome odijelo stoji kojekako, kao nabacano. Samo u Vukovu rječniku (gdje se napomine da se govori u Barańi)*. Postaćem će biti od mał. hatlatni, raditi kojekako. od toga je *s premjestenim glasovima i ałtati, ałtav, i s promjenom glasa t iza ł na k: ałkav.*

ATMÁČA, *m. vidi akmała, dolazi XVII vijeka kao nadimak; može biti da je *č napisano mjesto glasa g u nevołi pravopisnoj*. Mikula Atmača*. Stat. pol.* ark. 5, 311.

ÀTMEJDAN, *m. turski atmeidan, hippodromos, trkalavste*. Od XVII vijeka, izmedu rječnika samo u Vukoru. Na atmeidan, di ih psi deru, metať gole trupe. I. Gundulić 559. — *tako se i u Sarajevu zove nieko mjesto*. Sretosmo se na sred atmejdana. Nar. pjes. vuk. rječ. 8b.

1. ÀTO, *m. tal. atto, vidi at, actus. u jednoga*

ATO

121

AUTENTIKATI

písea XVII vijeka. Treći ato: prošenje od milosti. B. Kašić, nač. 11.

2. ÁTO, sastarłeno a i to; vidi kod a II, C.

ÁTÓLI, sastarłeno a i to i li; vidi kod toli i kod taj.

ATOMANOVIĆ, m. prezime isto koje glasi i Altomanović; xv vijeka: Marko Atomanović. Ľetop. šaf. 30. na drugom mjestu: Atamanović. Glasnik 10, 274.

ÁTÔN, Atóna, m. Athos, Sveta Gora. Svetyje Gori Atona. Mon. serb. 86. Vl Atoné. 116.

ATÔNÎTSKÎ, adj. atonski; od đowtrits. u jednoga písea XVII vijeka. Atanasija atonitskago. Domentijana 159.

ÁTÔNSKÎ, adj. Athonis, sretogorski. Atonskije bogorodice hilandarskije. Mon. serb. 111. Vl svetej gorje atonsćej. 331.

ATOS, m. vidi Aton, mjesto kojega dolazi XVII vijeka tako s tuđim zarršetkom: Gora sveta, od starijih Atos ka je bila u davna zvana ljeta. I. Gundulić 367.

ATOSKI, adj. vidi atonski; isporedi Atos. Uzor vrha atoskoga. J. Kavašin 302.

ÁTSKÎ, adj. equi arabi, što pripada atina, što je kao u ata. samo u Vukoru rječnku — u jednog pjesmi sa h sprijepa moglo bi biti ovoga značenja, ako nije kakra pogreješka. Od kud bije lonna (Gora Crna, otud' hatska zatvorena vrata. Pjev. crn. 300.

ATUAL, adj. actualis, tal. attuale. u jednom spomeniku XV vijeka. Sudac Franac, koji bivši atual. Mon. croat. 97.

ÁTULA, f. vidi aftuła. samo u Vukova rječniku.

AU, glasovi a i u, koji se čaju od čega ma drago. Deli-top je rikao: aŭ! aŭ! aŭ! M. Đ. Mičević, jur. 78.

AUDIJENCJA, f. tal. audienza i audientia, saslušavaće u jednoga písea XVII vijeka: a) primane kod eladaoca ili poglarara, admissio: Ne davat im audiencije. I. Držić, nauk. gond. 300. — b) saslušavaće u sudu: Moleći se za jedne oficiale od njeke audiencije i tribunala. I. Držić, nauk gond. 279.

AUDİTÜR, auditúra, m auditor; isporedi auditor, vii i xvii vijeka. je li u iza a doista tako glasilo ili v, ne može se znaći. Koji bi učinili ko god zlo poslušnikom to jest auditurom ili sudcem. S. Budinić, ispr. 130. To su potvrdili u pismijeh audituri od Rote. B. Kašić, ign. 7.

AUERŠPERGAR, m. prezime niemačko Auersperger, u jednom spomeniku XVI vijeka. Ivana Aueršpergara. Mon. croat. 280.

AÚGÚST, m. vidi Avgust.

AUGÚSTĪN, Augustīna, m. vidi Avgustin.

AUGUSTINIÁN, m. Augustinianus. redornik reda sr. Augustina. dolazi samo s nepozdanim u iza a (o čemu vidi kod Avgust). Augustinijani, karmelitani i druzi mnozi misnici. I. Ančić, ogl. 30.

AUGUSTÍNOVIĆ, m. prezime; isporedi Augustinović. Vuk, nar. pjes. 3, 569.

AUGUSTO, m. vidi Avgust. na kraju je o talijansko; u iza a nepozdano (vidi kod Avgust). dolazi od XVI vijeka. Augusto činaše. D. Rańina rbv. Mark-Antonija razbi Augusto. I. Gundulić 370. Augusto Cesar. B. Kašić, is. 6.

AUGÚŠT, m. vidi Avgust. u jednoga pisca xvn vijeka. Zapovijedalaec Cesar Augušt. M. Radnić 149.

AÚGUŠTÁNOVÁC, Augustánová, m. sło u Hrvatskoj a podzupanjí jastrebarskoj. Pregled 37. mještaní kujkavci gorove Augustanovec. Sem. zagr. 1875. 191.

AUGÚSTIĆ, m. prezime. dolazi xvn vijeka. pisu ga i Jaguštić (koje vidi) i Agustić. Tomaš Augustić. Starine 11, 119. 122. 123. 126. 128.

AUGÚŠTĪN, Augustīna, m. vidi Avgustin. prošloga vijeka. S. Augustin. L. Vladmirović, slav. 67. Augustin iz Sole. Norini 59.

AUGUSTOV adj. Augusti. u jednoga pisca prošloga vijeka. Nije konisti imati cesarstvo Augustovo, a izgubit dušu. J. Banovac, pripov. 17.

AUSPURG, m. Habsburg. u jednoga pisca prošloga vijeka; isporedi Anspurg, Aspurg, minaticu nema potrde. U cesarskom plemenu od Auspurga. I. Đordić, ben. 9.

AÚSTRILIA, f. Austria. Od XVI vijeka. isporedi Austrija. — Viteza Đovana od Austrije. A. Tencetić, roz. mar. 59. A rodiać tva čestita, koje plemstvu slike nije, kraćica je glasovita od cesarske Austrije. I. Gundulić 278. Austria. Mikała 8a. Kuća pricestita od Austrije. I. Đordić, ben. 9. u istoga pisca na istoj strani loc. u Austri biće i mjesto njı.

AUSTRÍJAC, Austrijca, m. vidi Austrijanaec. u jednoga pisca prošloga vijeka: S 20000 Austriev. J. Rajić, boj 12.

AUSTRĪJAČKĪ, adj. vidi austrijanski. od austriacus. Vjerno kući austrijačkoj služiti. I. Zanicić vi. Cesar Leopoldo od kuće austrijačke. Nar. pjes. bog. 146.

AUSTRIJAK, m. vidi Austrijanaec. prošloga vijeka: S Rusi Austrijski i slavní Hrvati. M. Kuhacević 144. Koburg sa Austrijaci. J. Rajić, boj 99.

AUSTRIJÁNAC, Austrijánaec, m. čorjek iz Austrije. prošloga vijeka. Akc. se mijeńa u gen. pl.. Austrijanacā. Austrijanaec malo posrnuo. I. Zanicić 97.

AUSTRĪJANIN, m. vidi Austrijanaec. prošloga vijeka. Da vatuřu dadu na Austriane. I. Zanicić 89.

AUSTRĪJÁNSKĪ, adj. austriacus. Od XVII vijeka. isporedi austrinski, austrijski. — Austrijanskoj kući stare slave vratio jesi. J. Kanavelić. iv. 3. Austrijanske ali ti bečke hiže. P. Vitezović, kron. 95. Pod vladaņem prislavne austrijanske kuće. A. Kanižlić, kam. 900. Austrijansku kuću uzmožni. M. Kuhacević 165. Karlo, od kuće austrijanske. B. Cuceri 309.

AÚSTRÎJSKÎ, adj. austriacus. isporedi austrijanski, austrianski. Državni austrijsku. Vuk, posl. XVIII. u istoga pisca (nar. pjes. 1, 3.) ima sa v: U carstva avstrijskome.

AÚSTRÎNSKÎ, adj. vidi austrijanski. Od XVII vijeka. Staru krunu Austrinskomu koljenu vratit ima. I. Kanavelić, iv. 478. Najbliži si zemle austrijske. Nar. pjes. vuk. 5, 483.

AÚŠTRIJA, f. vidi Austria. dolazi XVI i XVIII vijeka. Arhiduka Austrije. Mon. croat 232. Kuća od Austrije, koja za mnogo vikova krajuje. J. Filipović, prip. 3, 68.

AUTENTIK, adj. authenticus. u jednoga pisca xvn vijeka. Prava autentika i zakonita (prorokovana). B. Kašić, fran. 150.

AUTENTIKATI, autentikam, impf. od tal. autenticare, authenticium facere. prošloga vijeka u jednoga pisca. Primalo češ štvari naći, koje nisam oli iz kniga štampani, oli iz karata autentikani izvadio. A. Kačić, razg. 317.

AV

122

AVDES

AV, uzvik kojim se kazuje kako pas laje. Dignu glavu u nebo i reku: Av! koliko je nebo, tri puta bih ga proždro. M. Đ. Milićević, živ. 2, 49.

1. ĂVA, m. otac, abba, sirska riječ; isporedi āba. ne mijena se po oblicima. dolazi xiii vijeka o svećeniku: Sb. narečenymi avnya Savoju. Stefan kr. 13. naše vrijeme samo u prijevodu novoga zavjeta: Ava oče. Vuk, mar. 14, 36.

2. ĂVA, interj. dra uzvika sastarļena a i va (ridi oba); dolazi od xvi vijeka, veoma riječko, ali se nalazi i danas: u potrećinu, urjerariju (isporedi a I, 3): Ava, gospodine, ja vjeruju. N. Raniņa 78. iv. 11, 27. Da te uzmem, brajo, ava, da te uzmem. M. Držić 155. ‚Tobom što se može, brate, ne ostani'. Āva, naš čestiti mili gospodine, u tom te služiti ja hoću brez hine'. H. Lucić 230. Blago vedru licu, obrazu svitlomu! jaoh lažnu hincu dvojeobraznomu! Ava ja ču hinu vragu ostaviti, a virnu istinu bogu ču proviti. I. V. Mrnavić, osm. 162. u čudu, gjeru, ukoru, proklirnuću (isporedi a I, 4, 5, 6): Ah, ah, ava, nu ti ruge, što od sebe čini! M. Držić 364. Ava, veli, divojko, ubio te bog! Nar. pjes. mikl. beitr. 32. Ava, Turci, crn vi obraz bio! će puštiste Vlaha u Turkiņe. Pjev. crn. 210. — isporedi avah.

AVAH, interj. uzvik ava, sastarļen v uzvikom ah, dolazi samo u naše vrijeme, i to kao avaj, koja vidi kod a I. 8. u gneru: Avah, Tale, ispali ti zubi! Pjev. crn. 229. Avah, pašo, rana dopanuo: Ogled sr. 470. Car srdito na noge skočio: avah, reče, didi kaurina! Nar. pjes. vuk. 5, 195. — u žalosti, tuzi: Udrše mu suze niz obraze, Avah, reče, do boga miloga! Nar. pjes. vuk. 5, 208. u tuzi može imati uza se i datir, u kom stoji onaj koji govorici: Avah meni do boga miloga! Nar. pjes. vuk. 5, 192

AVAIZ, m. proporcjednik u Turaka, praedicator. od arap. wâ'yz. isporedi vaiz. samo u Vukoku rječniku.

AVÂJ, uzvik u kom su sastarļeni uzvici a i vaj; vidi kod a I, 8.

AVÁJLIJA, f. někaka jabuka, mali genus. Od tur. aiwa, guña, od čega je preo načinen adjektiv turski ajvali, naliti na guin, pa od neja avajla. Samo u Vukoku rječniku, gdje se napomine da se govorici u užičkom okrugu. Govorici se i u valčskom okrugu. Ł. Kovacević. isporedi avajlika i vajlika.

AVÁJLIKA, f. vidi avajlija. U Srbiji u Dražačevu. Ł. Kovačević. isporedi vajlika.

ÁVAKUM, m. Habacne. isporedi Abakuk. S. Novaković, pom. 39. Prorok Avakum. Đ. Danićić, avak. 1, 1.

ÁVAKUMOVIĆ, m. prezime; po ocn Arakumu. Jovan Avakumović. Sem. kn. srb. 54.

1. AVAL, vidi álaf i alav (ružičast), od čega je i postojo premjestivši glasore. Aval biņiš. Nar. pjes. vuk. here. 121. 357.

2. AVAL, m. zło, malum. Od arap. ahwal, pl. od hâl. vidi hal. samo u naše vrijeme. nalazi se i ženskoga roda: avala. Vidite li ovoga avala! Nar. pjes. petr. 2, 594. Sve mu jade i avale kaše. 2. 662. na pošlednjem mjestu može biti i ženskoga roda; isporedi avala.

1. AVALA, f. vidi aval pod 2. Kakva nas je pritisla avala! Nar. pjes. petr. 2. 476.

2. ĂVALA, f. vidi Havała.

1. ĂVAN, m. vidi havan.

2. AVAN, m. perfidus, proditor, aerjera izdajnik. Od arap. hawwân istoga značeňa. xvii vijeka

u jednoga pisca. isporedi avanica. — Tko li ti avane pogubne nahodi? I. T. Mrnavić, osm. 94. Avani zgubiše, siromah miruje... Kako se skriše zlovare avanom? 174. Mogući pri meni zuluma ne stvori, ni avan himbeni ni hudi zlotvori. 185.

AVÂNCÂNE, n. dobivaņe. od tal. avanzare. isporedi avancavati. xvi vijeka na jednom mjestu, gdje je jošte -nje mjesto -ne. Ako vidiš (u snu) da larad blaguješ, toj prilikuje avancanje od družbe mudre. Zborn. 134.

AVANCÁVATI, avâncâvâm, impf. od tal. avanzare, dobivati, pretjecati. u jednoga pisca xvii vijeka.

1. prelazno: dobicati, zaradirati, acquirere: Ne avancavaše ni vode ni soli, kako se reče. I. Držić, nauk gond. 158.

2. neprelazno: pretjecati, ostajati, restare; Ako ono što im avancava od nih bitja i spence razložite ne daju ubozijema. I. Držić, nauk gond. 299. — tako i o onom što je suriše, što ne treba, supervacuumne esse: Dvigne se ono što avancava i zabraćuje. I. Držić, nauk gond. 351.

ÁVANGÁRDA, f. primum agmen, predná vojska; od fr. avant-garde. prošloga vijeka. S avangardom Valdek učini pregradu. J. Rajić, boj 58.

AVÁNICA, m. nequam, zlikovac, nitok, isporedi avan, pod 2, od koga je i postojo. Dolazi od xvii vijeka, između rječnika samo u Vukoru, (gdje je ženskoga roda i bez značeňa). Ta gospodin avanica sramoton ju tad poželi, muža uhvatiti ne poveli. J. Armolušić, slav. 46. Udari me po obražom motkom... Sjutra dan otišli smo pogлавaru... Na ma posla on soldate, koji nađoše krivca i dovedoše pred sud... Osudiše dati onome mome avanici pedeset batina. G. Zelić 42-3. Doretiče kobac avanica, odvesti će sjenicu djevojku. Nar. pjes. vuk. 1, 532

1. ÁVARIN, m. Avar. isporedi Abarin. dolazi samo u množini: Avari. Avari ali ti Abari. P. Vitezović, kron. 49. S Avarima. J. Kavaņin 282. Avari dodoše u Dalmaciju. A. Kačić, kor. 406.

2. ÁVARIN, m. vidi Đur (grad u Ugarskoj), lat. Jaurinum. Samo u jednoga pisca xvii vijeka. Dije Ugrom grad Avarin. I. Gundulić 567. u drugim prjetjisima Javarin.

AVAS, m. illiteratus, idiota, simplex. samo u Stuličernu rječniku, ako se riječ doista gdje govorici di se gororila, mogla bi biti od tur. jawaš tih, slab, spor.

ÁVÂZ, m. glas. vox, sonus. turski âwâz. — Akcenat se mujeňa u loc. sing. avazu. — griješkom pišu i sa h sprijeđa. Samo u naše vrijeme, između rječnika samo u Vukoru. — O glasu čojevijem: Pa poviknu grlom i avazom. Nar. pjes. vuk. 4, 398. Onda junak u lužini viknu: ‚de si, brate, od Zadra Todor? pogiboh ti danas u lužini'. K hemu Todor trci po avazu. Nar. pjes. vuk. 3, 165. Iz treće (glave) judski ‚havazt dava. Pjev. crn. 125. Viče curu grlom i ‚havazom'. Nar. pjes. juk. 89. — o glasu životiškom: Ovan čuti, ne pušta avaza. Nar. pjes. vuk. 3, 287. — od puške: Kada puška puče Perišina, ode avaz na četiri strane. Nar. pjes. vuk. 4, 284.

AVDANA, f. ime žensko. dolazi prije našeša vremena u jednom spomenihu, bez sumne od grčkoga. S. Novaković, pom. 39.

ÁVDES, m. ablutio, umivaņe po turskom zakonu pred molitu; od pers. âbdest. isporedi abdes, avdest. Samo u naše vrijeme, između rječnika samo u Vukoru. — Avdes se uzima Niti

AVDESNI

123

AVGUST

klańa, ni avdes uzima. Nar. pjes. vuk. 4, 79. Tu
klańaše i avdes uzeše. 4, 455. Po što Turčin
uzme avdes da klańa. Vuk. posl. 78. — na jed-
nom mjestu, prihvatiti mjesto, uzeti: Da donese
vode iz čatrne, da Turkińa prihvatvi avdesa. Ogled.
sr. 151.

ÁVDESNÎ, adj. ablutionis, što je za acdes. n.
p. abrus. samo u Vakoru rječniku.

ÁVDESNICA, f. aedesi abrus, čim se Turci
otira kad azma acdes. V. Vrčević, nar. prip. 221.

ÁVDEST, m. ridi avdes. Aga uze turskoga
avdesta. Pjev. crn. 145.

AVDI, vidi Avdija

ÁVDIĆ, m. prezime Turčiju; po eca Avdiji.
-ij- je sažeto -iji-, mjesto čega pisa i -ij-. Ahmet
Haqić i Sobota Avdijć. Nar. pjes. vuk. 4, 438.

ÁVDIJA, m. cidi Abdija, čemu je promiješeno
na b. v. a) bez nastarka: Avdi: No zavika Avdi-
Luca Uso. Nar. pjes. vuk. 4, 430. — b) s nastachom:
Tu bijaše Jusa i Avdija. Nar. pjes. vuk. 4, 45. —
gruškom sa h sprijeda. Havdija. Pjev. crn. 324.

ÁVDISALATIN, m. euphorbia, lathyris L. B.
Šulek, im. 5, koji dodaje da ima rječi az Bosne.
Od arap. abdiselatin (habb-i-salatin), semen ricini.

ÁVDITÓR, avditóra, m. auditur, cognitor cau-
sarum militariatum. samo u Vakoru rječniku. —
isporedi auditur.

ÁVDITÓROV, adj. što pripada aeditora. samo
u Vakoru rječniku.

ÁVDITÓROVICA, f. žena aeditoroca. samo u
Vakoru rječniku.

ÁVDITÓRSKÎ, adj. što pripada aeditorima.
samo u Vakoru rječniku.

ÁVDO, m. hyp. Avdija. Pa Mihajlo uždi čefer-
dara, te bijesna pogodi Turčina, Ture dobro, Je-
lezović Avda. Ogled. sr. 391.

ÁVDOVIĆ, m. prezime tursko, po oca Aedu.
isporedi Abdović. A za hime beže Avdoviću.
Ogled. sr. 459.

ÁVDOVINA, f. vidi aptovina. v pred d stoji
mjesto b; isporedi abdov. Prosloga vijeka Zmija
ujede dvojen: jedan odma pritisni avdunatu i
druge likarne suprotne onom otrovu. F. Lastrić.
ned. 195.

ÁVDUL, m. vidi Abdul, čemu je promiješeno b
na v. Avdul-aga od Smailovića. Nar. pjes. vuk. 4, 88.

ÁVDURÁHMAN, m. turško ime muško, arap
abd-er-rahmân. Avdurahman paša ukida bašaluke
i agaluke. Bos. prijat. 1, 39.

ÁVDURÁMANOVÍK, n. prezime Turčiju, po
ocu Arduranium M. D. Mihčević, srb. 529.

ÁVEL, m. Abel; isporedi Abel, Avel. Všelši
se vs snrdše Avelu. Domentijana 165. Avela. S.
Novaković, pom. 39.

ÁVELOV, adj. što pripada Avelu; isporedi
Abelov. Ľuboviju Aveloveju. Domentijana 69.

ÁVELSKÎ, adj. što je kao u Avela. Ľuboviju
Avelškoju. Domentijana 165.

1. ÁVEL, m. vidi Avel. u naše vrijeme. Gdje-
koji pripovijedaju da su ono Kain i Avel što se
vidi u mjesecu kao nekaka sjenka, i da ih je bog
ondje naznačio svijetu za ugled kao preveliki
grijeh što je brat brata ubio. Vuk, rječ. 259a. Od
krvi Avelja pravednoga Vuk. mat. 23, 35.

2. ÁVEL, m. vidi avrle, s kojim je istoga zna-
čena u Liči, a postašen od maž. hüvely, łaska.
isporedi amel i avelače. — Kad se kupi sijeno
po livadi, gdje se u jesen tesala kaka građa ili

se zimi po grmu kresale grane kozama, pa ostale
treske. џусke i ogranci, dovinjne se kupicima:
pobacajte u grmu sav taj avel, pa cisto sijeno kupite.
Isto se tako govori i avrle i amel. J. Bogdanović.

ÁVĚLAČA, f. vidi vełača, proa a biće postalo
od o, koje je d ovełača, koju vidi Samo u Vak-
oru rječniku.

ÁVĚLAČE, avěláča, f. pl. sitne konopłe što
ostana najazd, zora se avełače; one se ne beru
po jednu kao druge, nego se kape šakom; od nih
ne može biti porjesmo, nego samo kućine. M. Ko-
vačević. — isporedi avel pod 2.

ÁVĚRIĆ, m. cidi Aferić. Ka' izgubi g' Ave-
rijč kadija. Pjev. crn. 141. Onda reče Averić ka-
dija. Ogled. sr. 102.

ÁVÉRIM, vidi aferim. Baš averim, pašo Soko-
lović. Pjev. crn. 168.

ÁVÉT, f. spectrum, ultrara, kao čiro strasilo,
isporedi avetina. Dolazi od prosloga vijeka. iz-
medu rječnika samo u Vakoru. Od arap. hajáčet
istoga značena. Avet i sluta mora takovi biti a
ne covek. D. Obradović, bas. 46. Tako su i onu noć
dolazile aveti i pravile stravu kojekavku oko nega,
ali on ostane zdrav i živ. Nar. prip. vuk. 78. Ko
me god vidili, miš da sam kaka avet i beži od
mene. 179. U jedan put izidu dve stare oklepane
vešti, suhe kao aveti, i počun sisati su kosti.
93. Mnogi pripovijedaju kako su ih u tome poslu
(kopanu noraca) plasile različne aveti. Vuk, živ.
238. Zamotana je kao avet. M. D. Milićević.
več. 159.

ÁVÉTIŇA, f. vidi avet. U naše vrijeme, izmeda
rječnika samo u Vakoru. — Ake u gru pl avé-
tiňa. — Ili si coveće stvorene ili si avetina?  
Nar. prip. vuk.² 224. Tilisum brani pretvarajući  
se n svakojaka strašila i avetiće. V. Bogović,  
zborn. 408.

AVGARENIN, m. vidi agarenin. Vanidoše av-
garene. Łetop. šaf. 83.

ÁVGUST, m. Augustus; isporedi Agust. iza a
dolazi glas v pozdano u kungama pisatum čirul-
ski di glagolski, rjetoč u dragim pozdano,
jedno za to što se u mnogima pisalo u i za v a
v i za u, u drugo što se u pisalo i za to samo
sto je tako u tudem jezicima mjesto u dolazi i u,
ali opet pozdano u čirskim i glagolskim kungama,
a u dragima rjetoča pozdano iz istimih uroka.

1. sa u za a: a) ime čorjeće: aa) u nepoz-
dano. Izide zapovijed od cesara Augusta. N. Ra-
nina 20b. nepozdano i u versima, u kajima je
istina au jedan slog. ali se za to još ne može ka-
zati da nije glasido u nego av. Od Augusta
slavno ime ki ponovi čim krajeva. I. Poldnulić
430. Moguć Augusta bastinika, Tiber nema po-
sljednika. J. Kavanin 186. Al mu Augusto drugo
ne da. neg mu suha krhuha dade. V. Dosen 211. —
bb) u pozdano (Augusta) prosloga vijeka, u ceru
u kom je u slog. Da u vrime Augusta cara ne
bi većeg nad Srima hambara. M. A. Rešković,
sat. 24. — b) ime mjesecu, koloroz: aa) u nepo-
zdano xvi—xvii rjeka. Augusta (awgwsta) će-
trti dan. Mon. croat. 263. August imad dan 31
F. Glavinić, evit xxiv. Dode pod imad na 15
augusta oli ti kolovoza. A. Kacić, razg. 171. —
bb) u pozdano xv rjeka. Meseaca augusta. Spom.
sr. 1, 50. Mon serb. 517.

2. sa v za a pozdano, i to od xvi vijeka (vidi
daše pod b): a) ime čorjeće: Avgusta česaru.
Łetop. šaf. 68. Avgusta cara Arkiv 9, 98. poz-
dano i u jednoga pisca prosloga vijeka, koji je
istina pisata latinicom, ali rachluje i v, niti bi
u tom imenu napisao v, da ga nje izgarača.

AVGUSTANSKI

124

AVO

Od oblasti Avgusta cesara. A. Kanižić, utoč. 12.
— b) *ine mjesecu, kolovoz*: Měseca avgusta.
Mon. serb. 2. Miseca avgusta. Mon. croat. 46.

AVGŪSTĀNSKĪ, adj. augustanus. u jednoga
pisca xvi vijeka. Po uzdržanju krstjanskom avg-
stanskoga spoznanja. Postila xxi.

AVGŪSTIJA, f. augusta. isporedi avgustina.
xvi vijeka. Carš Stefan s cariceju avgustiju
kira Jelenoju. Mon. serb. 133. Glasnik 24, 233.

AVGUSTĪJĀN, Avgustijana, m. Augustianus.
Mon. serb. 264.

AVGUSTIJANIJA, f. vidi avgustija. xiv vi-
jeka. Sb. cariceju Jelenoju avgustijanijeju. Glas-
nik 24, 243.

AVGŪSTĪN, Avgustina, m. Augustinus; isp-
redi Agustin. *iza a dolazi i u i v onako kako
je rečeno kod Avgust (kod koga vidi).*
*aa:* pouzdano xv *vijeka:* Augustin Bratković.
Mon. croat. 82. — bb) nepouzdano: Sv. Augustin.
B. Gradić, djev. 32. J. Kavašin 508. Banovac,
prop. 5. J. Matović 59. — b) sa v pouzdano od
xv *vijeka:* Avgustina biskupa. Mon. croat. 141.
Sveti Avgustine! A. Kanižić, bogo!. 534. 557.

AVGUSTIŅA, f. vidi avgustija. dolazi samo u
starom nominaticu sa zaeršetkom ni mjesto na
xiv vijeka. Carica avgustini kira Jelena. Mon.
serb. 137.

AVGŪTĀR, avgutāra, m. ova piscium con-
dita. Od nor. grć. *abytōtōquorin, ikra.* Samo u Vu-
kovu rječniku, gdje se veli da je „suh riblji mri-
jest. koji se (ponajviše u Skadru) vadi iz ribe
skakavice

i dodaje: avgutar se jede i uz časni
post svaki dan, kao i hajvar'.

AVĪNDATI SE, avindām se, *pf. oporaviti se. od tal.* ammendare. Samo u naše vrijeme u Dalnaciji: Ja sam se avinda', kad čovjek zađe u kakvu rdu ol bolest, pa se podigne; maslina se avindala potla rde. P. Pavlinović.

AVIZ, m. tal. avviso, significatio, javlače, opo-
mena. isporedi avizati. xvii vijeka u jednoga pisca.
Dat aviz svijem, da se paze veoma od tudi žena.
I. Ančić, ogl. 131.

AVĪZATI, avizām, *pf. tal.* avvisare, significare,
certum facere, javiti. *Od xvii vijeka.*

1. prelazno: u akusativu stoji onaj kome se
javla, ako nije u part. praet. pass.. kao opome-
nuti koga: Jedan bivši avizan od druga da bi
učinio pokoru, on se ne haja ništa. I. Držić,
nauk gond. 179. — *kao javiti kome:* Koji katu-
nar ne dojde na zbvor budući avizan. Stat. pol.
ark. 5, 313. Svrhu česa vas imam avizati. Sta-
rine 11, 114. Tri krat zataja Isusa, koji me bijaše
avizao: zatajačeš me tri krat. I. Ančić, ogl. 3.
Ugleda ih sestra dva šarenca, braću svoju sestra
avizala. Nar. pjes. vuk. 4, 100.

2. sa se, refl. dosjetiti se: Ja se tome ne mogu
avizat'. Nar. pjes. vuk. 5, 482. Jere kad se avi-
zaju Turci što su danas oni učineli, hoće skočit'
drumom zelenijem. Pjev. crn. 31.

AVIZÁVATI, *avizâvâm* i *avizajem*, *impf. od*
*avizati*, *kod koga* i *značene* *vidi*.

1. prelazno (onako kao avizati): kao javlati.
Avizava svetoga Timoteida da je prokleo nike. I.
Ančić, vrat. 2, 4, 97. Avizajem svakoga brata re-
dovnika da nije ovo svakomu dopušteno. I. An-
čić, ogl. 107.

2. sa se, refl. sjećati se, dosjećati se: Al se
Mujo jedu izaviza, e mu društvo poginulo bješe.
Pjev. crn. 49. A Janko se divno izaviza. 197.

AVLAT, vidi halvat, čemu je talpoł h a glasovi

lv premješteni: Povedoše bega i Zlatiju, savedoše
u avlat-odaju. Nar. pjes. mar. 153.

ÁVLATÁN, ávlatna, adj. vidi alvatan. samo u
Vukovu rječu čku.

AVLI, dolazi pred nekim riječima, n. pr. ma-
rama, vidi havli.

1. ÁVLIJA, f. aula, stobor, dvoriše; isporedi i
ulica, dvor. Od grć. *avlī*, od čega je i u Turaka
hawly i awly. te su je bez sumne i oni raznosili.
Dolazi od prošloga vijeka, između rječnika samo
u Vukovu. nalazi se griješkom i sa u sprijeđa.
Kada u avliju unide. Đ. Rapić 403. Izvede ga na
jedan čardak, gdi pod niim u avliji jeđau mlogi
siromasi. F. Lastrić, ned. 374. Pak avliju moju
izrovaše. M. A. Rełković, sat. 63. U šengovoj av-
liji žene i devojke pevaju. D. Obradović, bas. 300.
Što sam je kriv, kad je avlija otvorena? 333. Što
je trava po avliji nikla? Nar. pjes. vuk. 1, 463.
Pa on sčeše niz kulu visoku, te ga srete u svojoj
avliji. 2, 34. Sam je končic po avlije šeta. 2, 57.
Bre sluškiše, brišite avlije. 2, 527. U avliji na
zelenoj travi. 3, 414. Kada spade dole na avliju.
3, 483. Po akšamu u Sokola dođe na avliju bega
Ašin-bega; kucenu Rade halkom na vratima. 3,
365. Alkom kuca Jušković Matija na avliji popa
Leševića. 4, 382. — oko crkev i manastira: Av-
liju iz nova ogradismo. Rad 1, 182. Do crkvenu
zatvorim avliju. Nar. pjes. vuk. 4, 170. Iz avlije
svetog manastira. 5, 204. — i oko satora: Onde
j šator crnog Arapina, oko šega zelena avlija,
sva avlija glavam' nakićena. Nar. pjes. vuk. 2,
420. — na noj su vrata: Ona strča avliji na
vrata. Nar. pjes. vuk. 1, 251. Te otvora na av-
liji vrata. 3, 436. Te avliji otvorio vrata. 3, 365.
Otvori mu od avlije vrata. 3, 248. Na avliji
otvorena vrata. 3, 202. Na avliji dimirli kapiju.
3, 281. — može biti od kamena, t. j. ogradaena
ili opođena kamenom: E ti imaš u Prizren
dvorove, oko nih je kamena avlija. Nar. pjes.
vuk. 3, 429. On je baca na mermer-avliju. 2,
48. Ugna Šarca u mermer-avliju. 2, 350. Poru-
šena mermerli avlije 2. 175. — po tome je i bi-
jela i šarena: Pak se šeta po b'jeloj avliji. Nar.
pjes. vuk. 3, 7. Svatovi se na broj iskupiše u ša-
renu kamenu avliju. 2, 548. — bakrena, kojog su
vrata bakrom okovana: Oko dvora bakrena av-
lija. Nar. pjes. vuk. 2, 622. — sama ograda: Zatrča
se Sava od Posavlja, te preskoči kamenu avliju i
družini on otvori vrata. Nar. pjes. vuk. 3, 374.
Sve s avlije poskidoja glave. 2, 425. — griješkom
sa h: Svaki čas u ńezinu zaviruješ avhliju. Đ.
Rapić 134. On preskoči bijelu avhliju. Pjev.
crn. 212.

2. ÁVLIJA, f. vidi havlija.

ÁVLĪJSKĪ, adj. vidi avlinski. u naše vrijeme,
između rječnika samo u Vukovu. Veće gleda u
avljska vrata. Nar. pjes. mar. 89.

ÁVLĪNSKĪ, adj. aulae, od avlije; isporedi sto-
borni. — prvo je -i - sažeto -iji-, mjesto kojega
pisu i -ij-. Samo u naše vrijeme, između rječnika
samo u Vukovu. Kada dođe na avlijska vrata.
Nar. pjes. vuk. 1, 472. Kuca Miho na avlinskim
vratim. Nar. pjes. juk. 559. Načini alku na avlin-
skim vratima. Nar. prip. vrč. 153.

ÁVLÍŠTE, n. mjesto gdje je bila avlija (može
biti manastirska). Bašta u avlištu. Srp. Nov.
1873. 539.

AVLON, m. Aulona, grad na moru u Arbaniji.
pomiše se xiv vijeka. Gospodin Kaninê i Avlonu.
Mon. serb. 178.

AVO, savez a s pronominom u srednjem rodu
ovo sastavljen tako da se pronominu prvo o iz-

AVOJ

125

AVRŁE

jednačilo sa a, i s ním sažeto u jedno; po tome
deć akcentat biti švo. Dolazi xiv, xv i xvi v-
jeka (vidi dače pod b.) a poslije opet u naše vri-
jeme, između rječnika samo u Danicivern. — 1.
obje sastarłene rijeći staje seka u scom značenja
cijelom, kao da bi se reklo: „a ovo ili ovo pak;
samo u jednoga pisca xvi rijeka: Svitovna po
sebi izvrsna ni lipos, avo je, ka ne bi zgubila,
mnu, kripos, jer među angelska obličja u raju
vidu, sva nebeska da se k noj zbirke. S. Menč-
tić 58. — 2. pronomen ne staji u cijelom scom
značenju, kao pronomen, nego kao zvrij, kojim
se pokazuje, koji dolazi i cio bez a glasči ovo,
kao evo, a sarez a drži svoje značenje, te obje ri-
jeći sastarłene u avo stojе kao, a evo: xiv ri-
jeka: Carstvo mi zapisa međe sije simi seloms,
po neže suts u jedinj otstevs. avo međe crkvi.
Mon. serb. 144. Prisegohj ja s mojim vlastiti...
Avo vlasteli, koji prisegosmo... 175. Vodenicu pri-
loži što kupi od Radomira... Avo koji proilo-
žiše po svomu hoteniju. Glasnik 24, 269. xv ri-
jeka: I prvo velikosti ti pisasmo, avo i sdi
pišemo. Spom. sr. 1, 130. xvi rijeka samo u je-
dnoga pisca: Velmi se kriv pravi i togaj sud
ceka, tko godir otrvati jednoga clovjeka; avo ova
s kosami i s grlom od gospo svi mlados za-
mami, najliše život moj. Nitko tuj ne vapi, što
činiš, da rece. S. Menčetić 13. Minito će tko godi,
ovu vil gdi slavlju, da moj um zalodi, ar sun-
cem nu pravlu; avo se meni mni i takoj pravo,
jes, da trajavan zaman dni, što slavih ne ives. Kada
se ne stvori rić tvoja, sunače, talo rec: Kada
devo vlasti me srađace. Avo t' je život moj,
pribila ružice, poštedit jur ne moj virnoga slu-
žice. 214 Govore jur druzi: ni veće žalosti ne
smisłat u tuzi minute radosti; avo ja ciniu sud
da žalos nije toj. 317. u naše vrijeme (vid a to
kod a pod II, C, 2, b, a, bb): Malo stade. avo
idu Turci, avo idu stotina Turaka. Pjev. crn.
70. Malo bilo, ništa ne stanulo, da idu Piperske
delije. 143. — 3. pred avo dolazi da (značeti ali)
szeze radi s prednim gorom, a tijem značene
rijeci avo. koje je pod 2. dolazi slabije, te se
izjednačenje sa evo: samo u jednom spomeniku
xv rijeka: I prede sm bil u velike bolesti i
skrbi, da avo vidu jere prihodi koncina moja.
Mon. serb. 518.

ÁVÓJ. uzvici ava i oj sastarłeni. samo u jed-
noga pisca xvi rijeka: za uzvikom stoji i me:
Kad ta vil doteče, za milos ku dvoru, cudi se
ter reče: gdi s tohobu govoru? Avoj me, ja re-
koh, prisvitlo sunače, jednu stvar, ku stekom
dražu ner srdace, ter da se začuđu, gdi sa mnom
govori! Š. Menčetić 198. Kad ta vil doteče, pru-
živ se jak zmija, koja se s dalece iz glasa na-
simija, avoj me, rekoh ja, boga dil polako, er se
čut ovo tja mogaše daleko. 206.

AVORIJA, f. ebur, slonova kost, fildis; od tal.
avorio. samo u jednoga pisca xvi rijeka. nom-
nativu ni rodu nema potrde, može biti da je
glasilo i sa seijem talijanski avorio. — Vrhu
jednoga štapa od trsti indijane, zakovana gori
avorijam a doli rogom. N. Načešković 348.

ÁVRA, f.agoga. turski hawra istoga zna-
čenja, od kaldejskog havra, držušto. Dolazi samo
u naše vrijeme, između rječnika samo u Vukorn
(gdje se napomije da se gorori u Srbiji i u
Bosni). Skupili se kao Čifuti na avru. Nar. posl.
vuk. 288. Uzavreli kao Čivuti u avri. Vuk. rjeć. 1

AVRAM, w Abraham; isporedi Abram. onoma
u scom pismu ime glasi Avrám, Avráma, a na-
djereno komu dragom Avram, Ávrama. Vuk. rjeć.
2a. Pisalo se i sa dva aa pred m: Avraamš.

Sava 1. osobito kad se musli onaj u scom pismu:
Od Avraana. Vuk, mat. 1, 17. ali se i hemu piše
ime kako narod zgoraca: Za to se više ne će
zvati Avram, nego će ti ime biti Avrám. Dani-
ćić, 1noj. 17, 5. — ime komu dragom s akc.
Avram. Avram Jovanović. Srp. Nov. 1879. 1154.
— 7 jednaj pjesmi dolazi i kao ime gradu žudio-
skom: Oni su (krstori) ostanuli u Avramu gradu
bijelome u Jevrema cara čifutskoga. Nar. pjes.
petr. 2, 72.

AVRAMA, f. ime žensko, isporedi Avramija. Do-
lazi prije našega vremena. S. Novaković, pom. 39.

AVRÁMAŁ, Avrámła, adj. ridi Avramov. Do-
lazi samo do xv ili xvi rijeka, a sada nije u
običaju. pisalo se i sa dva aa pred m: Vš avra-
mliłh seléłb. Domentijanᵇ 89. i s jednim a: Ra-
bińe avramłe. Mon. croat. 155. Roda avramła.
Arkiv 9. 91.

AVRÁMIĆA, f. rijeka koja utječe u Timok riše
sela Grłana u Srbiji. M. Đ. Milićević, srb. 873.

1. AVRAMIJA, f. ime žensko, isporedi Avrama
ti Avramije. Dolazi prije našega vremena S. No-
vaković, pom. 39.

2. AVRÁMIJA, f. vidi arvanija. Prigrnuo mrku
avramiju. Nar. pjes. petr. 2, 160. On pomanu svo-
jom avramijuon. 161.

AVRÁMIJE, m. ime musko. Dolazi i prije na-
šega vremena. S. Novaković, pom. 38. Sv. Avrá-
nije pada 29 oktobra. Ł. Kovačević. isporedi
Avramijev.

AVRÁMIJEV, adj. što pripada Avramiju. Av-
rámijev dan 29 oktobra neki slave. Ł. Kovacević.

AVRAMOV, adj. što pripada Avramu; ako
Avrámu, onda glasi Avramu, ako i l Avramu,
onda Avramov; ridi kod Avram. dolazi i sa dva
aa pred m onako kako je rečeno kod Avram.
Avrámor: Avramovi. Sava 11. — Avramor. A
kad dođeš Avramovu dvoru. Nar. pjes. vuk. 3, 502.

ÁVRAMOVIĆ, m. prezime; po ocu Áramu.
Laza Avramović. Prot. šab. mag. 53. Kosta Av-
ramović. D. Avramović, sv. gora 223. neki se pišu
i sa dva aa: D. Avraamović, sv. gora vi.

ÁVRAŠMKÎ, adj. što je kao u Áramá. samo
xii i xiv rijeka, i to sa dva aa pred m. Věroju
avraamškoju. Domentijana 69. Danilo 403.

AVRANEZOVIĆ, m. prezime Turčinu xv vi-
jeka. Ese begt Avranezović. Glasnik 10, 271.
Łetop. saf. 77. Danići 1, 4. 3, 528. 551.

ÁVŘC, m. nanus, maio, małenica, starmali,
kepec. Od arap. ifrit. Gorovi se u Srbiji u užičkom
kraju. Ł. Stojanović.

ÁVŘŁ, samo s riječju bávřł: ávřł, bávřł, tamo
amo, oramo onamo, m. pr. kad ko bávje kako je
tumarao kojekuda, dok je što našao. Samo a Vu-
koru rječnika, gdje je tako i protumaćeno. Može
biti od turskoga áware olmak, hesposličiti, trěati
kojekuda bez posła, awarelik, běposłučene. obli-
čjem je nedovršena osnova gląolska, koja se qo-
vori kao što se qorori imperat a preporijedaju-
isporedi bavrl.

ÁVŘŁE, u. herbae inutilis segmenta putre-
scentia. samo u naše vrijeme, između rječnika
samo u Vukorn, odalek je i značene starleno i
gdje se napomije da se gorori u Srijemi i u
Barani. Gorori se i u Lici (vidi daše). — Može
biti od mał, avar, suha traca i šaš, rogoz, i éle
erh, očršak, očršine. U Lici se govori kao avel:
ne kupite sa sijenom svakog avrla, reče se ku-
pucima. Mati rece djeci da joj donesu treskolina
iz dvorišta, a kad djeca doneso ne samijeh či-

AVRO

126

AZDISATI

stijeh treskolina nego i grančica otrgnutijeh od
plota i komada od trna i kore od drvladi, ona
im recce: što ste ovo nakupili? ima svakog avrja.
J. Bogdanović.

ÁVRO, m. hyp. Avram. dolazi prije našega
vremena samo na jednom mjestu, i to u acc. Avra,
te bi moglo biti i skraćeno samo u pisnut mjesto
Avrama. S. Novaković, pom. 39.

ÁVSA, f. vidi hapsa. Ako l' vi je avsa omrz-
nula, moja avsa u tavnica studna. Pjev. crn. 90.

ÁVSTRÎJSKÎ, vidi austrijski.

ÁVTA, f. vidi apta. samo u Vukoru vječniku.

ÁVTÎK, avtika, m. vidi aptik. samo u Vukoru
rječniku.

ÁVTIKA, f. vidi aptika. samo u naše vrijeme,
između rječnika samo u Vukoru. Naberu u me-
dudnevnici avtike, isklukaju kao grože, pa ispeku
rakiju i piju od ove bolesti (srdoboje). M. Đ. Mi-
lićević, živ. 2, 47. U zagoneci o guslama: Ja
se popeh na avtiku, pa dvokih tirintiku: donesi
mi tirle misle, da pomislim, pa ću ti opet vra-
titi. Nar. zag. nov. 37.

ÁVTOV, adj. vidi aptov. samo u Vukoru vječ-
niku.

ÁVTOVINA, f. vidi aptovina. u naše vrijeme,
između rječnika samo u Vukovu. Skuvaču mu
avtovinu, da se najmente. Nar. pjes. vuk. herc. 238.

ÁVТUGA, f. vidi aptuga. dolazi i u istom zna-
čenju koje je u same apte. Neki nađu tri struka
iznikla iz jednog korena avte (avtuge). M. Đ. Mi-
lićević, živ. 1, 95.

AZ, ego, vidi ja (ego). Dolazi samo u starijem
kinigama, u kojima se mijesao jezijen; iz-
među rječnika samo u Stulićevu i Daničićevu. Az
grěšni Stefanš. Mon. serb. 9. Az Rumin pisah.
Mon. croat. 3. Az gremed ugotoviti vam misto.
Š. Budinić, sum. 9.

ÁZAČKÎ, adj. što pripada Azaku. u naše vri-
jeme, između rječnika samo u Vukoru; ali ispo-
redi Azak. — Kad je bio niz poje azačko. Nar.
pjes. vuk. 2, 384. Gleda Marko azačkoj čaršiji. 2,
379. Teške sam tiuke dopadnuo, teške muke,
u arapske ruke, dopadnuo ropstva i tamnice, a
proklete azačko tamnuo. 2, 382.

ÁZAK, m. grad Azov, koji i Turci zoru Azak,
sada u Rusiji a pjeva se da je bio u Arapskoj
(vidi kod azački). dolazi od xvni vijeka, ali do
našega vremena samo u Mikaļinu rječniku, a u
naše vrijeme između rječnika samo u Vukovu.
Pravo ide ka Azaku gradu. Nar. pjes. vuk. 2,
384. O moj babo, od Azaka kraļu! 2, 381. —
griješkom sa h sprijeda: Daj vam bože Hazak
osvojiti. Pjev. crn. 94.

AZAMIJA, f. vidi Agamija pod 1.

AZAMOGŁAN, m. arapski 'ağem oğlany, za-
robłeno dijete, od kajega je birao jažičar ili sluga
u dvoru sultanovu. isporedi ğamoglani. samo u
jednoga pisca xvii vijeka. Carski se dvori zatvo-
raju; około Turci se s dvorani tiraju; čauši pa-
daju i azamoglani. I. T. Mrnavić, osmi. 118. Car
vidi da smo azanogļanovniko ubiliko. 123.

ÁZAŇA, f. selo u Srbiji i smederevskom okrugu,
szrev jaseničkom. K. Jovanović, reč. 150. Iz Azaneši
sniže Smedereva. Nar. pjes. vuk 4, 178. Postaia
tamna: može biti od arap. hazáń, pl. od hazine
i hazna, žitnice, koševi, magaze.

AZÁŇAC, Azáńca, m. čovjek iz Azáńe. Akce-
nat se mijena u voc. sing. Ázáňče, voc. pl. Ázáňči,
gen. pl. Ázáňâcâ. M. Đ. Milićević. — U jednoga

pisca sa h sprijeda: Do Stanoja Vujica Hazańče.
Pjev. crn. 106.

ÁZAŇKA, f. žensko čelade iz Azáńc. M. Đ. Mi-
lićević.

ÁZAŇSKÎ, adj. sela Azáńc. Niva u lugu azań-
skom. Sr. nov. 1863. 504.

ÁZAPI, Ázâpâ, m. pl. selo u bosanskoj krajini
u Kozari. M. Ružičić. — isporedi Azapović.

ÁZAPOVIĆI, Ázapovîćâ, m. pl. selo u Bosni
blizu Kreševa Schem. bosn. 1864. 55. biće od arap.
a'zâb. nečešen.

ÁZBÂŠČA, f. dolazi samo u pjesmama něko-
liko puta: něki vele da je, mali vrt, vočińak (nar.
pjes. juk. 617), po čemu bi pred bašča bila tur-
ska riječ az, mali; ali se u primjerima ne vidi
ni da je mala ni čega radi bi taka bila, niti je
lako protumačiti za što bi baš turskom riječju bilo
kazano da je mala. prije bi az moglo biti arapski
hâss, osobit (isporedi Azbukovica), a po tome bi
bila kao odiłtena od svega drugoga što je uz baš,
bašča u kojoj je nešto samo osobito; ali bi tre-
balo još potvrđiti da su take bašće u običaju i
da se tako zovu. bez te potvrde najprije može
biti az arapski âs, mrća (myrtus), promijenovši s
na z pred b, te bi bila bašča u kojoj su mrč,
mrčeva. I popeše b'jele čadorove po az-bašći ispred
b'jele kule. Nar. pjes. juk. 97. Al mi draga b'jele
dvore zatvorila. A ja prodo u az-bašču, sveza konza
za naranču. Nar. pjes. petr. 1, 150. A će ti je
mila majka. Otišla je u az-bašču. 253.

ÁZBUČNÎ, adj. alphabeticus. isporedi azbuka.
u naše vrijeme. Ja sam ih pometao azbućnim re-
dom. Vuk, posl. vni.

ÁZBUKA, f. alphabetum. ime joj je od prva
dva slova. dolazi u naše vrijeme. isporedi azbukva,
azbukvica, azbukvijednák, kvicva. — Azbuke radi.
S Mrka], salo 7. Počne učiti novoga daka azbuku.
Nar. prip. vrć. 118. Koje je slovo u azbuci naj-
jače? Nar. zag. novak. 253.

ÁZBUKOVAČKÎ, adj. što pripada Azbukovici.
Srez azbukovački. D. Avramović, sv. gora 213.
Opština azbukovačka. K. Jovanović, reč. 134. I az
azbukovackom kraju. V. Bogisić, zbor. 304.

ÁZBUKOVICA, f. dva sela u Srbiji u podrins-
kom skrugu, od kojih se jedno zove Gorija Bu-
kovica a drugo Doja Bukovica, oba zajedno zovu
se i Azbukovica, jer se bila za turskoga vremena
carsko dobro, koje se arapski zove hâss, čemu je
otpalo h, a s se pred b promijenilo na z. ispo-
redi asovina. M. Đ. Milićević, srb. 573.

ÁZBUKOVIČKÎ, adj. vidi azbukovački. M. Đ.
Milićević, srb. 573.

ÁZBUKVA, f. vidi azbuka. dolazi prije našega
vremena, između rječnika samo u Daničićevu.
Tškovanije azbukvy. Daničić 3, 551.

ÁZBUKVICA, f. vidi azbukva; isporedi bu-
kvica. xvii vijeka. Kratka azbukvica. Azbukv.
1690. 1.

ÁZBUKVJEDŇÁK, m. vidi azbukva. dolazi
xvi vijeka, i to po zapadnom govoru sa i mjesto
je. Dijaci neka umiju azbukvidňak. M. Bijanko-
vić 106.

ÁDEJKOVIĆ, m. prezime, koje dolazi a naše
vrijeme, a biće postoalo od imena Dejko (od De-
jan; isporedi Dejkovej) sastavljenoga s turskim az,
mali. Kosta Azdejković iz Krusevca. Rat 44.

ÁZDIJA, f. vidi hazdija.

ÁZDISATI, ázdišem, pf. insolescere, posiliti
se, uzohijestiti u, n. pr. kad tko obogati ili kad
se mlado čelade ulubì te postane neposlušno. Od

AZIĆI

127

AZDAHIN

tur azmak, azdymak, imetnuti se, odmetnuti se, pobjesneti. Gorori se gdje gdje po Srbihi. Ł. Kovačević, pomnje i Miklosić, alb. forsch. 3, 8. vergl. gram. 2, 476

AZIĆI, m. pl. selo a Bosni blizu Sarajera. Schem. bosn. 1861. 56. — bez samije od turskoga imena.

AZIJA, f. Asia. pisalo se i sa s: Asija, ali da se tako i izgorevaralo, može se pasrejedočiti samo krigama pisanim cirelski, a u nima dolazi xiv i xvi rijeka. Vb Asiju doidose. Domentijanb 170. Osta va Asiji. Anton Dalm., djel. 19. 22. — u nekih pisaca koji su pisali latiniskim slovima dolazi također sa s, ali po svoj prilici tako se samo pisalo za to što je i u tudim jezicima tako, a izgorevaralo se z. Asia. Mikała 7a. U svoj Asiji. F. Lastrić, test. ad. 34. Od sve Asije. A. d. Kosta, zak. 1, 26. I naselni Turke iz Asije. M. A. Rešković, sat. 30. u nekim krigama starijima na srejet izdanim u naše vrijeme dolazi istina sa z, ali se ne zna za cijeto je li tako i u rukopisima: Krajica od Azije. I. Kanavolić 521. Tjeraj u Aziju. J. Kavaņin 269. — sa z doista dolazi istom u Belinu rječniku i na naše rijeka. Azia. Bela 107b. Osta neko vrijeme u Aziji. Vuk, djel. 19. 22. — u nekih pisaca glasi i Azija, i to od xvi rijeka. Vlas vrsh sve Azije otac moj prostire. H. Lucić 190. Crikvam, ke jesu u Ažiji. Bernardin 96. Ažiju dobih. P. Vitezović, odli. 71. Izišli iz Salmecje od Azije. S. Badrić, ukaz. 45. On je bio patnarka od sve Ažne. F. Lastrić. svet. 193. Sve pokupi po izbor junaka, Palestinu i Aziju ravnu. A. Kačić, razgov. 217.

AZIJANIN, m. Asianski krajne -in stoj samo u jednuh. dolazi sa s, ali nepozdano (vidi kod Azija: Asiani. Đ. Palmotić. chist. 629. Običaj Asiana. A. Kanižlić, kam. 522. Mekoputne Asiane. N. Marčić 35. — sa z, ali isto tako nepozdano (vidi kod Azija): Meu Aziani. J. Kavaņin 193. — pozdano sa z: Aziani. Bella 107b.

AZIJÁNSKÍ, adj. asianski. dolazi sa s, ali nepozdano, jer se može citati i z ta u preu dra primjera i ž): Narode asianske. P. Vitezović, kron. 52. Sve asianske crikve. G. Glavinčić, evit 129. Asianske ki bojnjike svoje učini podložnike. N. Marčić 35. — pozdano sa z: Azianski narod. Bella 107b. Odkle svudar raznose se azianske trgovine. B. Cuceri 396. — u jednoga pisca prošloga rijeka i sa z (isporedi Ažija). Ažianskim biskupom reće. A. d. Kosta, zak. 1, 32.

AZIJATSKÍ, adj. vidi azijanski. u jednoga pisca prošloga rijeka, ali z nepozdano (vidi kod Azija): Perom svojina upisa boj azatski. J. Kavaņin 112.

ĂZMAN, m. vidi nerast. Od tur, azinan, silorit. Samo u naše vrijeme gdje gdje po Srbihi. M. Kovacević.

AZMANOVIT, adj. vidi nerastovit. Od azman. M. Kovačević.

AZMODEO, Azmodela, m. vidi Asmodej; isprovedi Asmadel. u jednoga pisca xviij rijeka, samo a nom, se ne može znati je li mu na kraju o mjesto 1 i je taltjanski zacrtet. Azmodeo bez milosti bludnike mori. P. B. Baksić 225.

AZUR, m. tal. azzuro, color caeruleus, modraba. u jednoga pisca xvi rijeka. Lake ter azurii kad su bili sobom tolike valuri M. Marulić 78.

AŽDÁHA, f. draco, zwaj, drokun, hula, pozoj. — Od pers. aždarhâ. — Akcenał se mijeną a gen. pl. aždâhâ. — Kako je glasa h po nekim krajem

rima nestalo i u drugim rječuna, gorori se i ova i bez nega: aždaa; a taada se među dra a može imetnuti jih v, te glasi i aždaja i aždava. — Dolazi od prošloga rijeka, najše sa j među dra a (aždaja), i među rječnika samo u Votligijuina (samo aždaja) i u Vukoru (aždaha, aždaa, aždaja, aždava). — neki pisa i sa h sprijeda (vidi daje). — isporedi aždaj, aždaha, ažder. — a) sa h iza drugoga a: Dok zmija zmiju ne proždere, ne može aždaha postati. Nar. posl. vuk. 63. U vodi je nesita aždaha, što proždire koje i junake. Nar. pjes. vuk. 2. 31. I aždahi glavnu okinuo. 2. 32. U jedan put break udari iz jezera, kad imaš sta vidjeti! aždaha sa dvije glave. Nar. prip. vuk.² 188. Al' eto se pomoli (iz jezera) aždaha sa tri glave. 189. Kad je Marko siš'o u tavnicu, dočeka ga nesita aždaha. Nar. pjes. petr. 3, 120. Kad vidje aždaha. Vuk. otkr. 12, 13. dolazi i kao nadimak corjeku prošloga rijeka: Dino Aždaha. Bud. spou. glasn. n. 3, 80. — b) bez h iza drugoga a: aždała. samo u Vukoru rječnika. — e) sa j mjesto h: Drakune i aždaja ubijase. S. Margitić, fala 31. Z'o je medvjed i lav smini, gori znanj prokvini vrh svijeh aždaj kriloviti. J. Kavaņin 15. Kukudrilo je jedna vrsta od aždaja. F. Lastric, test. 184. Jedva opaki drakun ili ti aždaja bise osloboden (iz jame u koju bješe upao), udil na svoga dobroćiniteja navali da ga razdre. D. Rapić 402. Aždaja sedرمglava iliiti sablast griha na sedam glavni griha proždinega. V. Dosen 1. Aždaji na međalnu nek viteski dade ranu. I. S. Juna pogubi aždaju. T. Radman 25. Da bi došle iz gorice vile. .. sve aždaja od zemlje arapske i svi zmaji od svita Afrike, ne ne namogli odoliti. A. Kačić, razgov. 37. Znadem, zmaju, puno ti je krivo, ima mnogo jeta i godina. kade zinu nemila aždaja iz crerna pakla i jezera, proždrne ti mile devet brata. Nar. pjes. vuk. 5. 448 Kad se Hristos na zemlu rođio, uz nega čista deva majka, .. te s šim šeta kraje vode Jordana; gledale je proklete aždaje. Nar. pjes. vuk. herec 314. U onom jezera uima jedna aždaja. Nar. prip. vuk. 57. Aždaja, draco volans, ima četiri noge, kao guster, rep, kozna neka krila, kojima s jedne gra ne polane lakse i sigurnije skage. G. Lazić 71. — i u paklu je: Hoće nadvladiati aždaju paklenu. B. Leoković, nauk 426. — kaže se i z vse konjeku: Od krvolocne aždaja („aždaja“) Diokleciana. A. Kanizhć, bogołub. 397. Koji si jedna aždaja priotrovna. D. Rapić 360. — i o junaku: Murat znadući koja aždaja biše Jure. A. Kačić, razgov. 97. Dočeka ga vojska principova, prid nóme su aždaje glavari. 211. — o brzu koju: Ta aždaja kad se digne, lastavicu ticu stigne. V. Došen 40. — o lakomene kaže se da aždaja iz nega zja: Na nima se ino sjaje, a aždaja iz ní zjaje, koja drugo iskat ne će neg sto oblo v vrát meće. V. Došen 240. — d) sa v mjesto h: Zaždaja, samo u Vukoru rječnika. — e) sa h sprijeda i iza drugoga a: Za halu se misli da ima od haždahe osobitu duhovnu silu te leti i vodi oblake. Vuk, ziv. 221. — f) sa h sprijeda i sa j iza drugoga a: Da napasti paklene haždaje priobladavši viru svetu isprovidamo. A. Kanizhć, bogołub. 397. Glas strahoviti grdobne haždaja. I. J. P. Lucić, razg. 85. A iz vode borje poniknulo, i pod níme nesteje haždaja, iz zuba in živa vatra skače. Nar. pjes. vuk. 4, 148. Sto poleče tri sta sokolova a pred nima nesita haždaja. 4, 452. — o žijem łumda: U zlu ste se mjestu udesili, u tijesne gore kamenite, među dvije velike haždaje, među Turke i među Latine. 5, 2. — o dobra junada: A med nima haždaja Stevane. Pjev. crn. 106.

AŽDÁHIN, adj. dragonis. i među rječnika samo u Vukoru. Vidjeh iz usta aždahinijeh i iz usta

BABAC

130

BABARA

babu svoga. J. Kavaćin 235. Koga srita svakog pozdvalaše, a po svakom starca babu svoga. F. Radman 34. I ostavla starca babu svoga. A. Kaćić, razgov. 18. Kad je mene tvoj baba doveo. Nar. pjes. vuk. 1, 618. Babi ne ću čuvati goveda. 1, 159. Prema sebe svoga babu zvala. 1, 201. Ugledala svoga babu dvore. 1, 479. Babi dao koła osedlana. 1, 552. Svekru babi od svile kosluć. 1, 260. Da te baba na lekare dade. 2, 488. A sta će ce baba učiniti, kad su babi savezene ruke? 3, 38. Pa je svome babi govorila. 3, 360. A baba je onda mlađi dio. 3, 391. U tvog baba mlogo kažu blaga. 3, 396. Od babe joj bila knjiga dođe. 3, 548.

1. BABAC. Bapca, m. ime mjestu, po svoj prilici glavici kod sela Brčela u Crnici u Crnoj Gori, pomije se xiv rijeka; tada je Brčelima meda isla na Babča'. Mon. serb. 114. akcenat nepoznat. postašen od baba (stara ščna), kao što je i sama baba ime planinama.

2. BÂBAC, bâpca, m. propago, nux quaedam. — drugo b kad dođe pred c mijena se na p, a ńeki ga u pismu ne mijenaju. — Akcenat će u gen. pl.: bâbâkâ. — Korijen bab, naduti se, napeti se. isporedi 2 bâba. — 1. buba koja se zove i popić, cantharis. u tom značenju dolazi od xvii vijeka, između rječnika u Mikałina, Belinu (166a), Bjełostijenčen i Stuličen. — u Belinu rječnika i milipeda (573a), a to je i babuška i babura i babaica; to će biti u jednoga pisca prošloga vijeka: Debeloj nemoći likarija: uzmi babaka, oni mali što no se svale kada u ćine tkneš, naode se pod stinam oko zidova; desetak brovj seže u krpi, pak poprži na vruću ogništu, satari u prah, ter oni pra podaj popiti. J. Vladmirović, lik. 11. — u jednoga pisca našega vremena tako se zove lytta: babak zeleni, lytta vesicatoria L.; babak pjegavi, lytta collaris Fab. J. Šloser, dr. 599. 606. — 2. na kositu onaj dršći što se korži rumom za ćega kad se kosi, rucel, capulus in mabrovic falcis fenariae. samo u Vukorn rječniku. značene napišati se, koje je u korijenu, tu će se biti razvilo u ispinati se, isticati se.

BABAČAFER, m. ime iekoj tamnici u Carigradu xvii vijeka. Za poklisare, koji su u Carigradu, spovijeda da se poknahode u babacaferu nego da tako adj. sekvestrani. Starine 11, 115.

BÂBAČKÎ, adj. 1. što pripada babi dojki: babачa plata, nutricia. samo u Belinu rječniku 126a. — 2. što pripada babama u značenju kazanom kod bâba pod 1, aviarum. samo u Stuličeru rječniku.

BABAD, m. acorus calamus, idirot. Samo u jednoga pisca našega vremena. B. Šulek, im. 5. Riječ će biti tuđa. isporedi baban, balad.

BÂBAJE, f. pl. iekakve trešćne, koje se zora i rskavice, ruštevi, cerasi genus. samo u Vukovu rječniku, gdje se napomine da se govoru u Mostaru. Postaňa tamna, može biti da je korijena kojega je bábac (orah).

BABAJIĆ, m. selo u Srbiji u okrugu račerskom. K. Jovanović, reč. 102

BABAJIĆANIN, m. čovjek iz sela Babajina. M. Đ. Milićević.

BABAJIĆANKA, f. žensko čelade iz sela Babajica. M. Đ. Milićević.

BABAJIĆSKI, adj. što pripada selu Babajicu, govor se i bez č pred s: babajiski. M. Đ. Milićević.

BÂBAJIN, adj. patris, očin. od pers. bâbâjâne, otački. samo u naše vrijeme u pjesmi, i iz ću u Vukovu rječniku. I izvede dogu babajina, pa pripasa sabju babajinu a usede koła babajina. Nar. pjes. vuk. 2, 490, 491.

BÂBÂJKA, m. vidi babajko. prošloga vijeka u jednoga pisca: Sinka daj sladkog materi, babajko. M. Katančić, fruct. 60.

BÂBÂJKO, m. otac. Od babalko (koje vidi) promijeniri 1 pred k na j. Od prošloga vijeka, između rječnika samo u Vukova (gdje se dodaja, ponajviše u pjesmama'). — Podtožnici uživaju gdi upravni jesu sviti tijeh babajka, koje јube sve svoje sinove, ako i grube. J. Kavaćin 208. Pak da biži k svojemu babajku. M. A. Rejković,

sat. 38. Biše Janko rođeni babajko kavalir Jan-
ković Stojana. A. Kaćić, razgov. 232. Ide Salko
kano i babajko. S. Štefanac 5. Luto kune majku
i babajka. Nar. pjes. vuk. 1, 550. Ono j' bio moj
mio babajko. 2, 347. Kaž' babajku jutros na
uranku. 3, 108. Moj babajko, ne slušam te, stari.
4, 143.

BÂBÂJKOV, adj. što pripada babajku. samo u naše vrijeme, između rječnika samo u Vukovu. Opravi mi sabaju babajoku. Nar. pjes. vuk. 3, 22. Vidiš, brate, toke babajkove! 3, 4-13.

BÂBÁK, bápka, m. cantharis, capulus. drugo b kad dođe do k mijena se na p, a ńeki ga u pismu ne mijenaju. — Akcenat se mijena u gen. pl.: bâbâkâ. — Korijen bab, naduti se, napeti se. isporedi 2 bâba. — 1. buba koja se zove i popić, cantharis. u tom značenju dolazi od xvii vijeka, između rječnika u Mikałina, Belinu (166a), Bjełostijenčen i Stuličen. — u Belinu rječnika i milipeda (573a), a to je i babuška i babura i babaica; to će biti u jednoga pisca prošloga vijeka: Debeloj nemoći likarija: uzmi babaka, oni mali što no se svale kada u ćine tkneš, naode se pod stinam oko zidova; desetak brovj seže u krpi, pak poprži na vruću ogništu, satari u prah, ter oni pra podaj popiti. J. Vladmirović, lik. 11. — u jednoga pisca našega vremena tako se zove lytta: babak zeleni, lytta vesicatoria L.; babak pjegavi, lytta collaris Fab. J. Šloser, dr. 599. 606. — 2. na kositu onaj dršći što se korži rumom za ćega kad se kosi, rucel, capulus in mabrovic falcis fenariae. samo u Vukorn rječniku. značene napišati se, koje je u korijenu, tu će se biti razvilo u ispinati se, isticati se.

BÂBAKÂJ, Bábakaja, m. u Dunavu velika sti-
jena rše Golupea, u naše vrijeme, između rječ-
nika samo u Vukovu. Od tur. baba kaja, očina
stjena. Babakaj se vidi i pri najvećoj vodi. M.
Đ. Milićević, srb. 952.

BABALUK, m. turski babalyk, tast, punac, samo u naše vrijeme u pjesmi. Prsten stavlja. svadbu ugovara s babalukom, duždom mletačkijem: babaluče, dužde od Mletaka! svadba moja od po mjesec dana. Nar. pjes. juk. 99.

BABALUŠKA, f. Sternbergia lutea Ker. samo u jednoga pisca našega vremena. B. Šulek, im. 5. isporedi mihołka.

BÂBÂŁKO, m. od tur. babalyk, poočim, tast, oćuh, star čorjek. xvii i xviii vijeka; osim rečenjeh značena koja ima rječ u turskom jeziku dolazi i za oca. isporedi babajko i babaluk. a) poočim ili samo starac može biti na ovom mjestu: Da babajku meni i tastu ćnegovu ovi dan podi sriću ovu, da ja cudne fetve još diliti budem ćemu prudne, tast zetu služiti. I. T. Mrnavić, osm. 67. — b) poočim ili tast može biti na ovom mjestu: Bako sladki, slavni Bako, slavan jesi sva-kojako; ali babo al babaljo, al se zoveš stari babko, ludsko ti si dobro svako, radosti si mili čačko. I. T. Mrnavić, osm. 144. — c) otac: A babaljo ovog sina biše kruna svi starina. V. Došen 35. Neg je poso grade d'jeliť na Dunaju hladne vode, koje mu je babaljo s bojnim kojep pridobio. koje. Nar. pjes. bog. 118.

BABAN, m. vidi babad. samo u jednoga pisca našega vremena B. Šulek, im. 5.

BABARA. f. ime iekoj rješćici u jednoga pisca prošloga vijeka. Tu našega vjesca Tmora strahovite Sniženice, paklenoga Strmogora i vražjale Sjevernice, Odra, Vrana i Babare poruguju se basne i čare. J. Kavaćin 451.

BABAŠ

131

BABIČAN

BABAŠ, m. vidi cipo, skakva. L. Zore, rib. 21. isporedi pod 2 baba (riba), s kojom je jednoga korijena.

BABAZĖMÂN, babazemána, m. turski baba, onda, ņegda, i zeman, vrijeme; ņegdašne, staro vrijeme. Od babazemana i od cara Ščepana (znači: bog zna od kad). Nar. posl. vuk. 231. gorovi se i okršeno babzeman. J Bogdanović.

BABČ- gleđaj bapč-.

1. BÁBE, f. hyp. bába (stara žena, dojkiņa). — Akcenat se mijena u voc. sing.: bábe. — Dolazi od xvi vijeka (vidi daše pod 2). — 1. za staru ženu: Kalom, babe! voskom, djědo! Poslov. danić. 45. — 2. za dojkiņu: Babe, ono njeka djevojka izlazi. M. Držić 319. Ajmeh, babe, jesi li čula? 322.

2. BÁBE, f. coccinella septempunctata, buba mara, ali joj se tako kaže od mila mjesto bába, koja sama nije u običaju u tom značěnu. isporedi pod 2 baba i babak, s kajima je istoga korijena. zove se i baburica. — Akcenat se mijena u voc. sing.: bábe. — Dolazi u naše vrijeme, između rječnika samo u Vukovu (gdje stoji da je nom. sing. bábe, a to će biti samo voc., i da se govori u Dubrovniku). Djевоjke je umz u prast, pa govore: vjeri me, babe! (kao u Srbiji: kaži Maro, otkuda će svatovi doći). Vuk, rječ. 9b. Babe baburice!.. kaži mi, ne laži mi, će ču se ja oženiti. V. Vrčević, igre 64.

BÁBE, Bábá, f. pl. a) selo manastira Dečana xiv vijeka na rijeci Trnari, negdje blizu Dečana. Mon. serb. 93. 97. — b) selo u Srbiji u okrugu biogradskom, srezu kosmajskom. K. Jovanović, reč. 96.

BABEL, m. vidi Babilon. Babel grad. D. Zlatarić 85b. Z Babela pojde van. D. Baraković, vil. 94. Po turnu od Babela. J. Kavačin 517. u jednoga pisca xvi vijeka i s talijanskim završetkom Babele: Svom neka se slavon diči Babele. B. Betera, čuć. 86.

BABELE, m. vidi kod Babel.

BABELSKI, adj. vidi babilonski. Kraļa babelskoga. D. Baraković, jar. 76. Gradioci torana babelskoga. M. Radnić 190.

BABER, m. ņekakav cvijet; ime mu može biti od tur, bebūrgi, đurčica, convallaria maialis, a sprijeda ima turski al, crven. samo u pjesmama. Uzori dragi ravnine, te posij svoje jadove: ako ti nikne al-baber, išći me, dragi, od babe. Nar. pjes. petr. 1, 234. Gonče-lale końa sedla, al-baber se za put sprema. 264.

BABEŠNICA, f. selo u Bosni kod sela Gareva. Schem. bosn. 1864. 31.

BABĚTINA, f. augn. bába (stara žena). Od prošloga vijeka, između rječnika u Stuličevi u Vukovu. Akcenat ostaje, samo je u gen. i instr. sing. zadni slog dug: babětině, babětinům, a u gen. pl. oba su zadna sloga duga: babětínna. — Prohodi jedna babetina. J. Filipović, prip. 3, 257. Po nój šeta stara babetina. Nar. pjes. vuk. 1, 348. U tome se nađe još nekaka prokleta babetina. Nar. prip. vuk. 19. Nego laže ova babetina. P. Petrović, vijen. 89.

1. BÁBICA, f. dem. bába (i to pod 1 bába). ne dolazi u svakom značěnu u kom dolazi rječ od koje je postala, a ima značěna kojih ona nema; ne govori se u svakom značěnu deminutivno, od mila, nego kao bába. — Akc. u gen. sing. băbicë, instr. sing. băbicöm, gen. pl. băbîcă. — Dolazi od xiii vijeka (vidi daše pod 3), između rječnika

u Mikaļinu, Bjelostijenčevu, Stuličevu i u Vukovu, ne u svakom značěnu.

1. starica, od mila: Babica je dobra dedu. P. Vitezović, evit 158. Babica, anicija. Stulić 5a.

2. obstetrix, primaļa, vidi baba. u tom značěnu dolazi od prošloga vijeka, između rječnika samo u Vukovu. Babicama ovu dade zapovid. D. Rapić 140. Ovo imadu znati babice. A. Kanižlić, kam. 573. Ovo babice dobro nek pamte. B. Leaković, nauk 163. Poviče babica, po što odreže pupak muškome detetu. Vuk, posl. 350. Ne zovi druge babice da dijete obabi nego mene. Nar. prip. vuk. 213. Pita otae: kakovo j' dite? A babica reče, da j' dite muško. Nar. prip. mikul. 57.

3. nutrix, dojkiņa; isporedi baba. u jednom spomeniku latinski pisanu xiii vijeka: Babiza, ancilla, nutrix'. Statut. ragus. 1272. Lucii memor. di Traț 202.

4. žensko čelude koje prati nerjestu, pronuba. od xvi vijeka, između rječnika samo u Stuličevu (paraninfa, donna che compagna la sposa, prohuba'). tako navrana po babi dadiłi. Morate babice učit nevjestu kako bi vjeniku ugodile. M. Držić 146. isporedi djeveruša.

5. ime žensko u jednom spomeniku xiv vijeka. Krstī sumednice Babice. Glasnik 35, 121. Babica 122.

6. selo u Srbiji u okrugu topličkom, srezu konsaničkom. Sr. Nov. 1879. 176.

2. BÁBICA, f. dem. bába (i to pod 2 baba). samo u ņekni značěnu rječi od koje je postala, a ima značěna kojih ona nema; ni u jednom se ne govori deminutivno, nego kao i drugu rječ. — Akcenat kao pod 1 babica.

1. buba, koja se zove i babuška, babura, mili-peda. U rječnicima Mikaļinu (8b) i Bjelostijenčevu isporedi stonoga.

2. ņekakav rak morski. L. Zore, rib. 22. isporedi pod 2 baba.

3. plantago, trava koja se zove i bapka i pa-skvica. samo u Mikaļinu rječnika (404a) u tom značěnu, a u jednoga pisca našega vremena ra-nunculus aconitifolius L. i bellis perennis L. i ņeki grah i ņeka vinova loza crna grožđa. B. Sulek, im. 5. isporedi babika.

4. planta radicis, stolo, izrastao. isporedi izdanak. u tom značěnu dolazi prošloga vijeka. Pod-rastenice drugi zovu babice, koje iz korena izdu. J. S. Rełković, kuć. 84. Višto rižu grane vodenice i babice koje ozdol kliju. 222. — to će biti i u Vukovu rječniku, drvo o kome djeca vješaju kavez kad hvataju tice' i o kom napomiņe Vuk da se tako zove u Srijemu. — isporedi babac (pro-pago).

5. incus fenisecis, grožđe, kao mali nakovač, što koci na nemu otkicaju kose. samo u Vukovu rječniku. zove se i bába, vidi pod 2 baba. 3.

6. column, tibenic, stup koji drži kuću. samo u rječniku Bjelostijenčevu. Babica zidna. Bjelostjanac, pridav. ime će joj biti po ispinaću, isticaću. kao i naprijed pod 4; isporedi i babak 2.

3. BÁBICA, f. syllaba, slog. — Akcenat kao i pod 1 babica. — Dolazi xvi vijeka u dva pisca, biće samo po slogovima ba be, koje su najprije djeca učila, navvami i ostali. Neglasovita (slova) čine se glasovita sadružena ovako i zovu se babica: ba, be, itd. M. Orbin, zrc. 329. B. Kašić, nač. 109.

BABIČAN, m. ņeka zemļa crkve zagrebačke xiv vijeka u spomeniku latinski pisanom: predium sive terra Babichan vocata, circa Jaron. Mon. ep. zagr. 2, 43.

*

BABIČEÑE

132

BABIN

BÂBIČEÑE, n. munus obstetricris. isporedi babici. samo u Vukovu rječniku.

BÂBIĆIN, adj. što pripada ženi po imenu Babici (vidi pod 1 babica 5). Otč Babičine zemlje. Glasnik 35, 121.

BÂBIČITI, băbićim, impf. obstetricim esse, obstetricare. isporedi babiti. u naše vrijeme, između rječnika samo u Vukoru. — Prelazno: obječak je porodiła: Kad babičite Jevrejke. Đ. Daničić, 2moj, 1, 16.

BÂBIČKÔ, n. adj. selo u Srbiji u okrugu niškom, srezu zaplaškom. Sr. Nov. 1879. 175.

1. BÂBIĆ, m. prezime, po băbi, po kojoj bi se prezivao onaj kome bi roditelj umrli, pa mu baba bila mjesto uših. Od xv vijeka Matij Babić. Mon. croat. 138. Kapitanu Babiću u Sisku. Starine 119. 113. Ivan Babić. A. Kačić, kor. 483. Tada reče Babiću Ivane. Ogled. sr. 75. G. Babić. Šem. diac. 1877. 66. M. Babić. Rat 179. — i Turei se tako prezivaj. Sto mi kažeš Babića Gašara. Nar. pjes. vuk. 4, 44. Sjajne toke Babića Jakšara. Ogled. sr. 143.

2. BABIĆ, m. neka vinora loza crna grožda. B. Šulek, im. 5. Od kor. bab, naduti se, okrgla biti. isporedi pod 2 babu i 2 babac.

BÂBIĆANIN, m. čorjek iz sela Babića. M. Đ. Milićević.

BÂBIĆANKA, f. žensko čelade iz sela Babića. M. Đ. Milićević.

BABIČEVICA, f. nekakea biłka erena erijeta. u jednoga pisca našega vremena. B. Šulek, im. 5.

BABIČEVIĆ, m. neka vinora loza crna grožda. u jednoga pisca našega vremena. B. Šulek, im. 6. isporedi pod 2 babić.

1. BÂBIĆI, Băbićă, m. pl. selo u Srbiji u okrugu ažičkom, srezu moraričkom. K. Jovanović, rec. 15.

2. BÂBIĆI, Băbićă, m. pl. selo u Bosni u Kozari kod Kozarca. M. Ružićić.

BÂBIČSKÎ, adj. što pripada selu Babićima. govori se i bez č: babiski. M. Đ. Milićević.

BABIJI, vidi kod babłji.

BABIKA, f. plantago. samo u jednoga pisca našega vremena. B. Šulek, im. 6. isporedi pod 2 babica 3.

BÂBIÎNÖN, Babilóna, m. isporedi. Babel. Rim, Babilon, nijie ni sinata. J. Kavanim 185.

BÂBIÓNAC, Babilóna, m. Babylonius. isporedi Babilónanin. Akc. u gen. pl. Babilônâcă. — Dva Babilonca. F. Glavinic, evit. 245. Babilonci rasrdiše se žestoko. A. Kačić, korab. 363. Zlato slikovaše Babilonce. I. Velikanović, upuć. 1, 118.

BÂBIÎNLLA, f. Bablonia. a) zemłja: Zavedeni biše u Babiloniju. M. Marulić 68. Kralu od Babilonije. F. Maravić, evit. 349. — b) grad. Biše muž v Babiloniji. Bernardin 30. dan. 13. 1. Čovik u Babiloniji. I. Bandulavić 57. — c) u prenesenom smislu, gdje je sre smeteno: Ondi je nemer, nepokoj, smeća, Babilonija i isti pakao. B. Gradić, djev. 130. Kako mogu reći da je crkva rimska jedna Babilonija, što će reći da su u noj svaka smučena i puna opacine. J. Filipović, prip. 1, 191.

BÂBIÎONSKÎ, adj. babylonius. Pometenje i smućenje babilonsko. Š. Budinić, sum. 111. Pogledajte ona tri mladića u peći babilonskoj. J. Banovac, razg. 113. Za to oni babilonsku lulu staše zidat. M. A. Rejković, sat. 157.

BÂBILOÑANIN, m. Babylonius; isporedi Babilonac. zarršetak -in stoji samo u jedini. Akc.

u gen. pl. Babilónânâ. XVI vijeka dolazi nom. pl. jos sa e na kraju. Skupise se Babilónane. Bernardin 38. Babilohani. I. Bandulavić 71. A. Vitić, ist. 487. Babilohanin. M. 132b.

BÂBÎN, Babina, m. 1. selo u Srbiji u okrugu podriškom, srezu azbukoračkom. K. Jovanović, reč. 134. — 2. otoka rijeke Licee u Srbiji u šabackom okrugu; utječe u Saru. M. Đ. Milićević, srb. 419.

BÂBIN, adj. što pripada băbi. 1. aviae, ocine ili materine matere: babin brat, babina sestra. Jambresić. — 2. anus, stare žene: Da na mistu tom ostaneš, da se babin grob nazove. V. Došen 125. Tvrdo je kao babini zubi. Nar. posl. vuk. 313. Babine sreće (kome posao ide u nazadak). Nar. posl. vuk. 10. Za babino brašno. odgovori se u šali na pitane: „za što?“ kad se ne će apravo da odgovori. — 3. nutricis, dojkišin: Još mljekom babinijem voła. Poslov. danić. 40. i tom će znacenja biti i na orom mjestu: Bješe se ovi podroco ne od koljena plemenita; nu se brzo uzvissio kroz činjenja zanjerita. Svijetla bana hvratskoga on se babin sin brojaše. I. Kanavelić, iv. 186. — 4. pridijeca se nanogim rječcima, koje se nim biraju imena mnogome koječima: a) biće: Babin tobolac, sedum telephium L. B. Šulek, im. 6. — Babin zub i babini zubi, tribulus terrestris L. J. Pančić, flor. biogr. 449. i Dentaria L. B. Šulek, im. 6. i u Vukovu rječniku (ali bez znacena a s dodatkom da se govori u Dubornici). — Băbina duša, thymus serpyllum L. i origanum, u rječnicima Mikațina, Belina (528), Bjelostijenčeri, Stuličen. serpillum, u rječniku Jambresićen (sapp.). thymus serpyllum L. B. Šulek, im. 6. i u Vukoru rječniku, ali bez znacena. isporedi mravinae, materina trava, majkina dušica. — Babina kosa, stipa capillata L. B. Šulek, im. 6. — Babina rit, neka gliva. B. Šulek, im. 6. — Babina rubetina, veronica agrestis L. B. Šulek, im. 6. — Babina svila, armeria vulgaris. Čas. česk. muz. 1852. 2, 16. Sloser-Vukot. flora 716. B. Šulek, im. 6. — Babina žila (u Vukovu rječniku, ali bez znacena a s dodatkom da se govori u Pastrovićima) i babina žilica i babine žilice, geranium molle L. B. Šulek, im. 6. — Babino dražje, ruscus aculeatus L. B. Šulek, im. 6. — Babino sito, tordylium apulum L. B. Šulek, im. 6. — Babino uho (u Vukovu rječniku, malo kao glivica) erveno pri koriјenjikakva dreata, trahla mokraš), peziza auricula. G. Lazić 167. peziza coccinea Pers. i neka vrst od cirsium. B. Šulek, im. 6. — Babino zele, atractylis tinsutior, u Stuličen rječniku; centaurea benedicta L. B. Šulek, im. 6. — vidi i kod babłji. — b) plica: Babin kůkůt, samo u Vukovu rječniku, babina důla, istogu znacěna. S. Vulović. — d) zejezda: Babini štapi, orion. u Stuličen rječniku. isporedi štapi i štapei. — e) neka strana sejeta: babini kut i babin bußak; kad je oblačno pa se s te strane počne vědrí, onda se razvedri. u Čeha „babi kout“ sjeverozapadnu strana. — f) crije me kad nastaje proleće a žima opet okrve, zore se jamačno po kakov babu iz staroga ejeroraha: băbini dní, băbini jávi, băbini közlići, băbini pôzajmenći, băbini ûkovi. samo u Vukoru rječniku, gdje se dođaje: Pripovijedaju da je nekakva baba istjerajala jariće u planinu, pa duno sjejer i udario snijeg; a ona rekla: preč, Marcu, ne bojim se: moji jarčići petorosćići. Na to se rasrdi Mart, pa uzaj-

BABIN

133

BABINE

mivši u Fevruarija nekoliko dana navali sa snijegom i s nrazim, te se smrzne i okamene. i baba i ńezini jaričić. Kažu da se i danas može vidjeti u nekakvoj planini (gdje se to dogodilo) ono kamenje što je postalo od babe i od jarića: baba stoji u srijedi i jaričić oko ńe'. Isto se vrijeme zore u Bosni i bâbine hûke. M. Ružičić. — g) bâbinome lješto, aestas praeceps, kad je toplu u neerijeme, osobito u jesen. samo u Vukovu rječniku. — h) bâbine rûbi, f. pl. dan u oči badnega dana, tućin dan. samo u Vukovu rječniku, gdje se dodaje da se gorori u Crnoj Gori. ne zna se za što se tako zore. — i) babina rupa zore se ćeka igra monačka, u kojoj jedan čura od ostalih rupa iskopanu u zemlji i na noj sejut kapu. V. Vrčević, igre 71. — k) dro na kokom mjestu koje se po ćemu zna: Babina bukva: selu je Grnčareva xiv vijeka isla meda vyše Babine bukve'. Mon. serb. 95. — Babin dub, mjesto, i sad na ćemu krèma, u racneme Koturn od Zadra k jugoistola oko jednoga sahata daleko; kaža da je donde bilo tarsko, dok nije Janković Stojan istjeroj Tarke iz Kotarac. Vuk, rječ. 9b — l) luž, polja i druga taka mjesta: Babin lug, kod sela Gruncerava xiv vijeka. Mon. serb. 95. dragi je mjesto na kom je sadla lica u ćraćarskom sreču blizu Biograda. Glasnik 19, 99. — Babino poje, u Srbiji u okrugu biogradskom. Sr. Nov. 1863. 200. — Babina aluga, u Srbiji u okrugu knežeračkom. Sr. Nov. 1873. 259. — Babina jaruga, u Srbiji u okrugu smederevskom. Sr. Nov. 1866. 306. šuma u Begałici u okrugu biogradskom. Ł. Stojanović. — Babin kovanluk, mjesto pod ćnimom u ćraćarskom sreču blizu Biograda. Glasnik 19, 99. — Babin grob, u Srbiji u okrugu sabačkom: ńiva u babinoj reci. Sr. Nov. 1869. 88. — Babina vodica, ta-koder mjesto na kom su ńire, u Srbiji u okrugu vealevskom: ńiva u babinoj vodici. Sr. Nov. 1872. 351. 534. — n) imena gorama, brldna, planlama: Babine gore i Babina gora, od kuda se priporijeda da su došli Hrcati u sadašne svoje zemlje (vidi kod bapli): Dojoše iz prik Babinih gor Hrvati. P. Vitezović, kron. 53. Dođoše Rvati od gore Babine. A. Kačić, razgov. 7. — druga u Hrvatskoj blizu Zagreba i Lupoglavre, pomiti se xvi vijeka u spomeniku latinski pisanu: Babina(na) gora. Mon. epis. zagr. 1, 23. — Babina glava, u Srbiji u okrugu pirotskom. Rat 15. M. Đ. Milićević, srb. 825. — Babin kuk, brdo kod Dubrovnika: S brežulcima Kravavog brda i Babina Kuka. Dubrovnik 1868. 176. — Babino mašilo, brdo u Srbiji i krajinskom okrugu između sela Dobre i Majdanpeka. M. Đ. Milićević. srb. 941. Babin nos, risoko brdo u Srbiji na istočnoj granici. M. Đ. Milićević, srb. 723. 825. Glasnik 19, 296. vidi i na po se Babin most. — Babin grob, u Srbiji blizu Biograda između sela Resnika i Rušna, mjesto pod ćnimom. Glasnik 19, 98. to je isto što je u Vukovu rječniku, Babin drob, brdo kod Snrnika, ali se iada ne zove tako, ako se kad tako zvalo. — o) sada našešenih mjesta, kao Babin do itd., gledaj na po se.

BÂBIN, adj što pripada bâbi, vidi babov. samo, naše vrijeme, između rječnika samo u Vukovu. Babin dvore, moj veliki jade! Nar. pjes. vuk 1, 479. Na babina kićena zelenka. 3, 38. Krv ne ide iz babine ruke. 3, 41.

BÂBIN DÔ, Bâbina dôla, m. 1. selo u Herce-

gorini blizu Graca. Schem. rag. 1876. 58. — 2. selo u Boci kotorskoj kod Budee. Šem. bok.-kot. 1875. 24.

BÂBIN KÂL, Bâbina kâla, m. selo u Srbiji u okrugu pirotskom. Sr. Nov. 1879. 175.

BÂBIN MÔST, Bâbina môsta, m. selo u Kotoru na Labu. xvn se vijeka pomine kod toga sela most od kamenja i o ćemu prica: Uz Labrijeku obraćaju, i sred polja kako more od kamenja most gledaju, nos da je babin to govore, hude babe, kojoj s zubi Kobilović nos odgrize, kad Muvata cara ubi, ter u kuću ńe sakri se, bivši ga ona ukazala kletijem Turcim u nevjeri, kojihij sila bješe ustala za junakom u potjeri. J. Palmotić, dubr. 177.

BÂBIN PÔTOK, Bâbina pôtoka, m. 1. selo u Hrvatskoj u otočkoj Krajini. Sem. prav. 1878. 64. Schem. segn. 1871. 29. — 2. u Srbiji selo jedno u okrugu krašećkom i jedno u okrugu topičkom. K. Jovanović, reč. 132. Sr. Nov. 1879. 176.

BÂBINA GRÉDA, f. selo u Slaconiji. Schem. diac. 1877. 30. U Babinoj Gredi. I. Zaničić 16.

BÂBINA LÚKA, f. selo u Srbiji u vealevskom okrugu. K. Jovanović, reč. 100. U Babinoj Luci. M. Đ. Milićević, srb. 371.

BÂBINA POŁÁNA, f. selo u Srbiji u vraćskom okrugu. Sr. Nov. 1879. 176.

BÂBINA RIJËKA, f. selo u Hrvatskoj krajini blizu Kostajnice. Babina reka. Schem. zagr. 1875. 133. Šem. prav. 1878. 75.

BÂBINAC, Bâbînca, m. u Hrvatskoj selo jedno u vraćdinskoj i jedno u belovarskoj podžupaniji; piši ih i Babinec. Schem. zagr. 1875. 112. 126. Pregled 47. 79.

BÂBINE, bâbînâ, f. pl. vesele o porodaju. Tako će bizi nizeano po babi primaći, po ńezinu poslu, babjeńu, uzetom mjesto samoga porođaja (isporedi babiti, obabišati se). Dolazi od xvi vijeka zajedno s običajem da se nose darovi, među kajima je i jel o i piće; između rječnika u Belinu, epulum natalicium (127a). Staliću, prandium quod consanguinis occasione partus paratur', u Vu-koru, puerperium' i 'salutatio puerperae': prvomu Vukovu značenju (porodatio) nema potvrde, ne do-lazi samo, nego se u veselu razumije i ono, a drugo je u starije jednako s Belinijem i Stuliće-rijem, sva se tri samo popućanj među sobom. — isporedi babiće. — Laka je ta sprava, hrlo me sada spravi; vješta si přibitku i babinam i što je ta sprava:... pune mi bisake darova naloži, neka ti na službi, sestrice pridraga, pastijeri u družbi zahvale jednaga. M. Držić 444. Stat veselo na babinam. I. A. Nenadić, nauk 131. Na babine sve dovrvi, pogaće se tu navuku, kokoši se tu natuku, čuturom se tu klokoće. V. Došen 168. Onda drugo jato čedno više da je vrlo čedno, više čaču od babina: novi čaća! nosi vina! 169. Kad su Turei Novi poharali, imala sam trideset godina, od tadar su trideset i sedam; ako li mi tome ne vjeruješ, a ti pitaj Łiljanu devojku, koja mi je na babine bila. Nar. pjes. vuk. 1, 526. Bjjela vila na babine došla, mome Jovi kosuł don'jela. Nar. pjes. petr. 1, 50. Kad ko zapita za koga koliko mu je godina a zapitani hoće da kaže da ne zna niti mu je stalo za tijem, odgovori: Nijesam mu bio na babinama. Nar. posl. vuk. 217. Babine traju obično sedam dana. Za tijeh sedam dana dolaze dańu žene na babine i donose čast (n. p. pite, uštipke, rakiju, vino itd.) i djetetu darove, te se časte i vesele; a noću dodu susjedi i susjede, poznanici i poznanice, te čuvaju babine', t. j.

BABOGREDAC

135

BABULINOV

(toga vijeka samo u jednoga pisca; riječ toga značenja kad bi bila narodna, dolazila bi ranije), između rječnika samo u Vukovu. isporedi baba, babaljo, babajko. — Ali babo al babaljo al se zoveš stari babko. I. T. Mrnavić, osm. 144. Babo jesi, jere rodiš svaku radost i veselje. 145. Daj, veli, da učinimo kao i naš babo. F. Lastrić, ned. 905. Tvoj babo, što te rodi. V. Došen 30. Babo ti je dobar junak bio. J. Krmpotić, mal. 4. Negro se ne polkoni babo Janko vojevoda. Nar. pjes. mikl. beitr. 1, 46. Došuła se careviću Mujo, ter je babu svomu govorio. Nar. pjes. bog. 262. Majka dade, a babo ne dade. Nar. pjes. vuk. 1, 368. Kade ti je babo počinuo. 2, 189. Nisi końa od baba dovela. 2, 523. Kad sam tebe u baba prosio. 2, 554. Na skut ga babu metala, babo ga ne će, ter ne će. 1, 202. Neka nosi staru babu mome. 2, 559. A kad babu čašu dodavaše. 2, 23. Silna deca baba poslusaše. 2, 287. Tu je svoga nahodio babo. 4, 162. O naš babo, stari Jug-Bogdane! 2, 184. — tako se gorori i hraniteڵ, po-oćimu: A moj babo, patrijaru Savo. Nar. pjes. vuk. 2, 73. Poočime, bez grijeha babo. Bogišić zbor. 207. — i snaha zore svekra babom po mužu. isporedi bača, baša: Ne smijem baba dočekat', svekra baba očešljat'. Nar. pjes. vuk. herc. 253. Nova mlada zove starije djetiće nekoga takom, nekoga babom. Vuk, živ. 153.

BABÓGREDAC, Babògreca, m. čorjek iz Babine grede. dolazi kao prezime: M. Babogredac. Schem. diac. 1877. 66.

BABÓLIČAN, babòlična, adj. u licu kao baba, vultu anili. samo u Vukoru rječniku.

BABOLÚČANIN, m. čočekj iz sela Babine Luke u Srbiji. M. Đ. Milićević.

BABOLÚČANKA, f. žensko čeljađe iz Babine Luke. M. Đ. Milićević.

BABÓLÚČKĪ, adj. što pripada selu Babinoj Luci. M. Đ. Milićević.

BABOŁAC, babolca, m. ńekakca trava. B. Šulek, im. 7.

BABÓNOŽIĆ, m. prezime. xv i xvi vijeka. Od imena složenoga od baba i nega, koje bi glasilo u staro vrijeme Babonĝes, ali samo ne dolazi (a može biti da je isto u spomeniku latinski pisanom xix vijeka: a Johanne Babonigh. Mon. ep. zagr. 2, 6. Stephani bani, filii Babonig. 70); o je pred ž zamjena glasa starom e. isporedi Bratonožići. — Miklouš Babonožić. Mon. croat. 167. Knez Ivan Babonožić (Babonosich'). 257.

BABOPLAČA, f. vidi baboplata. samo u Stu- lićevu rječniku. biće načineno za rječnik.

BABOPLATA, f. plata dajkini, nutricia. samo u Belinu rječniku uz babачka plata i dojnička plata 126a. biće načineno za rječnik.

1. BABOR, m. ńeka buba po vrtlima koja pod-griza zelen. M. Pavlinović. — Korijen bab na-duti se, napeti se. isporedi pod 2 baba.

2. BABOR, m. vidi blavor, od koga će biti i postaoz igubivši 1 i promijenivši v na b. samo u jednoga pisca našega vremena. Piska zmijâ, kad ih babor vija. Osvetn. 2, 35.

BABÓSELAC, Babòsêlca, Babòseoca, m. prezime. M. Baboselac. Schem. diac. 1877. 64.

BABOSÛK, m. domazet, oženjen udovicom, samo u jednoga pisca našega vremena, koji napomińe da se tako zove u Hrvatskoj poruglivo. V. Bogišić, zbor. 274. isporedi užez, pripuz.

BABOŠKA, f. ńeko mjesto: Baculića naš don Petar opat gospe od Baboške. J. Kavaņin 92.

BABOTINAC, Babotinca, m. vidi Babotinei.

BABÓTÎNCI, Babòtinâcâ, m. pl. selo u Srbiji u okrugu topličkom, srezu prokupačkom. Sr. Nov. 1879. 176. mještani govore u i nom. Babotince. Pomisie se prošloga vijeka, i to u sing. Ot Babotinca. Glasnik 49, 12.

BABOTOK, m. selo u Hrvatskoj u podžupaniji belovarskoj. Pregled 78. Schem. zagr. 1875. 157.

BABOTRSOVINA, f. berberis vulgaris L. B. Šulek, im. 7. isporedi šimšir (divڵi), čepčežac (mali); bavkovina.

BÁBOV, adj. očin. isporedi babo. samo u naše
ervjeme, između rječnika samo u Vukovu. Da te
dvori u babovu dvoru. Nar. pjes. vuk. 1, 462. Daj
mi, majko, komad leba babov. 2, 189. I on jaše
doga babovoga. 2, 176.

BÁBOVÁŇE, n. nutricii muneris exercitium. samo u rječnicima Stuličeru i Vukovu isporedi babovati.

BÁBOVATI, bábujêm, impf. nutricem esse, biti baba, i to dađaļi ili dojkiņa, djecu čuvati, në-govati. U naše vrijeme, između rječnika samo u Stuličevu i Vukoru (glje se napomińe da se govori u Dubrovniku). — a) neprelazno: Što je podnijela (mati) noseći, rađajući, dojeći, babujući (bajabovujći'). A. Kalić 353. Djetetu baboviti. Vuk, rječ. 10ᵇ. — b) prelazno: Ona dragovołno babuje djecu svoje mlade druge. V. Bogišić, zbor. 187.

BÁBOVIČ, m. 1. tko je onaki kaki mu je i otac, patri simillimus: On je babović, t. j. on je kao i otac mu. Vuk, rječ. 10ᵇ (gdje se napomińe da se gorivi u Boci). — 2 prezime, koje će biti postalo po čorjeku koga su osim negove djeca i drugi ljuđe zali babo. Marku Baboviću. Prot. šab. mag. 25. Ne za boga, Babović Jovane! Nar. pjes. vuk. 4, 118.

BABOVINA, f. vidi očevina. — samo u naše vrijeme. u rječniku ni jednom. 1. mjesto gdje komu otac žiri, gdje se tko rodio, kuća očina: Da idemo mojoj babovini do Kruševa slavnu car Lazaru. Nar. pjes. petr. 3, 233. — 2. zemlja očina, država, koja od oca ostane sinu: No eto ti babovina tvoja (Karavlaška i Karabogdanska). Pjev. crn. 63. To je tvoja babovina bila (Bosna). Nar. pjes. vuk. 5, 76. Carevina tvoja dědovina, krajevina tvoja babovina. Nar. pjes. vuk. herc. 64. — 3. imane koje od oca ostane djeci. More l' nama jedna (kula blaga) dopadnuti od miraza, tvoje babovine? Nar. pjes. petr. 3, 233. Što im od oca ostane zovu babovina. V. Bogišić, zbor. 116.

BABRŁANKA, f. ńekaka trešńa kao rskavac. B. Šulek, im. 7 (gelbe knorpelkirsche').

BABS- gledaj baps-.

BABŠ- gledaj bapš-.

BABUIN, m. simia, vidi majmun. Od tal. babbuino (pavianus). Samo u Mikaļinu rječniku.

BÁBUKIĆ, m. prezime. V. Babukić, kniževnik našega vremena. od riječi koja sama nije u obi-caja u koja bi mogla biti načinena od bâba ili od babo.

BABÚLICA, f. u zagoneci: Ćućerice čućere pod bobote na zemڵi, čućerice dolaze, babulice odnose. Vuk, rječ. 19ᵇ. 763a. isporedi babuļak.

BABULIN, m. prezime u Dubrovniku. Jedan
bog, jedan Rim, jedan Matko Babulin. Poslov.
danič. 37.

BABULINOV, adj. što pripada Babulinu. Mihu
Babulinovu. M. Bunić 3.

BABULŇAK

136

BABUSŇA

BABULŇAK, m. carlina L. B. Šulek, im. 7. isporedi kravłak, pupava.

BABUŁAK, m. u zagonetkama: a) o jabuci:
Pade nevi babułak, ugribi ga naš bambrak, s něga
šļuți mješinu pa ga spremi u ļešinu (misli se
jabuka kad padne sama, pa je dete uzme i izede').
Nar. zagon. nov. 72. — b) o jaju: Rodi baka ba-
łułaka, pa se nad hńm bani a pjesnom se mami
(kokoš i jaje). 93. — isporedi babulica, babu-
łiti se.

BABUŁITI SE, babułim se, impf. sensim eras-
scere, crassum fieri, deblati. samo u Stulićernu
rječniku. — postańem može biti od kor. bab, na-
dmati se, napińati se, širiti se. isporedi babułak,
babulica.

BÂBÛN, babûna, m. 1. odmetnik od vjere tako
zran; zvali su se i bogomili. pomuń se od xiv
rijeka. isporedi babunski. dolazi samo u pl.: Posla
jego na bezbožnyje i poganyje babuny. Glasnik
42, 181. Otb bezbožnyh i bledivyh prokletyhs
babunb. 181. Babuni. 182. Zli jeretici trškleti ba-
bunije. Glasnik 29, 173. ,I sad u Hercegovini go-
vore za neke babûne da su bili bezvjeran narod',
reće jedan Neresininu. — Ime će im biti od
babe, i tako će biti nazem za to što se uzimalo
da su im u vjeroranu bapske gatne. — 2. ime iz-
coru negdje u Hercegovini: Babun. Schem. herceg.
1873. 17. biče玄ran po kakorom babunu prvoga
znećana.

BABUNA, f. ime planinama; postańem od babe
(stare ženej kao što je i sama baba ime plani-
nama, ili može biti od babuna. 1. planina izmeda
Priliya i Velesa, u kojoj je manastir Treskarae
imao zemče; pomuń se xiv rijeka: U Bogomili
u Babune stasa. Glasnik 13, 371. Selo i Babune
Homêrê s Tchelovomb. 11, 134. oba su sela i
sada ondje. Tjehovo (na karti, Teovo') na rejec
Babunici i blizu něga Homorani (na karti, Mor-
ran') — 2. druga će biti Babuna, u kojoj je erke-
prizvensa imela zemče, i to neđjek kod izvora
rijeke Istoka ne daleko od Preć k sjerseroistoku.
pomine se takoder xiv rijeka: katunu Pimušan-
ka rečene erke isla je meda u Babunu. Glas-
nik 15, 297. taj se katun pomine među katunom
Nasićicima u Hlensnu i katunom Dragoljevima,
bliza nih sela Eijelo Poče, Istok i Cnuščki brod,
a ta su sva tri mjesta i sada kod izvora rijeke
Istoka.

BABUNCI, Babunaca, m. pl. selo u Boci ko-
torskoj. Sem. bok.-kot. 1885. 18. Repert. dalm. 39.

BABÚNJA, f. kao nerjerija ili ujedna vjera:
goneći koga od sebe reče se u Hercegovini: idi, pro-
kleta babunijo! Reče jedan Neresininan.

BÂBÛNSKÎ, adj. što pripada Babunima. Kto
reče babunšku rect, ašte budeti vlasteline, da
platiti 100 perperb, ašte li sebr, da platiti 12
perperb, i da se bijeti stapijem. Zakon. duš. 36.
na tom mjesta ,babunska rječć ne će biti drugo
nego što god što su babuni vjerocali i gororili.
Věrujušte babunskuju věru. Glasnik 29, 173.

BÂBUR, m. Bavarus, čovjek iz Bavarske. samo
u Vukovu rječniku.

BÂBURA, f. buba, rak, šešarka i drugo. —
Akc. gen. sing. bàburè, instr. sing. bàburôm,
gen. pl. bàbûrâ. — Korijen bab naduti se, napeti se;
isporedi pod 2 baba, od koje je i postala. — 1. kaka
g od bubica ili erčić, vermiculus. samo u Belini
rječniku 123b. — 2. buba koja se zore i babica i
babuška, milipeda. u rječnicima Mikałina, Be-
liu (573a), Eijelostijenčevu i Stulićeru. — 3. ne-
kakar rak. L. Zore, rib. 22. isporedi 2 bàba.
4. šešarka, galla, isporedi babuška, baburica. Hvala

ti, zete, i ko te je rodio! imao je i koga roditi,
sve od loze grozd, a od šušna babura. Magaz.
dalm. 1851. S4. — 5. retinaculum, drvo čvrsto u
ratima, u koje se tjera zasunka, koja se osobitim
ljućem otrora'. P. Brantner. — 6. zemłana peć
jednostarna, bez pećnika. samo u Vukovu rječ-
niku. — u poslednjem značenju može biti da nije
istoga postańa kojega je u prednima nego od Ba-
bur, ako su kaki łudi iz Bavarske najprije pe-
čeli graditi take peć ondje gdje se tako zovu.

BABURAČA, f. bufo, velika krastava dugasta
žaba, koja ne žiri u vodi nego na suhu po ja-
mama. samo u Vukoru rječniku. isporedi babu-
rina, zapuhača. — Korijen bab, naduti se; ispo-
redi babura, od koje je i postala. — Gdjekoji
kažu da će onome umrijeti mati koji ubije babu-
raču; ako li bi je ko nehotice ubio, on vała da
plune na hń rekavši: pi! tvoja mati prije umrla
nego moja! Vuk. rječ. 10b. tako se govori može
biti za to što se misti da se kako ćełađe promet-
nulo u tu žabu.

BABURAST, adj. anilis, kao u babe; u jed-
noga pisca našega vremena Ovo je bila baburasto,
klopavo. S. Ľubisa, prić. 140.

BABÚRICA, f. buba mara, šešarka i drugo.
— Akc. gen. sing. baburicè, instr. sing. baburi-
com, gen. pl. baburčê. — Postańem je dem. ba-
bura, koju vidì. — 1. buba mara, coccinella sep-
tempunctata, isporedi babe. u naše vrijeme. Muška
deca ili mončad uhvate baburicu pa je ostave na
dlan, a ona počne miljeti uz prst pa s prsta mało
poletne, te kad je vidì da mili govoriti:
babe baburice... kaži mi, ne laži, de ču se ja
ozeniti. V. Vrčević, igre. 64. — 2. galla, šešarka,
sesak, babura, babuška. samo u Stulićenu rječ-
niku. — 3. a zagoneci o jaju: Cučerice čučere
pod bobote na zemlj, cučerići dolaze, baburice
odnose. Nar. zag. nov. 87. isporedi babulica, ba-
bulak.

BABÚRINA, f. 1. augm. bàba, pogrda babì,
staroj ženi. u naše vrijeme, izmedu rječnika samo
u Vukoru. Poslao si baburinu. Nar. prip. vuk.²
415. — 2. vadi baburica, s kajom je jednoga ko-
rijena. samo u Vukora rječniku. — 3. salvia ver-
ticillata L.; baburina mala, salvia verbenacea L.;
baburina velika, salvia pratensis L. B. Šulek, im. 7.

BÂBÛRSKÂ, f. adj. Bavaria. samo u Vukovu
rječniku. isporedi baburski.

BÂBÛRSKÎ, adj. Bavorum; u naše vrijeme
izmedu rječnika samo u Vukoru. Na te ide sva
sila baburska... Pomoći vam poslati ne mogu
od veliki baburski topona... što govore baburska
gospoda. Nar. pjes. vuk. rječ. 10b.

BABÛSKARA, f. augm. bàba, pogrda babì (sta-
roj ženi). samo u Vukovu rječniku. isporedi ba-
buskera.

BABÛSKERA, f. vidi babuskara. Babuskera se
se pope k begu. M. Đ. Milićević, već. 127. Babu-
skera izade pred nih. 304. Babuskera. B. Mušicki.

1. BABUŠA, f. augm. bàba, pogrda babì (sta-
roj ženi), babetina. samo u jednoga pisca našega
vremena. Već ste ovu zemłu svu usmrdeli s va-
šim babušam i s hihovim fabulama. Magaz. dalm.
1851. 41.

2. BABUŠA, m. hup. bàbo, samo u jednoj pjesmi
naših dana. Svome babi połubio ruku, .. babuša
ga sjede uz kołeno. Nar. pjes. petr. b. 30.

BABÛŠEVAC, Babùševca, m. selo u Srbiji u
okrugu pirotskom. Sr. Nov. 1879. 175.

BÂBUSINA, f. inguen, poboćina. samo u Vu-
kovu rječniku. Korijen bab nadimati se.

BACITI

140

dopasti. Vuk, jov. 19, 24. Baciše kocke za nih i
pade kocka na Matija. Vuk, djel. 1, 26. — može
se baciti mreža ili udica, kad se tori riba: Evo
po riči tvojoj baciču mrižu. F. Lastrić, od' 241.
Da saplete onu situ nrežu, .. da je baci u tihó
Dunavo. Nar. pjes. vuk. 2, 52. Bacite mreže
svoje te lovite. Vuk, luk. 5, 4 Baciči mrežu u
more. L. Zore, rib. 31. Idi na more i baci udicu.
Vuk, mat. 17, 27. —ladu se nora ili opravlja
može s kraja gdje je gradena ili opravlana baciti
u more ili u coda, da plovi; isporedi pustiti, po-
rinuti: Kad je sve lijepo gotovo i suho, tad je
(ladu) opet turaju u more i to zovu bacit u
more. porinut, rinut ladu. L. Zore, rib. 10. — i
vutra se može baciti, da se što zapadi: Pribli-
žavši se oni k recenomu tornu hotijući u nega
vatru baciti. E. Pavić, ogled. 193. — kaže se za
corjeka da ga bace u kakav zatvor kad ga samo
zatvore: Britku sablj tuv izvadi, nič je meći u
nožnić, cim ne bacš ga u tamnici. J. Kavašin
268. Bace ga u jednu mračnu tavnuć. F. Lastrić,
od' 279. Nega je s patriarske stolice kisnu i u
manastir pod stražu bacio. A. Kanižić, kam. 618.
Dao ga baciti u tavnuć. M. A. Rešković sabr. 24.
Simejne baci u tavnuć. Nar. pjes. vuk. 2, 69. Ba-
ciše ga na dno u tamnici. 2, 213. Da te bacim
u kamenu kulu. 2, 74. Okuje ga i baci u tamnici.
Nar. prip. vuk. 237. — baciti se mogu straže,
kao i postaviti: Pa se spusti pokraj vode Drine,
tvrde traže da brodove baci. Nar. pjes. vuk. 4,
264. — b) kao bacati pod 5, b: Baci pušku na
rane junačko. Nar. pjes. vuk. 3, 189. Pa joj skide
trí niza dukata, te ih baci u svilne gepeve. 2,
351. Kapu skide, baci pod pazuho. 2, 593. Dovati
se Sarca vetikoga, za se baci bogom posestrimu.
2, 375. baciti madije na se: Baciła da je na me-
sađije. Nar. pjes. vuk, rječ. 341a. — c) kao ba-
cati pod 1, c: Baci desnu ruku preko mene. Nar.
prip. vuk. 73. — b) baciti može žreči: krava-
baci baci telo mjesto oteli (vidi i kod baciti).
Proli-
cem ti ona (baci tele. J. S. Rešković, knu.
194. — e) voda i cjetar može što baciti (isporedi
bacati pod 1, e): A po moru visoki talas, uva-
tiše dva kałuna zlatna, bacije ih preki mora šineg.
Nar. pjes. vuk. 3, 85. Pode nekakav mor da se
šeta po moru na ladi. Da malo oduaknu od
brijega, onda dune vjetar pa ga baci čak u ne-
kavku vušlem de se o hegovu carstvu ništa i ne
cuje. Nar. prip. vuk. 218. — f) baciti može bolest
čojeka u postelu: Jaka febra, oliti ogań, baci ga
u postelu. A. Kanić, razgov. 108. — g) u prene-
senom smislu: baciti kakoga vlasnika, uzeti mu
elast: može se kakom riječju kazati i elast, s koje
se baca, a može biti i bez toga: Da Ostoju
bace s prstoja. A. Kanić, korab. 431. Krał bi
Zvonimir, koga malo posli baci s vladańca ban
Slavić. A. Kanić, razgov. 8. Rusi ga s prstoja
baciše. M. Kuhačević 158. Rimljani kraje bacivši,
sude učiniše. A. Kanić, korab. 309. Ostoju Boš-
naci baciše. 432. tako iz jednoga reda, kojega
se tko pokaže nedostojan, baciti ga u drugi:
Sveštenik skinut i u stańe laika baćen (baćen').
A. Kanižić, kam. 433. — baciti koga u top, kao
satrī ga, ubiti ga, ali se govorī samo kad bi tko
rad bio to učiniti: Malo me u top ne baci. (Iskara
me vrlo, malo sam živ ostao). Nar. posl.
vuk. 175. — baciti koga u kako stane, u pri-
jekom: Išće u prikor da drugo zalo baci. M. Huga-
čević 138. — može se baciti što unno: Uzeti sve
moje zloče i učiniti jedno brine i baciti ji u ve-
liku peć. P. Posilović, nasl. 173. Znaće bačeno u
razum rada oholost. M. Radnić 54. Baciti po zemlji
oholost jakije. 58. Svak prokleti taj gru graci.
J. Kavašin 174. Da baci prid noge neįgove baco-

BACITI

botu koja mu dušu žeže. A. Kadčić, bogosl. 155.
Baciti će u dubinu morsku se grihe naše. J. Fi-
lipović, prip. 1, 447. Iz praće kamenom baci uz-
viseće Golijatovo. J. Banovac, blagos. 172. Bog
ne će prosnu baciti. A J. Knezović 7. Tu bi
ispraznu misao od sebe daleko bacio. A. Kačić,
razgov. 317. Zakoni ne razumiju bacit po zemlji
njoje ženidbe. M. Dobretić 515. — baciti krivicu
na koga, okirivi ga: Bacite na mene zalo kri-
vicu. Vuk, 2kor. 12, 13. baciti obraz pod noge
(sroj ili drugoga): Tvoga muža obraz hočeš da
pod noge baciš? Pravdonoša 1852. 1. — baciti za
se nšto vijeka, prežinjeti: Nu pogledaj svaki na se
šta već vika baci za se. V. Dosen 46. drugo što
baciti za se ili za leda, ne najati za to: Da dar
božji i naravi za se baci i ostavi. V. Dosen 56.
Bacise zakon tvoj za leda. Đ. Danićić, nem. 9, 26.
— baciti što a nemar: Imamo svitovina vese! u
nemar baciti. A. J. Knezović 95. Bacivši u nemar
svete kanone. A. Kanižić, kam. 374. Bacivši u
nemar zapovijesti hegove. Đ. Danićić, smoj. 8, 11.
— kakav posao baciti na koga, uzdajuci se u o-
štačiti mu da serisi: Dvojica kada imaju kakav
parnici, bace stvar na dobre lude. V. Bogišić,
zbor. 541. — oči ili oko baciti kuda, pogledati:
Lada se pogleda može biti različno izrečeno: Uvrati
se na vodu catriju, da počne i da vode pije; baci
oci pod jelu zelenu, aš s od jezera razrasljene
grane. Nar. pjes. vuk. 3. 118. Kuenem u vrata. Ču-
jem odgovor nekakav, na ne razumem ga;.. no
da to opet udem. Baćim na nega oko i poznat taki
da je onaj isti koji je malo prije sa mnom bese-
dio. G. Zelić 28. baciti oko na koga ili na što,
pogledati ga i postaje o nema mušiti i žeteti ga:
Osobito joj se začudi i oko na nju baci carski
sin. Nar. prip. vuk. 165. Baciti na se što (ocu-
los conjicere). Vuk, rječ. 18a. — u oči ili pred
oči baciti što komu da bi mu bilo ogled ili ukor
(isporedi bacati pod 1, h): Nevirnost kao zloči
nedostojnu bacivši im u oči osramoti nih. A. Ka-
nižić, kam. 120. Staru onu pogruz obrezobrazno
i oštro baci caru u oči. 621. Bacivši im u oči
nemilosrde njoivo. E. Pavić, ogled. 603. Baci mu
lakomost u oči. 324. Bacivši im prid oči zločin-
stvo i ojačinu, koju učiniše. 128. Baci mu prid
oči hegovo prvašna priprosto stańe, ukazavši mu
koliko je bog milostiv bio prama nemu uzdig-
nuvši ga na pristoje. 234. — h) također prelazno,
samo nije izrečen objekat: Metali se kamenas s ra-
mena, a djevojeji bog i sreća dade, prvom baci,
malo ne dobaci. Nar. pjes. bog. 263. Redom ba-
caju šapove s jednoga mjesta; koje najdaće baci,
ono je car. Vuk, živ. 276.

2. neprelazno: što bi uz prelazno bilo u akus.
kao objekat, stoji u instr. Naripi na nega, tere
ga uhvati i baci hime pod noge. Stulić 1, 5b.
isporedi bacati pod 2.

3. sa se: a) refleksivno (kao bacati pod 3, a): Tad se baci na polanu i zamuknu mramorito. J. Kavašin 445. Jedne (djerojke) baciše se u ogań. J. Filipović, prip. 1, 193. Kojt god reče ovoj pla- nini: podigni se, i baci se u more. J. Banovac, razg. 17. Privezavši zančicu okolo grla, baci se vanka. M. Pavišić 29. Pak bi se bacio u vodu vruću. M. Zorić, zrc. 221. Ničice bacio bi se prid grebe. Turl. blago 2, 63. Nek z glavom zid mlati, nek s baci u more, pomoć se ne more. M. Ku- hačević 27. Nače sved otvorene srecu Jezusovo; u n se baci. Đ. Mattei 96. Egipkińa se baci na kojena. Marči 87. Pa se šarcu na ramena baci. Nar. pjes. vuk. 2, 248. Krene uz jedno brdo da se s nega baci strmoglav. Nar. prip. vuk. 2 220. Gori ovoj ako rečete: digni se i baci se mač, biće. Vuk, mat. 21, 21. Tada Saul uze mač, i

BACITI

141

BAČANIN

baci se na n. A kad momak vidje Saula mrtva, baci se i on na svoj mač i umriču s nih. M. Danićić, 1sam. 31, 4. 5. u prenesenom smislu: baciiti se u sumnu, posumnati, zabrinuti se. Onda se ja jošt većma bacim u sumnu, da mi laže sve što veli. G. Zelić 515. također u prenesenom smislu baciiti se na koga, kao i umetnuti se, vrči se, odraštavši biti kao on: Baci se krv na krv; bacio se na oca. M. Pavlinović. — b) međijalno (kao bacati pod 3, b): ono što se baca aa) ostaje nekazano: Uzeše kameńa Žudije, da se bace na njega. J. Banoval. pripov. 55. Prosti bože i bijela crkvo! da se jednom bacim preko tebe: ne ču na te, nego preko tebe. Nar. pjes. vuk. 2, 213. Kamen dode Kajici vojvodi; kad se baci Kajica vojvoda, on, nadbaci tri stotin' Mašara. 2, 485. — bb) kaže se u instr.: Baci se na orla kamenom. A. Kanižić, kam. 254. Jedan se baci u priliku stimon. M. Zorićić, zrc. 79. Bacišu se zlačenom jabukom. Nar. pjes. vuk, 2, 72. Baci hiš se dušnom i jabukom. Nar. pjes. vuk. here. 17s. Tada se Saul baci kopjem na n. Đ. Danićić, 1sam. 20, 33. — cc) kaže se u gen. — Držeći kopje u ruci baci ga se, ali ga ne smiri, i tako tu večer pobiže. A. Kačić, kor. 166. osobilo kad je riječ o igri u kojoj se baca kamen: Da se bacim kamena s ramena. Pjev. crn. 191. — c) pasivno (kao bacati pod 3, c): Zakoni su svi jednaci n svakome našem gradu da se morsko vino baci. J. Kavašin 167. Bi osuđen da se baci u kotao. E. Pavlić, ogled. 470. Svako stablo koje ne čini dobra ploda podšilo će se i u vatuřu baciti. F. Lastrić, od 249. Neka se khiga u vatuřu baci. A. Kanižić, kam. 154. V. Došen. 162. Žegovi osvaditeći da se u jamu lavsku bace. A. Kačić, korab. 298. Da će se grad lagumom u ariju baciti. M. Dobretić 136.

BACIV, adj. jaculabilis, što se može baciti. samo u Stulićiju rječniku.

BACIVATI, băcîvâm, impf. vidi băcati. ispredi bačivati. u jednoga pisca prošloga vijeka. Bacivam mene prid tobom u jaz moga ništa. P. Knežević, osm. 365.

BÄCKA, f. spinula, mala bodła. a naše vrijeme
po Srbiji. J. Pancić.

BÄCKÄNE, u. punctio lenis. ispredi băckati. samo u rječnicima Belini (596a), Stulićiju i Vukorn.

BÄCKATI, băckăan, impf. leniter pungere, dem. od băcati (bosti). od prošloga vijeka, između rječnika u Belini (595b), Fjelostijenciju, Stulićiju i Vukoru. — a) u pravom smislu (objekat u primjeru neirecen): Ona zvir (zmija), koja mu stanovaše n prsih, drugda backaše na taki način, da mu se činase da hoće oni čas umriti. A. d. Bella, razgov. 16. jamacno je griješkom iza druga izostalelno ga. izdarać tumneći, backaše reli na str. 252 da je miće se, ali seeza s drugom rečenicom iste imperf., kad bi znacene hilo koje izdacač kaže bilo bi izostaršeno se, a riječ bi bila od băcati kao bacakati se. — b) u prenesenom smislu: misli se rječima backati, cavillari: Veli im backajuć il. Živ. is. 64. Backati rječemi. Bella. 501a.

BÄCKAV, adj. leniter pungens. samo u Stuli-
ćiju rječniku.

BÄCKAVICA, f. 1. scalpellus, nožić kojim se
pušta krv. samo u rječnicima Belini (424a), Bje-
lostijenciju i Stulićiju. — 2. punctum, u pismu
značić kao zrnce. samo u Belini rječniku (596a),
ispredi bacotina. — U oba značeća postašem je
od backati (bosti).

BACNÍVATI, băcîvâm, impf. vidi băcati. samo u Stulićiju rječniku. silom načinu od bacnuti.

BĂČNUTI, băčném, pf. semel pungere leniter, od băcati (bosti). ispredi boenuti. od xvni vijeka, između rječnika u Mikałnu, Beliniu (595b), Stulićiju i Vukovu. Zeno mekoputna, ako te igla bacne, čezněs. A. d. Bella, razgov. 37. Ako me igla bacne, čeznem. 196.

BÁCO, m. ime muško, koje se govori od mila, a postašnje može biti od imena od kajeti je Bajo i Bakota (koja vidi). Akcenat se mijena u voć. Báco. — I dijete Dragojević Baco. Nar. pjes. vuk. 5, 238.

BÁCOTINA, f. 1. punctum, bol koji brca kad tko bacne koga. u jednoga pisca xvii vijeka: Kada hoće jednoga vola da ide brzo, obadaju ga, i čuti vrlo prve bacotine, ali poslije kad obikne jurve ne čuti ostalije bacotina. M. Radnić 22. — 2. punctum, u pismu značić kao zrnce. ispredi backavica. u jednoga pisca prošloga vijeka: Na vrsvi riči biti će dvi bacotine ili dva punta ovakvo: J. Banovac, razg. 176. — U oba značeća postašem od băcati (bosti).

BACULIĆ, m. prezime. Baculića naš don Pe-
tar. J. Kavašin, 92.

1. BĂČ, băča, m. ime muško i stanar, planinar. Dolazi na kraju xni ili prejeh godina xiv vijeka kao ime muško i kao stanar ili planinar u naše vrijeme. Postašna tamna: najše se misli da je od rum. bacju (stanar, planinar), a to da je od maš. bačs i bačsa i bačšo (istoga značija); ali što nema blje potrede da bi riječ bila toga postańa i što joj se u mašarskom jeziku ne zna postaće (prem da neki eele da je od tar. bakši) i što je u nas jako rasprostrita po svijem stranama u riječima koje su od više postale ili koje su s njoj jednoga postańa (takšu su mnoge među riječima koje se počinu glasovima bač-), za to ne mogu vjerovati da nam je došla iz rečenijeh jezika, nego mislim da su sre pomenute tuđe riječi postale od sloenske, i to ili od bašta (vidi bašta, otac); ali od bač, a baeć i bačšo (istoga značija) upravo starije čelade uzeta je za ime (komu je bilo tako će ime može biti da je bio Ruman, ali za to još će ime imunsko): Dobrota, šura mu Bač. Mon. serb. 59. — 2. pastor alpinus, ispredi stanar, planinar. riječ je od starijega čeladeta prenesena na starjesinu occarskog. samo u Vukoru rječniku.

2. BĂČ, Băča, m. 1. vidi Bačka. xvii vijeka: Borsod, Bae. I. Kanavelić, iv. 86. u istom značeću može biti da je još u jednoga pisca istoga vijeka: S Jurom iz Bača. I. Ančić, ogl. xv. — 2. selo u Bačkoj. S. Novaković, pom. 124. Šem. prav. 1878. 30. — Oboje će biti nazrano po staronima pastirskim magarskom rječju bačs, koju vidi koju 1 bač.

1. BÁČA, m. hyp. od bač (kao najstarije čelade;
vidi 1 bač); ali se samo seekru govorī. — Akcenat
se mijena u voć: bāčo. — U naše vrijeme, između
rječnika samo u Vukovu (gdje se napomine da se
govori a vojedrem). Otiči će bača, ostaće snaša.
Nar. posl. vuk. 243.

2. BÁČA, f. vidi bača. od tur. bagča, čemu je
odbačeno g. Kakvi su carski dvori, kakve li bače!
S. Ľubisa, prip. 93.

BĂČANIN, m. prezime. D. Avramović, sv. gora
216. Rat 361. 407.

BAČAR

142

BAČIO

BĂČĂR, m. socius re ei viariae communis, commun od
jułdi kaji se družde da im se ovce zajednički
cuvaju i muzu (u Srbiji u kneševačkom okrugu),
isporedi bačija, bačjaće. Vodi račun o primljenoj
stoci, koju mora razdati svima bačarima po ra-
bošu, kad se bačija svrši. M. Đ. Milićević, srb. 850.
Odredi se koliko oka (mljeka) pripada svakom
bačaru za celo leto, i kojim će redom dolaziti
bačari da muzu. 850. 851.

BĂČATI, bàčám, *impf. vidi* bàcati. u Crnoj
gori, gdje se i u drugim riječima mjesto c govori č.
Jedno pleće u zobnicu bača. Nar. pjes. vuk. 2, 20.

BAČENKA, f. igla koja nema ušica nego glavu;
zove se i igla babjača, batuška, bočka, čioda. —
Postaňa neznana. — Dolazi od prošloga vijeka.
Po rukah im sjaju narukvice, a po prstim burme
i vitice, i bačenke po tankim košułam. J. Krm-
potić, mal. 20. Na Ivaće prikumluju se (u hrvat-
skom primorju) mladići i devojke ili devojke među
sobom time, da si bačenke i prsteće zamjeńuju.
V. Bogišić, zbor. 387. Govori se i u Lici. J. Bog-
danović.

BĂČEÑE, n. projectio. isporedi baciti. u jednoga
pisca prošloga vijeka. Danielovo bačene u špiļu.
F. Lastrić, test. 200.

BAČETA m. ime muško. prije našega vremena.
S. Novaković, pom. 44. — postańem može biti od
imena od koga je prezime Baković; vidi kod
Baković.

BAČEV DO, Bačeva Dola, m. selo blizu Du-
brovnika u Naovlima. V. Bogišić, zbor. 15. Schem.
rag. 1876. 32.

BĂČEVAC, Băčêvca, m. ume selima i prezime.
isporedi bač. — 1. selo u Slavoniji u podžupaniji
virovitiškoj. Pregled 109. Schem. zagr. 1875. 150.
— 2. selo u Srbiji u okrugu kruševačkom. K. Jova-
nović, reč. 131. — 3. prezime, po selu istoga imena
ili po selu Bačevcima: Andelko Bačevac. Rat 242.

BĂČÊVCI, Băčevâcă, m. pl. selo u Srbiji u
okrugu važevskom. isporedi bač. K. Jovanović,
reč. 100.

BĂČEVICA, f. selo u Srbiji u okrugu erno-
rječkom. K. Jovanović, reč. 166.

BĂČICA, f. stanarica, planinka, ovium cura-
trix. samo u Vukovu rječniku. isporedi bač.

1. BĂČIĆ, m. dem. bàk, bičić. samo u Stuličevu
rječniku.

2. BĂČIĆ, m. selo u Srbiji u okrugu topličkom.
Sr. Nov. 1879. 176.

3. BĂČIĆ, m. prezime. Antun Bačić. Norini, pri-
pis. 60. Schem. bosn. 1864. 99. Sava Bačić. S. Šte-
fanac 12. Bačić. Schem. zagr. 1876. 61. Šem šib.
1875. 25. u jednoga pisca biče pogrješka Bačić
(Bachich). A. Kačić, kor. 452.

BAČIĆI, m. pl. selo u Hrvatskoj u podžupaniji
riječkoj. Schem. segn. 1871. 45. Pregled 7.

BĂČIJA, f. 1. locus et casa mulgendis aestate
ovibus, stan, katun, bačina, samo u naše vrijeme,
između rječnika samo u Vukovu. — od bač. —
Pojate, salaši, bačije, države, kolibe, stanovi, trla.
M. Đ. Milićević, već. 82. Mesto za mužu, koje se
zove struga ili bačija, mora biti kraj kakve vode.
M. Đ. Milićević, srb. 849. — ime se prenosi od
mjesta i na radnu, koja ondje biva: Od polovine
meseca maja, kad se hoće da počne struga ili
bačija, odluče se od muzara ovaca prazovi i sve
jaloviše. M. Đ. Milićević, srb. 849. Kad se u jesen
približi vreme da bačija prestane. 853. u toj je
radni zajednica po tome što više domaćina da
svoju stoku da se zajednički čuva i muze (ispo-

redi bačjaće): Da mu dopustete musti od raskinuća
bačije do povratka ovaca svakome bačaru. M. Đ.
Milićević, srb. 854. Kad svaki bačar primi svoju
stoku po rabošu, onda se bačija svršava. 854.
— 2. selo na utoku Vape u Unac, nazvano tako po
prednem značenju. Između sela Bačije i Vape te
na Unac. Rat 193. Sr. Nov. 1878. 129.

BAČIJÂNË, n. res o viaria communis. Bačjaće
se zove zajedničko držaće i muzeće sitne stoke
(u Srbiji). M. Đ. Milićević, srb. 849. Onda se do-
govore kad da prestane bačjaće. 853. isporedi
bačija, bačar.

BAČIJATI, bačijam, *impf. habere partem in
re o viaria communi, dio u bačiji imati i primati*.
Kad kome dođe red da bačija, on krene svu svoju
dečlad na bačiju; .. ako mu pripada toliko meleka
da samo jednom preko leta dode na bačiju, on
od jednom svrši svu brigu oko muže i sirena za
celo leto. M. Đ. Milićević, srb. 853. — *isporedi
bačija, bačjaće.*

BĂČIJSKI, adj. što pripada bačijama. piše se i
bez j. Ni jedan ne istupa iz te bačiske zajednice.
M. Đ. Milićević, srb. 849.

BĂČÎL, bačila, m. vidi bačio.

1. BAČIN, m. vidi bačio. od tal. bacino. xv
vijeka u jednom spomeniku. Bačins jedan s šl-
zaņemjems vojevodinems, běls, a jests u něms četiri
litiri i jedan unca. Spom sr. 2, 49. Danićić 1, 30.

2. BAČIN, m. 1. selo u hrvatskoj krajini blizu
Kostajnice. Schem. zagr. 1875. 131. — 2. u Srbiji
ima zemała koje se tako zovu: u okrugu čuprij-
skom: Livada u Bačinu. Sr. Nov. 1866. 443. niva
u Bačinu. 1867. 449. 1873. 764. niva u malom
Bačinu. 1863. 170. 1875. 583.

BAČIN DO, Bačina Dola, m. selo u Slavoniji
u požeškoj podžupaniji: Bačin Dol. Schem. zagr.
1875. 41. drugi piše: Bačin dol. Pregled 93.

1. BĂČINA, f. locus et casa mulgendis aestate
ovibus, bačija, stan, katun. samo u Vukovu rječniku.

2. BĂČINA, f. aug. bàk. u naše vrijeme, između
rječnika samo u Vukovu. Đačina kao i bačina.
Nar. posl. vuk. 72.

3. BĂČINA, f. 1. selo u Srbiji u okrugu jagodinskom. K. Jovanović, reč. 109. — 2. selo u Dalmaciji blizu Makarske. Schem. spal. 1862. 16. Repert. dalm. 19. u dva pisca prošloga vijeka dolazi tako da bi trebalo čitati Bačina: Šimun Tomašević od ‚Bačine‘. Norini 75. Iza ‚Bačine‘ u državi primorskoj. A. Kačić, kor. 463.

BĂČINAC, Băčinca, m. 1. čovjek iz sela Bačine
(u Srbiji). M. Đ. Milićević. — 2. ima zemała u
Srbiji koje se tako zovu: u okrugu požarevačkom:
bašta u Bačinecu. Sr. Nov. 1865. 122. mali Bačinac.
1866. 23. u okrugu smederevskom: livade u Bačinu.
Sr. Nov. 1875. 4.

BĂČINAČKI, adj. što pripada selu Bačincima.
Brda bačinačka. P. Bolić 1, 23.

BĂČÎNCI, Băčinâcă, m. pl. sela u Srijemu u pod-
županiji vukovarskoj. Schem. diac. 1877. 47. Šem.
prav. 1878. 13. Pregled 117.
BĂČÎNKA, f. žensko čelade iz sela Bačine (u
Srbiji). M. Đ. Milićević.

BAČINOVCI, Bačinovaca, m. pl. selo u Srbiji
u okrugu topličkom. Sr. Nov. 1879. 176. mještani
gorove i za nom. Bačinove.

BĂČINSKI, adj. sela Bačine u Srbiji. Bačinska
opština. K. Jovanović, reč. 109.

BĂČIO, bačila, m. pelvis, patina, zdjela, pli-
tica, umivaonica. — Od tal. bacile. isporedi bačin

BAČIO

143

BAČVA

(ostoga značenja). — Od pripela xv rijeka, između rječnika u Mjeklinu (mijedenica, golar, pelvis, polubrum*) i u Daničićiju. — Sa o mjesto 1 na kraju dolazi od xvi vijeka (vidi dałe primjer N. Rašićne), ali i sa 1 dolazi i prošloga vijeka. Mikała ima i bacil i bačio. — U primjerima koje imamo drojak je: a) kao plitka zdjela, plitica, veća ili maňa, na kojoj se nosi jelo ili piće, kao sada poslužarnik: u najstarijem se primjera pomine jedan pred cise časa, a po tom će biti recnoga značenja: Bačili jedan s zlamenjem vojevodinem, beli, a jest u nemi četiri litre i jedna unča. Spom. sr. 2, 55. Goli su t' kape ter bačili (nastampano, bačili) srebrnoga kova cili? M. Marulić 315. Rece jednoj vernoj: daj mi srebrn bacil ter jedan rucinik tanak i cist i bil; ruke moje (odsjećenc) hoću da mi u h postavis. Oliva 7. Oni kluće stavili na bačio pozlaćeni, ter ih bjehu poslali od Budima sv'jetlu kraju. Nar. pjes. bog. 49. — b) umivaonica: Uzli vode u bačio i poče umivati noge učenikom. N. Rašina 106b. jov. 13, 5. Bačio i vode tjčini donijeti. reče: ja ruke umivam. N. Našešković 1, 136. Bač. K. Bašić, rit. 9. Dubrovnik je kako i bačio: cukni, tako vas i zuči. Poslov. danić 20.

BÄČIŠKÍ, adj. vidi bacilijski.

BÄČÍSTE. n. mjesto gdje je bila bačija: ima u Srbiji više mjesta koja se tako zoru: u okrugu crnoričjkom: vinograd u bačištu. Sr. Nov. 1865. 85. 1867. 18. 1872. 395. 1874. 409. 1875. 316. híva u bačištu. 1867. 67. Udari na turski šanac na bačištu. M. D. Milićević, već 69. u okrugu krajinškom: híva na bačištu. Sr. Nov. 1866. 292. u okrugu kneževačkom: híva u bačištu. Sr. Nov. 1873. 259. vinograd u bačištu. 1871. 494.

BÄČITI, báčím, impf. vidi baciti. Dolazi od xvi vijeka (vidi pod 2), ali toga vijeka u jednoga pisca u rukopisu xvii vijeka, a je li i xvi vijeka hilo c, ne može se za cijelo znati; pozadano dolazi xvii (vidi pod) i xviii vijeka i u naše prijejme, između rječnika u Belini (341b) i u Vukornu, u kom se napomine da se gorori u Crnoj gorji, ali dolazi i u narodnijem pjesmama iz Dubrovnika (vidi dałe primjere iz narodnijih pjesama, među kojima su neke i iz Dubrovnika).

1. prelazno, vidi baciti pod 1: Bačimo ga u more. A. d. Bella, razgov. 21. Stap i kesu bačiv. P. Knežević, ziv. 8. Te izvadi tri jabuke zlatne, i bači ih nebu u visine. Nar. pjes. vuk. 1, 158. Bači kotle preko kuće. 1, 522. Bačise ga u kraj od pećine. 2, 33. Pa ga bači na pleć siroke. 2, 632. Za se bači lijepu devojku. 2, 19. Voin bači u ge>pove ruke. 3, 526. Bačila je na sebe madije. 2, 13. Bači zmika krila i orila. 2, 62. Bačim oči u kapiji. Ogled. sr. 452. — orca bači jaguj. t. j. ojagani: Ostađe mi trista jalovijeh, i ostade stotina ugači, bačiše mi trista jagaňaca. Nar. pjes. vuk. 3, 430.

2. neprelazno. mjesto accens. u kom bi bio objekat, staji instr.: vidi baciti pod 2 i bacić pod 2: Ubiv ga bačiti u more hotje ním. M. Vetranić, 2, 459. U more bači ním. 2, 460. Sad u vodu, u ogań sade veće krat bi ním bacila. D. Palmotić, christ. 373.

3. sa se, vidi baciti pod 3: Bačiše se němu o ramena. Nar. pjes. vuk. 2, 27.

BAČÍVATI, báčívám, impf. vidi bácati. isporočivati bačivati, u naše vrijeme, između rječnika samo u Vukora (gdje se dodaju da se gorori u Crnoj gorji, a ondje se i u drugim prilikama gorori e mjesto c). — Nemojte me u more bačivat'. Nar. pjes. vuk. 2, 31.

1. BÄČKA, f. neka izruka u jednoga pisca prošloga vijeku. Osim bačke sve druge izvode u si-

roke granice se se plode, koje jedni u okolo lome. I. S. Rešković, knú 136. — isporodi bačva (stabila u prorašla ernoga luka, na kojemu je gore sjeme).

2. BÄČKÂ, f. adj. zemła u Ugarskoj, od xvi vijeka, između rječnika u Vukorni i Daničićiju. — Postanjem od Bač (vidi 2 Bac). — Prede vezirb u Bačku. Łetop. saf. 87. Ki se nastaniše u Bačkoj. P. Vitezović, kron. 28. U Bačkoj. S. Margitić, fala 201. Iz Bačke. Norini 58. U Bačkoj roden. Te. D. Rapić 268. Ona pade na tu ravnu Bačkoj. Je bačka žitom izobilna. Nar. pjes. vuk. 1, 497. U Bačkoj. Vuk. nar. pjes. 1, 630.

BÄČKÍ, adj. sto pripada zemli koja se zove Bačka, od xvi vijeka, između rječnika samo u Vukoru. Osam stotin sobom vodi bačkijeh pješač i košika. J. Palmotić, dubr. 78. Poje bačko. Bud. spom glasn. n. 3, 100. Razbi katane bačke (Glasnik 20, 17. Pet stotina bačkijeh ovnova. Nar. pjes. vuk. 3, 103.

BAČKIJÉLATI, báčikijelám, impf. udarati bačkijelom (vidi bačko). prošloga vijeka. Bačkijela vrlo brez pusa. Poslov. danić. 5.

BÄČKIO, bačkijěla, m. mał kojim se nabija kudjeļa, malleus stupparius, isporedi bat, tučka, tucak. — Od xvi vijeka, između rječnika u Belini (432b, 461b) i Stalićiju. — Postanjem može biti od nov. gré. φάσχελον (zvrěčka). Gospode su poše bačkijelom djevojke bit. M. Držič 138. Kako vas se ču sad bačkijelom vré, cijem mi na ruke dode. M. Držič 359. Do jezika nije bačkijela. Poslov. danić 17.

BAČKOVICA, f. selo u Hrvatskoj u podžupaniji belorarskoj. Pregled 78.

BÄČKOVIĆ, m. prezime. Andrija Bačković. Rat 141.

BÄČKUŁA, m. nadimak, a dolazi kao prezime. Gavrilo Bačkuja. Rat 83.

BAČLIĆ. m. prezime. Milos Bačlić. Šem prav. 1878. 30.

BAČNIK, m. selo u Hercegovini blizu Stoca. Schem. ragus. 1876. 57.

BAČUGA. f. selo u hrvatskoj krajini blizu Cline. Sem. prav. 1878. 71.

BÄČÚN, Bačúna, m. selo u Hrvatskoj blizu Zagreba. Schem. zagr. 1875. 61. Pregled 17. pomine se xiv vijeka: „Bachun'*. Mon. epis. zagr. 2, 47. 80. — i potok kod toga mjesta tako se zove. Mon. epis. zagr. 2, 117.

1. BÄČVA, f. dolium. — Akcenat ostaje, samo je i zadni sloj dug u gen. sing.: báčvé, i u instr. sing.: báčvom, a u gen. pl. oba su zadina sloja; dolazi: báčvává. Dolazi od xvi vijeka, ali toga vijeka samo u spomeniku sačuravu u prijepisu xvi vijeka (vidi dałe prijimjer iz Mon. croat.); osim nega dolazi od xiv vijeka (vidi primjer Danil), i u srijem rječenica osim Jambresićcca. — Pro je a umetnuto mjesto b, za to u starijim spomenicima dolazi b; umetnuto a dolazi u rečenom spomeniku xvi vijeka, ali kako se taj spomenik sačurao samo u prijepisu xvi vijeka, ne može se znati je li xvi vijeka bilo a: za cijelo dolazi umetnuto a od xv vijeka (vidi dałe prijmer iz Spom. sr.). — Postaňa jos tamma; može biti od sr. lat. bacchus (labrum), bacuum (cadus minor. Ducange). — xvi vijeka u spomeniku sačuravu u prijepisu xvi vijeka: Da nam dopustite les seći za dugi bacav. Mon. croat. 5. — od xiv vijeka: Obrétoh jedinu bæcuvu... i se plisa jest vina. Danilo 268. Vina u kućah ako uznu bačuv ili 2 bačve, ne mojte za malo ni rěči réti. Spom. sr. 1. 149. Posude, badše, bæcve, vše na polovicu. Mon. croat. 259. Er bih rad da bačuvu

BAČVA

144

BAČIR

od Rijeke otvoru. N. Našešković 4, 268. Čul si
Diojena, ki blaga ne imiše, bačva nezadnjena koje-
mu stan biše. P. Hektorović 44. Ovi su prilični ...,
jednoj bačvi ... bačva koja ne prazna ne zveči
veoma. M. Divković, nauk 87. Počne bobotati
kako i prazna bačva. M. Divković, bes. 410. Vina
bačve priko pune. Đ. Baraković, vil. 44. Bješe
u kući jedna bačva puna vina. B. Kasić, per. 78.
Bačve naljevati. I. Kanavelić, iv. 28. Ne ostavi
ništa, ni žita, ni bčeve ni suda cesova. Starine
10, 22. Nit bi bacav, ni žitnice. A. Vitačić, ist. 548.
Kad su im bačeve pune. J. Kavašin 170. I iz svoje
bačve vina može se jedan opiti. A. Kadeić, bogosl.
158. Prodaje bačvu vina. A. Bačić 70. Da je osta-
vio bačvu očepljenu. J. Banovac, pred. S3. Vidi
gdi djavli izniše jednu bačvu punu pakla i sum-
pora. J. Banovac, pripov. 187. Napunit ču ...,
vinom i ćem hihove bače. Besjede krst. 199.
Kap vode ulivena u jednu bačvu vina, sva se
u vino obrača. P. Knežević, osm. 47. Izdisaše
bačva, nestajući vina. F. Lastrić, ned. 65. Uzmi
striža od bače. J. Vladmirović, lik. 29. Jedna
bačva prazna ... naħođaše se. I. Đačrić, ben. S3.
Od bačava čini karatiješe. Poslov. danić. 87. Or-
landi bačve brez dana nabija. 91. Načeti bačvu.
Bella 145b. Zadniti bačvu. 322b. Ujena bačva,
dolium olearium. 145b. Bačva zadahnuta, dolium
vapidum. Stulić 6a. Sestra sestrnu udaje, a bačva
bačvu prodaje. Nar. posl. vuk. 284. Kavka bačva
taki i toči dava. 124. Popise mi iz bacava pivo,
pojedoše iz načava mlivo. Nar. pjes. vuk. rječ. 18a.
— pijanac se nazira bačva, potator avidus. Bella
144a.

2. BĂČVA, f. scapus cepae, stablo u prorasa
ernoga luka, na kojem je gore sijeme; zove se
i vreteno i bik; isporedi u prorašika, evolika. —
Samo u Vukovu rječniku, gdje se napomine da se
gorori u Baranu. — Postaņa neznana; može biti
du je postaniu s središ u nом bokvica (germen)
băk (bik), u bez sumne băčka.

BAČVĀK, bačvāka, m. doliolum, bačvica. samo u Stulićevu rječniku.

BÁČVÁNČE, Bačvánčeta, n. dijete iz. Bačke.
samo u Vukovu rječniku. isporedi Bačvanin.

BÁČVÁNČICA, f. dem. Bačvanka. samo u Vukovu rječniku.

BÁČVÁNIN, m. conjek iz Bačke. Od prošloga
rjeka, između rječnika samo u Vukovu. Sremci i
Bačvani. Glasnik 20, 16. dolazi i mjesto prezimena:
Stojan Bačvanin. Bud. spom. glasn. II. 3, 76. —
isporedi pod 2 Bač 1.

BÁČVÁNKA, f. žensko čelade iz Bačke. samo u Vukovu rječniku.

BÁČVANSKÎ, adj. što pripada Bačvanima
u naše vrijeme, između rječnika samo u Vukovu
Pjesme bačvanske. Vuk, nar. pjes. 1, 629.

BÁČVANSKÎ, adj. sela Bače u Istri. xvi vi-
jeka. Plovan bačvanski. Mon. croat. 282.

BÁČVÁR, m. doliarins, koji bače gradi, kačar.
Od xvii rijeka, u rječnicima Mikałina, Belina
(145b), Tjelostijenčevu, Voltiğinnu, Stuličevu
u Vukovu.

BÁČVÁREV, adj. doliarii; samo u Stuličevu
rječniku.

BÁČVÁROV, adj. doliarii; samo u Stuličevu
rječniku.

BÁČÁRSKÎ, adj. doliariorum; samo u Stuličevu
rječniku.

BÁČVEN, adj. doliaris. samo u Stuličevu rječ-
niku.

BÁČVICA, f. 1. dem. bačva, u doliolum. — Akce-
nat ostaje, samo u gen. i instr. sing. i zadati
slog dug: bačviće, bačvicom, a u gen. pl. oba
zadna: bačvića. — između rječnika u Mikałina,
Belina (145b), Bjelostijenčevu i Stuličevu. Pušćam
Petru bačvicu malu. Mon. croat. 102. — u za-
goneci o juju: U mene bačvica: niti ima obručka
ni tapunka, a drži vino i rakiju. Nar. zagon.
nov. 74. — 2. selo u hrvatskoj krajini otočkoj.
Schem. segn. 1871. 23.

BAČVIČAK, bačvička m. dem. bačvica, doli-
lum. samo u Stuličevu rječniku.

BÁČVIČIĆ, m. dem. bačvica, doliolum. samo u Stuličevu rječniku.

BAČVIĆ, m. dem. bačva, doliolum. samo u Stuličevu rječniku.

BÁČVĪSTE, n. selo u Srbiji u okrugu vran-
skom. Sr. Nov. 1879. 176.

1. BĂČA, m. brat od mla kao brato. u naše vri-
jeme, između rječnika samo u Vukoru. — Postaņa
kojega je, bašta (otac), koje vidi. isporedi bača,
bato. — Cača, bača, jadno selo plaća. Nar. posl.
vuk. 328.

2. BĂČA, m. vidi băča. dolazi kao nadimak:
Paun Janković Baća. M. Đ. Milićević, srb. 149.

BAČAN IVAŃ, m. selo u Ugarskoj kod sela
Budmira blizu Mohača. Sem. prav. 1878. 39.

BAČANIN, m. prezime, prošloga vijeka. Miško
Bačanin. Bud. spom. glasn. II. 3, 76. Tamna po-
štaņa; isporedi Bači.

BAČEVAC, Bačevica, m. selo u Srbiji u okrugu
biogradskom. K. Jovanović, rec. 95.

BÁČEVAČKÎ, adj. što pripada sela Bačevcu.
Šiva do sume bačevačke. Sr. Nov. 1868. 32.

BÁČEVČANIN, m. čorjek iz sela Bačeva. M. Đ. Milićević

BÁČEVČANKA, f. žensko čelade iz sela Bačeva.
M. Đ. Milićević.

BÁČEVIĆ, m. prezime; u naše vrijeme. Vojvoda
bańanski Jovan Bačević. Glasnik 40, 15.

BÁČEVIĆI, Bačevića, m. pl. selo u Hercegovini
blizu Mostara. Schem. herceg. 1873. 156.

BAČEVINA, f. selo u Srbiji, koje se pomine
u početku našega vijeku, a sada ga nema, ako
nije sadasni Bačevac. Luka Gavrilović iz Baće-
vine. Prot. šab. mag. 50.

BAČI, m. pl. selo u Crnoj gori u Piperima.
Glasnik 40, 21.

BÁČICA, f. ime brdima u Srbiji: jednomu u
okrugu čuprijskom blizu Stelajnice: vinograd u
brdu Bačici. Sr. Nov. 1867. 101. 1870. 26. 1871.
263. 1872. 373. — drugomu u okrugu krajinskom
Sr. Nov. 1874. 4.

1. BAC'IN, adj. što pripada bачić; dolazi kao
prezime. Matiji Bačinu. Prot. šab. mag. 86.

BÁČIN, adj. što pripada băči. u bosanskoj
krajini pod Kozarom kraj jedan zove se Bačin
do. M. Ružićić.

BACIN DO, vidi kod Bačin Do.

BÁČINA, f. vidi pod 3 Bačina 2.

BAČINAC, Bačina, m. selo u hrvatskoj krajini
kod Smilana. Schem. segn. 1871. 34.

BAČIR, m. úkaka dińa u Dubrovniku, u dva
pisca našega vremena, od kojih jedan piše bačiri
(Cas. čes. muz. 1852. 2, 16) a drugi (pozicijeći se
i na prroga) bačiri, čemut dodaje da je šem.
wintermelone, tal. zatta. B. Šulek, im. 7. — može
biti od arap. bâkûre, preve.

BAČOGLAVA

145

BADATI

BAČOGLAVA, f. selo u Srbiji u okrugu to-
plićkom. Sr. Nov. 1879. 176.

BAČOGLAVSKÎ, adj. što pripada selu Bačo-
glavi. S Bačoglavsko visa. Rat 164.

BAČOKATI, bačokam, impf. pulsare, percutere,
udarati, kucati, klućati. može biti dem. od bašati.
u jednoga pisca prošłoga vijeka. Presposlen za-
vrgavši sikiru na rame vas dan po šumi bačo-
kaš, pak ugledavši gdi se iz rasta izvijaju stršeni,
misleći da su čele, pleneš ním o zemłu i teško
utečeš od stršena, ostavivši na zemlji nek trune.
M. A. Rełković, sat. 104.

1. BÂD, m. 1. punctus, u jednoga pisca xvii
vijeka. Sunca zraci kad prid zapadom probiju
oblaci strmojasnim badom, več krat svidokumu
jutro malo jasno. I. T. Mrnavić, osm. 102. — 2.
stimulus, ostan, bàdał, u naše vrijeme. Bad, kojim
se volovi gone. Nar. zag. nov. 4. (u odgonetlaju).

2. BÂD, m. scopulus, greben. Od xvi vijeka između rječnika samo u Belini (656ª) i Stuličevu; u objema napomenuto da je riječ tuđa. Može biti turki pat, plosan. Pojdosmo jidreći od bada onoga. P. Hektorović 6. Ribe u jata iđu k badom. J. Kavahn. 80. Jak bad morski stjenoviti, uz koga vali nam probiju. 184. — pogrješka će biti, na badu je' mjesto, nabaduje': Oto ti prida mnom, na badu je' hramajući o štapu jedan čovjek. M. Držić 415

BADAC, baca, m. stimulus, vidi bodac. samo u Voltišjinu rječniku 14.

BADAJIĆ, m. prezime. Josif Badajić. Rat 357.

BADALAC, badaoca, m. stimulator. samo u rječ-
nicima Belini (709ª) i Stuličevu.

BADALICA, f. stimulatrix, samo u rječnicima
Belini (709ª) i Stuličevu.

BÂDALO, n. 1. specillum, oruđe kojim se raz-
gleda dubina rani. samo u rječnicima Belini
(723b), Bjelostijenčeri u Stuličevu, je li mu u tom
značenju akcenat koji je zabižežen, može se za
cijelo znati. — 2. ono mjesto gdje udaraju djeca
krajem od štaba kad se banaju. isporedi banati
se. samo u Vukovu rječniku. Trla drugi put sjede
na badalo, Vuk, živ. 277. — U oba značeňa ko-
rijen kojega je bosti.

1: BÂDAŁ, bàdła, m. stimulus, oštro gvožde
usađeno u ostan, te se ním volovi gone. isporedi
sladun. samo u Vukovu rječniku (gdje se napo-
míne da se govoru i granici). — Korijen vidi kod
bosti.

2. BÂDAŁ, bàdła, m. 1. ńekaka trava, koja se zove u badeł i sjekavac i pasji stric. vidi badeł. samo u Vukovu rječniku, gdje se napomińe da se govoru u Hrvatskoj i dodaje da joj je list bodikav i korijen se za nevołu u gladne godine kuha i jede. — isporedi badaji. — 2. u ježa, spina. Badłu u ježa. M. Pavlinović. — 3. vidi obad. samo u Vukovu rječniku gdje se dodaje da se govoru u Crnoj gori. — Korijen vidi kod bosti.

BADAŁI, m. pl. spina alba. samo u Mikałinu
rječniku i iz něga u Stuličevu, gdje je stavłeno
u jed. badał. — isporedi bàdał.

BADAŁIKA, f. nucamentum. One badałike što
se nađe na dubu, kako maruni, stuci u prah,
davaj piti. J. Vladmirović, lik. 37. — Korijen
kojega je bosti.

BADAŁKA, f. viluške. samo xv vijeka, između
rječnika samo u Daničićevu. Osamı lažica i de-
veti badałak. Mon. serb. 408. badałak. Spom.
sr. 2, 100. — Korijen vidi kod bosti.

BADAÑ, bàdňa, m. labrum, cadus, canalis. —
Akcenat se mijeňa samo u gen. pl. kad nema -ev-:

badanâ, a sa -ev-: bàdnêvâ. — Dolazi od xiii
vijeka, između rječnika u Mikałinu, Belini (732ª,
527ª), Bjelostijenčeri, Jambrešićevu, Voltišjinu,
Stuličevu i Vukovu — Oba su a umetnuta, za to
u Bjelostijenca i Jambrešića glasi kajkavski:
beden. — Postańem od sr. lat. buta, tal. bottino,
st. něm. butin. — 1. labrum, kada, kaca. Les seć
za dugi bačav i, badan'. Mon. croat. 5. Badne na
polovicu. 259 Biše jih (oskoruša) stabal sto, ke
kad usušahu, sedam badnih i po punih namirahu.
M. Marulić 78. On tlači badan vina. Anton Dalm,
apoc. 19, 15. Od po badna gradobita čini čudno
da izaje vina vele. J. Kavašin 325. Ob'o badan
vijeće. Poslov. danić. 86. Tovar mesa, badan
juhe. 137. Što n badni pod nogama osta, od
tog vinska preševina posta. J. S. Rełković, kuć.
376. Badań mesa, a kašika juhe. Nar. posl.
vuk. 11. Govori kao iz badna. 43. Boła je unča
uma nego što badańa mozga. 22. — ima ih u
dnu uskih a gore širih, osobito za grožde i šljeve.
Vuk 11b. — u badnu se i zełe kiseli; isporedi
badnje. — ima ih i za kupane. Mikała 9a. Bjelo-
stjenac. — 2. canalis, velika šupla klada, što kroz
niu teče voda, te obrče kolo na kašičari vodenici.
U tom značenju između rječnika samo u Vukovu
badan se doče u užemu kraju udari kablina,
da bude tješni; a da bi bio još tješni, u kablinu
se udaraju tułci. Vuk, rječ. 11b. Više badan na-
sred kuće; ovo li jeraj bojan duduk? Nar. pjes. vuk.
1, 518. — 3. kad se trapi i sadi, ta se stijene na
jedno mjesto strpaju, ta je hra pa badan. M. Pav-
linović. — 4. ime selima: a) u Dalmaciji kod
Knina. Repert. dalm. 14. — b) u Srbiji u okrugu
krusevačkom. K. Jovanović, reč. 132.

BÂDAŇA, f. dva sela u Srbiji u okrugu por-
drinskom: gorňa i doňa Badaňa. K. Jovanović,
reč. 136. pomine se prošłoga vijeka: Turska četa
razbi katane bàčke u selu Badańi. Glasnik 20, 12.

BÂDAÑE, n. 1. punctio. u rječnicima Belini
(709ª), Stuličeri u Vukovu. Ovi zmaj žestokim
badańem uhodi mi do unutreńih. Turl. blago 2,
169. — 2. suspensus gradus. u tom značenju samo
u Vukovu rječniku. — isporedi badati.

BADAŇKOVIĆ, m. prezime. Miloša i Mate Ba-
dańkovićev. P. Vitezović, odj. 83.

BÂDAŇSKÎ, adj. što pripada selu Badańi.
Badańska opština. K. Jovanović, reč. 136.

BADAONIK, m. vidi badalac. samo u Stuličevu
rječniku 6b

BÂDAR, bàdra, adj. vigil, alacer. Dolazi xiii
vijeka u knigama koje su pisane crvenim jezi-
kom, a po tom XVIII vijeka u jednoga pisca koji
je pisao po crvenim knigama; ali se naše vrijeme
nałazi u narodnom gororu, ali se da samo da
se govoru o końu; između rječnika samo u Vukovu
i Daničićevu. — Korijen kojega je budan i bdjeti.
Nikoliše sipej snombi bdrugo borča pobědits.
Sava, tip. hil. glasn. 24, 222. Bdrbъ vъ podvizaniji.
Stefan kr. 24. Mnihomъ bšdroje oko. 26. Molitvr-
niče bšdryj. Domentijana³ 37. Kad mi badri jesmo.
J. Rajić, pouč. 1, 43. — u naše vrijeme: Badar
n. p. koń. Vuk. rječ. 11b.

BÂDATI, bàdám, impf. bosti često a po tome
i po malo. — Od bosti. — Od xvi vijeka (vidi
dałe pod 1).

1. prelazno: a) pungere, stimulare; između rječ-
nika u Vrančićevu: pungere, stimulare; u Belini:
stimulis fodere (709ª) i punger un poco (595b);
u Bjelostijenčevu: pungere, stimulare, irritare;
u Voltišjinu: leise stechen, anreizen; u Stuli-
čevu: pungere, stimulare; u Vukovu: pungere le-
niter. Primjera nema u kom bi bilo drugo nego

I

10

BADATI

146

BADIĆ

samo bosti. Satir tovara... petmi [badaše obje-
stran u trbuh. M. Vetranić 2, 171. Te muhe po-
ćeše nemilo badat mu trbuhe. 2, 169. Neg li ga
badajte u nozdre i trbuh (muhej). 2, 169. Kud ga
su badale zle muhe lajnene. 2, 170. Vezan, badan,
gojen. J. Kavaćin 406. Samar nek u pleća bada.
417. Badati ostanom. Bella 709a. Pet baba po vas
dug se dan švuga, sve jedna drugu od zad bada.
Nar. zag. nov. 70. — b) u prenesenom smisłu: ba-
dati jezikom, vellicare: svakoga jezikom badate.
M. Vetranić 1, 227.

2. neprelatno i u prenesenom smisłu. ici po-
lako. samo u Vukovu rječniku (,incedere punctim,
leise gehen'). rała da se misli udući teško u. p.
od umora žiļe polaziti sileći se kao sam sebe
badajući u prcom značeniu. isporedi zbosti: ,zbode
pa ode'.

3. sa se, svadati se, rixari. Ne badajte se, ža-
lost vas ne zadesila! (majka opomiņe kćeri). M.
Pavlinović.

BADÁVÁ, gratis, frustra, otioše. od tur. bád-
hewá, kaje glasi i badhawa, bad-i hawa. Dolazi
od prošloga vijeka, između rječnika samo u V-
kovu. isporedi badavad, badjava. — 1. gratis, bez
plate, stune. Ne ktivši ništa badava primiti. E.
Pavić, ogled, 50. — Ne kti za Jakov badava kod
nega služi. 66. — 2. frustra, za ludu, bez ko-
risti. Vrime se sada badava troši. A. Tomiko-
vić 10. Badava si došao, kad je već sve prošlo.
Vuk, rječ. 11a. — 3. otioše, za ludu, bez posla.
Badava sjediti. Vuk, rječ. 11a. — 4. može imati
i prjedlog pred sobom, i to za: znacene kao pod 1:
Ni božij se grob za badava ne čuva. Nar. posl. vuk.
212. Za badava ste dobili, za badava i najdite. Vuk.
mat. 10, S. Niti za badava hleb jedosmo u koga.
Vuk, 2sol. 3, s.

BADAVAC, badava m. carduus auroicus Vill.
samo u jednoga pisca našega cremena, koji piše
,badavec i veli da se gorori na Cresu. B. Šulek,
im. 7.

BADÁVÁD, vidi badava, čemu je dodano ne-
poznato d. isporedi badavade. Od prošloga vijeka,
između rječnika samo u Stuličenu i Vukovu. Ni
krajcare ne da, nego stane, pak badavad gleda.
M. A. Rełković, sat 173. Vrag ništa badavad ne
dade. M. A. Rełković, sabr. 35. Badavad se ni
božij grob ne čuva. Nar. posl. vuk. 10. — po-
grjeska će biti u jednoga pisca ,badovad: Da ti
badavad ne žderu. J. S. Rełković, kuć. 202.

BADAVÁDE, vidi badavad. samo u Vukovu
rječniku.

BADAVÁDISÁŇE, u otium desidiosum, bes-
posličene. Provodi vrijeme u badavadisańu. B.
Musicki.

BADAVÁDISATI, badavádišem, impf. nihil
agere, besposličiti. Od badava, ispored badavaisati.
samo u naše vrijeme, u rječniku nijednom. B.
Musicki.

BADAVÁGIJA, m. od badava, koje vidi. dolazi
od prošloga vijeka, između rječnika samo u Vu-
kovu. 1. qui omnia vult sibi gratis dari. isporedi
muktaćija. — 2. homo deses, corjek besplica;
po čovjeku može se nazruti i druga što: Kada se
uzmloža (trut), one (pčele) videći tolike badava-
gije, skupe se, pak ji pokoљu. B. Leaković, nauk 115.

BADAVÁISATI, badavášem, impf vidi badava-
disati. od badava. samo u naše vrijeme On samo
badavaiše, a oni rade. V. Bogišić, zbor. 324.

1. BÂDEÎ, m. carduus, badał, ćiwak. Od XVI vi-
jeka, između rjećnika u Belini (172b), Stuličenu
i Vukoen (gdje je bez značenja a s dodatkom da

se gorori u Boci). Koryjen kojega bosti. XVI vijeka,
dolazi i s pridjevom osli: osli badeł (isporedi
oslebad). — S pridjevom osli: Gdi pitome nije
zeleni, ner u hridju meu grebeni mnoštvo raste
od cepljeza, osli badeł jošte raste. M. Vetranić
1, 13. Tribi t' je pripravit badeła ošlega ter mu
svu potri put. 2, 170. — bez toga pridjeva: Na
suhu na badełu zlati popi svuda stoje. M. Vetra-
nić 1, 14. Onaj trn ili badeł jali čićak, koji među
litnim zitom, navlastito pak među jećmom raste.
I. Jablanci 73: Koprive, badeła i šmrłike. S.
Lubiša, prić. 79. — u jednoga pisca našega
cremena razlikuje se: divli ili mali, carduus pycno-
cephalus L.; oštri, eryngium maritimum L.; pi-
tomi, centaurea benedicta L.; veliki, onopordon
illyricum L.; žuti, scolymus hispanicus L. B. Šu-
lek, im. 8.

2. BÂDEÎ, m. něka riba. samo u Vukovu rječ-
niku, gdje stoji da se tako zove u Srijemu, da joj
je glava kao u zmije, da se teško struše i ne pori
se, nego joj se crijeva izlače na usi. a to će biti
ista riba koja se zove i balavac i grgeč (bodživi).
— Koryjen kojega bosti.

BADĚLAC, baděłca, m. vidi badełćac. samo
u jednoga pisca našega cremena. B. Šulek, im. 8.
— Od badeł.

BADĚLČAC, baděłča, m senecio vulgaris L.
samo u naše vrijeme, između rječnika samo u Stu-
ličevu. Čas. čes. mus. 1852. 2, 46. B. Šulek, im. 8.
— Od badełac.

BADĚLĆIĆ, m. vidi badełćac. samo u Stuli-
cevu rječniku i iz nega u jednoga pisca. B. Šulek,
im. 8. — Od badeł.

BADELIŠTE, n. locus carduis consitus. samo
u Stuličenu rječniku, gdje ima i badełštvo u istom
značenju, jamačno oboje načinčno za rječnik.

BADĚLKA, f. tyrimnus Cassini. Šloser-Vukot.
flora 760. — Badełka šarena, silybum marianum.
Čas. čes. muz. 1852. 2, 46. B. Šulek, im. 8.

BÁDEM, m. amygdalus. pers. bādem. isporedi
bajam. — Akcenat u gen. pl. bādêmâ. — dolazi
od prošloga vijeka, između rječnika samo u Vu-
kovu. — Dvo i rod mu: a) dvo: Pred kućom
joj badem drvo raste. Nar. pjes. vuk 1, 359. U
gradini pod slatkim bademom. 1, 152. — b) rod:
Razićne od voća koštice, od kog želiš imati mla-
dice, kano briske, bademe, aksije. J. S. Rełković,
kuć. 46.

BADĚMLĪĆ, m. prezime. -i. je sažeto -iji. Rista
Bademlić. Rat 420.

BÁDEMOV. adj. amygdali. Od prošloga vijeka,
između rječnika samo u Vukovu. Vukobemo.
I. Jablanci 186. Raslo drvo bademovo tanko vi-
soko. Nar. pjes. vuk. 1, 450. Ako sam mu vezen
jagluk dala, ja sam tebi ėpši ostavila, na němu
su tridest i tri grane, na srijedi grana bademova.
Nar. pjes. vuk. here. 123. Zegzre bademove na-
nižu na konac. P. Bolić 2, 321.

BÁDEMSKÎ, adj. vidi bademov. u jednoga
pisca prošloga vijeka Namaži bademskim oleom,
Z. Orfelin 248.

BADERLIĆ, m. prezime xv vijeka. Prid satni-
kom Mikulu Baderhćem. Mon. croat. 49.

BADIL, m. pala, lapata (geosdena), ašov. od
tal. badile, batilium. Dolazi XVI vijeka u jednoga
pisca. isporedi badił. Zemle samo badil u obrov
da hiti. H. Lucić 270.

1. BADIÎ, m. vidi badil a naše vrijeme u Dal-
maciji. M. Pavlinović.

2. BADIÎ, m. cirsium arvense L. u jednoga

BADINAC

147

BADNAK

pisca našega vremena. B. Šulek, im. 8. Postaňa
kojega je badeł.

BĀDINAC, Bādīnca, m. *rijeka* u *Srbiji* u
okrugu kragujeračkom. Livada do vode Bādinca.
Sr. Nov. 1873. 914.

BĀDĪNCI, Bādinācâ, m. pl. *selo* u *Srbiji* u okrugu niskom. Sr. Nov. 1879. 175.

BADIV, adj. scopelosus, grebenit. od bad, gre-
ben. Samo u rječnicima Belinu (565a) i Stuličernu.

BADIVER, m. prezime XVI vijeka. Gospodina
Pola Badivera prokuratura gospodina biskupa
(krčkog). Mon. croat. 247.

BADJAVÁ, vidi badava. od tur. bad-i hawa.
Od prošloga vijeka, između rječnika samo u Vat-
kovu (gdje se dodaje da se govoru i Bosni). Ba-
djava ležeće zemle. I. Jablanci 37. Oni su hotili
da im se dade badjava i od ļubavi. A. Tomiković 11.

BADJÁVÂD, vidi badjava; isporedi badavad.
Od prošloga vijeka, između rječnika samo u Vu-
kovu (gdje se napomine da se govorici u Bosni).
Ukaza se prilika prohoditi badjavad vilajade. M. A.
Rełković, sat. 5. I. badjavad brez novaca daše. 120.

BADJAVÁDE, vidi badavad. samo u Vukovu
rječniku (gdje se dodaje da se govorici u Bosni).

BADK- vidi batk-.

BADLIČAN, m. *selo* u Međumurju. Schem. zagr.
1875. 141. Postaņem će biti od pers. bādylīgan,
koje glasi i patlyģan, vidi patliģan.

BĀDĻAN, m. vidi bâdeł. u Krāļevici. L. Mra-
zović.

BÂDŁE, f. pl. ņekaka bołest u očima, cilia in-
versa, zove se i zle dlake. samo u Vukovu rječ-
niku. isporedi badłi, badłevi. Ģdjekoji vade badle
iz očiju. Vuk, rječ 11. — Korijen vidi kod bosti.

BÁDŁEVI, m. pl. vidi badłe. samo u Vukovu
rječniku.

BÂDŁEVICA, f. *selo* u *Srbiji* u okrugu sme-
derevskom. K. Jovanović, reč. 149. Postaņem će
biti u svezi sa bâdeł.

BADŁEVÍČANIN, m. čojek iz sela Badłevece.
M. D. Miličević.

BADŁEVÍČANKA, f. žensko čelade iz sela Ba-
djevice. M. D. Miličević.

BÂDŁEVIČKÎ, adj. sela Badłevece: Badłevička
opština. K. Jovanović, reč. 149.

BADŁEVINA, f. *selo* u Slavoniji blizu Pakraca.
Schem. zagr. 1875. 50. Pregled 95.

BÂDŁI, m. pl. vidi badłe. samo u Vukovu
rječniku.

BÂDŁIV, adj. pungens, bodźiv. u jednoga pisca
prošloga vijeka. Glogovina imade veoma oštra,
tvrda i badźivoga trna. I. Jablanci 179.

BADNA MUHA, f. vidi obad. u jednoga pisca
prošloga vijeka. Ja ne hajem tih zlih duha ko ni
moj koń badnih muha. J. Kavaņin 79.

BADNÚČE, n. punctus. *samo* u *rječnicima*
*Mikaļinu*, *Belinu* (596a) i *Stuličevu*: *u* sva *tri*
*sa tj mjesto* ě.

BADNUTI, bādnêm, pf. pungere, jedan put —
a po tome i malo — obosti ili ubošti. Od XVII
vijeka, između rječnika u *Mikaļinu* (obosti, pun-
gere'), u *Belinu* (punger un poco' 595b), u *Bjelo-
stijenčevu* (pungere, stimulare, irritare), u *Vol-
tigiju* (stechen, aufmuntern) i u *Stuličevu* (fo-
dicare, leviter pungere). 1. *prelazno*: Na to vila
sta srdita, kako da bih badnu' osu. D. Baraković',
vil. 219. Dok mu greš po voli, miran u govoru,
badni ga, od toga fortuna u moru. M. Kuhačević

36. — u prenesom smisłu, govoru dotači se
čega. Da stanem nabrajat od vaše mladosti ča
ste potrpili do vaše starosti, kvadernu bi spravil,
ma nek stranom idu; zaman oču badnut nika.
B. Kuhačević 41. — 2. sa se: *pasivno*: Rańenik
od već ran kad se malo badne, drži jadan da su
sve jednake rane. M. Kuhačević 50.

BÂDŇAČA, f. 1. vidi badňačica. Neki Luka no-
sio badňak i badňaču u poklon vlastelinu. S. Ļu-
biša, prip. 131. isporedi badňak. — 2. hěb koži se
mijesi za badňi dan. u *Srijemu*. Ļ. Kovačević.

BADŇAČICA, f. mali badńak, kakovijeh se pet
naloži preko badňaka u Crnoj gori; zove se i
blažena palica. Vuk. rječ. 12a. Naložiše... badňa-
kove pak i badňačice. Pjev. crn. 18. Ogled. sr. 20.
— u *Srbiji* se jedan od tri badňaka zove badňa-
čica: U Podibru od tri badňaka jedan je upravo
badňak, drugi badňačica, treći dete (ńihovo). Neki
tamo vele da je badňak Josif, badňačica Marija,
a dete Isus. M. D. Miličević, živ. 2, 23. isporedi
badňak.

BÂDŇÂK, m. glavina što se u oči božica loži
na vratu, i badni dan. — Akcenat ostaje bez pro-
mjene u seijem oblicima, samo u množini kad na
-ov (koje rijetko biva), prestaje drugi stog biti
dug: bādňakovi, badňakovā. — Od badňi.

1. truncus qui comburi solet in nocte nativ-
tatis Christi. Dolazi od XVII vijeka, između rječ-
nika u *Mikaļinu*, *Belinu* (747a), *Stuličernu* i
*Vukovu*. — Od badňi. Badňak je sirova cerova
glavna, što se po običaju u oči božica loži na
vratu. Badňaka moraju biti dva ili božica loži na
samo se u oči božica (na badni dan) i osjećki. Badňake
mnogi sijeku prije sunca posuvši ih najprije žitom
i rekavši: „dobro jutro i čestit ti badni dan!“
Obično ih sijeku samo s jedne strane, a s druge
se strane udari sjekiri samo jedan put. Vuk,
rječ. 11b. Kako se ukaže zora, otidu dvojuta (gdje
je zadruga) s volovima da odseku badňak ili ve-
sełak. Došavši grnu koji se oboriti prekrste se
po 3—4 puta, a počnu sjeći... Obaljujući grm
glede da padne na istok, a nije im milo ako se
padajući ustavi na kakvom drugom drvetu, kao
da će se kućha sreća ustavljati na putu. Po što
ga odvuku kući, preseku na 6 jednakih glavaņa,
a tri ostave da naložu u maloga božica. M.
D. Miličević, živ. 2, 21. Nije doma domaćina, da
te preveze; otiaxo u badňake, da ih doveze. Nar.
pjes. vuk. herec. 338. U Risnu badňake nakite lovo-
rikom. Vuk, rječ. 12a. Priprav'te mi sve badňake
svilom nakićene. Nar. pjes. vuk. herec. 339. Kad
se u veče smrke onda domaćin unese badňake
u kuću, i naloži u vatro; kad stupi s badňakom
u kuću, onda reče: dobar veće i čestit vam badni
dan! A iz kuće ga kakav muškarak pospe žitom
i odgovori mu: dao ti bog dobro sretći i čestiti!
Kad se badňak meće na vatro, tri put se po-
makne u napredak... Po Hercegovin gdje su
velike kuće dovuku badňake na šest ili na osam
volova, pa natjeraju kroz kuću, te istjeraju volove
na druga vrata a badňake skinu: kući. Po Dal-
maciji i po ostalijem onamo krajevima i kršćani
lože badňake. Vuk, rječ. 12b. Kako padne sumrak,
najstariji do starešine u kuću uteze najdeblji badňak
te uneti u kuću i naložiti na vatro. Kako s ním
prekorači preko praga, rekne: dobro veče i čestit
sveti božić! Drugi ga čeka od momčadi u kući,
pa mu odgovori: bog ti pomagao i čestiti sveti
božić! Tako čine dok sva tri badňaka ne unesu.
M. D. Miličević, živ. 2, 21. isporedi badňačica.
Ove se pjesme pjevaju kako se nalože badňaci
na vatro. Vuk, nar. pjes. herec. 335. Naložiše bad-
ňake pak i badňačice. Pjev. crn. 18. Zar i La-

*

BADŇARA

148

BADŘAST

tini lože badňake? S. Ľubiša, prip. 131. Prekršteni na ogňu badňaci. P. Petrović, vijen. 101. Ďaci veseli igraju po kući i nalažu badňake. 100. — U Crmnici onaj koji ih (badňake) unese u kuću nazdravi im milojkom vina, i po što se sam napije, napoji i nih, polije ih. Vuk, rječ. 12a. Sad mi dajte čašu vina, ... da nazdravim starac badňacima. P. Petrović, vijen. 100. Naložili (badňake) ka) trebuje, presuli ih bijelom pšenicom u zaliřenjem vinom. 100. — Kad pregori (badňak), gorni kraj vaja dočekati u ruke s rukavicama, pa ga obnijeti oko košnica i po tom ugasivši ostaviti na kakvu mladu šlivu ili jabuku. Vuk, rječ. 12b. To veće svi spavaju u sobi, samo jedan ostane u kući kod badňaka, te gleda da se vatra ne ugasi. M. Đ. Milićević, živ. 22.

2. vidi badni dan, badni večer. u jednoga pisca prošloga vijeka i u rječnicima Bjelostijenčiju i Voltigijnu. Kako biva na badňak ili ti u oči porođena Isukrnova. I. Velikanović, upuć. 1, 529.

BÄĐŇARA, f. vodenica potočara koja ima badan (isporedi badań 2). samo u Vukovu rječniku.

BÄĐNEV, adj. labri, kačni. samo u Vukovu rječniku. bădnévica voda, vidi raso. bădnévô zeje, kisco kupus u gloricama. Vuk, rječ. 12b.

BÄĐNEVAC, Bădnévca, m. dva sela u Srbiji: a) u okrugu kragučićkom. K. Jovanović, reč. 121. narod ga zove Bădnévci, Bădnévčâc. P. Đorđević. — b) u okrugu toplčkom. Sr. Nov. 1879. 126. ovo se pomine i prošloga vijeka Glasnik 49. 12.

BADŇEVAC, Badnévca, m. tako zoru jednoga čovjeka iz Badnevača. Ľ. Kovačević.

BÄĐNEVAČKÎ, adj. sela Badneva. Badnevacka opština. K. Jovanović, reč. 121.

BÄĐNEVAČKOM BŘDO, n. brdo u Srbiji u okrugu krajinskom. M. Đ. Milićević, srb. 1000. tu su u starje vrijeme bili badnevi, u koje se sipisao kłuk, pa se od nih tako prozralo. M. Đ. Milićević. isporedi Badnevo.

BÄĐNÊVCI, Bădnévčâc, m. pl. vidi Bădnévac.

BADNEVIĆ, m. prezime Turčinu od xvii vijeka. Delibaša Bădnévica. P. Vitezović, kron. 192. Dva Bumbića i dva Bădněvića. Nar. pjes. vuk. 3, 274.

BÄĐNEVO, n. brdo u Srbiji u okrugu krajinskom. Pivnica u Badnevu. Sr. Nov. 1870. 319. Pivnica na Badnevu. Sr. Nov. 1874. 369. 1875. 203. isporedi Badnevačko brdo.

BÄĐNÎ DÂN, bădnêga dnê, m. dies is qui praecedit diem natalem Jesu Christi, dan u oči božića; isporedi badni veće. Dolazi od xvii vijeka, između rječnika u Mikałunu (vigilia nativitatis Domini), u Belini (nativitatis Christi pervigilium 765b), u Bjelostijenčiju (pervigiliu nativitatis Domini), u Voltigijnu (vigilia del santo Natale, heiliger abend), u Stuličiju (vigilia nativitatis Christi), u Vukovu (dies ante festum Christi natale). — Korjen je u badni koji je u bdjeti, buditi, koji vidi. — Badni dan, post božiću. S. Margitić, isp. xxv. Na bdeće božića oli ti na badni dan. A. Kadčić bogosl. 376. Na badni dan. A. Kanižlić, bogojułub. 230. Na badni dan, to jest dvadeset i četvrti daniseca prosinca. A. Kanižlić, kam. 402. Bădnega dne u noći nijedna se zled uzroći. Poslov. danić. 5. Na badni dan u jutru (kako domaćin otide po badňake) sakrije se vatrał i stupa s tučkom i sve stolice (i prva se stolica iznese na božić u jutru pod polažajnika). Vuk, rječ. 12b. Pre zore na badni dan uklone iz kuće sve stolice, nožnice, igle, kasike, i sve to metnu više kuće pod streju; i dok polaženik ne dode na božić, to se ne će uzimati. M. Đ. Milićević, živ. 2, 21. — mjesto dan dolazi u pjesmi i

danak od mila. Dobro jutro! badni danak dođe. Nar. pjes. petr. 1, 42.

BÄĐNÎ VĚČE (ili věčer), bădnêga věčera, m. vesper is qui praecedit diem natalem Jesu Christi, upravo već badnega dana, veče u oči božića, pa se nih kaže i sam badni dan, kao što se opet pod badnim danom razamije i veće mu. — Dolazi od xvii vijeka, između rječnika u Mikałunu (pervigiliu nativitatis Domini), u Belini (506b kao badni dan i kod koga vije, u Bjelostijenčiju (kao badni dan) u Stuličiju (vesper vigiliae nativitatis Christi), u Vukovu (badni dan, s dodatkom da se govori u Crnoj gori). — Badni večer. M. Divković, nauk xii. Post božiću, to jest badni večer. 132b. Na badni večer ali ti na nadvečerje božića. I. Bandulavić 8. Badni večer. P. Posilović, nasl. xiv. Koja mi je zlatoglava, ono mi je badni veče. Nar. pjes. vuk. rječ. 12a. Badni veče. P. Petrović, vijen. 100. Badni večer dođe. Pjev. crn. 18.

BÄĐNÎČ, badnica, m. dem. badań. samo u rječnicima Mikałunu, Bjelostijenčiju (gdje je kajkavski bednić) i Stuličiju.

BÄĐNICA, f. vidi badań. u jednoga pisca prošloga vijeka. K tom druga je od suda spra, naški — što znam — badnica se zove; niže drugih od kaca gotovo, što gor fali, ve s irina ima, vis nek ti se do zličice prima; dvi tko s groždem tako ima radi: jednu gazi, sok u drugu vadi, koga u nju na rešeto cidi. J. S. Rešković, kuć. 375. Badnice ili nizke rakice dvi tribuju. 375.

BÄĐNIĆ, m. dem. badań. samo u rječnicima Bjelostijenčiju i Vukovu.

BÄĐNINA, f. augm. badań. samo u rječniku Stuličiju.

BADONGOLA, f. někaka trava. u jednoga pisca nasega ravena, koji reli da se govori u Istru. B. Šulek, im. 7.

BADOVÎNAC, Badovinca, m. 1. prezime; dolazi od xvii vijeka. Župan Badovinac, zastavnik. Mon. croat. 280. Badovinac. Boca 39. — 2. u pjesni mjesto sela Badovinaca u Srbiji (vidi Badovinei): U kraj Drine šancu Badovincu. Nar. pjes. vuk. 4, 263. neko se selo toga imena pomine prije nasega ravena, blže nezna, može biti isto. Badovinčes. S. Novaković, pom. 123.

BADOVINAČKÎ, adj. što pripada selu Badovincima. Badovinačka opština. K. Jovanović, reč. 178.

BADÓVÎNCI, Badóvinača, m. pl. 1. selo u hrватskoj krajini bližn Zumberka. Razdjeł. kraj. 27. — 2. selo u Srbiji u okrugu šabačkom u Mačvi. K. Jovanović, reč. 178. S. Novaković, pom. 12.

BADOVÎNČANIN, m. čorjek iz Badorinaca, sela u Srbiji. M. Đ. Milićević.

BADOVÎNČÁNKA, f. žensko čelade iz Badovinaca, sela u Srbiji. M. Đ. Milićević.

BADRA, f. neko mjesto pod nicašu u Srbiji u okrugu cuprijskom. Niva u Badri. Sr. Nov. 1866. 619. 1875. 686. zemle u mestu Badri. 1872. 634. oraca ze mažla u kluču Badri. 1868. 442.

BADRIĆ, m. prezime. Stipan Badrić, ukaz. 1. i nadimak muški. Zemlak 1871. 2.

BADŘINA, f. vigilatio, staše kad je tko budan. — Od badar. — U jednoga pisca xvii vijeka. Koj (udorici) med snom i badrinom divojka ukaza se. F. Glavinić, evit 311.

BADRITI, badrin, impf. vigilare. od badar. u nase vrijeme. u Istru. Ne znam ako badriš ili spavaš. Nar. pjes. ist. 2, 26.

BADŘLAST, adj. 1. spinosus, bodźiv. Biłe badrjasto, koje bode. M. Pavlinović. — 2. u prene-

BADŘLATI

149

BAGATINOVIĆ

senom smislu: iracundus, sororan, pršliš. Češlade badřasto, koje se na svaku riječ osijeka. M. Pavlinović. — U oba značeňa postaňem od badati. isporedi badřati se.

BADŘLATI SE, badřłam se, impf. irasci, sřditi se na malenkosći'. M. Pavlinović. — Postańem je dem. od badati; isporedi badati se.

BADŘLICA, f. 1. caulis, onaj struk u trave od zemlě do ceijeta'. samo u Vukoru rječniku. isporedi stablika. — 2. caulis pennae, u sitnoga perja ono što ostane kad se perje čija. Vuk, rječ. Iz badřjice, koja je u doņem kraju važkasta i šupła,.. na više je pak četvrtasta i ispuštena spužvastom srži. J. Pančić, ptice 5. — U oba značeňa postaňa kojega je badřati (se), koje vidi. isporedi badałka.

BADRN, adj. vidi badar, od kojega je i postalo. Dolazi XIII i XIV vijeka u knigama koje su pisane jezikom crkvenim; a tada je još bilo iz a; između rječnika samo u Daničićevu. Bdršnoje oko. Domentijanb 16. Danilo 204. — Adv. Da pojdete mudršno i bdršno. Sava, tip. hil. glasn. 24, 180.

BADROST, f. alacritas. — Od badar. — Dolazi XIV i XV vijeka u knigama koje su pisane crkvenim jezikom i XVII vijeka u jednoga pisca koji je pisao po crkvenim knigama; između rječnika samo u Daničićevu. mjesto a, koje je unetnuta, u starijim je knigama. b. Bdrost i podvzanije. Danilo 286. Diviti se trgo bdrosti. Glasnik 11, 50. Kakvu badrost i podvigđ dužanjest imati. J. Rajić, pouč 1, 50b.

BADVAR, m. prezime talijansko, koje su pisali talijanski Baduer; XIV vijeka. Knezu dubrovčkom Marinu Badvaru. Mon. serb. 66.

BAĐENIK, m. vidi bastinik, bastenik. samo u rječnicima Bjelostijenčevu i Jambrešićevu, a u oba će biti iz Habdelićeva: a svo tru staji, bagyениk! — Tamna riječ: korijena će biti istoga kojega je baštinik, i u srezi s mal. rus. bado (otac) i rurun. badiuš (stariji); d (od dj) može biti od tuda što se je t od tj (od čega je št i baštinik i č u baća) promijenilo na d (kao u gospod) isporedi Badevo.

BAĐEVO, n. pustara u Moslavini u Slavoniji. pišu „Badjevo' Predleg 102. isporedi badenik.

BAĐINAC, Badinca, m. selo u Hrvatskoj u podžupaniji kriskoj. pišu „Badjinec'. Schem. zagr. 1875. 110. Predleg 86. treba li -dj- čitati -di- ili kako drugačije, nije se moglo doznaati.

BÄER, m. vidi bair. samo u Vukovu rječniku.

BAFO, m. prezime talijansko. XV vijeka. Alovizom Bafom. Mon. serb. 463.

1. BÄG, Bága, m. gradić u hrvatskoj kraji na moru. Carlobago. Od XV vijeka. Na B(a)gu. Mon. croat. 89. 158. 190.

5. BÄG, m. turški bag, reza, uzica, verižica, linea, vinculum, catena. samo u pjesmama i iznih u Vukovu rječniku (gdje stoji samo pl. bazi, i u gen. griješkom baza, a značene nije pogođeno). — Akc. se mijena u gen. pl. bågå. — Kad se od nas proći ne mogaše... a od moji sitnog ogrlica, a od tvoga baga od saata. Nar. pjes. petr. 1, 164. U nedrima zlatan sahat s bazima. Nar. pjes. vuk. 1, 153.

BÅGA, f. morbus quidam equorum. nekaka bolest košska. samo u Vukovu rječniku. — Biće turska rječ.

BAGAČUNA, f. nekaka jabuka u jednoga

pisca našega vremena. B. Šulek, im. 8. može biti ista koja se zove i pogačuna.

BAGAJ, m. impedimenta, pršlag, od tal. bagaglio. u jednoga pisca prošloga vijeka. Vas bagaj po noći odpruvi. M. Kuhačević 118.

BAGAJLIJA, f. nekakav orao u jednoj pjesmi iz Bosne. Biće pjevać sam načinio od kakve turške riječi kojoj nije dobro znača ni glasora ni značena, može biti od bile-bagly, nekaka ptica nalik na sokola. De poleće jastreb tica luta,.. a za híme dvije bagajlije, bagajlije, dva orla velika. Nar. pjes. petr. 2, 261. 265.

BAGALOVIĆ, m. neko mjesto ili pleme u Hercegovini u Neretvi XVII vijeka u jednoga pisca prošloga vijeka. Bi virak Simun Tvrdković iz Neretve iz Bagalovića. Norini 58. može biti da je bilo samo u množini Bagalovići; a može biti da g staji griješkom mjesto j.

BÅGAŁ, bågła, m. feni acervus, naviłak. samo u Vukoru rječniku (gdje se dodaje gdje u Srbiji. Zar ja i ono jučeraše bagane da imamo jednako ise? M. D. Milićević, zlosel. 281.

BÅGANA, f. pellis agnina, kožica jagńeća. Od turskoga bagana, jagńe. samo u Vukovu rječniku.

BÅGANE, båganeta, n. turški bagana, dijete. samo u naše vrijeme gdje gdje u Srbiji. Zar ja i ono jučeraše bagane da imamo jednako ise? M. D. Milićević, zlosel. 281.

1. BAGAR, bagra, m. purpura. dolazi od XIII ili XIV vijeka u knigama pisanim po crkvenim; između rječnika samo u Daničićevu. (u Stuliću ruski bagor). — Kor. bhag, sjati; isporedi bagrena. — a) vestis purpurea: Carskyj bagri ugotovivš. Domentijanb 22. — b) textum purpureum: Zavše različnyje, otč vysa i zlata istikana i bagra. Glasnik 21, 161.

2. BAGAR, neka zemla crkev zagrebačke XIV vijeka; dolazi samo u nom. Mon. ep. zagr. 2, 43.

BAGARIĆ, m. prezime, samo u naše vrijeme. L. Bagarić. Schem. bosn. 1864. v. J. Bagarić. Schem. herec 1873. 254.

BAGARIJA, f. loramentum, remen. samo u Bjelostijenčevu rječniku. Od mag. bagaria, koža koja se zove ruska; rječ je u magarskom jeziku tuda, može biti od tur. bulgar istoga značeňa.

BAGARŽIJA, f. neki grad u priči o trojanskom ratu, može biti pagasa. Zapověda Menelauš vojsku pojti na Bagaržiju. Trojan. jag. pril. 61.

BÅGÅŠ, bagáša, m. modii genus, žitna mjera od deset oka. dolazi od XVII vijeka, između rječnika u Stulićevu (,quarta pars alicujus mensurae') i u Vukovu (gdje se dodaje da se govorii u Crnoj Gori). — Postańa neznača: može biti od sr. lat. bacus, mensurae frumentariae species. — Dvanast bagašah šenice. Miklošić, lex. 10b. iz pomenika cetinskog XVII vijeka. Kupi dva bagaša žita. S. Łubisa, prip. 176. Kad ulove nekoliko milara ribe, dijele na bagaše. V. Bogišić, zbor. 497.

BAGÁŠEVAC, Bagáševca, m. potok u Jadru u selu Tršćiu u Srbiji. Vuk, rječ. 11a.

BAGÁTELA, f. tal. bagattella, res parva. Dolazi od XVI-XVII vijeka, između rječnika samo u Vukovu (gdje se dodaje da je Vuk čavio u vojvodstvo). Ako bi joj isti muž ostavio koju bagatelu po testamentu. Stat. poł. ark. 5, 310. Od najmaņe bagatele ili bolesti neustrplivi mrmłamo. D. Račić 186.

BAGATINOVIĆ, m. prezime; dolazi XVII vijeka. M. Bagatinović. Stat. poł. ark. 5, 312.

BAGATIRA

150

BAGRDANAC

BAGATIRA, f. *neko mjesto blizu Prizrena*; selu je *Žerarini na Drimu* xiv vijeka išla međa na Bagatiru u glavu, otb Bagatiru u Kudse. Glasnik 15, 310.

BĂGAV, adj. claudus, hrom. Od prošloga vijeka, između rječnika u Stulićevu (pedibus labors) i u Vukovu (gdje se dodaje da je Vuk čuo u Barańi). — Može biti od turskoga bögmek, savijati, sagibati, bögülmek, sagibati se, pregibati se, bagší, kriv. — isporedi bangav. — Celavi, šugavi, bagavi i siromasi neka ove riči zapišu na svoji vrati. Đ. Rapić 10. Nema ti gorea od bagava čovjeka, kršava lonca i čorave ređuše. Nar. posl. vuk. rječ. 11a. Na kulašu końu bagavomu. Nar. pjes. juk. 140.

BĂGAVAC, băgăvca, m. qui pedibus laborat. samo u Stulićevu rječniku.

BĂGAVICA, f. quae pedibus laborat. samo u Stulićevu rječniku.

BAGAZIJA, f. tela colore tincta, platno pojeno. samo u rječnicima Jelostijenčeru i Voltićinu (gefärbe leinwand).

BĂGDÂT, Bagdáta, m. grad u Aziji. Dolazi od xvii vijeka, između rječnika u Belini (123b), Vukovu i Daničićernu. — Hodi carš Muratš na Bagdatu. Łetop. Šaf. 83. Ondi paša od Bagdata stło je. I. Gundulić 330. Silenu je vojsku sakuipo od Bagdata do carevih vrata. A. Kačić, razgov. 217. Pod Bagdatom gradom bijelijem. Pjev. crn. 57. Ako je daleko Bagdat, bližu je aršin. (Rekli nekome koji se hełatio da je u Bagdatu vrlo daleko skakao.) Nar. posl. vuk. 2.

BĂGDÂTSKÎ, adj. što pripada Bagdatu. između rječnika samo u Belini (123b). Bagdatas arsabske gospodšine skrati. I. T. Mrnavić, osm. 21.

BAGĐÂVÂ, vidi badava. samo u Stulićeva rječniku.

BAGŁ, m. homunculus, čovječić. samo u Belini rječniku (369b s dodatkom da se govori među prostijem udma). tamna postaňa.

BAGLÂMA, f. turski baglama, veza. 1. cardo et vinculum januae, ono gvožde što drži vrata za dovratnik. isporedi šarke. najviše se govori u mn. baglame. Dolazi od prošloga vijeka. između rječnika samo u Vukovu. Tako jaka vrata i baglame jest imala. Đ. Rapić 289. — 2. članak u noge, talus: u pjesmama: Pod níme peik bedevija, sve mu škrima vratom iz ramena kano guja iz studene stjene, klapaju joj noge na baglame. Nar. pjes. juk. 230. 264. 494. — 3. mala tamburica od tri žice, trichordii genus. samo u Vukovu rječniku.

BAGLIĆ, m. prezime. Miloš Baglić. D. Avramović, sv. gora 269.

BĂGŁA, f. fasciculus, svežań: bagła n. p. sijaena ili slame. samo u Vukovu rječniku. Može biti od grč. φάκελον, svežań.

BĂGŁÂNE, n. fasciculorum confectio. isporedi bagłati. samo u Vukovu rječniku.

BĂGŁATI, băgălām, impf. fasciculos conficere, prariti bagłe (vidi bagła). samo u Vukovu rječniku.

BĂGŁAV, adj. vidi bagljiv. u naše vrijeme u jednoga pisca. Čim čemo se pokazat devletu? s jednom starom baglavom klušinom. P. Petrović, šćep. 67.

BĂGŁICA, f. dem. bagła. samo u Vukovu rječniku.

BĂGŁIĆ, baglića, m. vidi bagał, od kojega je i postalo ne promijenivši značena. Dolazi od

prošloga vijeka, između rječnika samo u Vukovu (gdje se napomiše da se govori u Srijemu). Diteljina... se mora... u bagliće spraviti. I. Jablanci 105. pogrješka će biti 1 mjesto: Nit se baglić š nih u plaće vuče. J S. Rełković, kuć. 59.

BĂGŁIV, adj. bolestan od bage. samo u Vukovu rječniku: ,n. p. bagljiv koń'. isporedi baglav.

BAGOČE, f. pl. maxillarium nervorum convulsio. samo u Stulićevu rječniku: pale mu bagoće. — Postaňa neznana.

1. BĂGRA, f. pigmentum, mast kojom se mreže maste da ne pucaju od suše. L. Zore, rib. 35. crvena je i od borove kore. M. Pavlinović. — Korijen vidi kod bagar, purpura.

2. BĂGRA, f. piscis marini genus, *nekaka morška riba*. samo u Vukovu rječniku (gdje stoji da se govori u Dubrovniku).

3. BĂGRA, f. partes, species, fetura. Dolazi od xvii vijeka, između rječnika samo u Vukovu (gdje se napomiše da se govori u vojrodstvju, i to samo u jednom značenju): svega xvii vijeka samo u jednoga pisca, a xviii samo u dvojicu. — Postaňa tamna: može biti od st. nem. bâga, raspra, pâgari, prepirač, franc. bagarre, raspra: a po tome bi od ludi koji se pru prešlo značene na lude koji se kakkom mišu dijete jedni od drugih, a po tom na stoku koja se razlikuje tijem što je jedna jednoga stada mlad a drada drugota. — 1. partes, strana, vise ludi složenij u mislima ili šeljama koji se među sobom podunpira prema protivnicima; samo u jednoga pisca xvii vijeka. Griješe (rječnici) ako u viječu uzdrže bagre ali im se približaju. I. Držić, nauk gond. 303. Grijati je počastit nedostojnoga (učenika) ali pogrdit dostojnoga časti, dvizat učenike druzijem, uzdržat parti ali bagre u universitati. 311. — 2. species, vrsta, u koju padajdu ludi kakkom mišu jednaki: Tko su liberini? Jedna bagra čeladi malo različita od ateista. Turl. blago 2, 29. — u tom smislu i sada s porodom: On je tvoje bagre, tuae farinae, Vuk, rječ. 11. — 3. fetura, mlad jednoga stada, što se u jednoga domaćina omladi i odraste i što domaćin ostavi za svoju kuć, i to od goreda i koła: u jednoga pisca prošloga vijeka. Još kođ końa to motri i krava nek među se bagra se ne pari neg med tude, jer inač se kvari, .jer se kvari od jednoga stada marva, i s tog izvrgne se rada. J. S. Rełković, kuć. 191. Dokle telići sisaju koji za bagru ostaju. 94. Telići koji kuća prima i za bagre uzmožaće ima. 94. — isporedi pripaša.

BAGRANA, f. gradić u Hercegovini kod Nikšića. Zemłop. bos. 58.

BAGRDAN, m. selo u Srbiji u okrugu kragujevačkom na riječi Osaonici blizu utoka nežina u Moravu. Vuk, rječ. 11a. (gdje se reli da je mala varošica). K. Jovanović, reč. 116. M. Đ. Milićević, srb. 228. — Pomiše se od prošloga vijeka i zvao se u početku toga vijeka. Nova Palanka, a turski Deve-Bagrdan, koje putnik toga vremena tumači, *Kamiła reka*, jer, veli, *bude zla, te ne mogu kamile precić nego se raščepljuju*. Glasnik 31, 310. — u početku našega vijeka zvao se i Deve-Bagrdan i kao danas samo Bagrdan. Vuk, dan. 2, 48. ime Deve-Bagrdan ne će biti, *Kamiła rijeka* nego kamiła rika, gdje kamile riču od muže, od tur. bagyrmak, vikati, rikati; a za što je mjesto tako nazvano, bez sumne je dobro kazao putnik. Rijeka koja onuda teče, kako je spomenuto, zove se Osaonica, može biti iz istoga uzroka, zove se no novom klusetu devi, nego po starom oslu.

BAGRDANAC, Bagrdânca, m čovjek iz Bagrdana. M. Đ. Milićević.

BAHOJE

154

BAHŮŁATI

BÁHOJE, m. ime muško xv vijeku. Spom. sr. 1, 133. — postašem će biti od imena Baho, koje ne dolazi a koje je moglo postati i od Bajislav.

BÁHORAC, bâhôrca, m. vidi bahorník. samo u Stulićevu rječniku.

BÁHORĚŇE, n. incantatio, bajaše. isporedi bahoriti. Od xvii vijeko, između rječnika u Belinu (41b fascini depulsio), Stulićevu (isto tako), Vukovu (incantatio). Privelika šćeta viri svetoj porada se od čari, čini od čarovnikni i od bahorenja. M. Bijanković. 6. Koji čine ali ufaju n isprazna bahoreňa. I. A. Nenadić, natu 112.

BÁHORICA, f. incantatrix, bajalica, bahormica — Akcenat ostaje bez promjene, samo je zadni slog dug u gen. sing. băhoricě, instr. sing. băhoricöm, a oba zadna u gen. pl. băhorîcă. — Dolazi od prošloga vijeka; ima Bjelostijenac, Jambrešić (kod bajavica), Voltigi (zauberin), Stulić, Vuk. — isporedi bahoriti. — Nešto me je zabołela glava, neg mi zovi bahoricu, majko, da bi mene mladu bahorila... Dozvala je drugu bahoricu... Neg mi zovi treću bahoricu. Nar. pjes. vuk. rječ. 17.

BÁHORIĆ, m. prezime, koje dolazi XVI vijeka. Selo Ivana Bahorica. Mon. croat. 264.

BAHÒRIJA, f. incantatio, bajaše. samo u rječnicima Ejelostijenčeru, Jambrešićevu, Voltigišiju i Stulićevu.

BAHÒRIT, adj. magicus: Trav- i riječi bahorite. Bella 41b.

BÁHORITI, băhorîm, impf. incantare, bajati. Akcenat ostaje bez promjene, a treći je slog kao u cijelom praes. jos u aor. 2 i 3 sing. băhorî; u cijelom imperf. băhorâh itd.; partic. praes. băhoricě; partic. praet. act. băhorîv, băhorîvši. — Dolazi od XVI vijeka, između rječnika u Belinu (41b. fascinum depellere), Ejelostijenčeru (incantare i fascinum depellere), Voltigišiju (bezaubern), Stulićevu (kao u Belinu), Vukovu (incantare morbum, dolorem). — Korijen bhas, udarati, lupati, zujati, govoriti; isporedi besjediti.

1. neprelazno: Nauč vrułom bahoreći čudne riži izmrnuta u sebi. P. Zoranić, plan. 66. Vrime pričišno čarati i bahoriti (bacheriti'). 19b. Ako je začarao koju gođ stvar... ili palio ili bahorio. B. Kašić, zrc. 35. Šašež zvati bahornice, da te taru i bahore. I. Ivanišević, kit. 167. Žene im gataju i bahore. Turl. blag. 2, 58.

2. prelazno: Nešto me je zabołela glava, neg mi zovi bahoricu, majko, da bi mene mladu bahorila. Nar. pjes. vuk. rječ. 17b.

BÁHÔRJE, n. incantatio, bajaše. Dolazi od XVI vijeka, između rječnika samo u Stulićevu. Jeda činil jest čare ili bahorja ili zakljućanja. Š. Budinić, ispr. 54. Zabrańuje magije, bahorja, gananja. Š. Budinić, suma 29.

BÁHORNICA, f. incantatrix, bahorica, bajalica. Zadnja je slog dug u gen. sing. băhornicě, i instr. sing. băhornicöm; a oba zadna u gen. pl. băhornicâ. Dolazi od XVII vijeka; u rječnicima imaju samo Bella (41b mulier saga) i Stulić (mulier fascinum depellens). — isporedi bahoriti. — Šašež zvati bahornice, da te taru i bahore. I. Ivanišević, kit. 167. Bez bahornic i liječnika tu mi nanav zdravje goji. J. Kayańin 80. — tako se zove i ņeka trava, circea. Šloser i Vukotinović, flora 423.

BÁHORNÎK, m. incantator, bajalac. I zadnju je slog dug u gen. pl. băhornîkâ. Dolazi od prošloga vijeka, između rječnika u Belinu (41b depulsor fascini), Bjelostijenčevu (incantator i fascini de-

pulsor), Voltigišiju (zauberer), Stulićeru (kao u Belinu). — Bahornici i Kaldeji. D. E. Bogdanić 42.

BÁHORNÎŠTVO, n. incantatio, bajaše. Dolazi XVII vijeka; u rječnicima nema. Koji nastoje na čare, bahorništva, učitanja i druga višćinstva. M. Bijanković 57.

BÁHÔT, m. vidi bahat, m. samo u Bjelostijenčevu rječniku.

BAHÒTERNÎK, m. incantator, bahorník, bajalac. I zadni je slog dug u gen. pl. bahòternîkâ. Dolazi od XVI vijeka; u rječnicima nema. Složeno je: prea pola, od koje je i bahoriti, a druga od koje je tjerati; tako sa e dolazi u pisaca koji su pisali zapadnijem govorom. — Zmija zatisne uši da ne čuje bahoternika. Nank s. Brnarda 60b. Sagrišuju carovnici i svi vilenici, vragovnici, bahornici. I. T. Mrnavić, ist. 76.

BAHOVNIK, m. vidi bahavac. samo u Stulićevu rječniku, bez poterde.

BAHOVNOST, f. oholo govoritelj. samo u Stulićeru rječniku, bez poterde.

BAHOVSTVO, n. vidi bahovnost. samo u Stulićevu rječniku, bez poterde.

BÁHT, m. turski bałt, sreća. običnije bez h: băht, koje vidi. A da vidiš bahta u Vlašeta. Nar. pjes. vuk. 3, 143.

BÁHTÁNE, n. incessus cum sonitu; contentio. samo u Vukovu rječniku. isporedi bahtati, bahatati se.

BÁHTATI, băšćöm, impf. strepere, pedibus strepere. — Akcenat kakaw je u praes. taki je i part. praes. i u imperf.: băšćnić, băhtâh; u ostalijem je svijet oblicima kao u infin. — U kojim oblicima od t hiva č, u onijem se h pred č mjeņa na š, ali se u starijim lingama nalazi h nepromijeneno; kako je po ņekim krajevima glasa h nestalo, nalazi se i bez h; gdje gdje se h zamijenilo glasom k. — Dolazi od XVI vijeka (vidi dałe primjer Marulićev), između rječnika u Mikalinu (concrepare, strepere), u Belinu (strepere pedibus 712b), u Stulićevu (kao u Belinu), u Vukovu (sonitum edo incedens): u Mikale je infin. griješkom načinem prema praes. bahćati, a za ņim je tako i u Bele i u Stulića. — Postašnem od bahati.

1. strepere, lupati: a) u opće, bahtati može i glas, oriti se: Plač ter vapaj bahće, i jur obide svih. M. Marulić 56. — b) ići lupajući nogama, ići s bahatom: Kada on (ruk) grede gdi se privi-a, ako bi postavio gdi nogu da mu učini buku, tere da ga tako mogu čuti, da bače, uzme svoju nogu zubu. P. Posilović, cvijet 89. Sada škaće (igrač) u visinu gori, sada pane k zemlji, bače doli. J. Krmpotić, mal. 19. Bašćem. Vuk, rječ. 18a. Baktati, bakćem. Vuk, rječ. 18a.

2. sa se, contendere, kao prepirati se, goniti se oko čega. samo u Vukovu rječniku. Bahtati se oko čega; mi smo se bahtali; ja sam se s ņim bahtao. Vuk, rječ. 18a.

BAHŮŁAČA, f. alanda, ševa, šehruga. samo u rječnicima Belinu (442b) i Stulićevu. — Korijen bas, znujati.

BAHŮŁAČICA, f. dem. bahuļača. samo u Stulićevu rječniku, bez poterde.

BAHŮŁÁNE, n. reptatio. samo u Vukovu rječniku (gdje je bez h). isporedi bahułati.

BAHŮŁATI, bahůlám, impf. receptare per manus et genua, ići pobaučke, četvoronoške, na nogama i na rukama. samo u Vukovu rječniku, gdje se dolaje da je Vuk čuo u Šumadiji i da se najviše

BIR

321

BIRATI

ju mi dali v nih službu. Mon. croat. 241. u obliku
u kom se rod ne raspoznaje: Toga radi bir ili
dohodak plaćate. Katek. 1561. 52. Zapovida da
svakoga plemena gospodu počtuju, da ih se boje,
dajući nih dobrovojno i verno nih pravicu, do-
hodak, bir, desetine, i što nih od starosti pri-
stoji. Postila 156b. — 2. kao plata u prenesenom
smislu, praemiurn; samo u jednoga pisca xvii vi-
jeka a u muškom rodu: u tom je značenju moqao
pisac uzeti riječ i prema magarskoj bér držeci
obje za jednu: Bog viam daj da kako jeste od
nega zazvane, va se nemu zavećale, tako od
nau pravo služite, i po tom vični bir primete. F.
Vrančić, živ. 4. Moleći љubav duha svetoga da
ovi naš trud vašim naslidovanjem prid licem gos-
podinovim bir i plaću najde. 39.

2. BÎR, m. cephalus, vidi cipo. L. Zore, rib. 21.

3. BÎR, m. i f. malleolus, prijesad, voja ili
loza za presadivaše. Od prošloga vijeka, između
rječnika samo u Belini. (145b, gdje je muškoga
roda s dodatkom da je riječ tuđa). Biće od pers.
ber, vrh, graće, voće. — 1. muškoga roda (bir, bira)
i u rečenom značenju samo u pomenutom rječniku.
— 2. ženskoga roda (bir, biri) u naše vrijeme u
Dalmaciji u značenju prenesenu od prijesada na
osobinu mu, kao vrsta, species. Loza dobre biri;
usadio sam dobre biri. M. Pavlinović.

4. BÎR, turski bir, jedan, turskom načinom ne
mijena se po padežima. 1. jedan: Kad dode (Tur-
čin) na vrata od raja, udari bir rijeja slatka mli-
jeka, i ći rijeja kisjela mlijeka. Nar. prip. vrč.
45. — 2. od jedan put, istom, čim: Bir ispade
guja iz matere, pobjegnula u zelenu travu. Nar.
pjes. petr. 2, 24. — bir—bir, čim—odmah: Bir
załoži, bir iz usta vrati. Nar. pjes. petr. 2, 667.

BÎR BÎR, glasovi kojima se vabe guske. B. Mu-
sicki, isporedi biri biri.

BIRA, f. u zagoneci: Sedi bira više vira, čeka
sina Velimira, dok joj dode s onog sveta (odgo-
netljaj: kvočka na jajima). Nar. zag. nov. 87.

BÎRAC, bîrca, m. někakav morski rak. isporedi
lap. od prošloga vijeka. S jastoci, birci i raci.
J. Kavaņin 21 (gdje je izdawač obržač zapadni
govor na južni i misleći da je i u toj riječi i po
zapadnom govoru stavio „bierci"). Birac žive u
škramapi, nažut je. L. Zore, rib. 22. Birac travaš
stanuje u travi. 22.

BÎRAČ, Bîrča, m. kraj u Bosni više Zvornika.
Vuk, rječ. 26b. Zemłop. bos. 44. S. Novaković,
pom. 125.

BÎRÂČ, biráča, m. 1. elector, jedan od onijeh
koji dajući glas biraju kakoga starješinu ili po-
slanika na skupštinu. u naše vrijeme: On kao bi-
rač onoga glasovada je u izboru. M. Pavli-
nović, rad. 33. Kad birača (birajući kneza) do-
hvate kamenje. S. Ľubiša, prič. 32. — 2. prezime:
A. Birač. Šem. prav. 1878. 80.

BÎRÂČÊNE, n. racematio, pabirčneće, paletko-
vaše (po vinogradu). samo u Vukovu rječniku.

BÎRÂČITI, bîrâćim, impf. racemari, pabirčiti,
paletkovati (po vinogradu). samo u Vukovu rječ-
niku.

BÎRÂČKÎ, adj. što pripada biračima. Birački
glasovi. M. Pavlinović, razg. 67.

BÎRALÎŠTE, n. comitium, mjesto gdje se sa-
staju birači kad biraju skupštinara. u naše vri-
jeme. Može k biralištu pristupiti. M. Pavlinović,
rad. 33.

BÎRAN, bîrna, adj. peritus, vješt. samo xvi i
xvii vijeka, u rječniku ni jednog. Akcenat je
stavlj en prema bîrati i po tome što u jednoga

pisca ima ,birran' (D. Baraković, vil. 92). — Ko-
rijen vidi kod bîrati. — Cenu je tko rješt, može
biti izrečeno i neizrečeno: a) izrečeno: aa) u dat.
Oloferna bile nisu mnozih ruke, ni ga nadskočile
vojske, napan luke, ni od meči zuke judi boju
birni. M. Marulić 62. A tvojo nemoći likar ki
t' je viran 'in' da t' da pomoći i ličenju biran.
136. Ľubav s nőm uživaše malo tomu biran,
mneći se nasititi s nőm krasmaše. P Zoranić 40b.
Svi skladni svi mirni, sve ca su uzmožni; zako-
nom svi birni, pastiru podložni. D. Baraković,
vil. 116. — bb) u akus. s prijedlogom na: Kih
su pogubili narodi nevirni, ki su na zlo birni;
još i današni dan ginu od nih mirni za uzrok
nijedan. J. Armolušić 23. — b) neizrečeno: Bud'
pomniv i biran. D. Baraković, vil. 92. Bližnik si
i dišić baščine te viran, prem da si kako ptić
iz gnizda protiran, da moreš bit biran, dokoli
biše mlad, sad bi znan i miran uživa rodni grad.
152. Kada nisu tiran, u big se ne kladi, s pom-
nom hodi biran, čuj u zlo ne padi. 157. Poklisari
ki smo birni, nigala tamo, nigda simo, po svoj
zemlj hodit simono. 174.

BÎRÂNÎK, biranika, m. electus, ko je izabran
na skupštinu. u naše vrijeme. Trikrat je narod u
sabl. videno svojo biroanike. M. Pavlinović, sabor.
spis. 237.

BIRAŇ, Birňa, m. planina u Dalmaciji bližu
Trogira. A modu to dogna tamo iza Birňa i do-
tjera jedan ravni oblak samo plahi vjetar od sje-
vera. I. Kanavelić, iv. 31.

BÎRÂNE, n. lectio, electio, izbiraše. u rječni-
cima Stulićeru i Vukovu.

BÎRÂNE, n. doctrina; isporedi bîrati. samo u
Vukovu rječniku.

BÎRÂŠČE, turski bir, jedan, i akče novac. u
poslovici a iz ne u Vukovu rječniku. Jedan rekao
bihaše če a drugi birašeč, pa su se pogodili. Nar.
posl. vuk. 111.

BÎRATI, bîrâm, impf. expeririri, conducefacere,
kušati, poznavati, obučavati. isporedi bîran. Od
xvi vijeka, između rječnika samo u Vukovu (con-
docefacere'). — Postačne je od kor. bhur, vertjeti
se, stajeći sa svojim značenjuima prema star. slov.
byrati (errare) kao lat. versatus prema versare,
ili nem. erfahren prema fahren.

I. prelazno:

1. kao poznavati, ali na po se: a) truditi se
poznati i razumjiti što, kao razbirati: samo u
jednoga pisca xvi vijeka: aa) s objektom u akus.
Vrh sebe još stani ter biraj čudesa, gdje mjerim
na dlani sva svijetom nebesa. M. Vetranić 1, 353.
Još spravi svijes tvoju i tvoj razložan, ter
biraj vlas moju, koli sam razložan: ja vedrim i
oblačim na voju s nebesa i odijevam i svlačim
rad od svijeh telesa. 1, 355. Moje sve kosti ostaće
smetene, biraje žalosti i trude pakljene i on plač
i tužbu, vaj ki se priživa, što saj svijet za službu
sudenje dariva. 1, 452. — bb) mjesto objekta u
akus. cijela rečnica privezana relativnijem rije-
cima: U tebi razuma ne vidim ja toga ni svijesti
ni uma ni suda pravoga, da biraš i kusiš što je
žalos i tuga i tanko da sudiš vaj što je smrt
druga. M. Vetranić 1, 96. Ponavljam u pjesni to-
like žalosti, biraje, moj bože, što toli jadan stril
upasti ne može prida te u tovj kril? I, 131. Ti-
jem biraj, mladostici, ki u bludu zahode, kolike
žalosti s jadovi provode. 2, 68. — b) osjećajući
što i tako ga poznajući, ako je dobro, uživati ga,
ako li je zlo, podnositi ga, trpjeti; isporedi ku-
šati. xvi vijeka i danas: s objektom u akus.: Srjed
zime tijem tko će zelen grozd zobati, ali pak tko
voće po granah trgati, zaman se taj brine i trga

I

21

BIRATI

322

BIRLIJA

razum svoj, kad voču rok mine da slači voče toj.
Tko li će birati s ružicom rajsku slas, kad ljeto
prikrati proljetju svoju vlas, scijenim ga da je lud.
M. Vetranić 2, 44. Gdi glas tvoj čuje zvrjejenje
tuj svako za tobom putuje, i ptice ne poju pro-
tvijnom naravom, gdı slados tjvoju biraju du-
vrijom. 1, 68. Od slasti zelenca uzdiše biraje pjetje
toj. 1, 429. tako i danas, ali objekat samo zlo kako:
Ko nije to (kako zlo) birao (kao da bi se reklo:
patio), ne može mu se kazati. Ł. Kovačević.

2. kao učiti, obučavati, vježbati; u naše vri-
jeme: ali pouzdano samo koła, samo da se u
potvrdi koju imamo spomińe koń samo primjera
radi; ,bıštari n. p. końa, abrichten, condocefacio'.
Vuk, rječ. 26b.

II. neprelazno: činiti što, čemu bi čovjek po-
slije bio vičan ili što bi poslije pouzdano znao
ili po čemu bi što pouzdano mogao znati, se ex-
periri, periculum facere, tentare, isporedi kušati,
pokušavati, ogleđati, obilaziti, obidovati. prošloga
vijeka i danas. — a) što se čini ili što se do-
naza može biti izrečeno: Oče danas poginuti
ludo, jer mu nema već danaest lěta, za mejdana
nije, već pometa, d'jete ludo, prije ne biralo;
nije prije na mejdanu bilo. Nar. pjes. petr. 3, 84.
— b) što bi moglo biti objekat prelaznom stoji
u instr. kao da se tijem čini što glagol znači:
Što ako zna, vała da je onim birao: ja budući
znao ispisat prelo, kolo i divan, vała da sam tu
svagdi bio. M. A. Rełković, sat. 9. mjesto samoga
instrumentala instrumental s prijedlogom s, kao
da se imajući to čini što glagol znači: Popi, koji
su s tim birali, kažu. M. Pavlinović. S takovijem
stvarima ja nijesam nikad bira', t. k. nijes prova'.
J. Bogdanović.

BĪRĀTI, bīrām, impf. legere, colligere, eligere,
brati u više puta i sabirati i izbirati. — Akcenat
kakav je u inf., taki je u aor. cijelom: bīrah, u
3 pl. praes., gdje je u zadni slog dug: birajū, u
part. praes., gdje je takoder isti slog dug: birā-
jūći, u part. praet. act. l.: bīrāv, birāvši; u part.
praet. act. n.: bīrao, birāla; u svijem je ostalijem
oblicima kakav je u 1 sing. praes.: u imperf.
bīrāh, imperat.: bīrāj, part. praet. pass.: bīrān.
— Dolazi od xvi vijeka, između rječnika samo
u Stulićevu i Vukovu.

1. prelazno: sami brati u više puta: Zorom sam
ranila na glas od slavica, ter pojem birala sami
razlika vjeticja. D. Držić 404. — b) sabirati, skup-
łati što nabavljajući: Bira Kata po Kotoru vino.
Pjev. crn. 181. — c) izbirati: Ona bira poredom
junake, izabrala vojevodu Pavla, sve po
pušci i krvavoj ruci, koji s Turkom znade boja
biti. 4, 52. Ułgoše u košnje podrume, te biraju
hate četvrtake. 2, 616. Bira kao međed gnilje
kruške. Nar. posl. vuk. 14. Kao da je glubol znro
po znro birao. 129. Gdje žene da biraju kneza!
S. Łubiša, prič. 31. part. praet. pass. i u prene-
senom smislu, kao izabran, odabran, po izboru,
bołi od drugih: Tri stotine biranih junaka. Nar.
pjes. vuk. 4, 372. Ti ne žališ bruku na Turčiju
no bijele sa Trešńeva ovce i birane crnogorske
glave. 4, 505. Ima brojem pedeset junaka ... sve
birana lakca i momčeta. Ogled. cr. 467. Ti ćeš
mnogo braće nača, biranijeh sokolova. P. Petro-
vić, vijen. 78. I birane prijateje. Nar. pjes. vuk.
herec. 339. Zaželi car poči u lov, pa povede suv
svoju biranu gospodu sa sobom. Nar. prip. vrč.
83. Preko popa ili drugoga birana čovjeka. V.
Bogišić, zbor. 164. To videše birani ovčari. Nar.
pjes. vuk. 4, 516. Tri stotine biranih ovnova.

Pjev. crn. 259. I birane tanke ćeverdane. Nar.
pjes. vuk. 4, 441.

2. sa se: a) *passiv.* Pop se ne bira po bradi, no po glavi. Nar. posl. vuk. 255. — b) *recipr.*: Hajte Turci mene na mejdana, birajte se kom je vama drago. Pjev. crn. 287.

BIRBIĆ, m. *selo* u Dalmaciji blizu Zadra.
Schem. jadr. 1876. 36. Repert. dalm. 36.

BĪRCAUZ, m. *nem.* wirthshaus, krčma. u naše vrijeme, između rječnika samo u Vukovu: Ubili jesu Savu u Parašnici na bircauzu. Prot. šab. mag. 82. Kako čemo se viđeti, kad ti ne ideš u crkvu, a ja ne idem u bircauz. Nar. posl. vuk. 127.

BĪRČANIN, m. čovjek iz Birča. u naše vri-
jeme, između rječnika samo u Vukovu. Dolazi
kao prezime čovjeku, kojemu su jamačno stari
bili iz Birča (ili se on sam doselio odande): I
dođe mu Birčanin Ilija. Nar. pjes. vuk. 4, 144.
Ilija Birčanin bio je iz sela Suvodaņa. M. Đ. Mi-
ličević, srb. 379.

BĪRČANSKI, adj. što pripada Birču: Skine
Grbović sa Birčanina deseti groš, te ponese na
svoju knežinu, jerbo je u něgovoj knežini boja
zemja nego u birčanskoj. M. Nenadović, mem. 32.

BĪRDEM, turski bir-den, u jedan put, u mah,
odmah: Čim ga vide, birdem ga poznade. Nar. pjes.
vuk. herec. 6. Birdem popi, birdem je umrla 147.

BIRGITA, f. Birgitta. Što očitima svetoj Bir-
giti. F. Lastrić, test. 163. Reče Marija s. Birgiti.
J. Banovac, razg. 11. U očitovanih s. Birgite štije
se. P. Knežević, osm. 40.

BĪRI, u zagoneci: Ban ban biri ban preče za
dan i za noć što ne može čovek s košem za go-
dinu dana (odgonetlaj: ždralovi). Nar. zag. nov.
50. isporedi biri biri, su čim je isto, samo što
nije udvojeno.

BĪRI BĪRI, glasovi kojima se vabe ćurići. u
Vukovu rječniku. isporedi bir bir. mjesto ,biri
biri', govori se i biri bīrka. Ł. Kovačević. ispo-
redi birke.

BĪRI BĪRKA, vidi kod biri biri.

BIRIBIĆ, m. u zagoneci o prstima: Biribići
vezu, biribići pletu, biribići goli hode, biribići
kolo vode. Nar. zag. nov. 179.

BIRIČKA GORICA, f. *selo* u Hrvatskoj u pod-
županiji karlovačkoj. Pregled 27. č će biti po
kajkavskom govoru mjesto č. *isporedi* birić.

BĪRIĆ, m. apparitor, lictor, sluga sudski, pan-
dur. od tal. birro. samo u rječnicima Jambreši-
cevu i Voltigijinu, u oba po kajkavskom govoru
sa č mjesto č.

BIRIĆET, m. vidi berićet: Da ve bole podari
svakijem dobrom i biričetom. Magaz. 1868. 161.
moč biti i griješkom da stoji u prvom slogu i
mjesto e.

BIRIVOJEV, vidi kod Berivojev.

BĪRKA, f. ńčakła ovca, ovis genus. samo u
naše vrijeme, između rječnika samo u Stulićevu
(ovis') i u Vukovu (ovis genus' s dodatkom da
se govori u Bačkoj). Od maž. birka, ovca, osobito
ovca kratke kudrave vune.

BĪRKATICA, f. ziž koji nije debli od jedne
ciqle. u Srbiji. Ł. Stojanović. Od tur. bir, jedan,
i kat, struka, red, vrsta, kao jednostruk.

BĪRKE BĪRKE, glasovi kojima se vabe guske.
B. Mušicki. isporedi bir bir.

BĪRLIJA, f. samo među riječima koje kao da
su zagonetka: Birlija dobrija u ritu tonula, iz
rita govori: darci moji darci, kome mi ostaste?
Vuk, rječ. 27a.

BIRMANAC

323

BIRZEMAN

BÎRMANAC, bîrmâna, m. militum conquisitorum unus, conjek birman, t. j. uzet u rajnike starijem načinom (isporedi bîrmati). Od prošloga vijeka, između rječnika samo u Vukovu, niti je sada u običaju, jer se rajnici više ne ,birmaju. Akeenat kakav je u gen. sing. ostaje u srijem oblicima, samo se u gen. pl. mijena: birmanâra. — Dali birmance ili ti regrute. Glasnik 20, 17. Zlamenujte moje birmance zlame na svetoga kršćena. M. A. Rełković, sabr. 32. Uhvati ga u birmance. Vuk, rječ. 27a. — dolazi i kao prezime: Da pošle Panteliju Birmanca bez odgovora. Prot. šab. mag. 6. Ivan Birmanac. 194. isporedi Birmančević.

BÎRMÂNČEVIĆ, m. prezime; po ocu koji je bio ili koga su zvali birmanac. Ivan Birmančević, kmet posavski. Prot. šab. mag. 182. istoga su zvali i birmanac; vidi kod birmanac.

1. BÎRMATI, bîrmâm, impf. conquirere milites, hvatati u soldate. Od нем. wirth. (isporedi bermati, vrbovati. Prošloga vijeka u jednog pisca i u Stulićevu rječniku. isporedi birmanac. — Birmajte po moj barjak svekolike narode. M. A. Rełković, sabr. 32.

2. BÎRMATI, birmam, impf. confirmare. isporedi bermati. samo u Stulićevu rječniku.

BÎRÔV, birova, m. općinski starješina po nekim krajevima, a po drugim gdje se on drukije zove, negov sluga. Od maj. biró, sudija. Od prošloga vijeka, između rječnika samo u Vukovu (genus magistri vici). — 1. općinski starješina: Dohodimo na dogovor ka gospodaru birovu i gospodarom kmetovu. Bud. spom. glasn. II. 3, 136. Zveriņa knezovi i poglavari i ... majmunski birov sakupe se. D. Obrodović, bas. 19. — 2. sluga općinskoga starješine. isporedi biriči. Maknu ga kao birov kučku. Nar. posl. vuk. 174. Kad bi za što god vałalo razgovoriti se sa selom, onda ki metk poslao birova te bi sazvao selo na to mjesto u taj i taj dan. M. Đ. Miličević, živ. 1, 37. Da se provode preko svega se s čuranom o vratu; pred ním da ide birov s velikom klepetušom i svim putem da klepeće. M. Đ. Miličević, već 280.

BÎRÔVČE, Birôvčeta, m. sin birorhev. dolazi kao prezime: Dimitrije Birovče. Rat 331.

BIROVIĆ, m. neko mjesto pod nirama i livadama u Srbiji u smědereskom okrugu. Niva u Biroviću. Sr. Nov. 1863. 136. Livada u Biroviću. 1868. 97.

BÎRÔVINA, f. što se god dajc popu, jura stolae. isporedi bir. samo u Vukovu rječniku, gdje se napomińe da se gorovi u Baru.

BÎROVLEV, adj. što pripada birovu. u naše vrijeme, između rječnika samo u Vukovu. Dolazi i kao prezime: Birovlev. Boca 20.

BÎROVLEVICA, f. neko mjesto pod nirama u Srbiji u okrugu jagodinskom. Niva u Birovlevici. Sr. Nov. 1873. 387. 1874. 49.

BÎROVLEVIĆ, m. prezime; po ocu birovu. Tuži Obrada Birovlevića iz Belotića. Prot. šab. mag. S6.

BÎRSA, f. faex vini, droždina vinska, kiselica. isporedi birza, s kojom je jednoga postaja. U Lici je birsa trop ili talog vinski; prodaje se po dućanima za neko bojadisaše. J. Bogdanović.

BÎRŠÁG, biršága, m. maß. birság, vidi globa. Od xvi vijeka, između rječnika samo u Bjelostijenčevu (1, 793) i Jambrešićevu (578a). Jes li v kom biršagu zaostal. Mon. croat. 237. Na nami su začeti teški biršazi, koje podnesti ne možemo. Starine 12, 35. Sudac svitovni kriveu svitovnemu naredivši koju pokoru ili biršag učini ga od one

krivice slobodna. A. Bačić 373. — gdje gdje u Hreatskoj tako se zore boca i čaša koja se kod djerojačke kuća da drojici svata, predvodnicima, prije nego seri scati ndu u kuću: Dobiju predvodnici tako zvani biršag: veliki predvodnik polić i času, mali holbu i času. V. Bogišić, zbor. 293.

BÎRŠÁŽAN, bhršána, adj. multaticius. samo u rječnicima Bjelostijenčevu (793b) i Jambrešićevu (578a): biršažni ponezi.

BÎRŠÁŽENE, n. vidi globleće. isporedi biršažiti. samo u rječnicima Bjelostijenčevu (1, 793b) i Jambrešićevu (578a).

BÎRŠÁŽITI, biršažim, impf. vidi globiti. Od biršag. samo u rječnicima Bjelostijenčevu (794a) i Jambrešićevu (579b). u Stulićevu griješkom, birsačiti.

BÎRŠÁŽNÍK, m. vidi globar. Od biršažan. samo u Bjelostijenčevu rječniku (793b).

BÎRT, m. krčmar i krěma; od нем. wirth. Od prošloga vijeka, između rječnika samo u Vukovu. 1. krčmar: Za to birtje jest na naše vika. J. S. Rełković, kuć. 438. Na kapiju birta Krepsi-birta. Nar. pjes. vuk, dan. 1, 113. — 2. krěma: Kad pijeite vino po birtovi. Nar. pjes. vuk. 3, 560.

BÎRTÁŠ, birtáša, m. krčmar; od нем. wirth. u naše vrijeme, između rječnika samo u Vukovu. Birtas misli jedno a pijanica drugo. Nar. posl. vuk. 14.

BÎRTÁŠENE, n. cauponatio. isporedi birtašiti. samo u Vukovu rječnika.

BÎRTASEV, adj. što pripada birtašu. samo u Vukovu rječniku.

BÎRTÁŠICA, f. vidi krčmarica. u naše vrijeme, između rječnika samo u Vukovu. Srete mene birtašica mlada. Nar. pjes. petr. 1, 191.

BÎRTÁŠITI, birtâšim, impf. cauponari, biti birtaš, raditi radin, birtašku. samo u Vukovu rječniku.

BÎRTÁŠKI, adj. vidi krčmarski. samo u Vukovu rječniku.

BÎRTEMBERSKÎ, adj. нем. von Württemberg: Gospodinom birtemberskim. Anton Dalm., nov. test. 1. predgovor.

BÎRTIJA, f. vidi krěma. Od ,birt'. Od prošloga vijeka. Lati se birtije. J. S. Rełković, kuć. 138. Pa ulazi junak u birtiju. Nar. pjes. mar. 33.

BÎRUKATI, birûkûm, impf. dem. birati. u jednoga pisca našega remena: A. Ja bih da i žene birukaju. B. Gdje žene da biraju kneza! S. Łubiša, prič. 31. — kao tračiti: Koliko je Crne gore smora na Moraču i koliko je po njoj pećina i spila, da spustiš svu tu vojsku da slobodno birukaju, ne bi Sćepana našli. S. Łubiša, panel 121.

BÎRUŠ, m. vidi govedar. od mag. bêres. samo u rječnicima Bjelostijenčevu i Jambrešićevu.

BÎRVÁTI, m. pl. a kola torarnijeh bez lotara dvje oble jake grede povrh osovina od jedne od druge, te na nima tovar leži, osobito bačve. Samo u Vukovu rječniku, gdje se dodaje da se gorovi u Srijemu. Bićc od mag. birható, što se može nositi.

BÎRZA, f. mucor, plijesan koja se uhvati povrh cina. samo u Vukovu rječniku. Postašem će biti od lat. brisa, komina vinora. isporedi bersa, birsa, brsata.

BÎRZÉMÁN, birzemána, m. turški bir, jedan, i zeman, vrijeme, učko vrijeme, negdašnje vrijeme, staro vrijeme, upravo su dvije rječi, s toga su i učenci kaki mogu biti samo u dvije rječi. Tveje pleme junacko je bilo još od davna 1 od birzemanja. A. Kačić, kor. 300. To je još u birzemanu bilo. J. Bogdanović.

*

BISERAR

326

BISERŇAČA

M. Marulić 81. Onaj vila, ka bisernijem trakom kosi biše lipo svila. Đ. Rańka 106. Neizbrnjijem me je bisernijem i perlenijem kolarinam ureš. B. Gradić, djev. 104. Svjetla sukna ńu odijev, gdi vezeno svud okolo s bisernijema cvijetim sijeva čisto zlato. Đ. Palmotić, christ. 29. Na grizmiznoj svili krije tkane cvijete gråd biserni. I. Đordić, mand. 42. — c) iskićen biserom, vezen biserom: Putica biserina. Spom. sr. 2, 35. Plašts s bisernemi parstami. 2, 104. Venačacis biseran. Mont. serb. 386. Venačac biseran noseći na glavi. M. Vetranić 2, 105. Zastave od peral, lukovi biserni. M. Jerković 100. Biše bisernu krunu stekao. J. Banovac, pred. 68. Bisernu krunu s glave sadire. I. J. P. Lučić, razg. 16. Biserna se perja tresu. J. Krmpotić, kat. 69. Na taštoj glavi vjenac je biserni u rukah djeteta nalip otrovnii. Poslov. dan. 67. A na glavi tri venca biserna, tri biserna, četvrti od zlata. Nar. pjes. vuk. 2, 491. Zlaćene grane, biserno liše. 1, 60. konac na koji je namizan biser naziva se biseran: Na barjaku veze orla zlatnim koncem i bisernim. J. Krmpotić, pjesma 14. — d) stvarju bisernom, kakve su naprijed, kao što je cvijet, vijenac, kruna, puce, naziva se drago čelade: Biserni evite moj, biserom svak zove biserni ures tvoj. Š. Menčetić 90. Moj venče biseran, čin' da yeć ne živu. 112. Moj vijenče biserni, izbrani cvijete moj! N. Našěsković 2, 53. Znaj dobro, moj venče biseran! H. Lucić 193. Biserna kruna mi s', reče, bil. M. Marulić 11. Jaoh, kruna biserna, što me tač umori? N. Našěsković 2, 116. Želeći k tebi doć', biserna krunice! 2, 101. Sada kruno ma biserna, ja ne prosim platu. S. Bobašević 209. Krunice biserna! P. Zoranić 12. Kruno biserna! L. Terzić 49. Gdi si bilo, moje sunce i biserno drago puce? P. Posilović, nasl. 63b. tako se bogorodica naziva klučem bisernim od nebesa: Ti si kluč biserni, koji otvora vrata nebeska. J. Banovac, obit. 64. — e) nalik na biser čistotom i sujjetlošćan, čist ili sjajan kao biser: Povjetarce prosvijetli se, skup se vila i božica vrh bisernijeh kamenica iz valova morskijeh izje. I. Gundulić 58. Iz očiju od radostih biserne je jo suze ishode. Đ. Palmotić, christ. 237. Prolijevaš vrhu cvijeća i travice sv'u bisernu rosu milu. J. Palmotić, dubr. 218. Otvarat zora ide vrata koraćna i biserna žarkom suncu. J. Kavašin, bog. 353. Od jasne rose biserne su kose. A. Kanižlić, rož. 36. Biserna brada, srebrna časa. Nar. pjes. vuk. 1, 40. tako se dragu čeladetu lice naziva biserno: Kad obraz biserni od mene svrčeš tja. Š. Menčetić 6. Brani viditi liče se biserno. 9. kao biser čisto u moralnom smislu: Isus biser neprocińen, od biserne krvi učińen, biser mati, biser sin. A. Kanižlić, utoć. 842. kufka se besjeda naziva bisernom, što je kao niz bisera, kojim se kao kubavlu može vezati: Besidom bisernom sree mi opteće. M. Marulić 44. — f) što pr�ada biseru, odakle je biser, odakle izlazi. tako je lužtura biserna, margaritarum conha: Od biserne lušturice. A. Boškovićeva 12. ona se naziva i mati biserna: Mat' biserna netom čuje da ima perlu lijepu u sebi, s n'om se u dno zabučuje, izgubila da ju ne bi. J. Kavašin 369. — g) kako se ljeva da se biser pase (vidi kod biser), tako se priča da ima i livada biserna: Obrni se s desne na lijevu dok upaziš jednu bisernu lixivu i po njoj pasu svakojek koji. Nar. prip. vuk. 152. — h) biserni cvijet, lilium convallium. M. Marulić 1, 27. ligustrum. Čas. čes. muz. 1852. 2, 47. 59. Jigustrum vulgare L. i convallaria majalis L. B. Šulek, im. 16. isporedi biser.

BISERAR, m. mercator vel piscator margari-
tarum. samo u Stulićevu rječniku.

BĪSERAST, *adj.* margaritis ornatus, margari-
tae similis, u rječnicima Belini (gemmis ornatus
403a) i *Stulićevu* (margaritis refertus, margariti-
fer) i *u pisaca našega vremena*. Pozemļuša bise-
rasta, trox perlatus; prašarica biserasta, opatrum
perlalum; pipa biserasta, otiorhynchus gemmatus.
J. Šloser, kor. 368. 540. 703. Biserast, perlengrau.
A. Hajdenak, naziv. 24.

BĪSERAV, *adj.* margaritis refertus, margariti-
fer. samo u *Stulićevu rječniku*.

BISERCE, n. hyp. biser. samo u *Stulićevu rječniku*, za koji će biti i načineno.

BISERČAC, biserčca, m. hyp. biser. samo u
*Stulićevu rječniku*, za koji će biti i načineno.

BĪSĒRČE, bisērčeta, n. u pjesmi drago momče
naziva tako draga. isporedi biser. u naše vrijeme,
između rječnika samo u Vukovu. Ja joj reko: do-
bar veče, dilberče! Ona mene: dod' doveče, bi-
serče. Nar. pjes. vuk. 1, 343.

BĪSĒRČIĆ, m. dem. biser. samo u *Stulićevu rječniku*.

BĪSERIĆ, m. dem. biser. samo u *Stulićevu rječniku*.

BĪSERĪŠTE, n. locus margaritarum. samo u
*Stulićevu rječniku*.

BĪSĒRKA, f. 1. *selo na Toplici siv vijeka*. Glasi-
poći selo na Toplici Biserik s međami. Glasnik
24, 274. — 2. *ime žensko od XVII vijeka*. Di je
ma Biserka s drugam sjela. I. Gundulić 159. Bi-
serka. S. Novaković, pom. 44. Zemłak 1871. 2. Sr.
Nov. 1878. 33. — 3. biłka koja se zove i vrapče
sjeme, lithospermum. Z. Orfelin 489. Stulić 27b.
Šloser-Vukot., flora 532. B. Šulek, im. 16.

BĪSĒRKIŅA, f. margaritarum conha. u jednoga pisca prošloga vijeka. Biserkiņa u dubini biva. V. Došen III. Al' snašice skitarice biserkiće iz dubine vrlo malo pomņu čine, dal' domaća miš bit' rade. 101.

BISERKO, m. *ime muško u pjesmi u jednoga pisca* XVII *vijeka*. Pelinko, Biserko, ribari. I. Gundulić 4. Biserko djetete mlado. 410.

BĪSĒRLI, *adj. vidi* biseran. Od biser *s turskim nastavkom li, te se ne mijena po oblicima* u *pjesmama*. Te joj snima... iz kosa biserli sačabe. Pjev. crn. 96. Ispod vrata biserli derdane. Nar. pjes. juk. 77. A biserli kruna od očiju. Nar. pjes. petr. 3, 208. Biserik ga sedom osedlala. 3, 263. Biserli ti devojku videsmo. 1, 5.

BĪSĒRLIJA, m. *nadinak muški*; od biseri. Iz-
lazio Biserilija Ibro. Nar. pjes. vuk. herec. 220.

BĪSERNICA, f. 1. *ime žensko u pjesmi u jednoga pisca prošloga vijeka* Zatočnicke Solikole, Bisernice. J. Kavašin 273. — 2. *neki nakit na glavi u hrvatskom primorju*: U Novome ne nose devojke, kad idu na vjenčanu, vijenača, ne nose tako zvanu bisernicu, koju svakoj devojci otac ili negov namjesnik na glavu staviti mora. V. Bogišić, zbor. 223. — 3. testa conchae margaritiferæ, sedef. u jednoga pisca našega vremena, a nema potvrde da je toga značena i u narodu. Biserica, perlmutter. A. Hajdenak 41.

BĪSERNĪK, m. margaritarus, trgovac koji trguje biserom. samo u *Jambrešićevu rječniku* (539); ima i u *Stulićevu*, ali iz ruskoga.

BISERNIŠTE, n. margaritarum locus. samo u
*Stulićevu rječniku*, u kom ima i biserništvu u
istom značenju. oboje će biti načineno za rječnik.

BĪSĒRŇAČA, f. igla kojom se biser niže. u jednoga pisca našega vremena. Igla biserňača, perl-nadel. A. Hajdenak 36.

BISERŇAČIČ

327

BISKUPAT

BISERŇAČIČ, m. prezime; XVI vijeka. Gašpar „Bisernačić‘. Mon. croat. 218. isporedi Biserňa-ković.

BISERŇAK, m. prezime; XVI vijeka. Ivan „Bisernačić‘. Mon. croat. 221. istoga pišu i Biserňa-ković, koje vidi.

BISERŇAKOVIĆ, m. prezime; XVI vijeka. Ivanu „Bisrnakoviću‘. Mon. croat. 220. isporedi Biserňa-h, Biserňačić.

BİSEROV, adj. margaritarum. u naše vrijeme, između rječnika samo u Vukovu. 1. u pravom smislu: Maleno je zrno biserovo, al’ se nosi na gospodskom grlu. Nar. pjes. vuk. 1, 378. Nar. posl. vuk. 174. što god od bisera načineno ili biserom iskićeno: Tebe došla kruna biserova. Nar. pjes. istr. 1, 18. — 2. biserovo drvo, ligustrum vulgare L. B. Šulek, im. 16. isporedi biser i biserni cvijet (kod biseran).

BISEROZNANAC, biseroznanca, m. gemmarius. samo u rječnicima Belinu (345a) i Stuličevu, za koje je bez sumne i načineno kao i biserosklop i biserosklope, margaritarum seruntum, cumulus, u Stuličevu rječniku, i biseronos, margaritifer u Jambresičevu (539b).

BİSERSKÎ, adj. margaritarum: u imenu bilje u jednoga pisca: biserska trava, briza maxima L. B. Šulek, im. 16. isporedi biseri, kod biser pod p.

BISIČI, m. pl. selo u Lici xv vijeka. dolazi samo u lok., i će mu je zapisan slovom koje se visalo i za št (šć), te bi nom. mogao biti u Bišišta (Bisišća). V seli Bisićih i kotari bisiškou v španstvi ličkom. Mon. croat. 171.

BISIĆSKI, adj. što pripada selu Bisićima (koje vidi). V kotari bisiškoum. Mon. croat. 174. 175.

BISKÁJAC, Biskájca, m. vidi Biskajin. Kad se otrgne od oni sveza, koje ga Biskajcima prizvezuju. Nov. srp. 1835. 173.

BÍSKAJIN, m. čorjek iz Biskaje u Špaňskaj. u jednoga pisca xvii vijeka. isporedi Biskajac. U kući biše na službi neki Biskajin. B. Kasić, ign. 72.

BÍSKÁNE, n. pediculorum lectio. isporedi biskati. samo u Vukovu rječniku.

BÍSKATI, bštštěm, impf. purgare, sciscitari. U načen vrijeme, između rječnika samo u Vukovu. Akcenat kakí je u praes. taki je i u imperf.: biskáh, i u part. praet. pass.: biskán, a u osta-lijem je oblicina kakav je u infin.: aor.: biskah, imperat.: bišti, part. praes.: bištúči, part. praet. act.: biskáv, biskávši, biskao. — Od kor. vask (od va), mahati, brisati, od kojega je i nem. wáschen, wischen, pa je v promješeno na b; u Čeha: wiskać. — Značeć je jedno tjelesno a drugo umno; oba polaze od čistiti, a to od brisati. — 1. trijetibi, iti to samo od vasiju trijetiti: a) prelazno: Strašno diva u perčinu biše. Nar. pjes. vuk. 2, 37. Devojka ga stane biskati. Nar. prip. vuk. 2. 221. — 2. istraživati, izviđati, razbi-rati, truditi se doznati što. u Boci: Neka bole biše. Pravdonoša 1851. br. 8.

BISKO, n. selo u Dalmaciji blizu Šina. Schem. spal. 1862. 11. Repert. dalm. 28.

BÍSKOT, m. vidi beškot. samo u rječnicima Mikašinu i Voltigijinu. isporedi biškot.

BÍSKUP, m. episcopus. isporedi jepiskup, piskup, biškup, vladika. Akcenat ostaje, samo su u gen. pl. i oba zadna sloga duga: biskúpá. Dolazi

od XIII vijeka i u svijem rječnicima osim Bjelostjenčeva i Jambresičeva (u kojem je biskup). — a) u naroda zapadne crkve: Kad pojde biskup. Zak. vinod. 57. Biskup modruški. Mon. croat. 1. Po gospodini biskupi. 2. Da smo prisegli priuru i biskupu. Spom. sr. 1, 39. Volio bih tebe služit neg jednoga biskupa. M. Držić 342. Biskupi, popi, fratri. Katek. 1561. 84. Na biskupa zagrebskoga. Mon. croat. 291. Biskupi, predstavnici pastiri. Š. Budinić, sum. 51. Biskupi mu (kraju) svi ob desnu, a vojvode sjede s liva. I. Gundulić 446. Blaž biskup. M. Divković, nauk ni. Biskupa našega ... od svake protivštine obrani. P. Posi-lović, nasl. 82. Biskupi crkve naše. J. Kavašin 89. Dospijenči biskup dospije i ņegova oblast. A. Kadčić, bogosł. 270. Da je svaki biskup vladalac svoje crkve. A. Bačić 167. Zovnut na svidočanstvo biskupa. J. Banovac, razg. 172. Posli bi biskupom. Norini 54. Biskupima našega naroda. J. Matović iv. Sveti Ciril i Metodio biskupi i apo-stoli naroda slovinskoga. A. Kadić, razgov. 11. Biskupi su duhovni zaručnici svojih crkva. A. Kanižlić, kam. 48. Iznikla jabuka, ... pod nом sje-dahu biskup (s) popovima. Nar. pjes. vuk. 1, 495. Više bi popio nego bi biskup blagoslovio. Nar. posl. vuk. 35. Posle im biskup jednoga ozbjołna i srdita poja. Nar. prip. vrćev. 64. — b) po svo-jim biskupima nazivaju tako djekojemi pisei i po-glavare svećenike kakvi su bili u starijim naroda prije hrišćanstva - aa) u starijih Zaljela: Kajfa, budući biskup. N. Rańina 86. ioan. 11, 49. Svaki biskup od judi uzvišen za judi t se odlučuje. N. Rańina 25. hebr. 5, 1. Obratili se jesno k pasti-jeru dobromu i g biskupu duš naših. 13b. Ipetr. 2, 25. Gdje stojе biskupi, pisei i fariseji. Zbor. 51. Skupše biskupi i farizeji više. Bernardin 40. Tako li odgovarša biskupu? P. B. Bakšić 68. Pilat li optice biskupi moleći. Đ. Baraković, jar. 103. Kajša biskup. M. Radnić 130. Dovedoše uz (Isusa) k biskupu. F. Lastrić, test. 158. Prije smrti velikoga biskupa ili ti redovnika. J. Ma-tović 51. — bb) u starijim Rimłana: Za to hrlo cin’ da skupe naše pope ter biskupe. P. Hektro-rovic 83. — c) vidi biskuple.

BISKUPAĐIJA, f. žena biskupora; isporedi biskupovica. u jednoga pisca prošloga vijeka. Bis-kupidije, popidije, djakonadije. A. Kanižlić, kam. 210.

BÍSKUPAŁ, biskupła, adj. biskupon, episcopi. XVI do XVIII vijeka; između rječnika samo u Vrančićeva i Stuličevu, u oba samo u složenom obliku: biskupł. isporedi Biskupłe. Kaz papin ili biskupą. Š. Budinić, ispr. 143. Biskupłi klobuk, infula. Vrančić 49. Sjede na mjesto biskupłe. P. B. Bak-šić 67. u jednoga pisca prošloga vijeka na jed-nom mjestu sa -pi mjesto -płi, koje ne će biti drugoga postaņa, nego | zamjeđiено sa glasom j, pa j pred i izostarłeno: Biskup ti je Anastaše uzoriti tempo veći ... kaže. J. Kavašin 329.

BÍSKUPAŁSKÎ, adj. episcopalis, biskupski. od biskupą. u jednoga pisca xvi vijeka. Odivenja biskupąjska. Š. Budinić, ispr. 79.

BISKUPÁSTVO, n. viši biskupatstvo.

BÍSKUPAŠKÎ, adj. vidi biskupki. samo u jednoga pisca XVIII vijeka. Što su sabori ... biskupaški. A. Kosta 1, vi. Dobrota biskupaška skračevaše se. 2, 198.

BÍSKUPÁT, biskupáta, m. episcopatus, biskupstvo, biskupija. Od XVI vijeka, između rječnika samo u Stuličevu. — a) vlast biskupška; isporedi biskupstvo. Biskupat ņegov uzme drugi. N. Rańina 177. act. 1, 20. Cijeniti se dostojna za biskupat. S. Matijević 78. Biskupat ņegov uzeti

BISKUPATSTVO

328

BISTAR

če drugi. I. Ančić, ogl. xv. Obraše ga za biskupa, ali on ne kti biskupat primiti. J. Filipović 1, 520. Koliko će se tada mnogi, koji biskupate nisu hotili primiti, veseliti! Đ. Držić 7. Biskupat negov nek uzme drugi. F. Lastrić, od 151. Brime od biskupata u vikarstva. M. Dobretić v. Biskup ... bijaše nastojo na biskupat uzvisiti... sinovca svoga. B. Cuceri 145. — b) područje biskupovo; isporedi biskupija. Svaki biskup u svomu biskupatu sve što učini ili ti komu što dopusti, sve koliko je dobro dopušteno. M. Divković, nauk 264. Imaju nastojat da se pomogu judi u božjoj službi u nih biskupatijeh. I. Držić, nauk gond. 250. Iz drugoga biskupata. B. Kašić, rit. 391. U svomu biskupatu. I. Grličić, put. 88. Jer je (biskup) od-pustio biskupat. A. Kadčić, bogosl. 311. Po ne-pravdina oni biskupat stupi nepravedno s biskupata dignovši svetoga Ignacija. J. Filipović, prip. 1, 167. Tu oblast ima... biskup n svom biskupatu. J. Banovac, razg. 252. Slavnoga biskupata zagrebskoga misnik. V. Došen 1. Biskup ne more krizmati u svom biskupatu čežadeta koje nije od njevoga biskupata. M. Dobretić 55. Zeleži iz svoga biskupata države grij izadriti. I. J. P. Lučić, razg. 114.

BISKUPÁTSTVO, n. vidi biskupat, od čega je i postalo još jednjadem nastavkom. Od XVII vijeka. t pred s može otpasti, i tako je češće. — a) člast biskupska: Bog koji ga (papu) obrazja jest na red biskupatstva. I. Bandulavić 107. Nisi učenih biskup, jer si dostojan biskupastva, dali jer se ovomu gradu pristojaše taki biskup. Turl. blago 2, 124. Dostignuli bi koje starešinstvo, koje ne bi moglo drušiti se s biskupastvom. A. d. Kosta 1, 68. Dignut i izvaden sa svim iz reda i z biskupastva. M. Dobretić 290. — b) područje biskupovo: Izmetnuo bijaše Zlatoustoga od biskupatsva carigradskoga. K. Pejkić 102. Bi dignut s biskupastva. J. Filipović, prip. 1, 160. Koji svakijem biskupastvima postavljoni jesu. J. Matović 298.

BĪSKUPIĆ, m. selo u Ihradskaj blizu Šeņa, s dodatkom selo: Biskupić selo. Schem. segn. 1871. 18.

BISKUPIJA, f. episcopatus, isporedi piskupija. Akeenat ostaje, samo je u gen. sing. i instr. sing. i zadni slog dug: biskupijč, biskupijom, a u gen. pl. oba zadnja: biskupijā. — Dolazi od xni vijeka (vidi pod a. prvi primjer), između rječnika u Mikaļiju (dignitas episcopalis, domus episcopivi), u Belini (diecesis 259a, episcopatus, dignità di vescovo 762b), u Volţiġiju (bisthum) i u Stulićevu (episcopatus). — a) područje biskupovo: V koj biskupiji je crikav. Zakon vinod. 55. V biskupiji krbavskoj. Mon. croat. 67. Biskupije naše krke. 100. Pop modruške biskupije. 115. Biskupiju němu obranu pusti drugom. J. Kavaņin 98. Papa razdijelu biskupije. A. d. Kosta 1, 68. Biskup u svojoj državi ili ti biskupiji. A. Kanižić, kam. 255. — b) crkeva biskupska: Koji se način pristoji da se uzdrži navlastito u metropolijah i biskupijah crkvah. B. Kašić, rit. 8. I on sgradi biskupiju. J. Kavaņin 144. — c) dom biskupov. samo u Mikaļiju rječniku. — d) člast biskupska: Biskupiju skradinskomu gradu vratí. J. Kavaņin 95. Cić stare prokletije (Pašanti) ne stigešo biskupije. 143. Sabor sabran da ga svuku od biskupije. K. Pejkić 24.

BISKUPIŇA, f. episcopatus, u jednoga pisca prostołoga vijeka u sliku. isporedi biskupija. Kraja uzvisna zemlje raške mudro čedo, sveti Sava... služi bogu s pustińaci, pak imajuć biskupiņu, svrati se opet u pustiņu. J. Kavaņin 303.

BĪSKUPŁE, n. selo u Srbiji u okrugu požarevačkom, srezu ramskom, koje se spomiņe od XIV vijeka. Kostolčev i Biskupje. Mon. serb. 194. Biskupje. K. Jovanović, reč. 140. pogrješka će pisarska biti, Biskup': Da ide do kuće u selo Biskup, ram(s)ku nahiju. Djelov. pol. 15. Postaņem je upravo adj. biskupat u srednjem rodu, pa se je sačuvao u nominalnim oblicima kao subst.

BĪSKUPŁEV, adj. vidi biskupov od biskupal na novo načineno. u jednoga pisca XVI vijeka. Od čina i oficija biskupjeva. Š. Budinić, ispr. 79.

BĪSKUPŁĪ, adj. vidi kod biskupal.

BĪSKUPNĪK, m. vidi biskup. u jednoga pisca prostołoga vijeka u pjesmi, jamačno slika radi, kao čovjek biskupskoga reda. Krune svojih krajevinva prija od ruka biskupnika. J. Kavaņin 247.

BĪSKUPOV, adj. episcopi. Od XVII vijeka, između rječnika u Mikaļiju (na mjestu nego kod rječi biskupija, u Belini (491a), Stulićevu i Vukovu. — a) u pravom smislu: Oblast biskupova; polac biskupov. Mikaļa 15b. Mrnavić... biskupovo najprije oko u Šibniku. J. Kavaņin 94. Biskupova kruna. Bella 491a. Štan biskupov. 546b. Pristoje biskupovo 762b. Ova znała služe za komu rije biskupove. J. Banovac, razg. 218. Po samodu dopušteņu biskupove. A. d. Kosta 1, 133. Iz crkve velike oli ti biskupove. M. Dobretić 45. — b) što pripada poglavaru starijeh naroda koji nijesu bili hrišćani (vidi biskup pod b.): Petar sideći kod vatre s dvorani biskupovim. F. Lastrić, test. 111. — c) dolazi u imenu biļa: aa) biskupovo zeje, atractylis hirsutior. Stulić 1, 27b, centaurea benedicta L. B. Šulek, im. 16. isporedi zeje. — bb) biskupova brada, centaurea benedicta L. B. Sulek, im. 16.

BĪSKUPOVICA, f. episcopa, žena biskupova; isporedi biskupadija. Bijahu nike žene biskupovice, popovice i djakoniše. A. Kadčić, bogosl. 7. M. Dragićević, ispit. 14.

BĪSKUPSKĪ, adj. 1. episcopalis. Od XVI vijeka, između rječnika u Belini (762b), Volţiġiju, Stulićevu i Vukovu. a) u pravom smislu: Na vrime pomańkanja stola biskupskoga. Š. Budinić, ispr. 135. Življenje biskupko. I. Ančić, ogl. xxvii. I. Krajevske i biskupske sve komore prahom među. J. Kavaņin 379. Svše ruho biskupsko. K. Pejkić 24. Štop biskupski. A. Bačić 408. Utemeļi biskupsko pribivalište. A. Kačić, korab. 407. Biskupi u saboru biskupskomu. I. J. P. Lučić, nač. 36. Biskupska polača. I. J. P. Lučić, isk. 13. — b) u imenu biļa: Biskupska kapa, epimedium alpinum L. B. Sulek, im. 16. Narodnak 1877. 136. isporedi kapa. vidi i kod biškupski. — 2. što pripada selu Biskupłu: Biskupska opština. K. Jovanović, reč. 140.

BĪSKUPSTVO, n. episcopatus, isporedi biskupat, biskupija. Od XVI vijeka, između rječnika samo u Stulićevu. — Vlast biskupska: Biskupstvo negovdo da prime drugi. Anton Dalm., djel. 1, 20. Za koja se (djela) hoće pěcať biskupstva. A. Kadčić, bogosl. 238. Biskupstvo je dostojanstvo veće od misničkoga. A. Bačić 402. Biste uzdignuti na gospostvo biskupstva. J. Matović IV. Može se reći da je biskupstvo osmi red. I. Velikanović, upuć. 2, 151.

BĪSREN, m. ime muško. XIV vijeka. e je po sadašnem govoru nejoš č, koje se u rećeno vrijeme pisalo: Bisrenb. Glasnik 24, 245. Postaņem če biti od bisar, bisra, koje vidi.

BĪSTAR, bīstra, adj. citus, clarus, limpidus. Od xin vijeka (vidi prvi primjer) i u svijem rječnicima, ali u svijem osim Daničićeva samo u zna-

BIŠKOT

337

BITEVIJA

BĪŠKOT, m. vidi biskot. samo u Bjelostijen-
čevu rječniku.

1. BĪSKUP, m. vidi biskup. od xv vijeka, iz-
među rječnika u Bjelostijenčevu, Jambrešićevu i
Danićevu. Prids. biskupons hvarskim. Mon.
serb. 450. Biškup modruški. Mon. croat. 155. Po-
tribno jest biškupu biti nepokaranom. Anton
Dalm., 1tim. 3, 2. Biškup. F. Glavinić, evit. xxi.
Josue, veliki biškup. 2.

2. BĪSKUP, m. trica (od pečene ili kahane živadi). u Hrvatskoj. J. Bogdanović. Može biti od st. iem. biskaban. beschaben, ogledati.

BĪŠKUPAĆ, Bīškupca, m. dva sela u Hrvat-
skoj: jedno u podžupaniji zagrebačkoj a drugo
u varaždinskoj. mještani u oba govore kajkavski
Biškupec. Schem. zagr. 186. 122. Pregled 22. 44.

BĪŠKUPCI, Bīškupacā, m. pl. selo u Slavoniji u podžupaniji počškoj. Schem. zagr. 1875. 45. Pregled 91.

BĪŠKUPEC, vidi Biškupac.

BIŠKUPIJA, f. 1. vidi biskupija. Od xiv vi-
jeka, između rječnika samo u Bjelostijenčevu i
Jambrešićevu. (a) područje biskupovo: Do zemlje
biškupije (mjesto nije jasno). Mon. croat. 3. Na
svoju vrati se biškupiju. F. Glavinić, evit. 37.
Srimsku biškupiju Turei zauješe. P. Vitezović,
kron. 137. — b) elasti biskupska: Biškupiju jegu
uzmet drugi. F. Glavinić, evit. 58. — c) izvrši-
vaše vlasti biskupske: Dušu poda stvoritelju svomu
od lět 76 a četrdeset negove biškupije. F. Glavi-
nić, evit. 297. isporedi biškupstvo. — 2. selo u
Dalmaciji bližu Knina. Repert. dalm. 16.

BĪŠKUPNICA, f. dvor biskupski. kao da je
toga značena u jednoga pisca prošloga vijeka:
Sgradi joj (crkev) biškupnicu. J. Kavašin 92. is-
poredi biskupija.

BĪŠKUPSKĪ, adj. vidi biskupski. u rječnicima
Bjelostijenčevu i Jambrešićevu. Biškupska kapa,
epimedium alpinum L. i evonynus europaeus L.
B. Sulek, im. 16. vidi i kod biskupski.

BĪŠKUPSTVO, n. vidi biskupstvo. a) vlasti biskupska: Ako gdo biškupstva želije. Anton Dalm. 1tim. 2. — b) izvršivače elasti biskupske: Urmi prvi dan maja leta 63, a ѕeha biškupstva 30. F. Glavinić, evit. 120. isporedi biškupija.

BIŠOKTERICA, f. nem. wirtschaftlerin. samo
sada gdje gdje po Slavoniji. Nazivje ju bišokte-
ricom. V. Bogišić, zbor. 189.

BĪSTRANI, m. pl. selo u Bosni u okrugu sa-
rajevskom, u kotaru visočkom. Schem. bosn. 1864.
19. drugi pišu (može biti griješkom) Bistrani.
Statist. 23.

BĪT, bīti, f. natura, kao biće pod 3. Samo u
dva pisca xvi i xvii vijeka; u rječniku ni jednom.
Akcenat je stavlj en po tome što u jednoga pisca u
gen. sing. stoji sa dva t: bitti. Ka je meni bit,
prigovor mi (im') biva: jur je muž vrjemenit, a
pjesni pripiva. P. Hektorović 70. Duh sveti bitje
svoje i svoje biti (bitti') posopstvo ima iz otca i
sina inokupno. B. Kašić, rit. 77.

BĪTĀČ, bitača, m. miles, pugnator. samo u Stu-
lićevu rječniku (28b). rječe nepouzdana.

BĪTAK, bitka, m. esse, status, constitutio. kao
biće, ali ne u svakom negovu značenu. Od xvii
vijeka (vidi primjer M. Vetranica), između rječ-
nika samo u Stulićevu („essentia, status"). 1. kao
biće pod 1: Ne išt' mu (bogu) djede ni starije,
er svoj bitak zna po sebi. J. Kavašin 535. —
2. kao biće pod 4: Slano će more otkriti pla-
nine, brjegove i gore, polja i ravnine; ter će se

I

vratiti u prjedni bitak svoj. M. Vetranić 1, 287.
Da ima luki glas (stado), još bi ti izreklo moj
tužni bitak vas, hud nemir, priko zlo. I. Gun-
dulić 157. — 3. kao biće pod 6: Blaženi svi gnivi,
ke podni bitak moj trpeći jad živi u muci ne-
rednoj. D. Rańina (5b'. Razumom urešen ne bivši
bitak tvoj, ne moj se plemštinom oholiti' toliko).
106. Er se ovi bitak mao naš da je drugo reč'
ne prima, nego jedan morski vao, ki vik s kra-
jem mir ne ima. 150b.

BĪTAN, bītna, adj. 1. praesens, što se zbiva
navršuje, te doista jest. u jednoga pisca prošloga
vijeka. Tko nenavidi brata svoga, ubojica jest,
to jest ne dilom bitnim i izvanskim, dali ljužavi
i hotiņa. Turl. blago 2, 129. Odpušćaće sviju
griha, tako istočnih kako bitnih. 217. Pokora po-
tribita jest samo onizim, koji padoše u grih bitni
posli kršteņa. 201. taki grijeh koji se tim ime-
nom razlikuje od grijeha koji prelazi od Adama
ta sve lude (originale), zovu i sadašna. vidi sado
grijeh. — 2. ad rei naturam pertinens. samo
grijeh. — 3. Adv. bitno, substantialiter. Bjelo-
stjenac 1163a.

BĪTĀNGA, f. erro, skitnica. od mać. bitang.
Od xvii vijeka, između rječnika u Mikaļinu (ski-
tač, vagus, errans), Stulićevu (skitalac) i Vukovu
(ni qui hilag, agit, otiator i cjuus domino carens,
cemaa se dodaje u gen. pl.: bitanāgā. — a) o čel-
dactu, muškom ili ženskom, koje se skita ništa ne
radeći: Ne da snasi kojakim bitangama deliti.
Nar. prip. vuk. 104. Gle bitange, toliko dugo od
kuće svoje ostati pa joj ništa ne privrijediti. V.
Bogišić, zbor. 88. — b) o kluſetu, koje se nađe u
selu ili na połu. a ne zna se čije je. isporedi jöva.
Ako se niko (gospodar od koša) ne prijavi, da
se kao bitanga proda. V. Bogišić, zbor. 414.

BĪTĀNĪGITI, bitānģīm, impf. vidi bitanžiti se.
S. Novaković. Ł. Kovačević.

BĪTĀNŽĒNE, m. vagato. isporedi bitanžiti se.

BĪTĀNĪGITI SE, bitānžīm se, impf. skitati se
ništa ne radeći, vagari. Od bitanga. samo u Vu-
kovi rječniku. isporedi bitanžiti.

BITELIĆ, m. dva sela u Dalmaciji bližu Šina:
gorući i doni Bitelić. Repert. dal. 2S. Bitelić.
Schem. spal. 1862. 10. u jednoga pisca prošloga
vijeka sa ł, koje će biti pravije: Za to mu dade
Biteљić u Cetini. L. Vladmirović, slav. 5.

BITEĻICA, f. selo u Hercegovini u mostarskom
okrugu. Statist. 107.

BITEĻIĆ, m. vidi kod Bitelić

BĪTEV. vidi bitevi.

BITĒVI, adj. turski bitevi, jednostacan, samo-
tvor, solidus. Ne mjeća se po oblicima. Dolazi
od xvii vijeka, između rječnika u Mikaļinu (16a),
Belīnu (465a, 682a), Bjelostijenčevu i Stulićevu,
ali u srijem bez i na kraju i s promjenom od oblicima:
bitevi, biteva, bez samije griješkom od tudšo što su
pisei uzimali da je bitevi složeni oblik. Stup če
bitevi, od jednoga kamena. Mikała 665a, ali isti pisac
ima i sa i u srednem rodu: Cijelo, bitevi. 50a
sa i bez promjene po oblicima prošloga vijeka:
Ima 10 aršina širok i toliko visok jedan bitevi
kamen. Glasnik 31, 301.

BITĒVIJA, f. što god samotvoro, jednostarno.
od bitevi. u naše vrijeme, samo u pjesmi i iz vie u
Vukovu rječniku (bez značenja). samo o koplu: Pa
on baca kopje biteviju. Nar. pjes. vuk. rječ. 27b.

22

BITINA

372

BIVAŇE

hotjeti, dolazi s part. praet. act. II kao složeni oblik, kojim se kaže da se u vrijeme koje će doći nalazi sršeno ono što znači glagol od koga je particip. kako se budućim vremenom govori, i kad se sumnja o čemu što bi već moglo i biti, tako se u sumni govori i ovijem složenijem oblikom. dolazi od xvi vijeka: Biše obečal da ćeš naprida prit a ne bit zad ostal. M. Marulić 158. Tako će bit bilo na smrti. I. Držić, nauk gond. 262. Tada će vas narod biti umrlo. I. A. Nenadić, nauk 71. Od ove dvije vrste ... biti će se zadosta reklo. J. Matović 396. Strah je mene, biće poginuo. Nar. pjes. vuk. 1, 466. Biće bio kao oni prvi. 5, 527. Mlogo ga ne karaj, biće nešto i dobra činio. 5, 537.

BITINA, f. selo koje se pomiše prije našega vremena šnegdje blizu Kruševca u Srbiji. pisalo se i Bitine. S. Novaković, pom. 125. isporedi Bitino.

BITINAC, Bitinca, m. selo koje je još oko godine 1822 bilo u Srbiji u tadašnoj smederevskoj nahiji. Vuk, dan. 2, 70. M. Đ. Milićević, srb. 166. sada ga nema, nego su onuda ónive: óniva u Bitincu. Sr. Nov. 1876. 386.

BITINE, f. pl. vidi Bitina.

BITINO, n. selo u Srbiji xiv vijeka, po svoj prilici isto koje se pisalo i Bitina. Glasnik 24, 264.

BĪTISATI, bitšēm, pf. od tur. bitmek, proči, ne biti visé, transire. u naše vrijeme, između rječnika samo u Vukovu. Bilo i bitisalo. Nar. vuk. 13.

BITIV, adj. u jednoga pisca prošloga vijeka može biti mjesto, bitev, sa i mjesto e slika radi, u značenju kao cio, potpun, moglo biti mjesto (bitjiv¹ (vidi kao bitićv), ali teško: prije biti, bitijiv¹ moglo biti načineno od bitev kao da bi bilo u svezi sa bitcem. U blaženstvu tom bitivom vide stvorca i stvorena. J. Kavańin 515.

BĪTKA, f. pugna, boj, u naše vrijeme, između rječnika samo u Vukovu (ima i u Stulićevu, ali iz ruskoga). Al' junaku odolela žedca kako svakem u bitke junaku. Nar. pjes. vuk. 3, 187. Pod jesen je vodio rusku vojsku na Varvarin, će se u onoj slavnoj bitki ranio u lijevu ruku. Vuk, dan. 1, 79.

BITKAVAC, bitkavca, m. fringilla, zeba. u Belinu i Stulićevu rječniku. fringilla coelebs. Slovinac 1880. 31a. bitkavac planinski, fringilla montifringilla. 31a.

BITKAVICA, f. vidi bitkavac. može biti samo ženka. Opajkati koga god kao bitkavice sovu. Slovinac 1880. 31a.

BITLEM, m. vidi Betlem. Ja se ne znan kuda diti, po Bitlemu kud hoditi. Nar. pjes. ist. 6, 32.

BĪTNŌST, bītnosti, f. 1. status, kao biće pod 4. u jednoga pisca xvii vijeka: Bitnosti uzrokovane od sumornosti miču jaće mogućstvo nego one koje su uzrokovanje od stvari naslađeni. M. Radnić 179. — 2. essentia. samo u Stulićevu rječniku.

BĪTOŁ, m. mjesto u Turskoj blizu Prilipa i Ohrida; zove se i Mastanist. Žež' na Bitol stotinu topova. Pjevan. 86.

BITORAJ, m. selo xv vijeka blizu Brińa u sadašnoj hrvatskoj krajini. Mon. croat. 172. sada se tako zove jedno brdo u onom kraju među sećlima Drežnicom i Skalićem. Kras. 217. isporedi Biturajci.

BĪTŌVŇA, f. planina u Bosni blizu Kreševa. Zemlj. bos. 2. 68. Schem. herc. 1873. 119. Glasnik 22, 49. ništa drugo ne će biti nego štamparska pogrješka Bistvoňa. Zemlj. bos. 37.

BITPARA, m. nadimak. prošloga vijeka. Mihailo Bitpara. Bud. spom. glasn. II. 3, 78. od tur. bit, uš, i para, novac.

BĪT-PĀZĀR, bīt-pazára, m. od tur. bit, uš, i pazar, trg; riječju tako složenom zove se mjesto gdje se prodaju stare hałine. Na bitpazaru. Sr. Nov. 1871. 713.

BĪTSTVEN, adj. vidi bistven.

BĪTSTVO, n. vidi bistvo.

BITUŁA, f. rijeka u Slavoniji: Još te druge vode natapaju... Bič, Bituła, Bosut, Vuka, Studva. M. A. Rełković, sat. 25.

BITŪNIKA, f. stachys betonica. Čas. čes. muz. 1852. 2, 47. betonica officinalis L. B. Šulek, im. 16. isporedi betonika.

BITUŇA, f. selo u Hercegovini blizu Stoca. Statist. 122. gorňa i doňa. Schem. ragus. 1876. 57.

BITURAJCI, m. pl. selo u Hrvatskoj u podžupaniji karlovačkoj. Schem. zagr. 1875. 79. Pregl. 31. isporedi Bitoraj.

1. BĪTVA, f. dio sadašne Mače u Srbiji xiv vijeka: U Bitvě. Sr. Lět. 1847. 4, 51. Danićić 1, 42. sada se tako zove jedna bara ondje, koja utječe u Savu na Drenovcu. Vuk. rječ. 27. M. Đ. Milićević, srb. 419.

2. BĪTVA, f. pugna, boj, bitka. prošloga vijeka, između rječnika samo u Stulićevu (iz brevijara). Sedam lěts bitvu imali s Praizom. Glasnik 20, 18. Gdi je vojska i bitva bila. D. Obradović, bas. 162.

3. BĪTVA, f. beta, blitva, od lat. beta, dolazi od xvi vijeka, između rječnika u Mikałinu (17. 20), Belinu (141a), Bjelostijenčevu, Stulićevu i u Vukovu (u kom se tumači: „u Dubrovniku nekako pitomo zełe u kojega je list kao blitva i u Zemunu zove se pazjak a u Hercegovini pazija‘). zove se i meko zełe (vidi kod zeje). Bitve i sate i trstja kupusa naberi. N. Dimitrović 103. A pak bi me bitvom hranio. M. Držić 227. Bitva pitoma, beta hortensis. Bella 141a. beta cicla L. B. Šulek, im. 17. Gluha bitva, luda bitva, beta fatua. Bella 141a. beta maritima L. B. Šulek, im. 17. Bijela bitva, beta cicla alba L. B. Šulek, im. 16. crjena, crna bitva, beta rubra L. B. Šulek, im. 17. „divja‘ bitva, beta sylvestris. Mikała 17a. beta maritima L. B. Šulek, im 17.

1. BĪTVEN, adj. što pripada bari Bitvi. Ňiva u bitvenenom połu. Sr. Nov. 1866. 306.

2. BĪTVEN, adj. betaceus. samo u Stulićevu rječniku.

BĪTVICA, f. dem. bitva, beta. od xvi vijeka, između rječnika samo u Vukovu. Ne ojdu mi nigdir struka ni morača ni bitvice. M. Vetranić 1, 19.

BĪTVŘDA, f. selo u Srbiji u okrugu vraškom. Sr. Nov. 1879. 176. mještani izgovaraju starijem akc. Bitvřda.

BĪVA, f. esse. samo u Belinu rječniku, gdje se tumači: „forma, termine filosofico, quel principio intrinseco, che secondo i filosofi, detti Aristoteleici, dà l'essere alle cose¹, 324b.

BĪVALICA, f. mos. običaj, što tko po običaju čini te biva. samo u jednoj pjesmi: Ah, ni to vaša bivalica, čačko moj, da se vi ne ćete na nas obazret. Nar. pjes. ist. 5, 8.

BĪVALĪŠTE, n. habitatio, domicilii locus. samo u Stulićevu rječniku gdje ima u istom značenju, „bivalištvo‘ bez potvrde i jedno i drugo.

BĪVĀNE, n. esse. od XVII vijeka, između rječnika u Belinu (existentia 292a), u Voltiğijinu (da-sein, aufenthalt), u Stulićevu (existentia) i u Vu-

BIVENE

374

BIVOVATI

2. s predikatom: Prem da ņemu znano biva krivo blago da uživa. V. Došen 73. I po tome znano biva što je žito, što li pliva. 18.

3. s rečenicom koja se privezuje riječju da: Po ti način biva da tudine dobra jidu. A. Kanižlić, kam. 154. Odkud i biva da mlogi tolike psovke ne ostavaju. B. Leaković, gov. 38. Od tvoje biva da sok se ispere. J. S. Rełković, kuć. 398. Bivalo je da udari šiša i koliba propiske, a pismo još nije gotovo. M. Đ. Milićević, več. 12.

4. bez predikata i bez ikakoga dodatka, samo biva, kao da bi se reklo ,može biti'. Ne biva, es geht nicht. Vuk, rječ. 24a. Sada ti, efendija, sudi, jesam li ja, biva, kriv. Nar. prip. bos. 1, 31. A što carski iskaše fermani, da mu damo u nizame momke, biva, našu djecu daurimo. Osvet. 2, 51. Što je tužbe, biva, laga raja. 4, 15.

III. sa se: pasivno, bez subjekta (isporedi biti, budem pod I, C): Od kud je da je tvoje srečo veliko, i kad se biva u ņemu, stoji se u takoj širini? Đ. Mattei 187. Velikim se državnikom ne biva bez truda. M. Pavlinović, rad. 16.

BĪVĒNĒ, n. vidi bijeņe, a) verberatio: Biveņe pri stupu. I. J. P. Lučić, doct. 42. — b) pugna: Koji bi bili se na megdanu, ako bi u biveņu poginuli, ostati će bez ukopa crkovnoga. I. J. P. Lučić, nar. 134.

BĪVKA, f. ob. serae, skakavica. u zagoneci: na našega Ivka gvozdena bivka, čim babu dirka. (odgonetļaj: brava). B. Mušicki.

BĪVŌ, bivola, m. bubalus. — akc. u gen. pl. bivôlâ. — i je od staroga y. — ô je na kraju postalo od ol; sa ô na kraju dolazi od XVII vijeka (vidi daļe primjer Gundulićev); sa ol dolazi još prošloga vijeka u jednoga pisca (vidi daļe i našega vijeka (u Voltiğijinu rječniku i u Stulićevu, u kom ima i sa o). Postašen od lat. bubalus, koje je glasilo i bufalus. Dolazi od XVI ili xv vijeka (vidi prvi primjer) i u svijem rječnicima osim Daničićeva: samo sa ol na kraju u Vrančićevu, Jambresićevu i Voltiğijinu; sa o i sa ol u Mikaļinu, Bjelostijenčevu (bivoo, bivol) u Stulićevu, samo sa o u Belinu (151b) i u Vukovu. Tisuštu bivoli posla. Aleksand. nov. 100. Tisūc bivolov neukih posla. Aleksand. jag. star. 3, 292. Taj ti črida biše od jakih bivoli. M. Marulić 14. Jak uboden bivo muka. I. Gundulić 472. Kako uboden bivo hodi ter po paklu reva. J. Palmotić, drub. 16. Pritili.. bivoli. A. Vitaļić, ist. 65. K'o uboden bivol muka. J. Kavaņin 416. Kraļ pakleni.. jak rasrčen bivo muka. N. Marči 70. Ne bi vidio bivola na slami. Poslov. dan. 70. A u kome (Skadru) nikad ništa nema, no se legu žabe i bivoli. Nar. pjes. vuk. 2, 567. u jednoga pisca xvi vijeka može biti štamparskom griješkom bivolo zvijezdi: Ko je vela medvedica i mali smedič i zmaj i ko je veliki bivol. P. Zoranić 65b. — pl. Bivoli, zovu se stijene u Dunavu u Đerdapu više izlaza. M. Đ. Milićević, srb. 952.

BĪVOL, m. vidi bivo.

BĪVOLĀR, m. koji čuva bivole, pastor bubalarum. XIV vijeka u jednom spomeniku i u Jambrešićevu rječniku (,bubuleus'). Prida krajevstvo mi bivolare. Glasnik II. 12, 71.

BĪVŌLČE, bivôlčeta, n. bubalus vitulus samo u Vukovu rječniku.

BĪVŌLČIĆ, m. pl. datura stramonium L. tuba. J. Pančić, flora srb. 516. flora biogr.² 449. B. Sulek, im. 17.

BĪVOLICA, f. bubalis. od prošloga vijeka, između rječnika u Belinu (151b), Bjelostijenčevu, Stulićevu i Vukovu. Sedam bivolica pritilih. F.

Parčić 7. — ukor čeladetu koje ne će ili ne smije učiniti odmah što mu se kaže. Bivolice Rade Baletiću. Ogled. sr. 110.

BĪVOLIČIĆ, m. prezime xiv i xv vijeka. Mon. serb. 156. 158. pogrješka će biti Bivočićs. Mon. serb. 465.

BĪVOLINA, f. 1. augm. bivo, ‚vilis bubalus, immanis bubalus' u Stulićevu rječniku. i kao ukor čovjeku neokretnu, ‚homo ineptissimus' u rječniku Belinu (151b) i Bjelostijenčevu. — 2. meso bivolsko, caro bubalina. samo u Stulićevu rječniku.

BĪVOLOV, adj. bubali. od prošloga vijeka, u rječniku nijednom. Glavom bivolovom mni narasit. J. Kavaņin 288. Od rogova bivolovih. Đ. Daničić, psal. 22, 21.

BĪVOLOVINA, f. koža bivolska, pellis bubalina. samo u Stulićevu rječniku. isporedi bivołača.

BĪVOLSKĪ, adj. bubalinus. od XVII vijeka, između rječnika u Mikaļinu, Belinu (151b), Bjelostijenčevu, Jambresićevu, Stulićevu i Vukovu. Bivolski sir. Mikała 17. Bivolsko meso. Bjelostijenac 16b. Proždrlos ... jami se beza dna i bivolskom čudi sliči. N. Marči 67. Bivolska koža. Vuk, rječ. 24a.

BĪVOLUJ, adj. vidi bivolski. Samo u Stulićevu rječniku.

BĪVOŁ, adj. bubali, bubalinus. od XIV vijeka, između rječnika samo u Stulićevu. sađa samo u mjesnim imenima; inače kad bi bilo u običaju, gocorilo bi se samo u složenim oblicima: bivołj. Selu je Brćelima XIV vijeka isla međa, u Bivołj. Slědš'. Mon. serb. 114. istoga je vijeka jednoj nivi u selu Krpenu (koje vidi) isla međa, na Bivołj. Brodš'. Glasnik 11, 135. — od bivolske kože: Protežući lukove bivołje. M. Marulić 11. Bivołj luk protežuć. P. Zoranić 46. — što pripada bivolu: Mača Kaštriotića Juriše u negovog ruci na jedan mah odsicaše bivoje (,bivolie') glave. F. Lastrić, od' 234. — danas ima mjesto pod šumon i livadama u Srbiji u vraćarskom srezu, koje se zove Bivoła bara. Glasnik 19, 105. Livada u Bivołjo bari. Sr. Nov. 1872. 849. — isporedi Bivoje Brodo.

BĪVOŁAČA, f. 1. bivolska koža, pellis bubalina. u naše vrijeme, između rječnika samo u Vukovu. U bušaku koža bivołača. Nar. pjes. vuk. 3, 438. — 2. nekolika se mjesta pod nivama i livadama u Srbiji tako zovu: u okrugu kragučačkom: Niva u Bivołači. Sr Nov. 1866. 111. u okrugu požarevačkom: Niva u Bivołači. 1865. 625. u okrugu smederevskom: Livada u Bivołača. 1873. 1031.

BĪVOŁĀK, m. ņeka zemła blizu Dečana tako se zvala xiv—xvii vijeka: Zemju Byvołakj. Mon. serb. 92. Na Byvołeka. 559. danas se neko mjesto pod livadama u Srbiji u čuprijskom okrugu tako zove: Livada u Bivołak(u). Sr. Nov. 1872. 77.

BĪVOŁĀKOVIĆ, m. prezime u naše vrijeme: Jovan Bivołaković. Rat. 414.

BĪVOŁE, n. selo u Srbiji u okrugu kruševačkom. K. Jovanović, reč. 127.

BĪVOŁE BŘDO, n. selo u Hercegovini u okrugu mostarskom. Schem. rag. 1876. 58. Statist. 106.

BĪVOŁSKĪ, adj. sela Bivoła. Bivołska opština. K. Jovanović, reč. 127. Livada u bivolskom kluču. Sr. Nov. 1863. 228.

BĪVOR, n. vidi Bihor. u pjesmi: Po Bivora grada zgorio sam. Nar. pjes. vuk. 5, 541.

BĪVŌVATI, bivujém, impf. esse, biti, doista biti. samo u jednoga pisca XVII vijeka: Ako staviš oči tvoje u oni vikovni i bivujući (život). M. Radnić 168.

BIVSTVENO

375

BIŽICA

BĪVSTVEN, *adj. vidi* bistven. *prošloga vijeka.*
Stavno blaženstvo, koje se može zvati bistveno
oli naravsko. J. Matović 117. Ono priveliko, ne-
dospiveno blaženstvo, koje nazivamo bistvenovo,
ima se postaviti u užinału boga. 120. Ļubav biv-
stenim načinom donosi sjedišneće A. Tomiković
52. — *adv. bistveno:* Tijelo i krv gospodina na-
šega Isukrsta, koji no pod vrstom kruha i vina
sa svojom dušom i božanstvom bistveno i pod-
puno prebiva. E. Pavić, jezg. 54. Jesukršt. se
bistveno uzdržuje u sakramentu tijela Jesukr-
stova. J. Matović 493.

BĪVSTVENO, *adv. vidi* kod bistvenst.

BĪVSTVENŌST, bivstvenosti, *f. essentia, u jednoga pisca prošloga vijeka:* Bivstvenost priprave zadržaje se u tom da je duša od smrtnih gri(h)a očišćena. E. Pavić, jezg. 58.

BĪVSTVO, *n. esse, kao biće u n̆emik značen̆ima i kao bistvo. Od xvi vijeka (vidi primjer Divkovićev)*, između rječnika samo u Belini (existentia 292a), *Bjelostijenčevu* (existentia 527b, substantia 1163a) i *Jambresićevu* (substantia 195a). - 1. *kao biće pod 1:* Bivstvo, existentia. I. Velikanović, upuć. 1, vii. Od bivstva božjega, ili ti ima li bog? 1, 9. Kaži mi najprvo bivstvo božada, ili ti ima li istinito bog? 1, 9. Bole je bilo za Judu da ne bude bio nego što je bio, da se tako prostire Isus prid nogo jednoga čovika, kojega bivstvo jest gorje od nebivstva. A. Tomiković 50. - 2. *kao biće pod 2:* Pravo i bistveno Isukrstovo u eukaristiji bivstvo. I. Velikanović, upuć. 2, 19. Očito pokazuje se da je istinito i pravo Isukrstovo bivstvo u svomu sakramentu. 2, 57. Gdi smo od pra-voga bivstva razložili i, 2, 342. - 3. *kao biće pod 3:* Sva kolika stvorenja u svomu bivstvu jesu vele dobra. M. Divković, bes. 153. Za što je ime božje... prislavno u svomu bivstvu. M. Divković, nauk 84. Kako duša is tijela izide, tijelo ostane mrtvo, izgubi sve uzorstvo i svu krepost, a duša ostane u svomu bivstvu. 269. Isukrst jest s otceem jedno bivstvo. 60. Sin budući prilika bivstva ngenva. I. Bandulavić 12. hebr. 1, 3. On jest u svomu bivstvu najveća istina. A. d. Bella, razgov. 239. Bog jest od bivstva oca prije vikova rođen, i čovik jest od bivstva matere u viku rođen. S. Badrić, nač. 19. Da je prava mati boga i čovika zajedno, i da je němu od priciste krvi svoje dala bivstvo čovićansko. A. Kanižić, utoć. 756. Kuda ću ići od obraza tvoga, koji si svagdi po bivstvu tvomu? A. Kanižić, bogołub. 158. Posvetilišta n. vode-nomu bivstvu stvorio jesi. J. Banovac, blagos. 358. Da se sve bivstvo kruha i vina u pravo tijelo i pravu krv Isukrstovu prisobstvuje. E. Pa-vić, jezg. 54. Pristavljača (mana) k ognu ne ras-tapaše se i bijaše bivstva čvrstoga i neraspada-voga. Turl. blago 2, 232. Da se obrača bivstvo vina u krv gospodinovu. J. Matović 200. U troj-stvo jednoga bivstva. 17. Svaka stvar oli se po-znaje po bivstvu, oli po prilici i obličju. 118. Gvožde pristavłeno u ognu, ogań prima i prem da se ne promjentuje něgovo bivstvo, ništa ne mače čini da se cijeni bit što god razliko, to jest ogań. 119. Sve koliko bivstvo kruha obrati se u pri-sveto tilo Isukrstovo. B. Leaković, nauk 186. U komu se osobito bivstvo i kripost ovoga sakra-menta stavła. B. Leaković, gov. 77. Koliko se dotice naravi i bivstva, uvik je među bogom i stvorećem jedna neizmirna različnost. A. Tomi-ković 39. - 4. *kao biće pod 4:* Veli da bi volio priko onoga ognja prijeći od istoka do zapada, nego li djavla vidjeti u oka trenutje, toliko je grub u svomu bivstvu, grubli od svake stvari

grube. M. Divković, bes. 177. Svakomu, ne raz-
likujuće doba, spol, bivstvo. Turl. blago 2, 232. -
5. *kao biće pod 5:* Bog je jedno vjekovječne ne-
promjenljivo neskončano neizmjerno i svemoguće
bivstvo. E. Pavić, jezg. 15. Da je bog vječno
bivstvo ili ti sućanstvo. J. Matović 16.

BIZ, *m. pisum arvense L. u jednoga pisca našega vremena, koji je čuo u Dalmaciji.* Čas. čes. muz. 1852. 2, 47. *Od tal. piselo. isporedi biž.*

BIZA, *f. canis, pseto, isporedi bizin. u naše vrijeme, između rječnika samo u Vukovu, gdje se napomiše da se govori u Crnoj Gori. Postaćem može biti od tur. bž, koza.* On nagoni Kosovijem vranca, pred n̆im biza samovołna pođe. Nar. pjes. vuk. 3, 218.

BIZANAC, Bizanca, *m. Byzantium. isporedi Vix-
zantija, Bizancio. Saraceni porobiše Bizanac. I.
Ančić, ogl. 185.*

BIZANCIO, *m. Byzantium. isporedi Bizanac.*
Gdje Bizancio bi njekada. I. Gundulić 531.

BIZANČANIN, *m. Byzantius: Grajani da iz-
ginu, Bizančani jakno bijedni. J. Kavaņin 185.*

BIZANTIĆ, *m. prezime. prošloga vijeka u jednoga pisca: Kanonika Bizantića.* J. Kavaņin 161.

BIZANTĪNSKĪ, *adj. byzantius: Djelopravle bizantinsko. J. Kavaņin 180.*

BIZĐIĆ, *m. kao ukor mladu čeladetu. u jednoga pisca xvi vijeka, ne zna se za cijelo treba li ćitati ili g; a ni z nije pouzdan postoja tamna.* Stara sam, a ne znam koliko ovi, *bizgjići* znaju. M. Držić 192. Vele t'ih znaš, *bizgjići*, nu hodi ovamo. 407. isporedi bizgov. prema tome bi trebalo da glasi bižić.

BIZEK, *m. selo u Hrvatskoj u podžupaniji za-
grehačkoj.* Schem. zagr. 1875. 62. Pregled 18. e će
biti po kajkavskom gorova umetnuto mjesto a, te
po istom govoru i ostaje u svijem padčima: Bi-
zeka ital.

BIZG, bīzga, *m. viscum, oměla, lepak, veska.*
Od lat. visco. *U jednoga pisca prošloga vijeka,*
tako bez a među z i g na kraju: Prikladan tičaru,
ki prilipo sviri, kad bizg, zanka, procip na ticicu
piri. M. Kuhačević 36.

BIZGŌV, bizgova, *m. čovjek mlad, zdrav i jak a lijen. u naše vrijeme u Srbiji. I. Kovačević. isporedi bizgula i bižić.* Postaća tamna.

BIZGUŁA, *f. žensko čelade mlado, zdravo i jako a lijeno. u naše vrijeme u Srbiji. I. Kovačević. isporedi bizgov.*

BIZIKAŁKA, *f. siringa. samo u rjećnicima Jambresićevu, Bjelostijenčevu (bizikalka')*, Voltti-gijunu (bizikalika') i *Stulićevu (bižikalika')*. *isporedi bizkałka.*

BIZIMOVIĆI. *m. pl. selo u Bosni u okrugu sa-
rajeeskou. Statist. 26.*

BIZĪN, bizina, *m. canis, pseto. u naše vrijeme, između rječnika samo u Vukoru, gdje se napomiše da se govori u Crnoj Gori. isporedi biza. Lovei reku kadiji da bizini ostanu kod nega. V. Vrčević, igre 51.*

BIZOVAC, Bizovca, *m. selo u Slavoniji u podžupaniji osječkoj.* Pregled 100.

BIŽ, *m. vidi* biz. *u jednoga pisca našega cre-
mena:* Biž, pisum sativum L; biž, divji, pisum
arvense L. B. Šulek. im. 17.

BIŽICA, *f. muletra, muzica, kravlača, dižea, siglo. samo u rjećnicima Belinu (502a) i Stulićevu. Postaćem može biti od sr. grć. βήσα (vasculum), βήστοv (ampulla).*

BIŽIĆ

376

BJEGA

BIŽIĆ, m. pisum elatius. od Cresu. B. Šulek, im. 17. postaņem dem. od biž.

BJAKA, f. tal. biacca. bjelilo, cerusa. od xvii
vijeka, između rječnika samo u Mikaļinu. U bjaku,
kom klače i kartaju obraze, otrovi najača i gnu-
sobe ulaze. I. Gundulić 145. Moroidam lik: uzmi
bjake, niki bili prah koji se kupuje u spečariji.
J. Vladimirović, lik. 26. Što stekoše, sve u bjaku
daše. Nar. pjes. bog. 387.

BJAKATI, bjākām, *impf.* tal. cerussa illinere, bjijeliti (lice). Od bjaka. U jednoga pisca *xvi* vijeka. samo sa se, refleksivno: Ako si se uresivala, bjaka, rudila. B. Kašić, zrc. 66. Žene koje se čersaju i bjakaju i mrče. 110.

BJASTEMÁNE, n. blasphematio. u jednoga
pisca xvi vijeka, u koga je još nje na kraju mjesto
ne. Iskorijepiti zlobu od bjastemanja. A. Gučetić,
roz. jez. 61. Najliše blastemom ali ti povkom.
M. Orbin 43.

BJASTEMÁNE, n. blasphematio. u jednoga
pisca xvi vijeka, u koga je još nje na kraju mjesto
ne. Iskorijepiti zlobu od bjastemanja. A. Gučetić,
roz. jez. 36.

BJASTEMATI, bjastèmâm, *impf.* tal. biastemare, blasphemare, huliti. *isporedi* bjastimati. xvi vijeka u jednoga pisca: Koji se nerazmišljeno kune i bjastema ali ti proklina. A. Gučetić, roz. jez. 60. *isporedi* blasfemati.

BJASTIMATI, bjastimâm, *impf.* vidi bjastemati. xvi vijeka u jednoga pisca. Čuvati se da ne bjastimaš druzijeh. Zbor. 23.

BJAŠTEMA, f. vidi bjastema. u jednoga pisca
xvi vijeka. Napast od bjasteme i psosti ali mr-
młanja protiva bogu. P. Radovčić, nač. 387.

BJEČVA, f. tibiale. -je- je u južnom govoru
mjesto staroga ê, mjesto kojega je u istočnom go-
voru e a u zapadnom i. Akcenat se ne mijena,
samo je i zadnvi slog dug u gen. i instr. sing.
bjěčvè, bjěčvōm, i oba zadná u gen. pl.: bjěčávà.
— Dolazi od xv vijeka i u svijem rječnicima osim
Jambresičeva: u Vrančičevu: hlača, caliga (15);
u Mikaļinu: tibiale, caligae, supparum; u Belinu:
tibiale (101a); u Bjelostijenčevu: caligulae, ti-
bialia, velamenta tibiarum, hlačice, dokoleňače
(128); u Voltiģijinu: hlača, strumpf; u Stuličevu:
tibiale; u Vukovu: ,u gorńem primorju, strumpf,
tibiale, čarapa, a u Hrvatskoj ženske dokołenice';
u Daničičevu: tibiale. — Postaņem može biti od
tal. pezzolo, picciolo, mlet. picólo, nožica.
Sada je najviše u običaju po primorju i susjed-
nim krajevima; ali je još u početku xv vijeka bila
poznata i na srpskom dvoru (vidi prvi primjer).
isporedi i , Bečvari'. — Pišete: a što mi ne daste
někoje běčvi (,běčsi') dobiti, a neka bihš toj od
vasb viděls. Boš zna, kiđe bismo videli da se běče mogu dostojno i bezni naše velike škode dobiti, i veće nego li běče radi bismo ti prikoristiti. Spom. sr. 1, 142. Ako vidiš (u snu) da imaš bječve lijepe. Zbor. 135. Sukne bihu svrgli (vojnici), župe pripasali, rukavce uzvrgli, bičeve podpasali. M. Marulić 13. Daj još bičeve i postole, da joj nisu noge gole. 201. Do ženskijeh bječava. M. Držić 213. Obuj se u biče twoje. Bernardin 91. djel. 12, 8. Bječve urešene na nogu nositi. M. Divković, bes. 571. Uputi se u Špaņu ... bosonon i bez bičava. B. Kašić, ign. 48. Tko ne bude imati haļinu dugašku, ... bičeve i postole. M. Bijanković 114. Tvoje su bičeve sve okrplene. N. Palikuća 27. Bičeve od kostreti. 3. Slagat obje noge u jednu bječvu. Poslov. dan. 112. Djeveru ličnak i bječve. Vuk, kvč. 45.

BJEČVAN, adj. ad tibialia pertinens. samo u

Stuličevu rječniku, gdje je u složenom nom. sing.
masc. ,bječvni'. s toga je riječ vrlo nepouzdana.

BJEČVÁŘ, m. ko gradi bječve. između rječnika
samo u Mikaļinu (cerdo) i u Stuličevu (tibialium
opifex). Od svoga zeta bičvara. M. Pavlinović,
rad. 79. isporedi Bečvari.

BJEČVĚTINA, f. augm. bječva. samo u Stuličevu rječniku.

BJEČVICA, f. dem. bječva. od XVI vijeka; iz-
među rječnika samo u Stuličevu. Taj bječvice
umije plesti. N. Našešković 1, 163. Imaš sajune,
košule, .. cokule, bječvice pletene. 253. Kragujca
u bječvicah bez putila prodaje. Poslov. dan. 50.

BJEČVINA, f. augm. bječva. samo u Stuličevu
rječniku.

BJEDAST, adj. aerumnosus. samo u Stuličevu
rječniku, za koji će biti i načinena.

BJEDAV, adj. aerumnosus. samo u Stuličevu
rječniku. riječ nepouzdana.

BJEDBA, f. opera serva precaria, dužnost po
kojoj su negda ļudi manastirski radili manastiru
poškse poslove osim kujna brojem određenije
u koje su mu ih radili ili osim mjere kojim su mu
zemju obradivali. bila je i ona izmjerena vreme-
nom ili zemfom ili samijem poslom koji se nom
mogao raditi. kao da je bila nalik na možu, koja
može biti da je ostatak od ne. — Dolazi samo
xvE vijeka, između rječnika samo u Daničičevu
(1, 95. 3, 565). — Postaņem će biti od bijediti, u
značenju nagovarati, po tome kao nagovor, grć.
ηρογροη. da bi bilo od sr. něm. běte (erbetene
oder gebotene abgabe), nov. něm. bede, teško je
mlisti za to što nije prilike da bi iz Němačke
bilo doneseno ono što riječ znači. — Meropbi
ore 9 mbi, a sokalnikb 6, i zamanicombi bědbu
pluge. 3 mbi da oru, i tako da ga ... površbu;
... i livadu naždrěbicom, (nadž žrěbicom?) dě-
leće da kose bědbu nakosicombi. Mon. serb. 565.
Zgona da imb ně. Bědbu da imaju (mjeropsi), i
što se uzore bědbombi tozi da se bědbombi i svrš-
stuje. Glasnik II. 12, 61. 133. Mon. serb. 98. Da
oru crškvi, što imb jests zakons, tri dšni jeseni
zamanicombi i tri dšni prêmalêtine, i bědbu, i
tri dšni sěna da kose zamanicombi. Glasnik 15, 277.
Da imb ně ine rabote razvě zidanija i bědbe dšns.
305. Da rabotaju u nedeli dva da nadiinicombi
što imb veli igumbls, i da oru bědbu vsakoga žita,
i vse svršstovavše usuti. 305. I vlastele, koji se
obřetaju u crškve, da oru vsakoga žita bědbu, i
što uzore, da zavlači. 305.

BJEDIV, adj. miserabilis. samo u Stuličevu
rječniku. bez potvrde.

BJEDLIV, adj. 1. importunus. samo u jednoga
pisca xvii vijeka. Jakože něky, bědlivs i držostivis
ugotovanije bědy sima materije. Glasnik 22, 214.
— 2. miserabilis. samo u Stuličevu rječniku. bez po-
tvrde.

BJEDŇAHAN, bjedňahna, adj. dem. bijedan.
samo u Stuličevu rječniku, za koji će biti i iz-
mišljeno.

BJEDŇAŠAN, bjedňašna, adj. dem. bijedan.
samo u Stuličevu rječniku, za koji će biti i iz-
mišljeno.

BJEDDÖV, Bjedöva, m. nadimak, koji dolazi
mjesto prezišnena od prošloga vijeka. Popa Marka
Bjedova. D. Obradović, bas. 326. Bjedov. Vuk,
ziv. 95. S Bjedovom. Gr. Petranović.

BJEG, m. ,bjeg vražji', hypericum perforatum
L. B. Šulek, im. 17. može biti da bi trebalo či-
tati bijeg.

BJÉGA, f. koja bježi; samo u zagoneci: Čuča

BJEGUĆAN

378

BJELA

dolazi vrlo rijetko, i gdje dolazi ponajviše se može razumjeti i kao adj. lat. fugitivus, nem. fluchtig, i tada se može mjesto nega misliti subst. bjegunac ili bjegunica. Dančula mi odni gusa, ka me u san jošte tiri. Prid kom biguć, planin vhojke bile mi su brašno hode. A. Čubranović 142. Da li vrh nas vlas prostire, i krajića je primoguća, jedna žena, jaoh, bjeguća, bez poštenja i bez vire? I. Gundulić 24. Strijeļaša tej zivjeri bjeguće. M. Bunić 54. Ah biguća ovčice! M. Angel 22. Biti ću biguć na zemlj. P. Radovićić, naču. 32. Ne mogući (košuta) jur nikuda bjegućega svrnut tijeka trepti od straha. Đ. Palmotić, christ. 74. Jedva kože uzjahaše da bjegući pašu slide, toliko se slijepo straše. J. Palmotić, dubr. 372. Neprijatelju bjegućemu mjesto učini zlatom ravno. I. Kanavelić, iv. 177. Bjeguće paše bije. J. Kavašin 265. Zavica bjegućem napasniku. I. Đorđić, ben. 109. Izmaknuvši se pobjegnu. Bjeguć dakle... ukloni se u Betaniju. Živ. is. 125. — b) češće kao adjektiv fugax: aa) kao brz: Ona brža od vjetra, bjeguća kako košuta ozriviš se na me reče mi. M. Držić 127. U ovomu životu što mni moćim biti, kako no otrok mlad, u vjetar bjegući postavla on svu nad. D. Rańina 150. Krila strah pripe mi na noge bjeguće. D. Zlatarić 69. Tako i lipos, zivzada umrla svijetla lica, zlatna prama, blavši u oči moje uprla zrak bjeguća svoga plaga, vejašće mi. I. Gundulić 242. Smrt... biguća odveću. Đ. Baraković, vil. 315. U nemu još bjegući duh se vrti. I. Kanavelić, iv. 71. Ona je (jela) studen duh bjegući. J. Kavašin 405. — bb) koji brzo prolazi, čega brzo nestaje, u postojan: To li je san ovi bjeguće nrekpostan. Đ. Držić 402. Ne je dar bigući. 385. Naglo bjeguće prem sasma radosti. D. Rańina 8b. O slasti bjeguća, o kratka radosti! 142. Bez pomoći višne s nebi svijeta je stavnos svijem bjeguća. I. Gundulić 284. O bjeguće sasma vrijeme! o nekrepka šećo odveće! 369. Ako veće ti u stvari sad ove bjeguće na svijeti ufanje staviš tve, rijeti ču, pamet, ja, da cijela nije tvoja. F. Lukarević 310. Ki se oholi rad lijeposti tej bjeguće. M. Bunić 16. U taštim nam ovega bjegućega svijeta. V. M. Gučetić, pohv. 10. Sjene bjeguće. V. Andriašević, nač. 29. Za što je sve to nestavno, sve laživo, sve bjeguće. V. Andriaši, put. 249. Bjeguće sreće i česti. I. Kanavelić, iv. 385. Da je bjeguć san u zori. 5. Uča nas... biguće na veselje s krotkostju se pošnati. A. Vitajić, ist. 7. Cesarovu vlas bjeguća. A. Vitajić, ost. 182. U što si se tužna uzdala? jeda u cvijet od mladosti... al bjeguće u lijeposti? I. V. Bunić, mand. 29. Nit bi boga vječnom štetom za bjeguće slasti prodo. J. Kavašin 32. Dvoriste vi bjeguće me razblude. I. Đorđić, mand. 38. Nastoja... bjeguću plemenitos podušiti. I. Đorđić, ben. 30. Kratko i bjeguće vrijeme Besjede kr. 29. U jedan čas bjegući obraći u pepeo oni ogań osvetni ne samo gradove, nego i sva sva okolo. 150. Dobro vremeno i bjeguće. 27. Zemajska i bjeguća dobra. J. Matović 84. U stvarima telesnijema i bjegućijema. 115. Krajevestna svjetovna jesu zemajska i bjeguća. Časti i imańšto su drugo neg bjeguće jedno imuće. B. Cuceri 284. — u jednoga pisca xvi vijeka i sa št mjesto ć: Za stvari bjeguće s milostju božjome dobiva vjekušte. N. Dimitrović 93.

BJEGUĆAN, m. profugus, bjegunac. u jednoga pisca prošloja vijeka samo u instr. pl. Pokle Anтенor s bjegućani prvi kamen hitio bješe da tu uzdige nov Palladj. J. Kavašin 206.

BJËGÛN, bjegúna, m. profugus, bjegunac. samo od xiv do xvi vijeka, između rječnika samo u Ja-

ničićevu. Moje slgrěšenije bēguna ot. mene stvori te. Domentjanb 205. Bēguni byvajets. Łetop. šaf. 55.

BJËGUNA, f. ime žensko, prije našega vremena. Bēguna. S. Novaković, pom. 46.

BJEGÚNAC, bjegúnca, m. profugus. Akc. u gen. pl.: bjegûnâćâ. Dolazi od prošloga vijeka, između rječnika samo u Vukova. To pošteņe biguncem izkaza. M. Kuhačević 123. Za što mene kano begunca lancima vežete? V. Rajić, pouč. 2, 83. Od begunacu skupi se vojska. M. Nenadović, mem. 76. Bjegunac se drži jednog puta, a počera sto. Nar. posl. vuk. 14. Bježeći od nekoga zamoli jude koji su kupili sijeno, te ga sakriju pod plast; kad počera tu stigne i zapita za bjegunca, judi oni odgovore: kako na reče, do jako je preko devet brda. Vuk, nar. posl. 63. Bičeš potuča i bjegunac na zemlj. Đ. Daničić, 1moj 4, 12. — tako se zove i divlič roj koji poslije nekoliko dana uteće iz košnice. J. Živanović, rječ. 11.

BJEGÚNČE, bjegúnčeta, n. puer profugus, mu-lier profuga; dijete koje pobjegne kuda za što god, kod i bjegunac, i žena koja pobjegne od muža, kao bjegunica. u naše vrijeme, samo u Vukovu rječniku (gdje se dodaje da se za ženu goviro u Boci).

BJEGÚNICA, f. profuga. Akc. u gen. pl.: bjeġūnīcā, gen. sing.: bjeġūnīcic, instr. sing.: bjeġūnīcom. Od prošloga vijeka, između rječnika samo u Vukovu. — a) žensko čeljeko koje pobjegne kuda za što god: tako će biti u vraćanju oko pčela: Nenavidnici i nenavidnice niz ulici; bjegunci i bjegunice niz ulici. Vuk. živ. 2. — b) djelavka koja pobjegne od roditeļa da se uda za koga joj oni ne dadu: Da nije ugrabljeće ali umaknuće divojke, da nije silom i na sramotu, .. da nije bigunica. L. Terzić 175. Bjegunica nekutnica. V. Bogišić, zbor. 297. Ima poslovica: Begunica pre begunica e posle. M. Đ. Milićević živ. 1, 61. — c) žena koja od muža pobjegne u rod. Da ne reče, e ste bjegunice. Nar. pjes. vuk. rječ. 28b. Udovice trle i topile, bjegunice na rosu nosile. Nar. pjes. juk. 236.

BJEGUNOVCI, Bjegunovaca, m. pl. selo u Bra-
ničevu xiv vijeka. Glasnik 24, 265. gdje je grijee-
kom naštampano Bugunovci.

1. BJËL, bjëla, m. quercus sessiliflora Sm. J. Pančić, flora srb. 626. flora biogr. 361. B. Šulek, im. 17. u naše vrijeme, između rječnika samo u Vukovu (gdje stoji samo da je nekakav hrast). isporedi bježig, їlutik.

2. BJËL, m. ime muško xiv vijeka. Bêli Šutb. Glasnik 25, 272. u spomeniku latinski pisanu do-lazi xi vijeka po zapadnom govoru Bil. F. Rački, doc. 58. je li vokal bio kratak ili dug, po tome treba li po sadašnim govoru čitati kako je stav- ljeno ili može biti Bijel, sada se ne zna.

1. BJËLA, f. u zagoneci: Bjela bjelu zove: daj mi bjelo b'jela leba ispod b'jela skuta (odgonetļaj: ovca i jagne). Vuk, rječ. 28b.

2. BJËLA, m. ime muško. tako uz ime Uroš, nazivaju łetopisci djeda Nemańina: Bêla Uroš. Łetop. šaf. 57. 68. i kraja Uroša hrapavoga: Bêla Uroš 60. u stranici spomenicima tako se bez imena Uroš naziva župan trebinski ix vijeka: Bela. F. Rački, doc. 359. 408. dolazi u uznije vrijeme, ali se ne može znati je li muško ili žensko: Bêla. S. Novaković, pom. 47. u naše vrijeme dolazi ta-koder kao muško ime, ali se može čitati i Beja: Bela da ima isplatiti. Prot. šab. mag. 154. — treba li prvi slog čitati kako je stavłjeno, sada se ne zna. isporedi Bela.

BJELAC

379

BJELASICA

BJĚLAC, bjělca, m. 1. u Bosni hajduk ne pravi
nego čorjek kućevan koji samo po nekoliko dana
ide s pravijem hajducima dokle što ne zadobije
pa se opet vrati kuću, on se zove i bijeli hajduk.
M. Ružićić Bjelei su „polu hajduci, koji se ob
dan nalaze doma a noču odbijaju¹. Osvet. 4, 45.
Prvje reda pokorjenit bjelce. Osvet. 4, 45. —
2. neka vinova loza: belac. B. Šulek, im. 12.

BJĚLAČA, f. 1. bijela muška suknena hałina
s rukavima, koja se u Hercegovini i Crnoj Gori
nosi kao u Srbiji guń, samo što se po bjelači opa-
suju, a po guńu ne. u Crnoj se gori zove i gu-
nina. Od prošloga vijeka, između rječnika samo
u Vukovu, gdje je tako i protumaćena, isporedi
biłača. Pod bjelaču kordu pripašite. Nar. pjes.
bog. 235. Dlaka po dlaka, eto bjelača; zrno po
zrno, eto pogaća; kapła po kapła, eto Morača.
Nar. posl. vuk. 59. Do 12 godine ide muško di-
jete u bjelači bez gaća. V. Bogišić, zbor 72. —
2. bijela čarapa. M. Kovačević. — 3. nekača
breskva: belače. B. Šulek, im. 12. — 4. bijela kr-
mača. Ł. Kovačević. — 5. bijelā rās, pediculus
vestimenti. Ł. Kovačević. isporedi bijela i vās.

BJĚLAČINA, f. augm. bjelača. prošloga vijeka.
Obucite vlaške bjelačine, pod bjelaču kordu pri-
pašite. Nar. pjes. bog. 235.

BJĚLÁČ, bjeláča, m. vojnik s bijelijem reme-
něm preko prsi. Poletiše bilači soldati. Nar. pjes.
juk. 301.

BJELAČEVAC, Bjelače vca, m. selo ņegdje iz-
među Sittnice i Drenice xiv vijeka, može biti isto
koje je sada na karti zapisano „Belaševce'’. Glas-
nik II. 12, 27. 96.

BJELÁDIN, m. ime muško. S. Novaković, pom. 47. isporedi Bjeladinović.

BJELÁDINOVÍČ, m. prezime po ocu Bjeladinu.
I od Risna Bjeladinovića. Nar. pjes. vuk. 5, 285.

BJĚLÂJ, Bjelája, m. ime mjestava. Od bio, bi-
jela, po cemu mjesto je dolazi i e po istočnom
govoru i i po zapadnom. — a) u hrvatskoj kra-
jini: aa) u sluškom kotaru dva sela, jedno blizu
sela Barilovića a drugo blizu sela Velemirica:
Belaj. Schem. zagr. 1875. 83. 85. Razdjej. kr. 21.
— bb) selo blizu Gospija: Bilaj. Schem. segn.
1871. 30. Razdjej. kr. 17. ondje je bio i grad:
Kada idoh u Liku i pridoh pod Belaj. Mon. croat.
199. od grada su sada zidine: Bilaj, Belaja. Vuk,
rječ. 25a, — bj blizu Spłeta neko mjesto xi vijeka
u spomeniku latinisti pisanom, u kom ima pred
sobom a, kao da bi s ním bilo mjesto adjektiva:
Ipsa(m) terra(m) a Belay; — in loco ubi dicitur
a Belay. F. Rački, doc. 153. — c) varoš u Bosni
u okrugu bihačkom: Bilaj. Zem]. bos. 50. Bjelaj.
Statist. 52. K Bjelaju. Glasnik 20, 324. Bělaj. S.
Novaković, pom. 127. — Neki stavljaju akc. Bjelaja.
Glasnik 22, 49. vidi naprijed kako je zabižeo Vuk.

BJELÁJCI, Bjělājācā, m. pl. selo u Bosni u
okrugu bihačkom. Statist. 50. M. Ružićić.

BJELÁJICA, f. bijela čarapa, tibiale album
samo u Vukovu rječniku.

BJĚLÁJKA, f. vidi Belajka.

BJĚLÁJKE, Bjělajákā, f. pl. selo u Bosni u
sarajevskom okrugu. Statist. 27.

BJĚLÁJSKÝ, adj. što pripada Bjelaju (u Bosni): Bilajsko połe. Zem]. bos. 2. Bjelajsko połe. Glasnik 20, 324.

BJĚLÁK, bjeláka, m. neka loza vinova, jedna
bijela a druga crna grožda. B. Šulek, im. 12.
je li mu akcenat taki kaki je stavłen, ne zna se
za cijelo.

BJĚLÂKOVIĆ, m. prezime, od imena Bjelak,

koje samo nije u običaju. u istočnom govoru: Belaković. Vuk, nar. pjes. 3, 584. Rat 345.

BJELÁKSATI SE, bjeláksám se, impf. vidi
bjelasati se. k će biti mjesto h. Bilaksa se odića
na divojci; koń se po polu bilaksa; pjena se bi-
laksa. M. Pavlinović. Bilaksaju se potoci. M. Pav-
linović, spis. 422.

BJELALOVAC, Bjelalovca, m. selo u Bosni u
sarajevskom okrugu blizu Busovače. Statist. 15.

BJĚLAN, m. 1. ime muško. prije našega vremena. Bělanb. m. Novaković, pom. 47. — 2. bio koï, bijelac: Vežь mješinu, a jaši bjelana. Nar. pjes. juk. 218. Natovari .. djevojku za se na bjełana. Nar. prip. bos. 1, 128. — 3. nož bijelih kora: Ah! da tvoju moj siječe bjelane. Osvet. 4, 63. — 4. cylidrus Latr. J. Sloser, kor. 480. 481.

BJELÁNAC, bjelánca, m. vidi bjelance. samo
u Stuličevu rječniku.

BJELÁNCE, n. albumen, bioce Akcenat se mi-
gen u gen. pl.: bjělanča. Dolazi od xvii vijeka,
između rječnika u Mikačinu, Belinu (60a), Volti-
gijini, Stuličevu i Vukovu. Pomaza oči žučju, i
poče mu s očiju padati kakonu bilance od jaja.
A. Kačić, kor. 277. Dalaku likarija: uzmi trave
sporiša, dva ili tri bilance od jaja i brašna i malo
kvasine, pa metni u peć u vatuř. J. Vladmirović,
lik. 10. U oči Ivaňa dne djegdjeke djevojke metni
bjelance od jajeta u času vode te prenoju pod
strehom, pa na Ivaň dan u jutru po němu ne-
kako pogadaju hoče li se skoro udati. Vuk, živ.
68. — mješajući se s riječima kojima se osnova
svršuje na et, nalazi se i s takom osnovom od
prošloga vijeka: Izvadi sama belanceta u jednu
činiju. Z. Orfelin 173. S belancetom. M. Đ. Mili-
čević, živ. 2, 41.

BJELANI, m. pl. selo u Hercegovini u mostarskom okrugu. Statist. 107. 131. pisu ga i „Bjeljani. 107. a na karti „Beljani'. isto će biti mjesto koje se spomiše prije našega vremena samo po imenu: Bělani. S. Novaković, pom. 127.

BJĚLANOV, m. adj. prezime, po ocu Bjelanu.
„Bellanov”. Boca 9.

BJĚLANOVAC, Bjělanôvca, m. selo u slavonskoj krajini blizu Gradiške. Razdjej. kr. 13.

BJĚLANOVCI, Bjělanovčá, m. pl. dva sela u
Srbiji: jedno u niškom okrugu a drugo u vraš-
skom. Sr. Nov. 1879. 175. 176. mješštani im go-
rore akus. za nom. i starim akcentom, istočnim
govorom: Belňovce. Otaßb. 4, 355.

BJĚLANOVIĆI, Bjělanoviča, m. pl. selo u Bosni
u zvorničkom okrugu. Statist. 98.

BJĚLANOVO SĚLO, n. selo u Hrvatskoj u podžupaniji koprieničkaj. Belanovo selo. Schem. zagr. 1875. 163. Pregled 73.

BJELÁŇAK, bjeláňka, m. vidi bjelance. samo
u Bjelostijenčevu i Jambrešičevu rječniku, u oba
kagawski „belanyk'.

BJĚLÁŠ, m. nadimak, koji dolazi mjesto prez-
ime od prošloga vijeka. zapadnim govorom: Mijo
Bilas. Norini 63. Cvitan Bilas. 84. istočnim go-
vorom: P. Belas. Schem. zagr. 1875. 258.

BJELÁSÁŇE, n. albicatio. samo u Vukovu
rječniku. isporedi bjelaksati se.

BJELÁSATI SE, bjelášám se, impf. albicare.
dem. bijełeti se. u naše vrijeme, između rječnika
samo u Vukovu. U jedan put opazi gde se nešto
kroz pomrčinu u šumi belasa. Nar. prip. vuk. 168.
isporedi bjelaksati se.

BJELÁSICA, f. 1. planina u Hercegovini kod
Gacka. Vuk, rječ. 28b. Glasnik 20, 303. 331. po-

BJELIMIR

382

BJELOBRAZAN

preko Treskavice u golemo selo Bjelimiće. Nar. pjes. petr. 3, 481.

BJÉLIMĪR, m. *ime muško. xiii vijeka*: Bêli-
mira. Mon. serb. 32.

BJELIN, m. Apollo. samo u Stuličevu rječniku.
sa svijem nepouzdano.

BJELIĆA, f. 1. bjeloća, bijelost, albedo. od xvi
vijeka, između rječnika u Vrančićevu, Beliniu
(140b), Bjelostijenčevu, Jambrešićevu, Voltišijinu
Stuličevu i Vukovu. Bilina od svih nih biše ka-
kono snig. Starine 4, 17. Belini čistoje ukaza
svitu. F. Glavinić, cvit 85. Teplinom od milo-
rarda i belinom od pravde človika očisti. 263.
Koji iđu po snijegu ne vide svitlosti zarad nje-
gove, bjeline došađši u kuću. M. Radnić, pogr.
334. Čovik kakono jedan bijeli lijan bijaše obučen
bjelinom od neockvrneća. 73. Videći kruh osobite
biline. A. Kanižlić, uzr. 124. Ako hočeš dat bil-
linu predi. J. S. Rełković, kuć. 105. Gine bilina
takvom žitu. 302. Otajstvo pod bilinom kruha
sakriveno u prisvetot oltara sakramentu. To-
moković 73. Dva lijana od jednake biline 185.
Lan načine mučne podniti mora dokle dojde na
svoju bilinu. 92. — 2 što god bijelo, album: a) u
opće: Koji hode medu bjelinama i naprećima od
svijeta, kada ulizu u kuću od drugo života, ne
dive. M. Radnić 334. Uspi na nju (na kuhanu
pšenicu) hladnu vodu, metni u avan, stuci tako
mokru, i cedi stisnusvli kroz krup, . uspi na ta
istisnutu beliniu opet hladnu vodu. Z. Orfelin 253.
Uze zelenijeh prutova... i naguli ih do bjeline.
D. Daničić, 1moj, 30, 37. — b) na po se: aa) bi-
jelo grožde nabrano ili posađene loze vinove bi-
jela grožđa. — bb) bijelo meso, n. p. u pure bi
u kokosi na prsima. — cc) bijelo odijelo: A ruše
biline Šibenik obrnu, al je rod ali ne, črimn se
ognir. D. Baraković, vil. 350. Mjesto crnike, za-
djeli bi te bjelinom. Osvet. 1, i. — dd) u oku,
album oculi. u rječnicima Bjelostijenčevu (,belina
očna ili od oka') i Jambrešićevu (,das weisse im
aug. 31a). — ee) na noktu, onyx, exortus un-
guium. u Bjelostijenčevu rječniku. — ff) neka
jabuka. B. Šulek, im. 17.

BJELÍNČEVIČ, m. prezime, u naše vrijeme, istočnim govorom: Belinčević. Rat. 393.

BJELINČIĆ, m. selo u Bosni u travničkom
okrugu, zapadnim govorom: Belinčić. Statist. 66.

BJELINDO, Bjelindola, m. neko mjesto blizu
Dubrovnika iza Župe xvii vijeka. upravo su dvije
riječi Bjelin do, ali su složene tako da se prva
ne mijenja po padežima: U državu tursku ulaze i
bez straha sred slobode niz Obrče s prva slaze,
k Bjelindolu tere hode, k Bjelindolu, gdje njekada
zli Begzadić Omer aga gusareva. J. Palmotić,
dubr. 172.

BJELINE, f. pl. selo u Dalmaciji blizu Kistaņa.
Repert. dal. 6.

BJELINICA, f. neka loza vinova bijela grožda,
weisse zimmettraube. B. Šulek, im. 13. isporedi
bjelina.

BJELINO POŁE, n. selo u Bosni u okrugu
travničkom, zapadnim govorom: ‚Bilino połe‘. Sta-
tist. 63. je li previ slog katak ili dug, i po tome
je li u južnom govoru bje ili bije, — ne zna se.

BJELIŅA, f. bjeloća: vidi bjelina pod 1. samo
u jednoga pisca prošloga vijeka: Svom lipotom i
uresom tila, i s bilišom praška vili mila. J. Krm-
potić, mal. 22.

BJÉLĪŠ, Bjelīša, m. 1. połe u Crnoj Gori blizu
Spuža. Od gradine do poļa Bjelīša. Nar. pjes. vuk.
4, 113. — 2. selo koje je još oko godine 1820 bilo

u Srbiji u okrugu užičkom, a sađa ga nema.
Vuk, dan. 2, 63. M. Đ. Milićević, srb. 624. —
3. někaka riba u Crnoj Gori. Čas. čes. muz. 1854.
183.

BJELIŠANI, m. pl. selo u Dalmaciji blizu
Obrovca. mještani mu još govore akus. za nom,
a zapadnim govorom: Bilišane. Repert. dal. 6.

BJELIŠEVAC, Bjeliševca, m. zaselak selu To-
minovcu u Slavoniji u podžupaniji požeškoj. Pre-
gled 22. isporedi Bjeliševo.

BJELIŠEVO, n. selo u Srbiji u okrugu vrań-
skom. istočnim govorom: Beliševo. Sr. Nov. 1879.
176. mještani izgovaraju starijem akc. Belišěvo.

BJELIŠEVO SELIŠTE, n. neko mješto blizu
sela Globice na Zletovskoj rijeci xiv vijeka. Pod
Běliševěmbi selištemi voděnica. Glasnik 27, 291.

BJELIŠTE, n. mjesto pod nivama u Srbiji,
jedno u okrugu požarevačkom a drugo u čuprij-
skom. Niva u Belištu. Sr. Nov. 1876. 548. 1867. 254.

BJELITNICA, f. parionica, vas lixiviarium. u
Hrvatskoj. P. Brantner.

BJÉLKAST, adj. vidi bijeličast. od prošloga
vijeka. Bili prutak il bilkasta kora. J. S. Rełko-
vić, kuć. 309. Hrušť bjelkasti, melolontha albida
Casteln. J. Šloser, kor. 36.

BJÉLMUŽ, m. neko jelo kao cicvara. u Srbiji
po istočnim krajevima, gdje se govori sa e mjesto
južnoga je: belmuž. Postaņem je složeno od bijela
i muža, koja se naziva bijela po tome što je mli-
jeko samo namuzeno (kao jomuža) a nije vareno
ili ruđeno (vidi ruđiti). Gotovi se ovako: ‚Uhvati
se sir od nebučkanog mleka, pa po što se ocedi
od njega surutka, metne se on u bakrač, te se
rastopi, i kad dobro provi, uspe se bračka, pa
se jednako meša, a neprekidno vri dok se god
ne pokaže maslo i dok se ono testo ne počne
okretati u maslu, a tada je već dobro. To je bel-
muž'. M. Đ. Milićević, srb. 855. Od toga mleka
grade se belmuži. 850. isporedi Bjelmužac, Beo-
mužević.

BJÉLMUŽAC, Bjělmušca, m. neko mjesto xiv
vijeka kod sela Seoca u Pologu blizu Hjetova:
Na Bělmuževč. Glasnik 15, 304. Postaņem će
teško biti od bijeli muž, nego prije od bjelmuž,
koji je mogao imati i drugo značenje nalik na sa-
dašne. — Isporedi i Beomužević.

BJELOBABA, f. selo u Srbiji u početku na-
šega vijeka u šabačkom okrugu ili blizu njea. U
selo Belobabu. Prot. šab. mag. 4.

BJELOBOJ, adj. albicolor, bijele boje. samo u
Stuličevu rječniku. biće prevedena latinska rijec.

BJELOBOJAN, bjelobojna, adj. albicolor, bi-
jele boje. u jednoga pisca prošloga vijeka. biće
prevedena němačka rijec weissfarbig. Bjelobojna
zemła. I. Jablanci 30. Bjelobojnu zemłu, koja se
zove gipsa. 93.

BJELÓBOR, m. pinus sylvestris L. bor koji se
običnije zove bijeli bor. vidi kod bor. u istočnom
govoru: belobor. J. Pančić, šum. drv. 150. B. Šu-
lok, im. 13.

BJELÓBRADA, f. helichrysum štoechas DC.
i helichrysum angustifolium DC. B. Šulek, im. 16.
(bilobrada').

BJELOBRAJDIĆI, m. pl. seoca u hrvatskom pri-
morju u podžupaniji viječkoj: Belobrajdići. Schem.
segn. 1871. 48. pisu i Belobrajti. Pregled 7. oboje
može biti čakavski mjesto Bjelobrađići.

BJELOBRAZAN, bjelobrazna, adj. candidi vul-
tus, bijela obraza. samo u Stuličevu rječniku. ri-
jeć nepouzdana

BJELODANOST

384

BJELOKOPITŇAK

da uzkrsnutje učiniće se noćno, a druzi vele bjelodano. M. Orbin, zrc. 203. Za što će se činiti bilodano, neka svak zna, u jutru o istoku sunca. I. Ančić, vrat. 2, 4, 60 — b) u prenesenom smislu, javno, očito: Kupil očito i belodano po zakonu. Mon. croat. 149. Ima se prodati svitlo, bilodano. Stat. pol. ark. 5, 260. Čuti mise i činit ih bjelodano govoriti i otvorenim glasom pjeti. A. Gučetić, roz. jez. 27. Ja sam svijetu bjelodano ime tvoje pripovidao. 283. Bjelodano dohodahu. M. Divković, plač. 36. Ufam ... držanstvo moje sva-komu bjelodano očitovati. I. Gundulić 216. U crkvi sam bjelodano, ne krijući ja moj zakon pripovi-jedo. Đ. Palmotić, christ. 195. U grob čini ņu odnijeti bjelodano, da svak vidi. I. Kanavelić, iv. 197. Sudit hoće bjelodano sve odmetne. I. Ka-vanin 568. Griješiti očito i bjelodano. J. Matović 257. S toga bi odreden blag dan Hristova tijela, neka bi hristjani pokazali Hristu Jezusu bjelodano obižja pošteha i harnosti. Đ. Mattei 28. Bjelodano da se obidemo, da vidimo ko je za ju-nastvo. Ogled. sr. 238. — c) također u prenesen-nom smislu, za razum jasno, razgovirjeto: Uči-nimo bjelodano vam mudrost i umjeteostvo. N. Rańina 190. 2petr. 1, 16. Videći sada bjelodano što ste držane po što li podvezane. B. Gradić, djev. 127. Kako se bjelodano i očito vidi iz kni-gah. A. Gučetić, roz. mar. 82. Hoteći ukazati očito i bjelodano dvije istine. V. M. Gučetić, pohv. 38. Bjelodano se vidi po ovoj knizi, koliko želno žuđaše. Đ Mattei 8. Svjejoće bjelodano. 336. Iz kni-gah bilodano poznati su opaka dila. A. Ka-nižić, kam. 321. Da hočete biti pod jarmom go-spodara toliko s ilna, toliko nemila, toliko him-bena, kako sam vami bilodano ukazo. A. d. Bella, razgov. 27. Bilodano piše Isaija. 99. — d) kom-par. bjelodanije u pošlednjem smislu: Da čemo oči-tovanije i bjelodanije poznati. A. Gučetić, roz. mar. 105.

BJELÒDANÔST, bjelòdanosti, f. evidentia. samo u rječnicima Belinu (297b) i Stulićevu.

BJELOJDJEDIĆ, m. prezime, u naše vrijeme, istoćnim govorom: Belodedić. D. Avramović, sv. gor. 247.

BJELOĐULIJA, f. hyacinthus orientalis L. B. Šulek, im. 13.

BJELÒGLÂVCI, Bjelòglavâčâ, m. pl. ime ka-tunu krke prizrenske xiv vijeka: Katunš Bêlo-glavči. Glasnik 15, 278.

BJELÒGLAVICA, f. dorycnium Tourn. J. Šlo-ser-Vukot, flora 63.

BJELÒGÔRCI, Bjelògorâčâ, m. pl. dva sela u Bosni u sarajevskom okrugu, jedno u kotaru sa-rajevskom a drugo u rogatičkom: Bjelogorci. Sta-tist. 10, 21.

BJELÒGRAB, m. bijeli grab, carpinus betulus L. Čas. čes. muz. 1852. 2, 46. 50. B. Šulek, im. 17. i u Vukovu rječniku (gdje stoji da je nekako drvo u Crnoj gori).

BJELÒGRAD, m. vidi Biograd. samo u Bjelo-stijenčevu rječniku (Belograd 9b) i u ugarskih Hrvata: Bilograd. Jačke 300.

BJELÒGRADSKÎ, adj. vidi biogradski. u ugarskih Hrvata: Bilogradska placă. Jačke 300.

BJELÒGRLÎ, adj. album collum habens, u koga je bjelo grlo. Od prošloga vijeka, između rječnika u Vukovu. Sestra bilogra. Nar. pjes. bog. 269. Al'eto ti bjelogrle vile. Nar. pjes. vuk. 3, 33.

BJELÒGŘLKA, f. femina collo albo, žensko čełade bijela grla, u naše vrijeme. Kod jube bule bjelogrłke. Nar. pjes. stojad. 1, 56.

BJEŁOGÛZ, m. 1.) homo clunibus albis. u naše vrijeme, između rječnika samo u Vukovu. dolazi kao nadimak mjesto prezimena: Za Petra Belo-guza. Prot. šab. mag. 17. — b) nekaka ptica u jednoga pisca prošloga vijeka. vidi bjeloguza. Ter se na omel ludo meću mlad bjeloguz, svračak stari. J. Kavańin 6.

BJEŁOGUZA, f. nekaka ptica kao pliska. samo u Vukovu rječniku (gdje se napomiñe da se go-vori u Crnoj Gori i dodaje: ,kažu da ove tice zimuju u zemlji u redu turivši klan jedna drugoj u perje').

BJEŁOGÛZOV, adj. što pripada Bjeloguzu. Da su negove reči lažljive, Beloguzove. Prot. šab. mag. 17.

BJEŁOJABUKA, f. nekaka jabuka u Šumadiji. samo u Vukovu rječniku i iz nega u jednoga pisca. B. Šulek, im. 17.

BJELÒJASAN, bjelòjasna, adj. candidus. prošloga vijeka u dva pisca. Vidješe dva andela pri-like čovječke, obraza siva, hałina bjelojasnihje. Živ. is. 166. Tebe mučenikâ bilojasna fali vojska. A. Kanižić, bogojub. 221.

BJEŁLOJE, m. ime muško, prije našega vremena: Bêloje. S. Novaković, pom. 47. isporedi Bjelimir.

BJEŁLOJEVIĆI, Bjêlojevîćâ, m. pl. seoce u Her-cegovini blizu Stoca. Schem. rag. 1876. 57.

BJEŁLÒJKA, f. konopłika muška, cannabis sa-tiva mas L. B. Šulek, im. 17. Konopła bjelojka cvati u nema roda; crnojka pak ne cvjeta a ima sjeme. S. Novaković, nar. zag. 276. Biće po cvjetu tako nazvana.

BJELÒJUG, m. euronotus. samo u rječnicima Stulićevu (,scilocco sereno, euronotus') i u Vukovu (južni vjetar bez kiše, auster siccus', čemu se dodaje da se govori u Dubrovniku, što je taj jug vjetar bez kiše, i po tom vedro kad on duva, za to se naziva bijel, koje je sastavljeno s nih u jednu riječ.

BJEŁÒJUGOVINA, f. vidi bjelojug. samo u Stulićevu rječniku.

BJELÒJUŽINA, f. vidi bjelojug. samo u Stulićevu rječniku.

BJELÒJUŽNÎ, adj. što biva kad je bjelojug, euronoti. prošloga vijeka. Bjelojužni jagańci po moru se trkaju. Poslov. dan. 6.

BJELÒKAM, m. gypsum. u rječnicima Belinu (341a') i Stulićevu.

BJELÒKAMENAC, Bjelòkamênca, m. čovjek iz sela Bijeloga Kamena. Vujo Belokamenac. M. Đ. Milićević, srb. 675.

BJELÒKAMENAST, adj. gypso oppletus. samo u Stulićevu rječniku. riječ nepouzdana.

BJELÒKAMENAV, adj. vidi bjelokamenast. samo u Stulićevu rječniku. riječ nepouzdana.

BJELOKAMENITI, bjelokamenim, impf. gypso illinire. samo u Stulićevu rječniku. riječ nepouzdana.

BJELÒKAPAC, bjelòkapca, m. kiša sa sni-jegom, susnežica, nives mixtæa pluviis. u naše vrijeme u Lici. Pada bjelokapac. J. Bogdanović. Od bijel i kap.

BJEŁOKAST, adj. plavook, caesius. samo u Vrančićevu rječniku: bilokast. isporedi bjelookast.

BJEŁOKŁUN, adj. albirostris. u jednoga pisca našega vremena: Mjeñar bjelokłuni, tropideres albirostris Schönj. J. Šloser, kor. 628.

BJELOKÒPITŇÁK, m. podbjer, tussilago far-fara L. B. Šulek, im. 18. Biće prekrojen iz Stu-

BJELOKORAC

385

BJELOPJEGAV

lićeva rječnika ,bjelokopitnik', koji je u u uzet iz ruskoga. isporedi kopitnak.

BJELŐKORAC, bjelőkôrca, m. nož bijelijeh kora, culter manubrio albo. u naše vrijeme, između rječnika samo u Vukovu. Dohvati nož bjelokorac. S. Ľubiša, prip. 271.

BJELŐKORAN, bjelőkôrna, adj. corticis albae, bijele kore. samo u Stulićevu rječniku. riječ nepozdana.

BJELŐKOS, adj. albis capillis, bijelijeh kosa. u naše vrijeme, između rječnika samo u Stulićevu. Kad ugleda mlado momče da je baba belokosa. Nar. pjes. vila 1866. 275.

BJELŐKOSAST, adj. vidi bjelokos. samo u Belinu rječniku (168b).

BJELŐKŌST, bjelòkosti, f. slonova kost, ebur. od prošloga vijeka, između rječnika u Belinu (120a), Voltišinu i Stulićevu. isporedi bjelokostan. Ne htje slona, ere ova zvirk svu svoju dragančinu bilokos ili avorio kaže kroz usti svim. A. d. Bella, razgov. 143. Pristoje Salomuna, izkićeno i narešeno s najčistijom bilokostjom. A. Tomiković 363.

BJELŐKOSTAN, bjelòkosna, adj. eburneus, od bjelokosti, od slonove kosti. Dolazi od xvii vijeka, između rječnika u Belinu (120a) i Stulićevu. Spavate u posteja bilokostnije. M. Radnić 101. Turne bilokostni, moli za nas. Azbukv. 1696. 30. Kuće lefanske, bilokostne. A. Vitači, ist. 139. Prah bjelokosni. Bella (120a). Dvor čisti bjelokosni. I. Dorđić, salt. 145. Torne bilokostni. A. Kanižlić, bojogub. 346. Turne bilokosni! J. Banovac, bogos. 352. Bilokostnima na koli vozi se i na sokoli. M. Katančić, fruct. 71.

BJELŐLASICA, f. 1. bijela lasica; vidi kod lasica. u jednoga pisca prošloga bijela. Malo se nahodi bjelolasica (,bjelolazica'), koje se u dugo vrijeme u kalu od svijeta ne ognuse. Besjede kr. 229. — 2. brdo blizu Ogulina kod sela Jasenka: Bjelolasica. Kras 218.

BJELŐLAVSKĪ, adj. prezime u jednoga pisca xvii vijeka: Bjelolavski ki se zvaše, . . ., bjela lava okružena on držaše na svom štitu, I. Kanavelić, iv. 181.

BJELŐLIČAN, bjelolična, adj. vidi bjelolik. samo u Stulićevu rječniku, za koji će biti i načineno.

BJELOLIJESKA, f. neka loza vinova bijela grožda u Dalmaciji: ,bjelolieska, biloliska'. B. Šulek, im 18. može biti da je pogrješka ,bjelolieska' mjesto bjeloliska, od bijel i list.

BJELŐLIK, adj. facie alba, bijela lica. u naše vrijeme, između rječnika samo u Vukovu. Da ne rodi drugo čedo kao tebe beloliku, beloliku, crno-oku. Nar. pjes. vuk. 1, 339.

BJELŐLIPA, f. bijela lipa; vidi kod lipa. Izrasla krasna velika belolipa. M. Đ. Milićević, več. 16.

BJĚLOLÍST, m. filago Tourn. J. Šloser-Vukot. 843. belolist, verbascum thapsus L. B. Šulek, im. 13.

BJELŐLOZA, f. bijela loza; vidi kod loza. B. Šulek, im. 16.

BJELŐLUSAK, bjelolšuska, adj. corticem albam habens, bijele јuske. samo u Stulićevu rječniku (gdje je nom. sing. masc. ,bjelolšk'). riječ nepozdana.

BJELŐLUSKAV, adj. albas squamas habens: polar bjelolškavi, agrilus albogularis Gory. J. Šloser, kor. 401.

I

BJELŐMAST, adj. albicolor, bijele masti (boje). samo u Stulićevu rječniku.

BJELOMŮSILO, m. vidi bjelobrk. u naše vrijeme u Srbiji. M. Đurović. postańem od bio (bijela) i tal. muso, gubica, rilo.

BJELŐNOG, adj albipes. u jednoga pisca našega vremena. Gnojołub bjelonogi, philonthus albipes Er. J. Šloser, kor. 171.

BJELŐNOGA, f. 1. femina pede albo, žensko čelade bijelijeh nogu. u Vukovu rječniku. — 2. saponaria officinalis L. J. Pančić, bot. 205.

BJELŐOK, adj. caesius, plavook. isporedi bjelookast. u jednoga pisca našega vremena. Lakomica bjelooki, sphodrus leucophthalmus L. J. Šloser. kor. 38.

BJELŐOKAST, adj. caesius, plavook. u Bjelostjenčevu rječnika (9b) i u jednoga pisca našega vremena. isporedi bjelokast. Grmčar bjelookasti, cleonus ocellatus Fahrs. J. Šloser, kor. 712.

BJELŐPÂVLIĆ, m. vidi kod Bjelopavlići.

BJELŐPÂVLIĆI, Bjelópavlîćâ, m. pl. jedno pleme u Crnoj Gori. čovjek iz toga plemenca zove se Bjelópavlïc. pomíni se od xvijeka, između rječnika u Vukovu i Daničićevu. a) pleme: Skupivšb se Bělopavlići. Spom. sr. 1, 104. On okupi sve Bjelopavliće. Nar. pjes. vuk. 4, 108. Da idemo n Bjelopavliće. 4, 72. Iz Bjelopavlića. Vuk. nar. pjes. 2, 605. Tako se zora po Jbelom Pušlu, od koga su se narodili. priporijedaju da su se negda zvali Lužani. S. Novaković, obl. 15. 16. isporedi Lužani. mjesto mnogine govorii se i u jednini: Od popa Jovana Kneževića vojvode u Bjelopavliću. Pjevan 29. Bjelopavlić pleći obrnuo. Nar. pjes. vuk. 4, 109. — b) u jedn. čovjek iz toga plemenca: Bjelopavlić. Vuk. rječ. 29a.

BJELŐPÂVLIĆSKĪ, adj. što pripada Bjelopavlićima: Od plemenca Bjelopavlićskoga. Ogled. sr. 473. Bjelopavličsko poje. Glasnik 40, 26.

BJELŐPÂVLOVIĆ, m. prezime. Rečeni Bilepavlići dođe od Poja Bologa iza Mostara. A. Kačić, kor. 471. U Bristu biše kuća od starine Bilepavlića, od koje su sada vežići (i drugi). 471.

BJELŐPERAN, bjelópěrna, adj. pennis albis vestitus, bijela perja. u jednoga pisca xvii vijeka: Ptica biloperna. D. Baraković, jar. 20.

BJELŐPERICA, f. selo u Srbiji u okrugu užičkom: Beloperica. K. Jovanović. reč. 161.

BJELOPĚRJANĪK, m. koji nosi bijelu perjanici. u jednoga pisca prošloga vijeka. isporedi bjelopernik. Biloperjanici (,bilopargianici') na koćnih jahahu. I. Zanotti, skaz. 16.

BJELŐPĚRJEVIĆ, m. prezime. prije našega vremena. A. Kačić, kor. 452.

BJELŐPĚRKA, f. 1. riba bijelijeh pera, leuciscus rutilus L. Pančić, rib. 110. — 2. verbascum thapsus L. Beloperka. B. Šulek, im. 13. isporedi bjelolist.

BJELŐPĚRNIK, m. vojnik koji nosi bijelo perje po vlasti koju ima nad drugima. isporedi bjeloperjanik. u jednoga pisca xvii vijeka: Ostali vojvode i bilopernici. D. Baraković, vil. 352.

BJELŐPIKŇAST, adj. albis punctis distinctus. u jednoga pisca našega vremena. Grmčar bjelopiknasti, cleonus punctiventris Germ. J. Šloser, kor. 711.

BJELŐPÎSAN, adj. leucosticus, bijelijeh šara. samo u Bjelostijenčevu rječniku (9b).

BJELŐPJEGAV, adj. maculis albis sparsus, na kome su bijele pjege. u jednoga pisca našega

25

BJELOPOŁAC

386

BJEŁOŠEVIĆ

vremena. Čvjetołub korbjelopjegavi, anthaxia inculta Germ. J. Słoser, kor. 397.

BJELÒPOŁAC, Bjelòpòļea, m. čovjek iz Bijeloga Poļa; u naše vrijeme, između rječnika samo u Vukovu. Akc. u gen. pl. Bjelòpòļācā. Dolazi i mjesto prezimena: Pera Belopoļak. M. Đ. Milićević, jur. 89.

BJELÒPOŁE, n. ime mjestima: a) u hrvatskoj krajini dva sēla: aa) jedno kod Korenice: U Belopoļu. Šem. pravo. 1871. 62. Bilopoļe. Razdjel. kr. 29. — bb) pravo kod Seņa: Bilopoļe. Schem. segn. 1871. 41. — b) selo blizu Dubrovnika na Peļešcu: Bjelopoļe. Schem. rag. 1876. 41. — c) varos Bijelo Poļe na Limu zove se u pjesmama i Bjelopoļe: Od Bihora i od Kolašina, od ravnoga mjesta Bjelopoļa. Pjevan. 321. Ogled. sr. 229.

BJELÒPOŁSKÎ, adj. što pripada Bijelom Poļu, i to: a) selu ne daleko od Peči (vidi Bijelo Poļe pod 2. a.): Prēko bêlopoļskoga puta. Glasnik 15. 299. Na bêlopoļskoj cêstê. 299. — b) selu u Srbiji u užičkom okrugu (vidi Bijelo Poļe pod 2, b, cc.): Opština belopolska. K. Jovanović, reč. 146. — c) sela Bijeloga Poļa kod utoka rijeke Brvenice u Lab: Bjelopolska rečica. Otaġb. 4, 211.

BJELOPÒTOČKÎ, adj. što pripada Bijelom Potoku: Belopotočka opština. K. Jovanović, reč. 98. 111. Belopotočka planina (u Srbiji u okrugu kneževačkom). Glasnik 19, 297.

BJELÒPUT, adj. albo corpore, bijele puti, bijela tijela, bije kože, u jednoga prošloga vijeka. isporedi bjeloput. Takuo su crna obličja ludzi, strašni, niti biloputi. I. Zaničić 129.

BJELÒPUTAN, bjelòputna, adj. vjelbjeloput. prošloga vijeka u Jambrešćevu rječniku (,belopoten') i u jednoga pisca. Jednoga crnomaņasta a druge biloputne slikuju. A. Kanižić, utoč. 533.

BJEŁPUTNĘTI, bjelòputnīm, impf. albicare. samo u Bjelostijenčevu rječniku (1, 60b) sa značenjem koje je ostavleno, samo u praks., i to stavom: beloputnem, gdje je drugo e sažeto ĝeje. Postaņem od bjeloputan, a značenem upravo postajati bjeloputan.

BJELÒREPAST, adj. albam caudam habens, bijela repa. u naše vrijeme. Jagne belorepasto. Sr. Nov. 1872 937. Ļ. Kovačević.

BJELÒRIJEČKÎ, adj. što pripada sulu Bijeloj Rijeci: Belorečka opština. K. Jovanović, reč. 114. 162. 165. Belorečka reka, u Srbiji u okrugu crno-riječkom. M. Đ. Milićević, srb. 874. i u okrugu kneževačkom. Glasnik 19, 297.

BJELÒROSA, f. pruina, slana. u rječnicima Belinu (148b. 338b) i Stuličevu i u jednoga pisca prošloga vijeka: Slana, bjelorosa. I. Đordić, salt. 507.

BJELÒROSAST, adj. pruinosus. samo u Stuličevu rječniku. bez potrde.

BJELÒROSAN, adj. vidi bjelorosast. samo u Stuličevu rječniku. riječ nepouzdana.

BJELORÛMEN, adj. ruber subalbicans. u jednoga prošloga vijeka. Noj bilorumeno nebo se smije. P. Katančić, fruct. 61.

BJELÒRUS, m. jedan od ludi ruskoga roda koji se tijem imenom razlikuju od drugih Rusa. u jednoga pisca xvii vijeka. Bjelorusi s Podovlcim puške nose. I. Gundulić 440.

BJELORUŽINA, f. nćeka loza vinova bijela grožda. u jednoga pisca našega vremena, koji veli da se tako zove na Cresu: beloružina. B. Šulek, im. 13.

BJEŁOSALIĆI, Bjëlosalícâ, m. pl. selo u Ēosi

u sarajevskog okrugu. Statist. 196. isporedi Bjelosalici, od kojega je i postalo izgubivši 1 iza s.

BJELÒSAPAC, bjelòsapeca, m. nož bijela sapa, vidi bjelokorac. u naše vrijeme. Ģeverdan i bjelosapac. Nar. pjes. petr. 3, ix. Istom je primoraj najmiliji ures samokres i bjelosapac u crvenom pripašaju. M. Pavlinović, spis. 125.

BJEŁOSAV, m. vidi Bjeloslav, od čega je i postalo izgubivši 1 iza s. prije našega vremena. Bělošavb. S. Novaković, pom. 47.

BJEŁOSAVAČKÎ, adj. sela Bjelosavaca. Ņiva u belosavačkom poļu. Sr. Nov. 1866. 485. Belosavačka opština. K. Jovanović, reč. 120.

BJEŁOSÂVCI, Bjëlosavâča, m. pl. selo u Srbiji u okrugu kragujevačkom, srezu jaseničkom. od Bjelosav. Belosavci. K. Jovanović, reč. 120. isporedi Bjeloslavac.

BJEŁOSLALIĆ, m. prezime po ocu Bjeloslavu. xiv vijeka. Bělosalicić. Glasnik II. 12, 51. 123. 1 u poslednjem slogu, pred kojim je otpało v, biće glasilo į. isporedi Bjelosalici.

BJEŁOSLAV, m. ime muško. xiv vijeka. Bělošlav. Glasnik II. 12, 28. 51. 58. isporedi Bjelosav.

BJEŁOSLAVAC, Bjëloslâvca, m. selo u Hrvatskoj u podžupaniji zlatarskoj. mještani govore kagkawski: Beloslavec. Schem. zagr. 1875. 182. Pregled 61. isporedi Bjelosavci.

BJELÒSTJENAC, Bjelòstijenca, m. čovjek iz Bijele Stijene. dolazi kao prezime prošloga vijeka, kagkawski: Belostencen (koji je psao rječnik).

BJELÒSTJENSKÎ, adj. što pripada Bijeloj Stijeni u Bosni blizu Ostrošca (vidi Bijela Stijenja pod b.). xvii vijeka: Dizdar belostenski. Stare 12, 2.

BJEŁOŠ, Bjelòša, m. 1. ime muško, od xiv vijeka. Běloš. Glasnik II. 12, 50. 52. S. Novaković, pom. 47. sada dolazi i kao nadimak: Od Đuriše Pijerovića Bjeloša. Pjevan. 30. Od Krsta Bjeloša. 183. — 2. potok blizu sela Šikle xiv vijeka: Uz potok uz Běloš. Glasnik 15, 287. — 3. planina u Cucama u crnoj Gori. Vuk, rječ. 29a. Da idemo u Bjeloš planinu. Ogled. sr. 388. — 4. u zagoneci o mlinu; misli se brašno: Počeralo ine maże, maże straše, straše torož, a torož beloš. Nar. zag. nov. xx. isporedi Bjeloši.

BJEŁOŠA, f. samo u zagoneci: Začerah tolaša, a tolaš grbošu, a grboša sela, a bjeloša bjež, te doma (odgonetļaj: fišek baruta). Vuk, rječ. 743a. Nar zag. nov. 21.

BJELÒŠÁRAN, bjelòšárna, adj. maculis albis distinctus, bijelijeh sara. samo u rječnicima Belinu (leucosticus 140b. 449b), Bjelostijenčevu (blošaran, leucosticus 9b) i u Stuličevu (maculis albis distinctus).

BJELÒŠARAST, adj. vidi bjelošaran. samo u Stuličevu rječniku.

BJELOŠAREN, adj. vili bjelošaran. samo u Stuličevu rječniku. riječ nepouzdana.

BJELOŠARÒVIT, m. vidi bjelošaran. samo u Stuličevu rječniku. riječ nepouzdana.

BJELÒŠEV, adj. što pripada Bjelošu: Běloševi brēgs na medi sela Velike blizu sela Dečana xiv vijeka: Konči Běloševa brēga. Glasnik II. 12, 115. Mon. serb. 95. Daničić 1, 98.

BJELÒŠEVAC, Bjelòšēvca, m. dva sela u Srbiji: jedno u okrugu vałevskom u drugo u kragujevačkom: Beloševac. K. Jovanović, reč. 100. 116.

BJELÒŠEVIĆ, m. 1. prezime po ocu Bjelošu. od xiv vijeka. Stipacb Biloševičb. Mon. serb. 227. Bi-

BJELOŠEVINA

387

BJELOVLASAC

lošević od Mostara. A. Kačić, kor. 452. 2. neko
mjesto koje se spomine samo po imenu prije našega
cremena: Beloševićs. S. Novaković, pom. 127.

BJELOŠEVINA, f. selo u Crnoj Gori u župi
nikšćskoj. Glasnik 40, 19.

BJELOŠI, Bjelôša, m. pl. selo u Crnoj Gori
u plemenu Cetîna. Glasnik 40, 18. u mještana
starijem akcentom Bjelôši.

BJELOŠIĆ, m. 1. prezime u naše vrijeme. V.
Belošić. Samo zagr. 258. 2. vidi Bjelošići.

BJELOŠIĆ, Bjelôšića, m. pl. selo u Hratskoj
u podžupaniji jastrebarskoj: Belošići. Samo zagr.
1875. 98. pišu ga i u jed. Belošić. Pregled 35.
Schem. zagr. 188. 181.

BJELOŠKI, adj. što pripada selu Bjelošima.
Od Sokola bjeloškoga. S. Ľubiša, prič. 96.

BJELOŠLIVA, f. šliva koja se zore i turguina.
u Vukoru rječniku, gdje se napomiñe da se go-
vori u Srbiji u rudničkom okrugu. Niva kod belo-
ljive. Sr. Nov. 1869. 328. u Bosni je šliva koja
se inače zore bijela. S. Novaković.

BJELOŠLIVAČA, f. rakija od bjelošlje. u Vu-
kovo rječniku.

BJELOŠTRAMPAN, adj. vidi bjelošaran. samo
u Stulićevu rječniku. rječ nepouzdana.

1. BJELÒTA, f. vidi bjeloća. samo u Stulićevu
rječniku.

2. BJĚLOTA, m. ime muško xim vijeka. Mon.
serb. 98.

BJELOTICA, m. dem. Bjelota. xi rijeka u spo-
meniku latinski pisanu. ,Belotiza'. F. Rački, doc.
135.

1. BJĚLOTIĆ, m. prezime, XVI vijeka. Martin
Belotić. Mon. croat. 211. isporedi Bjělotić.

2. BJĚLOTIĆ, m. tri sela u Srbiji: a) u okrugu
podriškom: Belotić. K. Jovanović, reč. 135. —
b) u okrugu šabačkom, srezu posavo-tamnačkom:
Belotić. 177. — c) u istom okrugu a srezu ma-
ćranskom: Belotić. 177. I dok mi je Đorde s Bje-
lotića. Nar. pjes. vuk. 4, 290. isporedi Bjělotić.

BJELOTIĆSKÎ, adj. sela Bjelotica. Na kme-
tove belotiške. Prot. sab. mag. 22. Obstina belo-
tiška. K. Jovanović, reč. 177.

BJĚLOTINA, f. planina između Konavala i
Zubaca. Glasnik 40, 28.

BJELOTÎNCI, Bjělotinâcâ, m. pl. selo u Srbiji
u okrugu niškom. Sr. Nov. 1879. 175. mjestani
govore još starim akcentom i nom. za akus.: Be-
lōtince.

BJELOTRAVA, f. convallaria polygonatum L.:
belotrava. B. Šulek, im. 13. vidi zaliz, pokornica.

BJELOTREP, adj. vidi bjelotrepast. Ž. Radońić.

BJELOTREPA, f. žensko bijelih trepavica. Ł.
Kovačević.

BJELOTRÈPÂN, bjelotrepána, m. čorjek ili ži-
vinće bijelijeh trepavica. Ž. Radońić. Ł. Kovačević.

BJELOTREPAST, adj. u koga su bijele trepa-
rice, albis ciliis. M. Pavlinović. Ž. Radońić. Ł.
Kovačević.

BJELOTREPIĆ, m. prezime. Ł. Kovačević.

BJELOTREPÛS, bjelotrepúša, m. vidi bjelo-
trepan. Ž. Radońić.

BJELOTREPÛSAST, adj. vidi bjelotrepast. Ž.
Radońić.

BJELOTRN, m. echinops. bjelotrn ili sikavica.
Šloser-Vukot. flora 734.

BJELOTRNA, f. astragalus creticus: bilotrna
vridna. B. Šulek, im 16.

BJELOTVORAN, bjelotvorna, adj. candificus.
samo u Stulićevu rječniku, gdje ima i bjelotvoriti.
candificare. oboje će biti načineno za rječnik.

BJELOUHAST, adj. albas auriculas habens,
u koga je bijelo who jedno ili oba. istoćnim go-
vorom i sa v mjesto h: Junae belouvast. Sr. Nov.
1872. 923. 937. Ł. Kovačević.

1. BJĚLŮV, bjelůva, m. canis albus. u rječni-
cima Stuličern i Vukoru. akcenat se mijeňa u gen.
pl.. bjelůvá, voc. sing.: bjělove, voc. pl.: bjělovi.

2. BJĚLOV, adj. querens sessiliforae, od dr-
reta bjela. Vuk, rječ. Zabran u bjelovom gaju.
Sr. Nov. 1872. 420.

BJELOVAC, Bjělňova, m. ime mjestina, koja
će biti tako prozrana po drcetu hjelu. — a) dra
sela u hrvatskoj banskoj krajini: aa) blizu Ko-
stajnice: Bjelovac. Razdjej. kr. 11. Šem. prav.
1876; 75. Belovac. Schem. zagr. 1875. 133. —
b) blizu Peiriše: Belovac. Schem. zagr. 1875.
130. Bjelovac. Schem. zagr. 1880. 185. — b) neko
mjesto pod šćumama u Srbiji u okrugu vaševskom:
Niva u Belovcu. Sr. Nov. 1872. 390. 1873. 223.
1875. 819.

BJĚLOVAČA, f. rijeka u Bosni kod Hlijerna:
Belovača. Glasnik 20, 315.

BJĚLŮVAN, bjělňvna, adj. albarius. samo u
Stulićevu rječniku: ,djelo bjelovno, opera in ci
sui adopera il bianco, opus albarium.

BJELOVÂR, Bjelovára, m. grad (varoš) u Hr-
vatskoj: Bjelovar. Vuk, rječ. 293. Belovar. Pre-
gled 3. Schem. zagr. 1875. 166. Šem. prav. 1878.
S2. — b) selo u Hrvatskoj u podžupaniji zlatar-
skoj: Belovar. Pregled 60. Schem. zagr. 1875. 28.
— c) selo u Hrvatskoj u podžupaniji zagrebačkoj:
Belovar. Pregled 22. Schem. zagr. 1875. 68.

BJELOVÁRAC, Bjelovárca, m. čorjek iz Bjelo-
cara. Vuk, rječn. Akcenat se mijeňa u gen. pl.
Bjelovářacá.

BJELOVÂRSKÎ, adj. što pripada Bjelotaru.
Vuk, rječn.

BJELOVČINA, f. selo u Hercegovini u okrugu
mostarskom. Statist. 116.

BJELOVIĆI, Bjělovīča, m. pl. selo u Herce-
govini a okrugu mostarskom, kotaru stolačkom.
Schem. rag. 1876. 60. pišu ga i Bjelović. Statist.
122.

1. BJĚLOVINA, f. dvro bjelovo. Vuk, rječn.

2. BJĚLŮVINA, f. augm. bjělňv. Mlateć pašćad
jedne bjelovina skoči na zid. Nar. prep. bos. 1, 57.

BJELOVIT, adj. clarus, perspicuus, očima i
umu jasan, razgovijetan. Od xvi vijeka, između
rječnika samo u Stuliću. Blaženstvo nebesko
stoji u odkrivenu i bjelovitu vidjenju i uživanju
bitja božanstvenoga. B. Gradić, djev. 64. Odgo-
vara vele bjelovitijem i strašnijem rječim. 62.
— Adv. bjelovito: Ovoj se očito i vele bjelovito
može vidjet. B. Gradić, djev. 95. Obilno i vele
bjelovito tomačći. 30. Crkva bjelovito svjedo-
kuje. 122. Za što ćete . u ovom (libru) .. što
se vašemu bitju pristoji obilno i bjelovito naći. 6.
Vična istina otvoreno i bilovito svidći. A. d.
Bella, razgov. 57. Aposto meni i vami toliko bi-
volito pripovida. 59. Rečć uvm bilovito. 61.

BJELOVITO, adv. vidi kod bjelovit.

BJELOVLAS, adj. albis capillis, u koga su bi-
lije člasi, hjelokos. samo u rječnicima Belinu
(168b) i Stulićevu.

BJELOVLASAC, bjelovlasca, m. homo albis
capillis, čorjek bjelovlas. samo u Stulićevu rječ-
niku.

*

BJELOVŁEV

388

BJEŁÅR

BJEŁOVŁEV, adj. canis albi, što pripada bje-
lovu. samo u Vukovu rječniku.

BJELOVÖDIČKÎ, adj. što pripada Bijeloj Vodiči. U bělovodičky potokъ, terъ nis potokъ bělovodičky. Mon. serb. 144.

BJEŁOVODSKÎ, adj. što pripada selu Bijeloj

Vodi. Belovodska opština. K. Jovanović, reč. 108.

BJELOZELÉNIKAST, adj. e viridi pallens. u
jednoga pisca našega vremena. Naličje (listu vi-
novu) belozelenikasto. P. Bolić 1, 52.

BJEŁOZRÁČAN, bjelozrāčna, adj. candido ad-
spectu praeditus. samo u Stulićevu rječniku. riječ
nepouzdana.

BJEŁOZRNAC, bjelozřńca, m. lithospermum
officinale L.: bilozrnac. B. Šulek, im. 16.

BJEŁOZRNO, n., bilozrno veće', lithospermum
purpureo-coeruleum L. B. Šulek, im. 16.

BJEŁOŽIVA, f. tussilago farfara L.: biloživa.
B. Šulek, im. 16.

BJELÚCE, n. vidi bioce. u istočnom govoru u
Srbiji beluce. Į. Kovačević.

BJELUCI, Bjelutaca, m. pl. neko mjesto bližu
Prilipa i manastira Treskavca xiv vijeka: U Bě-
lutece. Glasnik 13, 371.

BJĚLŮČA, f. selo u Srbiji xv vijeka, koje se
sada zove Crnuća (vidi Crnuća) Glasnik 21, 32.
U selu Belući. 30.

BJĚLŮG, m. a) muško ime u jednoga pisca
prošloga vijeka: Bilug, krał slovinski. J. Kavańin
246. — b) bijelo svińće, porcus albus. u Vukovu
rječniku.

BJĚLUGA, f. bijela krmača, sus alba. Vuk,
rječn.

BJĚLŮGOV, adj. što pripada bjelugu, porci
albi. Vuk, rječn.

BJELUGOVINA, f. selo u Bosni u okrugu sa-
rajeveskom, kotaru čajničkom. Statist. 12. pišu ga
i Brajanović i Brajamović. 12. 132.

BJELŮHAST, adj. dem. bio, bijela, albidus, albi-
cans. samo u Stulićevu rječniku. isporedi Bjelušast.

BJELŮHAT, adj. vidi bjeluhast. samo u Stulićevu rječniku.

BJĚLŮLA, f. vacca alba, ime kravi bijeloj.
I. Pavlović. M. Kovačević.

BJELUSIĆ, m. prezime, xiv vijeka. Ivanъ Be-
lusić. m. croat. 42. isporedi Bjelušić.

BJELUSINA, f. selo u Bosni u okrugu sara-
jevskom, kotaru višegradskom. Statist. 29. 132.
može biti da grijčskom stoji s mjesto š.

BJĚLŮ, m. ime muško. Į. Kovačević.

BJĚLUŠA, f. 1. ņeka loza vinova bijela grožda:
beluša. B. Šulek, im. 13. — 2. zaselak selu Zao-
vinama u Srbiji: Bjeluša. Į. Stojanović.

BJELŮŠAST, adj. subalbus, subjel. u naše vri-
jeme, između rječnika samo u Vukovu. Nihove
kobi bjelušaste. M. Pavlinović, spis. 107.

BJĚLŮŠEVIĆ, m. prezime. Belušević. Įetopis
112, 150.

BJĚLŮŠIĆ, m. 1. prezime, prošloga vijeka. Mio
Bilošić. Norini 65. 69. tu je š pisano tako da se
može čitati i s. isporedi Bjelusić. — 2. selo u Sr-
biji u okrugu jagodinskom: Belušić. K. Jova-
nović, reč. 110.

BJĚLUŠIĆSKI, adj. što pripada selu Bjelu-
siću: Belusijska opština. K. Jovanović, reč. 110.

BJELŮŠIKA, f. ņeka biłka. B. Šulek, im. 18.

BJELŮŠINA, f. marrubium candidissimum L.

Od prošloga vijeka, između rječnika samo u Vu-
kovu (gdje stoji da se govori u Lici i da je trava
nalik na kopitńak). Rane smrđlive liciti likarija:
uzmi bilušine, marubio bianco, ižeži je, pak onim
lugom posipli ranu. J. Vladmirović, lik. 35. Bi-
lušina. Šulek, im. 6. gdje gdje po krajevima is-
točnoga govora govori se i sa 1 mjesto 1: Napasli
se trave bełušine, napili se vode flatušine. Nar.
pjes. vila 1868. 32. U jednom kraju te pećine vi-
daše se nešto bełušine. M. Đ. Milićević, već 111.
— 2. pl. Bjelůšine, Bjelůšîna, dio varoši Mostara.
Į. Stojanović.

BJELŮŠINE, f. pl. vidi kod bjelušina.

BJELUŠKA, f. obična ili vodena zmija, tropi-
donatus natrix L.. beluška. K. Crnogorac, zool.
110.

BJELŮŠKAST, adj. vidi bjelušast. Zmija ozgo
siva (beluškasta). K. Crnogorac, zool. 110.

BJELŮTAK, bjelutka, m. quarzum. u naše vri-
jeme, između rječnika samo u Vukovu, isporedi
Bjeluci. — Vis planine Kremenca u Srbiji u
okrugu jagodinskom zove se Belutak. M. Đ. Mili-
ćević, srb. 176. tako i vis na desnoj strani Mo-
rave kod sela Grditice. Rat 115.

BJĚLA, m. muško ime. od xiv vijeka, između
rječnika u Vukovu i Daničićevu. Běła. Glasnik
15, 299. S. Novaković, pom. 47. Sr. Nov. 1878.
173. 329.

1. BJĚŁAC, Bjełàca, m. ņeko poje u pjesmi
ńegdje u Banatu, istočnim govorom Bełak. Po-
gnaše se po połu Bełaku. Nar. pjes. vuk. 2, 488.
Da mi čuvaš na Bełacu stražu. 2, 489.

2. BJĚŁAC, bjěłca, m. vidi biłac. samo u rječ-
nicima Belinu (301b) i Stulićevu (31).

BJĚŁÁČ, bjełáča, m. fullo, bjełar. u jednoga
pisca xvi vijeka. On jest kako ogań, ki svaka
razčina, i kako zelje biłači. Bernardin 88. mal. 8, 2.

BJĚŁAČA, f. vestis ex lana crassiore. isporedi
biłača. samo u Stulićevu rječniku.

BJEŁAHAN, bjełahna, adj. albidus. od xvi vi-
jeka, između rječnika u Belinu (140b) i Stulićevu.
Svej li će t', mniš, biti usti rumenahni, ali se bi-
liti zubići biłahni? H. Lucić 213.

BJĚŁAHAT, adj. vidi bjełahan. samo u Stuli-
ćevu rječniku.

BJĚŁAJKOVIĆ, m. prezime. xiv vijeka: Bogo-
slavl. Běłajkovićs. Glasnik II. 12, 17. 85.

1. BJĚŁÁK, m. ime muško. od xiv vijeka. -ja-
je postoł od -lija-, koje se držalo xiv i xv vi-
jeka, ali na kraju xiv vijeka dolazi i bez i: Bě-
ljaks. Mon. serb. 189. 241. 544. Běłsjaks. 217. —
sada dolazi kao nadimak mjesto prezimena: Va-
silije Bełak. Rat 357.

2. BJĚŁÁK, bjełáka, m. 1. vidi bioce. samo u
Bjelostijenčevu rječniku (bilyak' 9a, belyak' 14).
— 2. selo u Srbiji u kruševačkom okrugu, istoč-
nim govorom Bełak. K. Jovanović, reč. 133. —
2. selo u Srbiji u kruševačkom okrugu. K. Jova-
nović, reč. 133.

BJĚŁÁKOVIĆ, m. prezime po ocu Bełaku. u
naše vrijeme. po istočnom govoru Bełaković. Prot.
šab. mag. 29. M. Đ. Milićević, srb. 71.

BJĚŁÁNAK, bjełánka, m. vidi bioce. samo u
Voltigijinu rječniku (beljanek' 7). isporedi bje-
lanak.

BJĚŁÁNCE, n. vidi bjelance. samo u rječni-
cima Bjelostijenčevu (bilyancze' 9a) i Voltigijinu
(beljance' 7).

BJĚŁÁR, bjełára, m. fullo, vidi bjełać. isporedi

BLAGOČUDAN

403

BLAGODARAN

BLAGOČUDAN, blagčodna, adj. mitis, blage čudi. od prošloga vijeka, između rječnika u Voltišjinu (höflich, freigebig) i u Stuličevu (optimačne indolis, affabilis). Da budu blagočudni i obični ko golubi. Živ. is. 90. Biti priličan onemu blagočudnomu čovjeku, o komu on sam reče da iz spreme dobre svoga srač dobre stvari iznosi. D. Mattei 65. Ovo je Jozef, koga smo od prvijeh leta mi spoznali za dijete blagočudno [ubež]ivo i pravodno. C. Cuceri 99. — Adv. blagočudno, u rječnicima Belinu affabiliter (39b) i Stuličevu comiter.

BLAGOČUDNICA, f. žensko čeſlade blage čudi. samo u Stuličevu rječniku.

BLAGOČUDNĪK, m. čorjek blage čudi. samo u rječnicima Belinu (39b), Bjelostijenčeva, Voltišjinu i Stuličevu. isporedi blagočudan.

BLAGOČUDNO, adv. vidi kod blagočudan.

BLAGOČUDNOST, blagočudnosti, f. lenitas animi. od prošloga vijeka, između rječnika u Belinu (affabilitas 39. ingenium flexile 507'), u Voltišjinu (leutseligkeit, grossmühthigkeit) i u Stuličevu (optimačne indoles, affabilitas). Zarad blagočudnosti na svako pristale dvoranom postade. A. Kanižić, utoč. 133. Bog tu čast nimi je udijelio radi svoje blagočudnosti a ne radi nihova dostojanstva. Živ. is. 37.

BLAGOČUDSTVO, n. vidi blagočudnost. samo u Stuličevu rječniku.

BLAGOČAHNOST, blagodahnosti, f. odoris suavitas. isporedi blagovoše. samo u jednoga pisca prošloga vijeka. Blagodahnost smrad da miri. J. Kavačin 519.

1. **BLAGODAN**, adj. vidi blagdan. adj. u jednoga pisca xvi vijeka i u Stuličevu rječniku. Blagodane svečene dni imamo brići. Š. Budinić, sum. 34.

2. **BLÄGODÂN**, adj. gratis datus. u jednoga pisca prošloga vijeka i od njega u drugama. adv. blago s partic. dan od dati. — Milost blagodana (gratia gratis data) jest blagodarje kriposno koje nam bog daje za spaseše drugih. A. Kadčić, bogosl. 9. M. Dragićević 21.

BLAGODÁNSTVO, n. prosperitas. od blag i dan (dne). xiv vijeka, i to sa -ije na kraju mjesto -o. iz crkvenijeh kniža. Ukrépi moje isčedije v blagodinstviji. Mon. serb. 265. Glasnik n. 12, 139.

BLAGODÁNSTVOVATI, blagodánstvujem, imperf. bene succedere. XV-xvii vijeka, iz crkvenijeh kniža. Od blagodanstvo. — Persnsida blagodánstvujeti s mnoju. Aleksand. nov. 118. Mało blagodánstvovavje. Glasnik 11, 162.

BLAGODÁNE, n. munificentia, beneficium. isporedi blagodarje. Od xvi vijeka, a toga je i xvii vijeka -ne na kraju glasilo -nje od -nije. između rječnika samo u Stuličevu (gratia, favor, beneficium). Od adv. blago i part. dan od dati. — 1. munificentia, podatšivost. Blagodanje (postarla se) protivu skuposti ili lakomiji. S. Budinić, sum. 120b. — 2. beneficium, što se komu milostico da ili dobro što se komu učini: Dopusti meni da mogu tvojijem se dobrijem blagodanjem na ovomu svijetu služiti. M. Divković, nauk² 246. Da se nije služio blagodanjem i dobročinjenjem i miłostju, ku mu je bog dao. A. Komulović 41. Miłost blagodana jest jedno blagodače kriposno, koje nam bog daje za spaseše drugih. M. Dragićević 21.

BLAGODAŇI, adj. vidi blagdańa u jednoga pisca xvi vijeka. Da se u dan blagodańi rabi. Š. Budinić, ispr. 56. Nedilne i blagodače dni. Š. Budinić, sum. 34b.

1. **BLAGÓDAR**, adj. munificus, podatšiv. xvi

vijeka u jednoga pisca. Obrodite te blagodari i bez konca vikaviti, koji suncem svitu sviti. M. Pelekonović 170.

2. **BLÄGODÄR**, f. gratia. prošloga vijeka u jednoga pisca i u Stuličevu rječniku (dyje je muškoga roda). Duha svetoga razdražuje i něgovu blagodar odvraća. Živ. is. S5. Etizabeta prinadopućena bozije blagodari prorokujući zaupi. 181.

BLAGODÁRAC, blagodárea, m. munificus, tko rado daje. od xvit vijeka, u rječniku ni jednom. Prez plaće svitovne oliš one, koju će bog blagodara podiliti. M. Bijanković i. Gospodine bože blagodarče od svakoga dobra. I. T. Mrnavić, nauk 1708. 33.

BLÄGODÄRAN, blågodärna, adj. gratus, liberalis. Od xvi vijeka (cudi pod 1 prvi primjer), između rječnika i Mikałija (samo adv. blagodarno, munifice, liberaliter 18b); u Belinu: liberalis (436b), propitius (306b), sumptuosus (637a), magnificus (152a), splendidus (701b); u Bjelostijenčevu: liberalis; u Voltišjinu: freigebig, wohlthätig; u Stuličevu: beneficus, munificus, liberalis, largus; u Daničevu: gratus. — Comp. blagodårnijí. — Od blag i dar. — Riječ kojom se još a star. slorenskom prevodilo grč čeždostotros (zahvalan, kao koji je primio dar ili mu je učinieno dobro, te se dobro sjeću da je dušan) držala se u tom značenju u pisaca koji su je lakše mogli primati iz crkvenijeh kniža, te su je u tom značenju i primali, a u drugih je dobila druga značenja prema rječicima koje su u noj sastaclene. u narodnom govoru nema potderě ni zajedno. isporedi blagodariti.

1. zahvalan, gratus. isporedi haran. od xvi vijeka; o čeſladetu i u čemu se čeſlade pokazuje da je zahvalno, kao glas, hvala, molitea; komu je zahvalno, može biti izrečeno u dat.. Blagodarnyj rab blagodarsnu hvalu vizdavš. Domentijana 301. Blagodarnyje glasy. Domentijanb 16. Bogu blagodarnyje mitylov všyslujusta. Danilo 13. Blagodaran bogu i roditelem. D. Obrodović, živ. 71. Dogod ko može davati, svaki će mu blagodaran biti. D. Obrodović, bas. 428.

2. liberalis, munificus, beneficus, podatšiv, koji rato daje dare, a dajući i dobro čini drugome, po tom i koji dobro čini drugome. od xvi vijeka, ali do XVII vijeka veoma rijetko. a) o čeſladetu i što se kao čeſlade misli: Vb vseme te blagodarna i blagoutrobšna i blagodětelša. Aleksand. nov. 72. Davah zlato јudem blagodarnijem, koji mi čas činjahu i koji ga razdjelivahu s razlogom. M. Držić 400. Vrati naprave ove izbrane gospodičić blagodaran. I. Gundulić 463. O pa meti čud neharnka uspemene goni od svoga dobročinca blagodarna. 464. Niku milost za se prosi, Rimjani mu zatajaše. ‚Otačbino na neharnka‘! tad im reče għivan dosti, ‚pokle nisi blagodarna, radi tvoje neharnosti ter od sebe mene odarna, ne ċu użivat moje kosti‘. D. Baraković, vil. 357. Dobročinče blagodarni! D. Palmotić, christ. 448. Blagodarna majko! V. Andriaši, put. 107. Tko u potrebi njea (s. Ieana) zove, blagodaran on ispita sve od boga blagosove. I. Kanavelić, iv. 1. Dati službu vičnemu i blagodarnomu stvoritelju. M. Bijanković 41. Kom malo prije blagodarni uho j' Isus ozdravio. A. Višalić, ost. 126. Blagodaran po naravi ište svakom da daruje. J. Kavačin 538. Gdje nahodiš takoga prodavaoca toliko blagodarna, da ti dava na dar ono što svijem druzijem prodava se? Čestitnomi blagodarni stvoritelj dobro dobrijem dava. I. Đorić, salt. 77. Neci blagodarni sejani bijahu babu ne vele žita darovali. I. Đorić, ben. 14. Služit svršenije i slobod-

*

BLAGODARNO

406

BLAGODARSTVO

ficus, beneficus, liberalis (18ᵇ); *u Belinu*: beneficus (137ª), donator (277ª), liberalis (436ᵇ), *u Eijelostijenčeva* (17ª), i *u Stuličevu*: largitor. — 1. beneficus, largitor, dobročar, daralac, koji rado daje ili dobro čini: a) o bogu: Blagoslivjam tebe gospodine, blagodarniče svakoga blagoslova. B. Kasić, is. 107. Blagodarniče od spasenja! I. Ivanišević 104. Uzmaņaža vječni blagodarnik dobra. I. Đorić, salt. 292. Blagodarnik svakoga dobra. H. Bonačić 27. Svetmogućemu blagodarniku uzmakne poklon. Živ. is. 3. Tvorac i blagodarnik spaseňa. J. Matović 100. Grješnik jes grde od ništa rad neharnosti, s kojom naopako odvraća višnemu blagodarniku. A. Kalić 309. — by o čovjeku: Na čast Tiberija cesara svoga blagodarnika. Živ. is. 52. Ne vide se lakomci obračeni u blagodarnike. Besjede kr. 18. Koji nazivaju blagodarnika jednog rasipavca. Turl. blago 2, 194. — 2. beneficiarius, tko uživa dobročinstvo: Blagodarnost gubi se kada blagodarnika počimešneharan biti svomu principu. A. d. Kosta 2, 81.

## BLÅGODÅRNO, *adr. vidi kod* blagodaran.

BLAGODÅRNÖST, blagodárnosti, f. gratus animus, munificentia, beneficium, praemium. *Od xvijeka* (vidi pod 2), između rječnika u Vrančićevu: largitas (54); *u Belinu*: liberalitas (436ᵇ), largitio (425ᵇ), latibilita (687ª), magnificentia (452ᵇ). gratia (za blagodarnos, per gratiam 306ᵇ); *u Voltiğiju*: Unterstützung; *u Stuličevu*: liberalitas, munificentia. *isporedi* blagodaran, *od čega je i postalo*. — 1. gratia, gratus animus, zahralnost. u tom značenju dolazi istom od prošloga vijeka. Prolivaju oči moje suze blagodarnosti. D. Obrađović, živ. 1. Slabo će i od ostaloga svijeta, i da nasaņega i potožega, dobiti za to drukčiju blagodarnost. Vuk, odgov. na utuk 23. — 2. munificentia, liberalitas, podatljivost. u tom značenju dolazi od xvijeka, najprije i svega toga blagodarnostu *u Vrančićevu rječnika*. Tve krajevske svijetle kuce blagodarnost slatka i mila sve kripesti pobježuje na zemlj i je ustavila. I. Gundulić 277. Da služi tako vjernu kroz uzdarje odgovori, blagodarnost neizmernju u carskomu sreu otvori. J. Palmotić, drub. 324. Bog osobitim darom od svoje blagodarnosti pribivajući s ludmi M. Bijanković 79. Blagodarnos je izvrsniva, kom dariva ne hoteće, kad se sa svim gospodine različita i sebe im na dar meče. J. Kavaņin 538. Nadari tvom blagodarnosti, teko su služi gospodine. I. Đorić, salt. 137. Blago milosti i darova, koje je primila od božje blagodarnosti. A. d. Bella, razgov. 161. Bog po svojoj blagodarnosti božanstvenoj nama je mnoge i velike milosti dao. J. Filipović 1, 206. Tko te je igda služio, da mu nisi ispunila svoj blagodarnošću? J. Banovac, obit. 70. Nu (crkvu) nakitiše s nastojanjem svojim i blagodarnostu gospode osičke. A. Kanižlić, utoč. xv. Zagrijeće poniznost oholi, blagodarnost lakomi. 213. Za me sve stvori božja blagodarnost A. Kanižlić, rož. 63. Promišlavaše blagodarnost božanstvenu. D. Rapić 330. Mnozi miše da je utješit potrebnika blagodarnos, a ne djelo od pravde naređeno bagacim. Besjede kr. 103. S kojim razložima se na prignuti puk rksćanski na mrzost lupeštaina i na žudbu blagodarnosti. J. Matović 402. Da je među nami zamjenita љubav i blagodarnost. 502. Blagodarnost oli podatnost protiva lakomosti. M. Dobretić 202. Krepko ufam, harno odvršati blagodarnosti tvojoj. D. Mattei 315. Uživajući u svom sreu nehimbenu blagodarnos od djeteta gdje odvraća tako pospješno što je primilo. B. Cuceri 83. Dilo zafačelja na daru toliko veliku i zamiritu božje blagodarnosti. I. J. P. Lučić, nauk. 46. Bla-

godarnost jest kripost, koja odvraća јубав od bogatstva a prigiba na razložno razdilje ne siromah. B. Leaković, nauk 474. kome je na dobro ta, blagodarnost, može biti izrečeno u lok. s prijedl. prema: Nauči kolika je dobrota i blagodarnost božja prema narodu čovjećanskomu. J. Matović 499. — 3. beneficium. što se milostivo daruje ili dobro što se komu ućim, dobročinstvo, milost. Ne ima se virovati da princip hoće uzeti blagodarnost jedan put dopušćenu... Sa svim time može se izgubitи ова blagodarnost, ... kada blagodarnost dopušćena počimle biti od velike štete drugomu. A. d. Kosta 2, 81. Blagodarnost dopušćena od zakona ne ima se nikomu otimati. 82. Rođena je Marija kano sunce livajući svrhu nas svoje blagodarnosti. A. Tomiković x. s lok. i prijedl. prema: Slaviti neizmjerne blagodarnosti božje prema nama. J. Matović 21. — 4. praemium, što se kome da kao zasluga, uzdarje, plata: Očito je da u ovomu životu nije svih grijov biča, kako ni svakoga dobra dila blagodarnost I. Zanotti, i red. priš. 8.

BLAGODÅRÖST, blagôdarosti, f. liberalitas, podatljivost. samo u jednoga pisca xvii vijeka. isporedi blagôdar, od čega je i postalo. Što god ima hvale i liposti, dostojanstvo tvoje jest blagodarosti. A. Georgiceo, nasl. 297.

BLAGODÅRSTVEN, adj. liberalis, gratus, gratiarum actionis. od xiv vijeka, samo u knigama u koje je moglo doći iz crkvenijeh; između rječnika u Daničićevu (ima i u Stuličevu, ali iz rječkoga). mjesto e bilo je u staroj vijeme s; sa e dožali prošloga vijeka. — 1. liberalis, podatljiv, koji rado daje ili dobro čini drugomu. o sili sv. duha: Blagodarstvinoju siloju sv. duha oplčajemš. Danilo 280. — 2. gratus, zahralan: Vš tolikybi bědah blagodarstvšnu javiti se. Glasnik 11, 60. — 3. gratiarum actionis, iz čemu je zahvalnost: Sija i ina blagodarstvinaa Glasnik 11, 60. Blagodarstveno pismo. D. Obrađeni, bas. 413. — 4. *adc.* blagodarstveno u značenju koje je pod 2: Blagodarstvno slaviti boga. Glasnik 24, 232.

BLAGODÅRSTVITI, blagôdârstvîm, impf. gra tiاس agere, zahralivati. iz crkvenijeh kniga u jednoga pisca xv vijeka, između rječnika u Vrančićevu: liberalitas; u Mikałiju: liberalitas, munificentia (18ᵇ); u Belinu: liberalitas (436ᵇ), largitio (425ᵇ), milost, dobročinstvo (357ª); u Voltiğiju: Unterstützung; u Stuličevu: liberalitas, munificentia. 1. liberalitas, podatljivost, milost kojom se rado daje ili dobro čini drugomu. Od gospode, koju kako je bog gospodstvom darovao tako ju je pametju i blagodarstvom i pravdom... narešio. P. Hektovrović 53. Dobita sam ja, dobita, ne od oruzja, nu od tvoga blagodarstva plemenita. I. Gundulić 413. Odlući u svoj volj,.. tko se ukaže junak boji da čas prid ním višu steče... Blagodarstvom ovacima svemoguć se iziti nada. 295. љubav i tve blagodarstvo veliko je svr nas, bože! D. Palmotić, christ. 192. Ti si gospôd od milosti, komu iz krila sa svijel: strana rijoke teku od sladosti blagodarstva svud poznana. J. Palmotić, drub. 20. Tko je tebe igdar služio, da mu ti nisi odvratila s velikijem blagodarstvom? P. Posilović, nasl. 78. Neka se blagodarstvo tvoga blagodarnosti razglaši i svakomu narodu očituje da ti ne ćeš smrti od grešnika nego da se k tebi grešnik obrati. V. Andriaši, put. 367. Odlući posvojiti blagodarstvom i

BLAGODÅRSTVO, n. liberalitas, beneficium, gratiarum actio. *isporedi* blagodarnost. *Od xvijeka, između rječnika u Vrančićevu*: liberalitas; u Mikałiju: liberalitas, munificentia (18ᵇ); *u Belinu*: liberalitas (436ᵇ), largitio (425ᵇ), milost, dobročinstvo (357ª); *u Voltiğiju*: Unterstützung; *u Stuličevu*: liberalitas, munificentia. 1. liberalitas, podatljivost, milost kojom se rado daje ili dobro čini drugomu. Od gospode, koju kako je bog gospodstvom darovao tako ju je pametju i blagodarstvom i pravdom... narešio. P. Hektovrović 53. Dobita sam ja, dobita, ne od oruzja, nu od tvoga blagodarstva plemenita. I. Gundulić 413. Odlući u svoj volj,.. tko se ukaže junak boji da čas prid ním višu steče... Blagodarstvom ovacima svemoguć se iziti nada. 295. љubav i tve blagodarstvo veliko je svr nas, bože! D. Palmotić, christ. 192. Ti si gospôd od milosti, komu iz krila sa svijel: strana rijoke teku od sladosti blagodarstva svud poznana. J. Palmotić, drub. 20. Tko je tebe igdar služio, da mu ti nisi odvratila s velikijem blagodarstvom? P. Posilović, nasl. 78. Neka se blagodarstvo tvoga blagodarnosti razglaši i svakomu narodu očituje da ti ne ćeš smrti od grešnika nego da se k tebi grešnik obrati. V. Andriaši, put. 367. Odlući posvojiti blagodarstvom i

BLAGODARSTVOVATI

407

BLAGODJET

lubavi kijeh mu nije moglo biti silom pod vlas
svu da stavi. I. Kanavelić, biti 286. Molimo obil-
nost tvoga neizmirnoga blagodarstva. L. Terzić
259. Oslobod'te od zlih muka otce, djede... bla-
godarstvom ust i ruka. J. Kavaņin 336. Kako ste
cjeć vašega blagodarstva svakomu priobihni mi-
lostima. I. Đorić, mand. iv. U nevołi pomože ga
blagodarstva privišnega i malu stvar ne zaplatil ma-
jim. I. Đorić, ben. 106. Ukazati veliko blago-
darstvo darivajući gradove. A. d. Bella, razgov.
324. Oholosti suprotivno jest poniženo, lakomosti
blagodarstvo. Pisanica 54. Koja sam od tvoga
blagodarstva primio. J. Filipović 3, vi. Pehodio
ga je po svojoj milosti i blagodarstvu. E. Pavić,
ogled. 531. Svojijem blagodarstvom obkružio nas
može svudara. B. Cuceri 176. — komu je prema dobro,
može biti izrečeno u lok. s prijeđu. prema: Od
blagodarstva božjega prema svomu služi pokor-
niku B. Kašić, ign. 21. — 2. beneficium, što ste
komu podatljivo ili milostivo učini ili da. Od koga
si primio sva dobročinstva i blagodarstva. B. Ka-
šić, zrc. 133. Od koga ishode sve milosti i dobro
božje svako i sva još blagodarstva duhovna i te-
lesna. B. Kašić, iš. 113. Hti nemu podili ovo
blagodarstvo. 68. Novega (ću) blagodarstva bez
pristanka spomenivata. A. Andriaši, put. 18. Hrani
u skutu svom bogatu blagodarstvo i milosti, neka
moja čista dila po nih bi se zaplatila. I. Đorić,
salt. 47. Tko časti privišnega, stječe s nebesa
svakoje milosti i blagodarstva. 334. Dan ishodni
rečenoga blagodarstva i oslobodeňa iz robstva
egipatskoga nazivje se vazam. Živ. is. 140. Pri-
stojno je da blagodarstvo dopušćeno od principa
bude produženo. A. d. Kosta, zak. 2, 81. Sve dni
sui ovi uživali pafale i pošteňa, dohodke i izba-
jeňa i druga korisna blagodarstva. 1, 117. Čini
blagodarstva i milosrdje ubozim. A. Kačić, korab.
293. Zaradi molitava, lemozine oliti blagodarstva,
i dobrih dila, koje ste činili. 278 — 3. gratiarum
actio, zahvalnost. Sve nakazni morske i nijeme
vile, blagodarstvom neizmjernijeme neizmjernoga
proslavite. I. Đorić, mand. 188.

BLAGODÁRSTVOVATI, blagodárstvujem, imp-
perf. gratias agere, zahvaliroti, u jednog a pisca
xiii vijeka, iz crvennjih kniža; između rječnika
samo u Daničićevu (ima i u Stulićevu, ali iz ru-
skoga). Blagodarbstvuje svetuju trojicu. Stefan
kr. 21.

BLAGODARÚKATI, blagodárůměc i blagodá-
růkům, impf. parce largitari. dem. od blagodariti.
samo u Stulićevu rječniku, za koji će biti i na-
čineno.

BLAGÒDAT, f. záquis, gratia, milost kojom se
što dobro daje ili dobro čini komu, i što se njom
daje ili čini, ali samo kad je u boga ili kad je
od boga. isporedi blagodet. Od blag i dati. Od
xiv vijeka, između rječnika u Stulićevu (gratia,
favor), u Vukoru (segen, favor, salus, incremen-
tum) i u Daničićevu (gratia). Izvojenijem božst-
vennye blagodati. Mon. serb. 74. Blagodatá pré-
svetago svojego duha na gospodstvo mi izlija.
266. Bog tebe (mater božju) svojim blagodatim
pripuňa. Živ. is. 187. Mi svi utszmo blagodat za
blagodaću. Vuk, jov. 1, 16. Blagodat gospoda na-
šega Isusa Hrista se svima vama. Vuk, filib. 4, 23.
Blagodat teče iz usta tvojih. Đ. Daničić, psal.
45, 2. u narodu se gorori kad ide dobra kisa:
Blagodat božja pada na zomlu. Vuk, rječ. 308.

BLAGÒDATAN, blagòdatna, adj. gratia plenus,
pun blagodati (koju vidi). u naše vrijeme u kni-
ževnika, između rječnika samo u Stulićern (libe-
ralis, munificus, utilis). isporedi blagodjetan. Ra-

duj se, blagodatna! Vuk, luk. 1, 28. Blagodatni
si dažd izliivao. Đ. Daničić, psal. 68, 9. Premaletni
oblak blagodatni. M. Pavlinović, spis. 101.

BLAGODATEŁ, m. beneficus. u jednoga pisca
xiii vijeka i u Stulićevu rječniku (largitor). Ne-
besnaago blagodateja. Domentijana 201.

BLAGODATEŁNICA, f. benefica. xiii i xiv vi-
jeka, između rječnika u Stulićevu i Daničićevu.
Bogorodice blagodatejsnice. Stefan kr. 12. Domen-
jana 61. 165.

BLAGODATEŁNIK, m. largitor. samo u Stu-
lićevu rječniku, za koji je bez sumne i načineno,
u značenju koje je staršeno.

BLAGÓDATNICA, f. benefica. xiii vijeka. samo
o bogorodici. isporedi blagodjetnica. Bogu i prě-
svetěj materi jego blagodatnici. Sava, tip. stud.
glasn. 40, 175.

BLAGODÁVAC, blagódáva, m. bonorum dator.
xiii vijeka, samo o Isusu. Blagodavlebs Hristos.
Domentijana 151.

BLAGODÍHÁNE, n. suavitas (odoris). u jed-
noga pisca xvii vijeka i u Stulićevu rječniku (ali
u iemiz iz brevijara). Kakonu mira obrana dala
sama blagodihanje mirisanja. I. Bandulavić 221b.
ecc. 24, 20 (dedi svavitatem odoris).

BLAGODIJAN, adj. beneficus. u jednoga pisca
xvi vijeka. i je po južnom i zapadnom govoru od
staroga è, mjesto kojega bi u istoćnom govoru bilo
e. među j i n umetnuto je a, da ne budu сва
suglasna na kraju, pa ostaje i kad nijesu na kraju.
Ja ti zahvajućjem mnog blagodijani gospodine
moj. B. Gradić, duh. 22.

BLAGODIJÁNE, v. beneficium. i je po sadaš-
nem južnom i zapadnom govoru mjesto staroga è,
mjesto kojega je u istoćnom govoru e. na kraju
je ne od starijega nije. dolazi xv i xv vijeka, a
tada je još bilo staro è na rečenom mjestu a na
kraju -nije. Blagodějanija. Glasnik II. 12, 138. Mon.
serb. 539.

BLAGODIJNICA, f. benefica. i je pred j po
sadašnem južnom i zapadnom govoru mjesto sta-
roga è, mjesto kojega je u istoćnom govoru e.
xvii vijeka u jednoj knizi, u kojoj je još è na
rečenom mjestu. Blagodjnicja. Starine 2, 299.

BLAGODIJDSTVO, n. bonum opus. i je pred j
po sadašnem južnom i zapadnom govoru mjesto
staroga è, mjesto kojega je u istoćnom govoru e.
xviv vijeka, a tada se pisalo è na rečenom mjestu.
Slyša za mnogyje trudy i vsa blagodějstva, je-
liko tvorili bě. Danilo 302

BLAGODIJDSTVOVATI, blagodijstvujem, pf. be-
neficio afficere. i je pred j mjesto è kao u „bla-
godijstvo'. xiv vijeka, a tada je još bilo è na re-
čenom mjestu. Gospodi blagodějstvo te. Danilo
313. u drugom prijepisu: Gospod b dobro tebě
stvori. 313.

BLAGODJELNICA, f. quae bene facit. samo u Stu-
lićevu rječniku, u koji je došla kao i blago-
djelnik, kojega vidi.

BLAGODJELNIK, m. bene faciens. samo u Stu-
lićevu rječniku, za koji je bez sumne i načinjen,
i to od adj. blagodjelan, koji ima u nemu iz
misala.

1. BLAGÒDJET, f. gratia, kao i blagodat, koju
vidi. od blag i djeti (činiti). -je- je po južnom
govoru od staroga è. mjesto kojega u istoćnom
e, u zapadnom i. sada se govorì samo sa e. do-
laži od xiii vijeka, između rječnika u Vukovu
(„blagodet“) i u Daničićevu. Obrěsteta blagodět.
Sava 4. Ponuždeni božanstvoju blagodětiju. Mon
serb. 78. Blagoděts prěsvetago svojego duha na

BLAGODJET

408

BLAGOHRANIŠTE

gospodstvo mi izlija. 205. Primihš božastvenuju blagoditš. 292. Devojčica kad stane pripovedati, a iz usta s zlatna ruža. Onda se mačija još večma začudi, pa je zapita: gde si taka blagodet na sebe dobila? Nar. prip. vuk. 177. sada se go-
vori i u muškom rodu: Kao što se diči i kiti Đurđev dan listom i zelenom travom a Spasov dan ļetom i cvijetom i božijem svakijem blagod-
etom. Vuk, kovč. 126. živ. 75.

2. BLAGÒDJET, m. vidi blagodjet, f.

BLAGÒDJETAN, blagòdjetna, adj. gratiae, be-
nignus, beneficus. od xiii vijeka, između rječnika
u Stulićevu (iz brevijara, benignus, clemens), u
Vukovu (blagodetan', salutaris, prosper) i u Dani-
čićevu (gratiae). Od blagodjet, koju vidi. — 1. gra-
tia plenus, u, kome je ili u čemu je blagodet, kao
blagodatan. Čuditi se promyslu člověkołubivaago
boga našego i sboru blagodětnomu jego? Do-
mentijana 3. Svetyimi duhomb sbrani, blago-
dětnyj světě sktvorše. 92. Blagodětnyj darš
ots boga imy. 186 Blagodjetnom krvu ocisti. N.
Rańina 112. Blagodetnim znamenjem i pečatom
vsega života. Š. Budinić, sum. 180b. — 2. benig-
nus. Ľubav trpeća jest, blagodjetna jest. N. Ra-
nina 36b. Ikor. 13, 4. u Vukovu prijevodu: milo-
krvna. — 3. beneficus, koji dobro komu čini. Koji
vlast nad ņimi imaju, blagodjetni zovu se. N. Ra-
nina 102. luk. 22, 25. Koja nam bi druga blago-
detna i spasonosa Eva. Š. Budinić, sum. 22b.
— 4. adv. blagodjetno, benigne: Mnogo imi bla-
godětno blagosvismo taj gradı. Mon. serb. 324.

BLAGODJĘTEŁ, m. beneficus. od xiii vijeka, samo u knižama u kojima se miješa jezik sa crkevnišnjem; između rječnika u Stulićevu i Daničićevu. — Od blago i djeti (činiti). — Blagoděteł tvoj Hristos. Domentijana 28. Ko svojemu blagodeteju vladiči Hristu. Mon. serb. 186.

BLAGODJĘTEŁAN, blagodjětełna, adj. bene-
ficus. samo xv ili xvi vijeka, između rječnika samo
u Stulićevu. Blagodarна i blagoutrobina i blag-
detełna. Aleksand. nov. 72. — *Adv.* blagodje-
tełno, munifice, *u Stulićevu rječniku*.

BLAGODJĘTEŁICA, f. vidi blagodjětełnica. samo u Stulićevu rječniku, za koji će biti i načineno.

BLAGODJĘTEŁNICA, f. benefica. xiii vijeka, između rječnika u Stulićevu i Daničićevu. samo o bogorodici. Bogorodici blagodětełnici. Mon. serb. 10. Sava 2. Sava, tip. hil. glasn. 24, 197. Domen-
tijana². 61.

BLAGODJĘTEŁNĪK, m. beneficus. samo u Stulićevu rječniku, za koji će biti i načineno.

BLAGODJĘTEŁNŌST, blagodjětełnosti, f. vidi blagodjetełstvo. samo u Stulićevu rječniku, za koji će biti i načineno.

BLAGODJĘTEŁSTVO, n. beneficentia. u jed-
noga pisca xv vijeka (ima i u Stulićevu rječniku,
ali iz brevijara). Nedostojna takovu blagoděteł-
stvu. Glasnik 11, 59. istoga vijeka i sa -ije na
kraju mjesto -o: Velikyiš radi blagodětełstvij.
Mon. serb. 394.

BLAGODJĘTEŁSTVOVATI, blagodjětełstvu-
jêm, *impf.* bene facere. xv vijeka, između rječ-
nika samo u Daničićevu (ima i u Stulićevu, ali
iz ruskoga). Všegda blagodětełstvuje o rodě na-
šemb. Mon. serb. 539.

BLAGODJĘTNICA, f. benefica. xiii vijeka. samo o bogorodici. isporedi blagodatnica. Bogorodice blagodětnice. Sava, tip. stud. glasn. 40, 155. 170.

BLAGÒDJETNO, adv. vidi kod blagodjetan.

BLAGODJETSTVOVATI, blagodjetstvujem,

impf. u jednom rukopisu mjesto ,blagodanstvovati',
koje vidi. Persida s mnom blagodetstvuje. Alek-
sand. jag. starin. 3, 305.

BLAGODRŽAVAN, blagodržavna, adj. bene
regnans. xiv vijeka, između rječnika samo u Da-
ničićevu. Blagodržavnyj Stefanъ knezъ Lazarъ.
Mon. serb. 215.

BLAGÒDUŠAN, blagòdušna, adj. animosus.
xii vijeka, samo kao adv. blagodušno, a kao adj.
samo u rječnicima Voltigijinu (barmherzig) i Stu-
lićevu (laetus, hilaris). Ne malodušiti se, .. nt bla-
godušno imēti. Sava, tip. hil. glasn. 24, 214. tip.
stud. glasn. 40, 171.

BLAGÒDÛŠJE, n. mens facilis. u jednoga pisca xiv vijeka, u tada je mjesto -je na kraju bilo -ije; između rječnika samo u Daničićevu (ima i u Stulićevu, ali iz ruskoga). Vlsaku ľubovs i blagodušije svojeje krotosti kć ņemu pokazavš. Domentijanb 104. Vlsěhъ blagodušijemъ bogatno oda-
rovabъ. Domentijanb 168.

BLAGÒDUŠNO, adv. vidi kod blagodušan.

BLAGÒDUŠNOST, blagòdušnosti, f. misericordia, u Voltigijinu rječniku, a aequanimitas, animi tranquillitas, u Stulićevu. izvan tijeh rječnika ne nalazi se.

BLAGODUŠTVO, n. aequanimitas, animi tranquillitas. samo u Stulićevu rječniku.

BLAGODUŠSTVOVATI, blagoduštvujem, impf. bono animo esse. u jednoga pisca xiv vijeka i u Daničićevu rječniku. Vl mirē blagodušstvujušti. Domentijanb 177.

BLAGOGOVORAC, blagogovorca, m. eloquens i suaviloquus. samo u Stulićevu rječniku, gdje ima i blagogovoran (adj.), blagogovorene, blagovoriti, blagogovornica, blagogovornik, blagovorno, blagogovornost, blagogovorstvo. sve ne-
pouzdano.

BLAGOHOĆAN, blagohoćna, adj. benevolus. u jednoga pisca prošloga vijeka i u Stulićevu rječniku (voluntarius, ultroneus). — *Adv.* blagohoćno, sponte, *u Stulićevu rječniku*.

BLAGOHOTAN, blagohotna, adj. vidi blago-
hoćan, samo u Stulićevu rječniku.

BLAGOHRAN, m. vidi blagohrana. u jednoga
pisca prošloga vijeka. isporedi blagoshran. Blago-
hran gdi se sbraja. J. Kavaņin 130. Križ... i
trn slavne od krunice spastełske s blagohrana
za urehu veču slide. 320.

BLAGÓHRANA, f. aerarium. samo u rječni-
cima Belinu (730a) i Stulićevu. isporedi blago-
shrana.

BLAGOHRÁNAC, blagohránca, m. custos the-
sauri, praefectus aerarii. isporedi blagajnik. od
prošloga vijeka, između rječnika u Belinu (730a)
i Stulićevu (,blagohrannac', a to bi bilo blagó-
hranac). S blagohrancem (blaagohraancem'). Turl.
blago 2, 30. Čuvaoci od stvari crkovni i blago-
ranci. A. d. Kosta 1, 19. Blagohranac naš. A.
Kačić, razgov. v. — dolazi i kao ime muško ili
može biti nadimak, prije našega vremena. Blago-
hranscъ. S. Novaković, pom. 44.

BLAGÓHRANICA, f. aerarium, thesaurus. od xvii vijeka, u rječniku ni jednom. Sve blagohra-nice od bogataca. B. Kašić, nasl. 53. Svě litine prvoga godišta sakupłene u blagoranicu apostolsku. A. d. Kosta 1, 241.

BLAGOHRANILNICA, f. aerarium. samo u
Stulićevu rječniku. bez potvrde.

BLAGÓHRANIŠTE, m. aerarium, thesaurus.
od xvii vijeka, između rječnika u Belinu (730a),

BLAGORANIŠTVO

409

BLAGOMJERJE

Bjelostijenčevu i Stuličevu, isporedi blagajnica, riznica, hazna. Ove riči govorio jest Isus u blago-
raništu učeči u crkvi. I. Bandulavić 69. ioan.
8, 20. Nike moči hrane se u blagohraniče od ove crikve. M. Bijanković 86. Da raduje rečena dobra apostolsko rimsko blagohranište. Besjede kr. 264. Pod kojim blagohranište ili ti hazna bi. A. T. Blagojević, kin. 6. Držanstvo blagohraništa. J. Matović 292. U onomu prigovarańu, koje imade u blagohraništu. Grgur iz Vareša 37. Rastvorit če im sveto svoje srce, blagohranište neizbrojnjih milosti. Đ. Mattei 65.

BLAGORANIŠTVO, n. vidi blagohranište. samo u Stuličevu rječniku, za koji je bez sumne i načineno.

BLAGORH&RÍNTEĽ, m. vidi blagohranac. samo u Stuličevu rječniku. bez potvrde.

BLAGORHÁNE, n. thesaurus, u jednoga pisca
prošloga vijeka. Blažena je i Jožana ... blago-
hařne Kotorana. J. Kavańin 308.

BLAGOHVALAN, blagovalna, adj. laudabilis. samo u Stuličevu rječniku. isporedi blagovalno.

BLAGOHVÁLITI, blagohválím, impf. laudare. xiv vijeka u jednoga pisca. Trudy jego blago-hvaľaše. Domentijanb 170.

BLAGOHVALNO, adj. laudabiliter. u jednoga pisca xiv vijeka i u Daničičevu rječniku (3, 556). Blagovalno jako boga radi trudy jego carš po-hvaľajetb. Domentijanb 171.

BLAGOIMAŇE, n. res prosperae. u jednoga
pisca xvi vijeka i u Stuličevu rječniku (benefi-
cium ecclesiasticum' iz misala). Ti meni jesi vsih
dobara i blagoimanja čelo i konac. Š. Budinić,
sum. 196b.

BLAGOIZVÓLITI, blagóizvolím, impf. placet. xiv vijeka, između rječnika samo u Daničičevu (u Stuličevu iz brevijara griješkom blagoizvoljati i bez potvrde blagoizvoľivati). Blagoizvoliv pošla jedinočeddyj synb na zemłu. Mon. serb. 77. Blagožvoli caršstvo mi. Mon. serb. 154. Blagožvoli caršstvo mi ... zapisovati. Glasnik 24, 239.

BLÅGOJE, m. ime muško. hyp. od Blagomir.
dolazi i prije našega vremena. S. Novaković, pom.
44. Vuk, rječ. 30a. D. Avramović, sv. gora 196.

BLÅGOJEV, adj. što pripada Blagoju. Blago-
jevo suvarje (zove se jedna ravnica u Begačici u
Srbiji u okrugu biogradskom). Ł. Stojanović.

BLÅGOJEVIĆ, m. prezime po ocu Blagoju. u naše vrijeme. Prot. šab. mag. 104. Rat 88. 136.

BLÅGOJEVIĆI, Blågojevićå, m. pl. selo u Sr-
biji u okrugu užičkom. K. Jovanović, reč. 160.

BLÅGOJEVINA, f. mjesto u Srbiji u okrugu
vaševskom, sreu kolubarskom, kod sela Gorňih
Lajkovaca. Ł. Kovačević.

BLAGÒJICA, p. vidi blagovijest. u Hrvatskoj.
P. Brantner.

BLAGOJNIK, m. vidi blagajnik. samo u Stu-
ličevu rječniku. riječ nepouzdana.

BLAGOKOBAN, blagokobna, adj. prospere augurans. samo u Stuličevu rječniku. riječ nepouzdana. isporedi dobrokoban.

BLAGÒLIČAN, blagòlična, adj. decorus. u jednoga pisca xiv vijeka. Siju (crkov) krase utavsty blagoličny. Danilo 286. — u Stuličevu rječniku iz brevijara venustus.

BLAGÒLÎČJE, n. speciositas. u jednoga pisca
xiv vijeka, a tada je mjesto -je na kraju bilo -ije;
između rječnika samo u Daničičevu. Blagoličija
radi ženy svojeje zaviděnš byšt. Domentijanb 177.

BLAGÒLIČNÒST, blagòličnosti, f. venustas.
samo u Stuličevu rječniku, za koji će biti nači-
neno od blagoličan, koje vidi.

BLAGÓLEPAN, blagołepna, adj. decorus. samo u knígama koje su pisane jezikom crkvenim, xiv i xv vijeka, a tada je ћe glasilo lě. između rječnika samo u Daničičevu. Od adv. blago i adj. lijep. Priide muži blagolěpna obraza. Danilo 316. Blagolěpnyj hramы. Glasnik 11, 70.

BLAGOŁEPLĘ, n. decor. u knígama u kojima se miješa jezik s crkvenim, xiv i xv vijeka, a tada je glasilo blagolěpje. između rječnika samo u Daničičevu. isporedi blagołepan. Hrami ukrěpłati vsakimi potrěbami carskimi blagolěpija radi. Mon. serb. 129. Crskовъ vsakymъ blagolěpijemъ ukrasivъ. Domentijanb 66. Vsъzjubłъ blagolěpje domu tvojego. Glasnik II. 12, 137.

BLAGOŁUBAN, blagołubna, adj. amabilis, amatorius. u dva pisca xii и xvii vijeka, i u Stuličevu rječniku. — a) što je dobro ľubiti, amabilis: Jeliko dobra, jeliko blagołubna, ta pomyślajte. Sava, tip. hil. glasn. 24, 222. tip. stud. glasn. 40, 180. — b) u čemu se ľubav pokazuje, amatorius. Prijatełъ zetovu samo pristoji se stati ko spravan i hrl služiteľ i za najveću diku slušat blagołubne razgovore zeta s nevjestom. Živ. is. 54.

BLAGOĽUBAZAN, blagołubazna, adj. amoenus, jucundus. xv vijeka, između rječnikla samo u Daničičevu. Čь тěмъ нами slovo prědležit blagoľubznčno i všsakoje počšti dostojno. Łetop. šaf. 51.

BLAGÒLÚBLE, n. amor boni. xiii vijeka, a tada je mjesto -bje na kraju bilo -bije. Dělo blagołubija. Sava, tip. stud. glasn. 40, 175.

BLAGOMILAN, blagomilna, adj. affabilis, comis. blandus. samo u Stuličevu rječniku, gdje ima i adv. blagomilno i blagomilnost sre troje nepouzdano.

BLAGOMILO, adv. blande. u jednoga pisca prošloga vijeka i u Stuličevu rječniku. Blagomilo prija krajiću, i u veselą čudna lupi dajući joj dobrodošćiu. J. Kavańin 255.

BLAGOMIO, blagomila, adj. vidi blagomilan. samo u Stuličevu rječniku, za koji će biti i načineno od blagomilost, koje ima iz brevijara. isporedi blagomilo.

1. BLÅGOMÎR, m. ime muško, u naše vrijeme. Sr. Nov. 1878. 35. isporedi Blagoje i Blaga.

2. BLÅGOMÎR, m. odor suavis. u jednoga pisca prošloga vijeka: Zrim ruse ohole ņekoliko znatnijeh pupa, ki mirisom udaraju, gdi godi se obračuja: vrhužakna Đurmetića, vrhupopa i djakoja, kanonika Bizantića, koj miriši s lijepa voņa, a svojizih svi pastiri, svem Kotoru blagomiri. J. Kavańin 161.

BLAGOMIRIS, m. odor suavis. u jednoga pisca prošloga vijeka. Zlato svjetlost ima, blagomiris cvijetje hrani. J. Kavańin 157. Isusovi redovnici blagomiris svijetu daju. 372.

BLAGOMIRĪSĀŇE, n. odor suavis. u jednoga
pisca xvii vijeka. Obmiriši gospodin miris blago-
mirisanja. I. Bandulavić 117.

BLAGOMISALAN, blagomisaona, adj. bene
sentiens, benevolus. u jednoga pisca prošloga vi-
jeka. Blagomisoni štioče! Đ. Mattei 302.

BLAGOMJERJE, n. harmonia, u jednoga pisca
xvii vijeka. Tri slave izvrsnе tijela blaženoga:
1. slatkost; 2. blagomjerje, za što tjeleja sveta
ni u čem se ne će protiviti voli i naredbi božoj;
3. vječa nsvjetlost. M. Divković, nauk 297b.

BLASONALNOSTVO

410

BLAGOREDAN

BLASONAKLONSTVO, n. benevolentia, u jednoga pisca prošloga rijeka, preredeno njem, wohlgeneigtheit. D. Obradović, sav. 21.

BLAGONÁRAVAN, blagonáravna, adj. bene moratus. samo u jednoga pisca xiv i xvii rijeka. između n i r ametnuto je a, i tako dolazi prošloga rijeka, a prije je bilo bez nega. Ne hote razlučiti se žitija blagonravna Svetyju Gory. Danilo 341. Blagonravnyje molitvy. 360 Pri ovom blagonravnom igumanu. D. Obradović, ž. 91.

BLAGONÁRÂVŁE, n. boni mores. xiii rijeka, a tada je glasilo blagonravije. Josifovo blagonravije. Sava 3.

BLAGONÁROČIT, adj. insignis. xiv rijeka, između rječnika samo u Daničićeru. Blagonaročiti dneb sebraniju narekše. Domentijanb 36. Prazniku blagonaročitu. 129. Toboju blagonaročiti byvše mirodržitele je byhons. 41.

BLAGÓNOSAN, blagónosna, adj. salutaris. u jednoga pisca prošloga rijeka. Da se blagonosna ta zgoda zgodi. D. Mattei S3.

BLAGOÓBRAZAN, blagoobrazna, adj. decorus. xiii-xvi rijeka, između rječnika samo u Daničićeru. Blagoobrazinaa syna Sava 13. Onoje blagoobrazniču rektskeje mi. Domentijanb 181. Krasnib i blagoobrazniču kъ vъsъмъ zrestiut. jego bě. Aleksand. nov. 2. Aleksand. jag. starin. S. 218. - Adr. blagoobrazno, decenter: Vsa blagoobrazno sivrsaše. Danilo 365. Vsa blagoobrazno i po činu da bivajut vo vas. S. Budinić, sum. 53.

BLAGOÓBRAZNO, adv. vidi kod blagoobrazu.

BLAGOODÀTLIV, adj. bona dans. u jednoga pisca xiv rijeka i u rječniku Daničićeru. Ko zlobe blagooodatlj mi bystъ. Domentijanb 211. Da vъsъ dneb strašuj sauda vizdanija blagootatljivi nam budeb. 219.

BLAGOPAMETAN, blagopametna, adj. optima memoria praeditus. samo u Stuhčeru rječniku, za koji je bez sumbe načineno, i to od ,blagopamet', koje je uzeto iz brevijara.

BLAGOPODÀTLIV, adj. bona dans. xiv rijeka u jednoga pisca Blagopodatljivoju rukoju. Danilo 105.

BLAGOPODJELEÑE, n. beneficium u jednoga pisca prošloga rijeka. Od beneficija oli ti blagopodijela place crkvene. M. Dobretić 4-8.

BLAGOPÓDOBAN, blagopódobna, adj. idoneus. u jednoga pisca xiv rijeka i u Daničićeru rječnika. Priimi našb sivъtъ jako blagopodobnъ. Domentijanb 127.

BLAGOPOHVÁLATI, blagopohválam, impf. laudare. u jednoga pisca xiv rijeka i u Daničićeru rječniku. Blagopohvajuł tvoju milostъ. Domentijanb 68.

BLAGOPÓKOREÑE, n. obedientia. xv i xvii vijeka, u tada je bilo na kraju -nije mjesto -ne. između rječnika samo u Daničićeru. Retujust carije blagočistijemъ, blagopokorenijemъ siłnyi. Glasnik II. 12, 138. Ne prébystъ vъ blagopokoreniti. Łetop. šaf. 57.

BLAGOPÓKÓRIV, adj. obsequens. xiv rijeka, između rječnika samo u Daničićeru. Blagopokorivi synove. Danilo 145. Ko mně blagopokorivi byste. Domentijanb 36.

BLAGOPÓLUČAN, blagopolučno, adj. felix. u jednoga pisca xv rijeka, između rječnika u Stuhčeru i u Daničićeru. Blagopolučno vrše obretъ. Glasnik 11, 79. - u Stuhčern rječniku ima i adr. blagopolučno iz misala, i blagopolučene iz brevijara i blagopoluječ.

BLAGOPOSLÚŠLIV, adj. aures praebens, obsequens. u jednoga pisca xiv rijeka i u Daničićeru rječniku. a) aures praebens: Slava tebě blagoposlušljivomъ iše sь věroju moleštił ti se. Domentijanb 74. - b) obsequens: Blagoposlušljivъ budu gospodevi mojemu. Domentijanb 93.

BLAGOPÓVJESTAN, blagopovjesna, adj. bonae existimationis. samo u Stuličevu rječniku. riječ nepozdana.

BLAGOPREBÍVÁŇE, n. prosperitas. xiv rijeka, a tada je na kraju bilo -nije i -nje mjesto -ne; između rječnika u Daničićeru. Porevnovatiž žitiju i blagoprěbivanju svetyiħi carej. Glasnik 24, 233. Blagoprěbivanja. Mon. serb. 134.

BLAGOPREMJENAN, blagopremjena, adj. placabilis. xiv rijeka, između rječnika samo u Daničićevu. Prědstoješte licu božiju blagopréměnną i blagouvětłiva otъ sńdějanihъ mi ustrajutъ. Mon. serb. 134.

BLAGOPRÍJAZNÓST, blagoprijaznosti, f. benevolentia, officićium. u jednoga pisca prošloga rijeka. Blagoprijaznosti svoje (pokazati). D. Obradović, sav. 25.

BLAGOPRÍJEMNÍK, m. bene accipiens. xiv rijeka u jednoga pisca i u Daničićeru rječniku. Dušepolznyiъ slovesi i tělesnyiъ učrěždenej blagoprijemnika Domentijanb 43.

BLAGOPRÍJETAN, blagoprijetna, adj. gratus. xiii-xv rijeka, između rječnika samo u Daničićevu. Blagoprijetno namъ i bogu. Sava, tip. stud. glasn. 40, 174. Dělo svojego blagoprijetnoje. Mon. serb. 212. Blagoprijetnu namъ semu vъspomenu tiju bivšъ. 236. Vrème blagoprijetno. 332.

BLAGOPRIM, adj. in bonam partem accipiens. samo u Stuličeru rječniku. riječ nepozdana.

BLAGÓRAD, m. pecuhiae avidus, kome je milo blago, ko je rad imati blago. u jednoga pisca prošloga rijeka Blagorad jedan biše, koji u snu nasav blago... visto ono sam zagnoji. V. Dosen 76. Sad put drži, blagorade. 77.

BLAGORASTAN, blagorasna, adj. bene crescentens. Sadъ dobroplodnyj. okropjačemъ rosoju nebesnoju, i blagorastnyj dajeti plodъ vъ vrême svoje. Danilo 387.

BLAGORASTVÁRATI, blagorástvârâm, impf. bene miscere. xv i xvi vijeka. samo part. praes. act.: Vsa otъ nebytija vъ bytija privedyj, i blagorastvaraje vъsa, velikyj promysle božij. Aleksand. nov. 130. Aleksand. jag. starin. 3, 315.

BLAGORÁSTVOREN, adj. bene mixtus. xiv rijeka u jednoga pisca. Protivu blagorastvorenyimъ dělonъ takovъ darъ prijetъ otъ gospoda. Danilo 301. Tu jemu živuštu vъ blagorastvoreně nrváč. 330.

BLAGORASTVORĚNE, n. refectio. xv vijeka u jednoga pisca sa -nije na kraju mjesto -ne, i u Daničićeru rječniku. Voda podajetъ po vъkusu blagorastvorenije tělu. Glasnik 11, 69.

BLAGORAZUMAN, blagorazumna, adj. prudens. xv vijeka, između rječnika samo u Daničićeru. Bogojužbivъ, blagorazumibъ. Łetop. šaf. 51.

BLAGORAZŮMIV, adj. prudens. u jednoga pisca xiv rijeka i u Daničićeru rječniku. Starca blagorazumiva. Domentijanb 31.

BLAGÓREDAN, blagóredna, adj. bene dispositus. u jednoga pisca prošloga rijeka, samo kao adv., a kao adj. samo u Stuličeru rječniku. - Adr. blagorendo: Ša što je neizvrstna ova bolest? Er bo smo na ńu (na pokajane neizvrstno!) ganuti od one įbavi vlastite koju prem da blagoredno nami istijem nosimo. T. Ivanović 82.

BLAGOREDBEN

411

BLAGOSKUPIJAÑE

BLAGOREDBEN, adj. *vidi* blagoredan. samo u *Stuličiju rječniku*, riječ nepozdana.

BLAGOREDNO, adv. *vidi* kod blagoredan.

BLAGOREK, adj. eloquens. od prošloga vijeka, između rječnika u Belini (286b) i Stuličiju (u kom je subst.). Nije jezika umrloga tako umjetna i tako blagoreka. Besjede kr. 206.

BLAGORIJEČ, f. verbum gratum. u jednoga pisca prošloga vijeka: o sinu božjem: Ku blago- riječ otac daje. J. Kavanin 533.

BLAGORIJEČJE, n. eloquentia. u jednoga pisca prošloga vijeka. Ni umfo slavan, žive u knigah blagoriječjem. J. Kavahin 97. Primjen u ono vijeće s blagoriječja, ko zamiri glava od svijeta tad u nemu. 149.

BLAGORJEČAC, blagorječca, m. blandiloquus. samo u Stuličiju rječniku, riječ nepozdana.

BLAGORJEČAN, blaginječna, adj. blandiloquus. samo u Stuličiju rječniku, riječ nepozdana.

BLAGORJEŠTVO, n. eloquentia. š pred t stoji mjesto č. samo u jednoga pisca vijeka. U pjesmi i u govoru blagorječtv kad tko čuje Petrovića. J. Kavahin 181.

BLAGORĐAN, blagorđna, adj. generosus, nobilis, plemenit. Od xiii vijeka, između rječnika u Voltigijinu (vermöglich), u Stuličeru (nobilis iz breijara, i foecundus, fertilis) i u Danićićeru (nobilis). o češladetu risoka roda u opće, po tome i o vladanocu. Vše jegovu dšterž za blagorodnago i lubimago syna Stefana. Sava 2. Blagorodnago kralja Stefana Uroša. Mon. serb. 84. Sb. velmožami i sb. blagorodnymi junosami. Domentijanb 5. Otv ugrškje zemlje idčahu slavnici i blagorodini poslani otje svojeg kralja. Danilo 97. o plemićima, šihoroj obćini, u naše vrijeme pisaca. Od blagorodne komunitadi paštovske. Pravdonosa 1852. 30. — Adr. blagorodno, nobiliter, generose. samo u Stuličiju rječniku.

BLAGORODNOST, f. animi magnitudo, generositas, nobilitas. samo u Stuličiju rječniku.

BLAGORODOVAC, Blagorodoveca, m. selo u Slavoniji u podžupaniji pakračkoj. Schem. zagr. 1875. 49. Pregled 97.

BLAGORODSTVO, n. nobilitas, nobiles. u jednoga pisca prošloga vijeka i u Voltigijinu rječniku (,vermögen'.). Ako svestenstvo i blagorodstvo ne budu nankom ukrašeni. D. Obradović, bas. 306.

BLAGORODEK, n. nobilitas. u jednoga pisca xiv vijeka, a tada je na kraju -de glasilo -dije, i u naše vrijeme u jednoga pisca: između rječnika samo u Danićićeru (ima u Stuličiju, ali iz ruškoga). Vysotu blagorodija. Domentijanb 98. Mi čemo prama vešemu ,blagorodju' i popustljivi biti. M. Pavlinović, razl. spisi. 71.

BLAGOSÅDAN, blågesådna, adj. bene plantatus. xiv vijeka, između rječnika samo u Danićićevu. Darova procisti mi otrasli blagosadnjè v rodé mojeinb. Mon. serb. 187.

BLAGOSÅHRANICA, f. *vidi* blagohranica. u jednoga pisca prošloga vijeka. Sidio prama blagosahranici, u koju se zadužbina iliti lemozina meče. I. Velikanović, upuć. 1, 153.

BLAGOSÅHRANISTE, n. thesaurus, aerarium. isporedi blagosahranište, blagohraniste. prošloga vijeka, a tada dolazi i bez h. u pracom i prenesenom smislu: Božanstvene milosti blagosaraniste, komu hoće i kada hoće, otvora. A. Kanižlić, utoč. 181. Molitva je ključ od blagosaraništa nebeskoga. 647. Kada je vidio da je blagosaranište prazno.

A. Kanižlić, kam. 819. Poklonili su se nemu i otvorivši blagosahraništa svoja prikazali nemu zlato, tamjan i mirhu. I. Velikanović, upuć. 1, 486. Jer bo je ona božje blagosaranište i razdiliteja negovih milosti. E. Leaković, nauk. 430.

BLAGOSHRAN, m. thesaurus. u jednoga pisca prošloga vijeka. isporedi blagohran. Ne polagat sve svoje sre nepristojno u blagoshran. J. Kavanin 63.

BLAGOSHRANA, f. thesaurus, aerarium. isporedi blagohran, blagajnica. prošloga vijeka, između rječnika u Belini (289b), Voltigijinu i Stuličiju, u prenesenom smislu. Od milosti blagoshranu. J. Kavahin 357. Blagoshrana svakoga dobra. D. Mattei 231.

BLAGOSHRÁNAC, blagoshránca, m. *vidi* blagohranac. samo u Voltigijinu rječniku.

BLAGOSHRANIŠTE, n. *vidi* blagohranište. XVIII vijeka, a tada dolazi i bez h. Da samo jedan deo dade u blagosaranište vladalca. A. T. Blagojević, kin. 67. U općenomu blagoshraništu. Nepoznat pisar u I. Gundulica xi.

BLAGOSHRÁNE, n. *vidi* blagohraše. u jednoga pisca prošloga vijeka. Izborita blagoshraňa zlata puna su i bisera. J. Kavahin 368. Blagosraňa bogatijega nije nači na sem svitu. 381.

BLAGOSÍLÁNE, n. benedictio. samo u Vukovu rječnika. isporedi blagosivaše, blagosivšaše.

BLAGOSÍLÁTI, blagósÍlám, impf. *vidi* kod blagosivšlátı.

BLAGOSÍVALAC, blagosivaoca, m. benedicens. isporedi blagosivšalac, blagosivšalac. u jednoga pisca prošloga vijeka, i to u nom. sing. griješkom blagosivaoc: Blagosivaoc od ženidbe. M. Dobretić 11.

BLAGOSÍVÁNE, n. benedictio. u jednoga pisca prošloga vijeka. isporedi blagosivaše, blagosivšaše. Metnu one stvari na otar za blagosivaše. A. Kanižlić, kam. 216.

BLAGOSÍVATI, blagósÍvám i blagósÍvêm, impf. *vidi* kod blagosivšlátı.

BLAGOSÍVÍLAC, blagosivšaoca, m. benedicens. u jednoga pisca prošloga vijeka i u Stuličeru rječniku (,blagosivšaoc') isporedi blagosivšalac, blagosivšalac. u pomenutoga je pisca prvi slog iza blago griješkom izostarjen, te se ne može znati je li -si -ili -sli-: Ako se privrnuo od psovača na blago(si)všaoca. F. Lastrić, svet. 37.

BLAGOSÍVÍLÁNE, n. benedictio, od XVII vijeka. između rječnika samo u Stuličiju. isporedi blagosivšaše, blagosivaše. Prokleću blagosivšanja vaša. I. Ančić, ogl. 122. Primiti kripost, ... slavu i blagosivšaše. F. Lastrić, test. 226. Kojima za zafalnost ne toka se drugo nego blagosivšaše. M. A. Rejković, sat. 123.

BLAGOSÍVÍLATEL, m. benedicens. samo u Stuličeru rječniku, riječ nepozdana.

BLAGOSÍVÍLATI, blagósÍvám, impf. *vidi* kod blagosivšlátı.

BLAGOSKLÔNST, blagosklónosti, f. *vidi* blagost. samo u Stuličiju rječniku. riječ nepozdana.

BLAGOSKROVÍSTE, n. thesaurus. prošloga vijeka a jednoga pisca, između rječnika samo u Stuličiju teđje ima i blagoskrovištro, koje je bez sumije načineno za rječnik, a oboje: locus ubi thesaurus vel res pretiosae asservantur. Neka u tebi, jedinomu našemu blagoskrovištu, sved i sve naše sre uzboravi. D. Mattei 304.

BLAGOSKÚPLÁNE, n. skuplšeňe blaga. u jed-

BLAGOSLOVITI

416

BLAGOSNO

sa sveštenikom, a on mu na to odgovori: 'da si blagosoven' ili 'bog da blagosovi'. Vuk, nar. pjes. 3, 326. — d) tko god može blagosloviti: aa) molić boga da bi kome dobro bilo ili da bi što bilo na dobro: sa 1 iza s: Blagoslovihi i svakimi blagoslovjenijem, jakože blagoslovi Isakovi kova. Mon. serb. 5. Jegože blagoslovismo biti jemu kraju. 13. Uze hleb i blagoslovivši prelomi ga. Vuk, mat. 26, 26. — bez 1 iza s: Blagosovite, i nemojte prokleti. N. Rańina 30b. Blagosoviće tebe prjede nego umre. 56b Stara nam je na umoru majka, pak te zove da te blagosovi. Nar. pjes. vuk. 2, 136. Te kazuje majci Anđeliji da se Jovo na vojsku oprema preko mora za devet godina, pak je zove da ga blagosovi. Nar. pjes. vuk. 2, 574. — bb) hvaleći što dobra radi koje je u nemu ili od nega dolazi: Ona bi, ka Isukrstu pripovidajući plod i utrobu majčinu blagoslovi. P. Zoranić 34b. — cc) kad komu daje što ili opraša ili dopušta ili pristaje na što želeći da bog da da bude u dobri čas, da bude sretno (isporedi blagoslivlati pod e, d, cc. i blagoslov pod, bb.). sa 1 iza s: Vinoglje, kako to mu ga pod birodalbi i darovalbi i blagoslovlivi. Spom. sr. 2, 25. Naše gospodost moliše da imi blagoslovimo miri, i mi taј miri i juhavi blagoslovismo po sijemimašem listu. Mon. serb. 375. — bez 1 iza s: Kraljevstvo mi dade, blagosovi i potvrđi Dubrovniku vsu župu. Mon. serb. 293. Prostih i blagosivišć sigrèhe i suprotivštine koje su godě do sada bile. 458. tako se može blagosloviti i što već dato ili učinjo komu: Blagosovi nu, slatka majko, mliko, trude i službu tvoju. F. Lastrić, test. 102. — e) part. praet. pass. u kome god prendim smislu (isporedi blagosloven): sa 1 iza s: Vinu imeje blagoslovjenu. Sava, tip. stud. glasn. 40. 151. Otvje mene grěsnago da ně blagoslovjeni. Mon. serb. 111. Blagoslovjen jesi, bože. N. Rańina 18b. Blagoslovjen je ki grede u ime gospodinom. 87. Blagoslovjen mimo ine. P. Hektorović 121. Blagoslovja ti meju ženami. Bernardin 3. Blagoslovjeni ti meu ženama. F. Vrančić, rječ. 128. Blagoslovjen plod utrobe tvoje. F. Glavinić, cvit 210. H. Bonačić, nauk 14. Blagoslovjeni otca moga. J. Kavaņin 572. Brez mire biše mučena blagoslovja duša Isusova. M. Lekusić 116. Sem je prvorodenii Noja, od něga blagoslovjen. Grgur iz Vareša 43. Od boga je ne samo dopušteno nego i blagoslovjeno. D. Obradvović, živ. 49. — bez 1 iza s: Blagosovljeno mlijek od tvojih prsi. Zbor. 145b. Da je blagosovljena zemla, po kojoj hodiš. M. Držić 265. U sjemenu negovu hoće biti blagoslovjeni svi kolici puci. A. Gučetić, roz. jez. 88. Budute svi kolici hiłač putu blagosovljeni od boga. M. Divković, bes. 2. Od vika sa blagoslovjenom. S. Margitić, ispov. 211. Da se krsti vodom blagoslovjenom. A. Bačić 281. Blagoslovjen, koji dode u ime gospodne. J. Banovac, razg. 151. Blagoslovjen ti budi mliko, trud i služba moja! F. Lastrić, test. 102. Oškropi ga blagoslovjenom vodom. L. Vladmirović, slavod. 17. Blagoslovjen bog i otac gospodina našega. J. Matović 60. Koji bi hotio blagoslovjeni kruh primiti. A. Kanižić, kam. 633. Blagoslovjen budi bog vaš. A. Kačić, korab. 292. Voda ima biti blagosovljena o uskru il o duhovi. M. Dobretić 25. O Jezuse, blagosovljeno bilo milostivo tvoje srce! D. Mattei 272. Hodite blagoslovjeni otca moga. B. Leaković, nauk 135. — sa j mjesto 1 iza v, po nekim krajevima: Blagoslovjen, bože mili, budi. P. Hektorović 140. (u prijepisu xvii vijeka). Blagosovjen bože ti si. I. Đordić, mand. 189.

2. neprelazno: s dat. mjesto akus, ali grijëškom po tuđem jeziku, u nekih pisaca xvi—xviii vijeka:

sa 1 iza s: Blagoslovi naslidstvu tvomu. M. Alberti 25. Blagoslovite sva dila gospodinova gospodinu. 31. Blagosloviću tebi, ... blagosloviću onijem. Živ. is. 23. — bez 1 iza s: Imahu i ribica malo, i tijem blagosovi. N. Rańina 151b. mar. 8, 7. Blagosovi baštini tvojoj. A. Kanižić, bogoj. 222. Trudu šnovu obilato je bog blagosvio. A. Kanižić, kam. 156. Blagosovivši planinam. 472. Bog jest nam osobito bio blagosvio, i pridobili smo neprijateła. I. Zaničić, krat. 109. Da blagosovi bogu. A. Kačić, korab. 58. Evo ču ti lipo blagosvito, od boga ti sve dobro izAITOS. J. Krmpotić, mal. 23. Blagosvio jest nima bog, da bi rasli i uzmložali se. I. Velikanović, upuć. 1, 41. Blagosovi gospodin dnevu subotnomu. B. Leaković, nauk 298.

3. sa se: a) pasivost sa subjektom: Krał u komu svi narodi blagoslovet sa. F. Glavinić, cvit 4 (ni). Da će se blagosoviti svi narodi u sjemenu negovu. J. Matović 39. U koje vrijeme ima se blagosoviti voda. 171. tako i kad tko iste blagoslov u koga, navlastito u svećenika, i na mu ga da, te se gospori, blagosloviti se u koga: Iziodi stari igumane i sa š níme pope svešteniče, ... u oba se hajduk blagosovi. Nar. pjes. vuk. 3, 326. — b) recipr.: kad jedno blagosloviju drugo na rastanku prašajući: aa) obje strane subjekat: Isus s učenici i materom otide na brdo Maslinsko, i blagosoviše se. F. Lastrić. test. 224. — bb) subjekat samo jedna strana, a druga izrečena u instr. s prijedl. s: Posli nego se Isus s majkom blagosovi, utipu se (sa) svojizim učenici u vrta'. J. Banovac, pripov. 77. Dokle se Isus blagosovi s materom. F. Lastrić, test. 225. Isus blagosovi se as apostolii. F. Lastrić, od' 354. Vała da sve lince skupim, da se š níma blagosovim. V. Došen 269.

BLAGOSLOVŁATI, blagoslovam, impf. benedicere. isporedi blagoslavlati. XIII i XIV vijeka, a tada je u praes. bilo: blagoslovajlu, blagoslovajši. izmědu rječnika samo u Daničićevu. Blagoslovajeti, jego igumeni. Sava, tip. hil. glasn. 24, 200. tip. stud. glasn. 40, 159. Blagoslovjačeti se bogš. Sava, tip. stud. glasn. 149. Blagoslovajelu, bogougodno dělojego. Mon. serb. 213.

BLAGOSLOVLE, n. benedictio. u jednoga pisca XIV vijeka, a tada je mjesto -vle na kraju bilo -vije, izmědu rječnika samo u Stulićevu (,blagoslovje', ali iz breživara). Rěky blagoslovija visměbi hote izlijati. Danilo 298.

BLAGOSLOVLENE, n. benedictio. od XII vijeka (vidi prvi primjer), i to sa -nije na kraju mjesto sadašnega šne, ali od XVI vijeka i bez i, izmědu rječnika u Belini (136b), Stulićevu (,blagoslovjenje') i Daničićevu. — iza s može i otpasti l, te glasi i blagosovljené. Blagoslovihi i svakimi blagoslovjenijemš. Mon. serb. 5. Bud' blagoslovjenje svrhu sina moga. M. Marulić 179. Prim' za-vite moje, bože, i želinja od hvale brez konca i blagoslovlenja. A. Georgiceo, nasl. 341. Iz ust jednoga krstjanina ne ima izhoditi nego li blagoslovjenje. I. T. Mrnavić, ist. 107. — bez 1 iza s: Od beskončiva blagoslovjenja i blagosivljanja. B. Kašić, nasl. 293.

BLAGOSLOVLIV, adj. quod sacrari potest. samo u Bjelostojeniju rječniku, gdje je i značene to. isporedi blagosoviv.

BLAGOSLOVLIVATI, blagoslovijati. samo u jednoga pisca XVI vijeka. Od blagoslovijati. — Tebe usta moja blagoslovijavu. A. Georgiceo, nasl. 173.

BLÁGOSLOVNO, adv. vidi kod blagoslovan.

BLÁGOSNO, adv. vidi kod blagostan.

BLAGOSOV

417

BLAGOST

BLÅGOSÖV, vidi blagoslov.

BLÅGOSÖVAN, blågosövna, adj. vidi kod blagoslovan.

BLAGOSÖVEN, blagosověna, adj. vidi kod blagosloven.

BLAGOSÖVITEĽ, m. vidi kod blagosloviteľ.

BLAGOSÖVITI, blagösvím, pf. vidi kod blagosloviti.

BLAGOSÖVIV, adj. benedictionis capax. samo u Stulićeru rječniku, gdje je i značene to. isproredi blagosloviv.

BLAGOSOVŽLEŇE, n. vidi kod blagoslovlenč.

BLAGÖSPREMA, f. vidi blagoshrana. Iz dobre blagospreme svoga srea lubežljivoga iznijet će nam i podijeliti dobro oslobođena od bijeda. Štit 3. Blago i bogastvo, koje se uzdrži u svijeh kraljevskijih blagospremah. B. Cuceri 345.

BLAGÖSRČAN, blagösrěna, adj. benignus, clemens, optimi animi, mansuetus. samo u Stulićelu rječniku, gdje ima i adv. blagosrěno.

BLAGÖSRČITI, blagösrčim, impf. mitem esse. samo u Stulićelu rječniku. riječ nepouzdana.

BLAGÖSRČNÖST, blagösrěnosti, f. mansuetudo. samo u Stulićeru rječniku, gdje ima i, blagosrětvo', oboje nepouzdano.

BLAGÖSRD, adj. benignus, studiosus. xii u XIV vijeka, i u rječnicima Stulićelu (animosus) i Danićicelu. a) o čeľadetu koje svesrdo nastoji oko koga ili oko čega, dobro čineći: Blagosrědu byti na miru krištjaninsko i o crškvožah pešti se. Mon. serb. 5. — b) o molbi, koja se svesrdo i postojanočini: Po blagosrědomu umoženiju. Mon. serb. 138.

BLAGOSŘDAČAN, blagosřdačna, adj. animosamo. samo u Stulićelu rječniku.

BLAGÖSRDAN, blagosřdna, adj. vidi blagosrd. u jednoga pisca XIV vijeka. Što se iz srea ili svetsrdno čini: Blagosrědbnyj plačs všprijemš. Danilo 156. Tihyje i blagosrědbnyje milostyeše. 285.

BLAGÖSRĐE, n. benignitas, studium. XIV vijeka, a tada je -de na kraju glasilo -dije; iznědu rječnika u Danićicelu. a) kao milost, milosrde: Nekli bybli blagosrědijemš ti spodobjeni bybi sl dožoždšimi ti. Glasnik 24, 267. — b) kao svesrdo nastojańe: Blagosrědijemš umolivi. Mon. serb. 110.

BLAGOSROĐE, n. cognati. u jednoga pisca XII vijeka, a tada je -de na kraju glasilo -dije. Otvěrbsů usta svoja kl blagosrědiju svojemu i vesu sůbemi. Domenijan 1918.

BLAGOSRŠTVO, n. vidi kod blagosrčnost.

BLÁGÖST, blágosti, f. bonitas. isporedi blagoča. Od xiii vijeka (vidi prvi primjer) i u svijem rječnicima osim Jambrišćeva; u Vrančićevu: munificentia; u Mikućinu: dobrostivost, humanitas, benignitas, clementia, munificentia, comitas, affabilitas, obilnost, lautitia; u Belinu: benignitas (137b), clementia (196b), humanitas (372b), comitas (560b), affabilitas (39b); u Bjelostjenčevu: humanitas, urbanitas, benignitas, lenitas, beneficiencia, clementia, affabilitas, comitas, abundantia; u Voltigijinu: leutseligkeit; u Stulićelu: benignitas, urbanitas, amor, benevolentia, dilectio, pieštas, dulcedo, suavitas, voluntas, adsusensus, mansuetudo; u Vukoru: güte, gutmühthigkeit, bonitas; u Danićicelu: bonitas. — po hekim se stranama tošjeći na kraju izas odbačuje: blagos. — 1. dobrota duševna u opće i blaga narac: a) u boga, o čovjeka i čega u nih, benignitas, lenitas; Blagosts s krišvenu boještiimb se jego. Domen-

tijana 73. Nadeždu moju vzvlagaju na tvoju blagosti. 185. Izlžej nama otž životvoreštaođo tvojego duha obilšnuju blagosti. Danilo 9. Pučina blagosti. Mon. serb. 196. Ona da blagos sad pridobiti bude te, i što smo zgriješil kad, tva milost da smete. N. Dimitrović 25. Javi se blagost boga spasiteja nasaja vsim človikom. Š. Budinić, sum. 10. tit. 3. 4. Držan je svakom časti i blagosti riječi mu lubežljivo. A. Gučetić, roz. jez. 38. Skazuje priveliku tihost, blagost i dobrostvo, koje Isukrst pokaza kada doše na ovi svijet. M. Divković, bes. 13. Radi blagosti i milosti gospa priveliku bolest i žalost ima. 354. Blagost duše hegove bi zamjerna. B. Kašić, ign. 91. Pomagajući ih božja blagost. B. Kačić, rit. xiii. Gdi prislatka dobrota gospodina boga udiłuje sebe s tolikom blagostju svakomu od obranih. P. Radovčić, nač. 331. Molim tvoju blagos, bože! V. Andriašević, dev. 27. Bog od blagosti (deus pietatis). V. Andriašić, put. 50. Ostaviti n takovo vreme ovu spojen jest nemilost a ne blagost. V. Terzić 152. Dragom blagosti ona tebe sad prihodi Bunić, mand. 35. Tijela sveta skupi blagos pape. Ivana. J. Kavańin 306. U ovoj zgodi sinu neprimjernja blagos Davidova, pokli, prem da od prihuda zlovotora oslobođen, ne može milostivom srcu odoljeti da gorko ne požali i ne proplaše smrt Absalonovu. I. Đordić, salt. xv. Tvoja (hožja) milos puna jes blagosti (benigna est misericordia tua). I. Đordić, salt. 227. U něm blagost nadhodi oštrinu. ustrplenjež estinuj. J. Filipović 3, vii. Ovo se zove hegova prava blagost, jer se bog učini čovik, da se može reći: bog jest čovik a čovik jest bog. J. Banovac, pred. 25. Tvoju vazda blagost moleći. M. Zoranić, osm. 157. Daj gospodine, blagost i ustrpjenstvo u sreu momu. I. A. Nenadić, nauk 55. Kripost blagosti i blodčinstva mnogo je očita. J. Matović 382. Izustiti će sud s privelikom blagosti. 73. S velikom blagostju odgovori. A. Kanžić, kam. 750. U strahu će pristupiti ka go spodu i blagosti hegovoj. Đ. Daničić, os. 3, 5. — u akus. s prijedl. na ili u lok. s prijedl. prema može se izreći komu je na dobro čiju blagost: Privelika blagost na uboge. B. Kašić, per. 90. Videć da je tva velika blagos na me (misericordia tua magna est super me). I. Đordić, salt. 294. Videć veliku blagost cara pram sebi. B. Kanižić, kau. 855. — u loc. » prijedl. u može se izreći u čemu se narlastito pokazuje blagost ili što je u koga blago: Blagost u govoreni, affabilitas, comitas. Mikała 18b. Blagost u čudi i razgovoru. Bella 39b. — b) u vejeri, mansuetudo: Sve bi se (vejeri) na blagos prignule. M. Vetranović 2, 118. Ali se i vuk upitomi, nu u hegovoj blagosti ne ima vjere. I. Đordić, ben. 170. — c) u stvari jalesne, a u prenesenom smislu i u umne, suavitas: Nozdrve hegove da primu kripost mirisa i blagosti. M. Dobretić 51. Blagost i slatkost prisvetoga sakramenta od kršteća. F. Lastrić, test. 44. — 2. draga voła, animus promptus, voluntas libera; u jednoga pisca prošloga vijeka: Koliku plaću može misnik imati za ovu službu (misu)? Koliku mu dade blagost krišjanina za kojega misu govori. A. Kadčić, bogosl. 69. Ako su ovi (daroji) učišeni prid virene, razumiju se učišeni za blagost i bez dužnosti od vraćenije. 408. Je li mu vratila zabiližje od svoje blagosti oli pod strah? 401. — 3. dobro, sreća, bonum, felicitas. isporedi blagota. Jer znaše da blagost velika jest tomu, s įbavju prijat kost u koga je domu. M. Marulić 27. Jer steće blagost, pokol čeće uza te raba tva. 47. Radosti u mom srdašcu i blagosti ni. P. Zoranić 16. Vas svoj ugoj i blagost u něm (lovu) imihu. 30. Postavi tebe Isukrst o sridu

I

27

BLAGOSTAN

418

BLAGOTVORNIK

vazda zelenijeh blagosti od raja. B. Kašić, nač. 104. Vinograde grad pobje, podvratи mu plaveu more, blagos uzme, sad ne prime al posahne sridu zime. I. Ivanišević 20. O divice milosevića (bogorodice), tvoja radost i blagost bijaše se preobratila u veliku tavnost. M. Lekusić 139. Ti budi vazda ... mir moj, blagost moja. B. Pavlović 56.

BLÅGOSTAN, blågosna, adj. benignus, mansuetus, liberalitatis. Od XVI vijeka, između rječnika samo u Stuličevu (benignus, comis, affabilis). — a) o pticama, koje nisu grablije, mansuetus; u jednoga pisca XVI vijeka: Hotio jest darovati do dobrotvorje narodu človjećanskomu u milostivomu i blagostnomu izbavljenoj. Š. Budinić, sum. 22b. — b) o čemu unnom što se iz blagosti činj, benignus; u jednoga pisca XVI vijeka: Hotio jest darovati do dobrotvorje narodu človjećanskomu u milostivomu i blagostnomu izbavljenoj. Š. Budinić, sum. 22b. — c) o čemu unnom, u čem je podaljšnost, liberalitatis; u jednoga pisca XVII vijeka: Likarija (od lakomosti) jest kripest blagostna, razmišljanču da ona odvemu svitu gosti smo i putnici, i za to ne naprēvat se imanjem, nego li ga razdijeliti drugom putovanja. I. T. Mrnavić, ist. 169. — d) ade. blagosno, benigne, humaniter, affabiliter, humane. u Stuličevu rječniku (blagostno').

BLAGOSTARAN, blagostarna, adj. gratiosus. samo u Voltigijini rječniku (leutselig, günstig). riječ nepouzdana.

BLAGOSTIÑA, f. bonitas. XVII vijeka i a jednoga pisca XVI vijeka, između rječnika u Stuličevu (benignas, bonitas, pictas, clementia) i a Daničičevu. Bogš ... za mnoguju jego i neizrečenjuhu blagostnyju slvršbiš. Sava, tip. hil. glasn. 24, 224. tip. stud. glasn. 40, 181. Jegože blagostinu clověkojubija razumevš. Mon. serb. 9. Ufaj u boga i tvori blagostinu. Š. Budinić, sum. 17b (psal. 36, 3: fac bonitatem).

BLAGOSTIV, adj. benignus, kao blag, milostiv. Od XVI vijeka, ali samo adj. blagostivo, a adj. od XVII vijeka, između rječnika u Belini (benignus 137b), humanus 340b), u Bjelostijenčevu (blag), u Voltigijini (dienstfertig), i u Stuličevu (blagostan). — Akcenat se ne zna za cijelo. — Divico blagostiva, moli za nas. B. Kašić, isj. 112. Koji se pod krilom će blagostivim skrivaju. 122. Blagostivi David. I. Đordić, salt. XII. Smiluj mi se i unaprijeda š blagostive voje učini (in bona voluntati). 167. Od blagostive negove lubavi. P. Kne žević, osm. 325. Radi sladke, blagostive tvoje čudi, koja te praštati prigiba, prosti mi. B. Mattei 211. s loc. i prijedl. prema ili s gen. i prijedl. vrh: Koliko blagostiv biše prema druzijem, toliko ostar i neblag biše prema sebi. B. Kašić, ign. 92. Ima viditi (ispovjednik) da ne naredi za gribe priteske lagahne pokore, da se ne učini dijakon od tujih griha, ako se blagostivo vrh griha ukaže. B. Kašić, rit. 52. — neutr. blagostivo, blandimentum: Joster [ubimo] blagostiva, za to studeni in vele lini ostajemo. B. Kašić, nasl. 41. — Adv. blagostivo, benigne: Blagostivo pogleda ga. Zbor. 117b. Koji blagostivo pokaraju iskrivega. A. Gučetić, roz. jez. 60. Toliko sam milo i blagostivo od tebe zagrijen. B. Kašić, nasl. 116. Da od našinca izaša je blagostivo izpovjedi. J. Kavanin 271. Tvoja svitila pamet nek blagostivo ispravi, ste upravno ne bude. P. Knežević, muka 5. Ufam da ćete blagostivo primiti. J. Matović IV. Da bi se blagostivo i bratski vladali. 457. Bože, koji blagosna tvoga milost u nemoćnoj jevajući tjeljesa stvorene tvoje s mnogostrukom milostivosti cuvaš, na zazvaće tvoga imena blagostivo pristani. T. Ivanović 133.

BLAGOSTIVITI, blagostivim, impf. humane cum aliquo se gerere. samo u Stuličevu rječniku.

BLAGOSTIVO, ade. vidi kod blagostiv.

BLAGOSTIVOST, blagostivosti, f. benignitas. od XVII vijeka, između rječnika u Belini (benignitas 137b, comitas 340b), u Bjelostijenčevu (blagost) i u Stuličevu (blagost). Neizmirnu blagostivost tvoju prosimо. B. Kašić, rit. 251. Ľubav ňegova, blagostivost ... sjaju priko čuda u božanstvenom ovom otajstvu. Đ. Mattei 253. Tvoja nas dobrota silno primaga, tvoja blagostivost milo priteče. Štit 17.

BLAGOSTIVSTVO, n. vidi blagostivost. samo u Stuličevu rječniku, za koji je bez sumne i načineno.

BLAGOSTVO, n. beatitudo. samo u jednoga pisca prošloga vijeka, isporedi blaženstvo. Nšt mogu se nasititi u vik viku u blagostvu svem koliku. J. Kavanin 514.

BLAGOSVIJESTAN, blagosvijesna, adj. rec-tam conscientiam habens i aptimo ingenio praeditus. samo u Stuličevu rječniku, gdje ima i, blagosvijestnica i, blagosvijestnik i, blagosvjestvo-vatit', sve nepouzdano.

BLÅGØŠ, ade. vidi blågo. samo u naše vrijeme, između rječnika samo u Vukovu (gdje je griješkom blågoš, a s dodatkom da se govori u Crnoj Gori). Blågôš, S. Vulović. Crnogorka govori djeci mila radi: blågš meni! J. Pavlović, na kraju će š biti isto koje je u dvaš (vidi kod dvaš). Blagoš meni danas i do vijek! Pjevan 138. Blagoš vama s braćom vitezovma! 134. Blagoš mi ti, Vojinić Milosu! 223.

1. BLAGOTA, f. bonum, dobro, što god dobro. od prošloga vijeka. Ostavio dom, srodstvo i ovog sveta blagote. J. Rajić, pouč. 1, 40b. Ovi iz ovake blagote i krasote ne te ustat nikad. M. Đ. Milićević, već. 345. Imaće nije greota nego blagota i krasota! M. Đ. Milićević, let. več. 110. isporedi blagost pod 3.

2. BLÅGOTA, m. ime muško. u naše vrijeme. Od Blagote Bjelopavlića. Pjev. crn. 32a.

BLAGOTĪN, Blagotīna, m. planina u Srbiji u jagodinskom okrugu, u Lijercu. M. Đ. Milićević, srb. 176. 177.

BLÅGOTVÖRAN, blågotvörna, adj. beneficus, dobrotrorvan. Od prošloga vijeka, između rječnika samo u Stuličevu. Blagotvornu desnicu svoju vrh tebe prostiraše. Đ. Mattei 315.

BLAGOTVORÊNÉ, n. bona opera. XIV vijeka i u jednoga pisca XVI vijeka, a tada je na kraju ne glasilo -nje. Da smo harni velikoj krasotě durovšćkoj i, blagotvorenie'. Mon. serb. 242. Dobro jest buditi jih na dela duhovna i zgańati jih na ona dobra dilovanja i blagotvorenja, na koja veče prignuti jesu. Š. Budinić, ispr. 45.

BLAGOTVÖRITI, blagotvörim, impf. bene agere. u jednoga pisca XIV i u jednoga XVIII vijeka. Blagotvoriti pravednaja. Danilo 162. Da blagotvore sebi temel dobar za vrime došasto. Turl. blago 2, 176.

BLAGOTVÖRJE, n. beneficium. u jednoga pisca XVI vijeka i u rječniku Stuličevu. Pročinjući ve-like blagotvorja i dobrotu božju k nam. S. Budinić, ispr. 27. Ovo pozdravljenje nas spomina od velikoga dobrodanja i blagotvorja koje bog po Mariji divici hotio jest dati. Š. Budinić, sum. 22.

BLAGOTVÖRNICA, f. benefica. samo u Stuličevu rječniku. riječ nepouzdana.

BLAGOTVÖRNIK, m. beneficus. samo u Stuličevu rječniku. riječ nepouzdana.

BLAGOTVORNOST

419

BLAGOVAĐE

BLAGOTVORNOST, blagotvornosti, f. beneficentia. samo u Stuliću rječniku.

BLAGOTVORNSTVO, n. beneficentia. samo u rječnicima Belini (magnificentia 452a) i u Stuliću (beneficium, bona opera, bona actioni).

BLAGOUFANE, n. bona spes. XVI vijeka, a tada je -ne na kraju glasilo -nje. Možeš boga sa blagoufanjem i s velikijemi molitvami ukazuje svoju muku. Zbor. 32.

BLAGOUGODAN, blagougovna, adj. gratus, acceptus. u jednoga pisca XVI i u jednoga XVIII vijeka. Jaže blagougovna sut němu. S. Budinić. sum. 179. Sve pozdne sva blagougovnoga tvoga sina. Đ. Mattei 138. Sve što je tebi blagougovno iz tvoga prisvetoga srea prili u moje sree. 273.

BLAGOUGODNOST, blagougovnosti, f. gratia. Od prošloga vijeka, između rječnika samo u Stuliću. Sree tvoje bi sved zamjerje blagougovnosti oca dobrovojno i radosno tvojoj blagougovnosti. T. Ivanović 123.

BLAGOUGODSTVO, v. vidi blagougovnost. samo u Stuliću rječniku, riječ nepoznavda.

BLAGOUGODENE, n. gratia xiv vijeka, a tada se prema crvenim križama mjesto -de- pisalo -de-, a na kraju je bilo -nije mjesto -ne. Molby k blagougozdeniju togo prinositi. Mon. serb. 196.

BLAGOUHANAN, blagouhana, adj. fragrants. Od xii vijeka, križama koje su pisane po crvenim; između rječnika u Stuliću (blagouhanje iz brerijara) i u Danićiću. Blagouhanje možti. Stefan kr. 19. Miro blagouhanstoje. Domentijan 87. Blagouhannymi vožnami. Domentijan 83.isporedi blagouhanati.

BLAGOUHAĐE, n. odoris suavitas. od xiv vijeka, u križama u kajima se mijesa jezik sa crvenim, i sa -nije na kraju mjesto -ne; između rječnika u Stuliću (blagouhanje iz brerijara) i u Danićiću. Blagouhanjem stojestih višveseliv. Domentijan 208. Potekose vi slědi blagouhanija božljstvano razuma. Mon. serb. 570.

BLAGOUHATI, blagouham, impf. xii i xiv vijeka u križama koje su pisane po crvenim, i u jednoga pisca našega vremena; između rječnika u Stuliću (ali iz brerijara) i u Danićiću — isporedi voņa i nušiti, s kajima je druga pola (užati) istoga koriyena. Miro blagouhanstoje pravolsiimi vožnami blagouhaje. Domentijan 87. Blagouhaje ležiti. Domentijan 217. Gdje će svijeća goreti, tamijan blagouhati. S. Ľubiša, prip. 250.

BLAGOUM, adj. perspicacitas. samo u Stuliću rječniku, gdje ima i blagouman. oboje nepoznavo.

BLAGOUMAN, blagoumno, adj. vidi kod blagoum.

BLAGOUMLE, n. perspicacitas. samo u Stuliću rječniku i u jednoga pisca našega vremena, i to sa -mje na kraju mjesto -nje. Kolik vała zrnce blagoumja. S Milutinović u Pjev. crn. 330.

BLAGOUSR DAN, blagoušrdna, adj. alacer. XIV vijeka u jednoga pisca i u rječniku Danićiću (š, 355). Blagoušrdsnih slugs. Domentijan 171.

BLAGOUSTROJEĐE, n. bona administratio. XV vijeka, a tada je -ne na kraju glasilo -nije; između rječnika samo u Danićiću (ima i u Stuliću, ali iz ruskoga). Vidев blagoutrobnove smyšlenije prevysokago krała.

BLAGOUSTROBAN, blagoutrobna, adj. misericors. XIV vijeka, između rječnika samo u Danićićevu (ima i u Stuliću, ali iz ruskoga). Vidев blagoutrobnove smyšlenije prevysokago krała.

Mon. serb. 76. Blagoutrobnim pisanijem. Domentijan 34.

BLAGOUTROBLE, n. misericordia. XIV vijeka, a tada je mjesto -be na kraju bilo -bije, između rječnika u Daniććenu (ima i u Stuliću: blagoutrobje, ali iz ruskoga). Po blagoutrobiju kvsèmbcrskvam. Mon. serb. 138. Svjsite mnogoje blagoutrobije jego. Domentijan 65. Blagoutrobije tvoje da pobjěditsmnožstva bezakonij mojih. Mon. serb. 245.

BLAGOUVJETLJIV, adj. placabilis. XIV vijeka, između rječnika samo u Danićću (ima i u Stuliću, ali iz ruskoga, ad persuadendum aptus'. Prědstoješte licu božiju blagoprêmenna i blagouvětliva otb slědjejannihmi ustrajajutb. Mon. serb. 131.

BLAGOVALAC, blagovaoca, m. comedens, iznos čelaje kaje jede. isporedi blagovati. Ake. u gen. pl. blagovaleća. Samo u rječnicima Belini (159a), Bjełostijenću i Stuliću.

BLAGOVALICA, f. comedens, iznos čelaje kaje jede. isporedi blagovati. Ake. u gen. pl.: blagovaleća, samo je zađni slog dug i gen. i instr. sing., blagovaleć, blagovalećom. Samo u rječnicima Belini (159a) i Stuliću.

BLAGOVALISTE, n. conclave ubi epulamur. isporedi trpezarija. Samo u Stuliću rječniku, gdje u blagovalistvo i istom značenje slo načinje

BLAGOVAN, blăgvona, adj. cibarius. samo u Stuliću rječniku.

BLAGOVANE, n. 1. vita lautior. isporedi blagovati. u naše crijeće, po krajeima gdje nije u običajnu drugom značenju (koje rudi pod 2). Misliš da je sedene blagovaće. M. D. Milićević, već. 247. Devojke su videle na jednoj strani trudbu a na drugoj blagovaće. M. Đ. Milićević, jurm. B. 83. — 2. esus. cibus. od XV vijeka (cidi pod b. primjer N. Rańine), između rječnika u Mikalinu (comestio), u Belini (comestura 458a), convivium 127a), u Votlišijima (mahl) i u Stuliću (cibus, epulae, edulia). zarršetak -ne dolazi od XVII vijeka, a gdjejko su i postaje pisali starije -nje. — a) jedeće. Imamo Isukrsta nasljedovati u piću i u blagovanju. M. Divković, nauk 21b. Ribu toliko lijeju i plemenitu za blagovanje. M. Divković, bes. 33. Ne u zalihu blagovanju i opijanju. I. Bandulavić 1. rim. 13. 13. Koji bi ga zvao na ručak i na blagovanje. B. Kašić, is. 41. Trizmeno blagovanje. P. Radoveić, nač. 229. Meso dobro za blagovaće. M. Radnić 380. Zahvalite pri i posli blagovaņa. J. Kavaņin 383. Kako bi mogao čovik po blagovaņu voća ovoga drveta živit u zdravju tilesnomu, tako po blagovaņu ovoga sakramenta govori spasite! da se žive u vike duhovno. J. Filipović, prip. 3, 55. Koliko košna ulomaka iza blagovaņa nakupili ste? Živ. is. 98. Zaklinjem tebe krajem kráľa, koga kraležto nije blagovaće ni pijene, nego pravda, mir i vesele u duhu svetomu. J. Banovac, blagos. 124. Da se podaje Jesukrst na blagovaće. J. Matović 228. Blagovaće jagaća. A. Kanižlić, kam. 581. Proždrlistvo ješt jedno sa svim odvise blagovaće i pitje. M. Dobretić 203. Voće lipo gledaņu i slatko blagovale. A. Kašić, korab. 3. — b) što se jede, jelo: Uzamse blagovanje pokrijepi se. N. Rańina 174b. djeł. 9, 19. O prvisteto blagovanje, u komu se Isukrst blaguje! A Komulović 54. Bješe blagovanje negovo divi med. M. Divković, bes. 52. Donesi mi dva kozlića najboła, da učinim od nih blagovanja otcu tvomu. I. Bandulavić 17. Tada ćeš se većma utišiti vrh bogomile molitve, nego vrh sladosna blagovanja. B. Kašić, nasl. 53.

*

BLAGOVITITI

422

BLAGOVOLÁN

već mogahu, blagoviti stahu. 10b. Živjaše blagovit n lutoj pustoši Đ. Baraković, vil. 46. A sada ustanij divan zbor blagovit. 148. Blagoslov od otca upita, koga svemogući Abrahamu obita, da mu blagovita naroda dostane. Đ. Baraković, jar. 43. Svi slijediši blagoviti, srečni i zdravi. I. Đorić, salt. 359. — 3. kao blag pod 1: (a) gdje ima mnogo dobra, gdje je srako dobro: o raju: Prvi je put vira, temel stanoviti, po kon se dopira u raj blagoviti. Đ. Baraković, jar. 124. — b) što mnogo vrijedi, pretiosun, opulentus: o daru: Da bi obuhiti količina dostoji dari blagoviti kimi se pokoji Đ. Baraković, vil. 12. Drugi dar starih lit, na čast mu darovan, dar toko blagovit, buduć mu s neba dan. 72. To je osobita stvar dana s nebesi dara blagovita po božjih čudesi. 240. Miris uživati dara blagovita (u raju). Đ. Baraković, jar. 128. Da bi vi vidili one lijepe darove, blagovite poklone. A. T. Blagojević, kin. 66. — 1. adr. blagovito: a) značene kao pod 1: Djedstvo svoje preprostrano blagovito družbi darov je. J. Kavaniš 180. Red tih preslavnih po potvrden blagovito od toliko papa davnih. 386. — b) značene kao pod 2: Blagovito na travi sidjahu. P. Zoranić 10b.

### BLAGOVITITI, blagovitim, impf locutletari. u jednoga pisca xvn vijeka (u Stulićevu rječniku), blagoviti, divitias, opes congerere'). Od blagovit (ridi blagovit pod 2). Ćim već blagoviti clovik, tim veće želiti može li? P. Vitezović, odijl. 60.

### BLAGOVITOST, adv. vidi kod blagovit.

### BLAGOVITOST, blagovitosti, f. divitiae, opes. samo u Stulićevu rječniku.

### BLAGOVITSTVO, n. vidi blagovitost. samo u Stulićevu rječniku.

### BLAGOVJÉRAN, blagovjěrna, adj. pius. Od xiii vijeka, između rječnika samo u Stulićevu (iz brevíjara) i u Daničićevu. Blagověrnyju rodičeljego jego. Stefan kr. 2. Otv blagověrňago kraja. Sava, tip. mon. serbd. 40, 155. Blagoviršnomu... kraju. Mon. serb. 233. Blagovernago kneza. 246. — Adr. blagovjerno: Blagoverňo živuštih. Sava, tip. hil. glasn. 24, 185. Mon. serb. 134.

### BLAGOVJÉRJE, n. pietas. od xiii vijeka, između rječnika samo u Stulićevu i Daničićevu. isprva je mjesto -rje na kraju bilo -isprava je učitelja. Sava 6. Po všemis otčelstvju jego zare blagověrija javiše se. Domentijana 31. Za velikoje blagověrije jego. Mon. serb. 49. Blagovjerja uzdignimo hrame. Ogled. sr. 25.

### BLAGOVJÉRNO, adv. vidi kod blagovjeran.

### BLAGOVJÉRNOOST, blagovjérnosti, f. vidi blagovjerje. samo u Stulićevu rječniku.

### BLAGOVJEROVATI, blagovjerujem, imperf. pium esse. u jednoga pisca xvn vijeka. Grestani prosvětauha se, nečistivi blagověrovahu. Domentijana 253.

### BLAGOVJÉRSTVO, n. vidi blagovjerje. samo u Stulićevu rječnika.

### BLAGOVJÉSNÍK, blagovjesníka, m. laetus nuncius. od xiv vijeka, između rječnika u Stulićevu (iz brevíjara: blagovjestnik, evangelista) i u Daničićevu (3, 555). između s i n ispalo je t, koje i pišu. Gavriila, iz e o nasl. spasnago smotrenja blagovestniku. Glasnik 15, 267. Najveći blagovjestnici izabrani su od najubožnije ruke. M. Pavlinović, rad. 10.

### BLAGOVJÉSTITEĽ, m. vidi blagovjesnik. samo u Stulićevu rječniku (evangelium promulgans) i u jednoga pisca našega vremena. Veliki blagovjestiteľ mira. M. Pavlinović, rad. 56.

### BLAGOVJESTÍVATI, blagovjěstívám, impf. vidi blagovještivati. samo u Stulićevu rječniku.

### BLAGOVJÉSTOVÁŇE, n. evangelium. u jednoga pisca xvn vijeka, a tada je -ne na kraju glasilo -nije; i u Stulićevu rječniku (ali iz ruskoga). Po blagověstvovaniju jevanßgelista Ioana. Domentijana 38.

### BLAGOVJESTOVÁTEĽ, m. vidi blagovjesnik. samo u Stulićevu rječniku.

### BLAGOVJÉSTOVATI, blagovjěstvujém, impf. laeta nunciare. xiv vijeka, između rječnika i Daničićevu (ima i u Stulićevu, ali iz ruskoga). Blagověstvujštim mir. Domentijanb 160. Blagověstvuju vám radost beskončenju. Danilo 233.

### BLAGOVJÉSTĚNÉ, n. laetum nuncium, evangelium, annunciatio b. v. Mariae. isporedi blagovijest. Dolazi od xiii vijeka (vidi pod 3 prvi prinjer), između rječnika u Stulićevu (blagovještjenjez iz brevíjara, evangelium), u Vukovu (vidi pod 3) i u Daničićevu. isprva je mjesto -ne na kraju bilo -nije, koje se i sada može gdje gdje češi (vidi pod 3), a glasilo je i -nje xv-xvi vijeka (vidi pod 2 i 3); št-glasi po nekim krajevima -sć- (vidi pod 2). — 1. etum nuncium. xiv vijeka: Blagověsteniju diveste se. Mon. serb. 57. Simb na radost blagověštenije zemljagojvestva. 133. — 2. evangelium. od dra pisca xvn i xvn vijeka. Vanjelje ali blagovišćenje. I. T. Mrnavić, ist. 133. Prostrijeće se veomi po svijetu moje blagovještene. Ziv. is. 137. — 3. annuciatio b. v. Mariae. Prazdniki blagověštenija. Sava, tip. hil. glasn. 24, 194. Měseca marta na blagověštenije. Mon. serb. 85. Ka se slvrši o blagověštenju minutomu. 537. Petak pred blagovještenejnjem svete bogorodice. Zbor. 159b. Blagověštenije. Vuk, rjeć. 30a (gdje se dodaje da se govori po manastirima). — 4. tri manastira u Srbiji, tako pravzana po srajim crkevama posrećenih prazniku pomenutomu pod 3: jedan na Moravi u okrugu radničkom: Blagověštenije. S. Novaković, pom. 125. Blagovještenije. Vuk, dan. 1, 22. Blagověsteje. M. D. Milićević, srb. 318. drugi u okrugu kraguječkom: Blagověsteje. M. D. Milićević, srb. 253. treći, od koga sada samo zidine staje, u okrugu požareračkom u Ždrijelu braničerskom: Blagověsteje. M. D. Milićević, serb. 1032.

### BLAGOVJESTÍVATI, blagovjěstujém, impf. grata annunciare. samo u Brlihu rječniku (87a gdje je samo u praes.). isporedi blagovijestiti.

### BLAGOVLÁSAT, adj. densis capillis instruc tus. samo u Stulićevu rječniku. rjeć vrlo nepozdama.

### BLAGOVÓLITI, blagovolím, pf. i impf. placet. od xiii vijeka, između rječnika u Stulićevu (ali iz brevíjara, i to griješkom blagovjełom) i u Daničićevu. Ne v lystěh mužlskyihi blagovoliš. Domentijana 19. Bogu o semb blagovoleši. Mon. serb. 205. Blagovoli gospodstvo mi prosimojte těmlí isplšniši. 352. Blagovolit gospod na boječih se jego. Š. Budinić, sum. 17b.

### BLÁGOVÓŁAN, blágovólna, adj. benevolus, voluntarius. od xvi vijeka, između rječnika samo u Stulićevu (ali iz brevíjara, gratus, acceptus). a) benevolus, koji drugomu dobro hoće: Ne ćeš da prijateh ni blagovolni ni їubei budu meni oni. S. Budinić, sum. 196. Blagovolni štočice i T. Ivanović 3. bona voluntatis: Na zemlji mir češladim blagovolnim. Ziv. is. 32. — b) voluntarius, što se čini druge cove, bez sile: Čistoća putena blagovolna i vječna. T. Ivanović 8. — c) adv. blágovolno: aa) značene kao pod a.: Kojih blagovolno i dobrovolno izbavio jest. Š. Budinić, sum. 6.

BLAGOVOŁE

423

ELANAK

— bb) značenje kao pod b.. Da lasnije i blago-
vołnije prime smrt. Š. Budinić, sum. 98b.

BLAGOVŐŁE, n. benevolentia. u jednoga pisca
xiii vijeka, a tada se mjesto -le na kraju pisalo
lije. Vešti vsěhъ blagovoljembъ pače otъ hvala-
štihъ se svojeju siłoju. Sava, tip. hil. glasn. 24, 205.
tip. stud. glasn. 40, 164

BLAGOVŐLÊNE, n. benevolentia. XIII—XVI vi-
jeka, između rječnika samo u Daničićevu (ima i
u Stulićevu, ali iz brevijara). izpрава - ne gla-
silo -nije, a XVI vijeka -nje, koje se nalazi i XIV
vijeka. Svojimъ si blagovołenijem věnča nası
(bog). Mon. serb. 9. Blagovołenijemъ despotice
Anđeline. 540. Blagovołenje. 106. Znamenja mi-
losti i blagovołenja božjega k nam. Š. Budinić,
sum. 64b.

BLAGOVŐLITI, blagóvołimъ, imp. benevolum
facere. u jednoga pisca XVI vijeka. Ova (pokora)
jest, kome... , blagovolimoʻ i tišimo sržbu božju. Š.
Budinić, sum. 99b.

BLÁGOVĚLNO, adv. vidi kod blagovołan.

BLAGOVŐLNOŠT, blagovołnosti, f. bene-
lentia. samo u Stulićevu rječniku.

BLAGOVŐLSTVO, n. vidi blagovołnost. samo u Stulićevu rječniku.

BLAGOVŐNAN, blagovňa, adj. fragrans. XIII
vijeka, a tada je među í i n bilo i, te se nije
umetalo a niti otpadalo n iza ú (kao što bi sadu);
između rječnika u Stulićevu (ali iz brevijara, blag-
ovołný) i u Daničićevu. Isplni se masti blago-
vončnłyje všla sčekvlъ. Stefan kr. 28.

BLAGOVŐNE, n. odoris suavitas. od xiv vijeka.
a toga je vijeka mjesto -ne na kraju bilo -nije,
koje se pisalo -nije; između rječnika u Vukovu
(gdje se napomišnje da se goravi po zapadnim kra-
jerima) i Daničićevu 3, 555 (ima i u Stulićevu,
ali iz ruskoga). Grobnuju prěst blagovoničemъ
bogъ obogati. Domentijanb 208. Blagovoňe. Vuk,
rječ. 30a.

BLAGOVŘEMENŌST, blagovřemenosti, f. op-
portunitas, occasio. samo u Stulićernu rječniku
(‚blagovrjemenost‘), za koji će biti i načineno, i
to od ‚blagovrjemen‘, koje ima iz brevijara.

BLAGOVŘEMENSTVO, n. opportunitas. u jednoga pisca prošloga vijeka (i u Stulićernu rječniku, ali iz ruskoga). Gledam svaki dan kakvo blagovremenstvo da kud god utečem. D. Obra-
dović, živ. 40. Blagovremenstvo upotrebiti. D.
Obradović, sav. 9.

BLAGOZÁKOŇE, n. bonae leges. XIII et XIV vi-
jeka, a tada je -ne na kraju glasilo -nije. Vše
(erkve) postavi na všsakomъ blagozakoniji. Do-
mentijana 204. Všlu zemъ u svojego otčestvá is-
plni všsakogo blagozakonija. 248. Všačskyimъ
blagozakonijemъ ugotovani. Danilo 326.

BLAGOZAKOŃEÑE, n. vidi blagozakoñe. u
jednoga pisca XIII vijeka, a tada je zadnje -ne
glasilo -nije. Svoje otčestvstvo všsakomu blago-
koaněniju i blagočistiju naučiši. Domentijana 82.
Mene si bratomiъ mojimъ všsakoju pravědoju
upravivъ i všsakyimъ blagozakońenijemъ utvrd-
divb. 94.

BLAGOZDIJAÑE, n. bonum opus. u jednoga
pisca xiv vijeka, a tada je glasilo blagosłědjenije.
Propovědajemъ blagosłědjenij vašihъ. Domenti-
janb 218.

BLAGOZDIJĚVATI, blagózdijevám, impf. bene-
facere. u jednoga pisca xiv vijeka, a tada je gla-
silo blagosłěděvati. Vš monastyrehъ blagosłěděva-
jutъ. Domentijanb 43

BLAGŐZOB, m. avarus, lakomac. isporedi blag-

gober, blagožder. u jednoga pisca prošloga vijeka.
Tako čine blagozobi, da su svome blagu robi. V.
Došen 55. Još od više blagozobi, što po sili niš
po mobi seb' ne mogu pribaviti, tad na pazar
pravdu meču. 61.

BLAGÓZRÁČAN, blagózračna, adj. speciosus.
xiv vijeka, između rječnika samo u Daničićevu
(ima i u Stulićevu, ali iz brevijara). Procvtoše
vsěmi věnči blagozračni. Mon. serb. 140.

BLAGÓZRÁČNOST, blagózračnost. f. pulcher
vultus. samo u Stulićevu rječniku, za koji će biti
i načineno. isporedi blagozračan.

BLAGÓŽDER, m. avarus, lakomac. isporedi
blagozob. u jednoga pisca prošloga vijeka. Zmija
ova blago svita, koju kote kriva mita, blagožderu
dušu kołe. V. Došen 63.

BLAGOŽELEÑE, n. auri vel opum fames. samo u Belini rječniku (251b) sa značenjem koje je stav- leno i s primjeru za koji se veli da je I. Ivan- niševiča: „Odvrni od mene blagoželeņeʻ, ali će to biti zlo ispisane rječi koje u Ivaniseviću glase. Odvrati od mene . . . blago želinje. I. Ivanisević 131. — iz Belina će rječnika bili prešlo i u Stu- lićev, prem da u nemu stoji tako da bi se moglo msliti da je u zelo od slocernog pisca.

BLAGOŽELNOST, f. avidas boni alejujis.
samo u Stulićevu rječniku (sa značenjem koje je
staršeno), i kom ima u blagožełstvo, oboje nači-
neno za rječnik, i to od blagožełan, koji ima iz
ruskoga.

BLAGUJIV, adj. esculentus. samo u Stulićevu
rječniku (‚blaguiв‘), gdje ima i subst. ‚blagoivoʻ,
cibus, oboje nepozdano. isporedi blagovati.

BLÁ(Č)UN, blagúna, m. percus公 conferta Kit.
J. Pancić, flora srb. 626. flora biogr.². 361. B. Šu-
lek, im. 18. isporedi sladun.

BLÁPOKOJNO, ade. tranquille. u jednoga
pisca xvi vijeka. Pri ņih blupokojno i mirno
živu. Postila 1562. xiv.

BLÁGUŠA, f. 1. selo u Hrvatskoj u podžupa-
niji zagrebačkoj. Schem. zagr. 1875. 67. Pregled
22. u spomenivu latinski pisanom sponije se
od xiii vijeka. Mon. ep. zagr. 1, 43. 126. 137. 218.
2, 47. 110. 120. — 2. u basmi od podluti: Pote-
koše tri reke: jedna reka ognuša, druga reka pod-
łuša, treća reka blaguša. Blaga rana kao mleko,
laka rana kao pero, čista rana kao srebro. M. Đ.
Milićević, živ. 1, 110.

BLÁGVA, f. boletus regius Kromb. u rječni-
cima Bjelostijenčevu (fungus ruber, fungus regius,
fungus berilis, boletus, med ostalemi glivami
najbolšaʻ), a Jambrešićevu (boletus. ein kleiner
gelber pfifferling 69), u Voltiğiju (schwamm)
i u Stulićevu (boletus). Blaga crjenja ili divja.
B. Šulek, im. 18. Postaňa neznaná.

BLÁGVÍČ, m. vidi blagva. B. Šulek, im. 18.

BLAKITAN, blakitna, adj. caeruleus. samo u
Stulićevu rječniku (sa značenjem koje je stavłeno
i po svoj prilivi iz nega u jednoga pisca našega
wremena. Stulić će biti uzeo řeskó blankytný (koje
je od nem. blank), pa ili zło čitao gdje je našao
ili zło ispisao. Trčak blakitni, carabus aurescens.
J. Šloser, kor. 19. Połar blakitni, agrilus cyanes-
cens. 43.

ELAN, adj. furibundus, kao bijesan, pomaman.
u jednoga pisca XVII vijeka. Od korijena, od koga
je blanuti se. isporedi i blaniti. Kako četa blana
níme porinuše, silnimi rukami nici ga drmahu,
nici ga nogama zada porivahu. I. T. Mrnavić,
osm. 171.

BLÁNAK, blânka, m. klupa dole zatvorena tako

["BLANATI", "424", "BLATAN", "da je i sprema. u naše vrijeme u Dubrovniku i po susjedstru. Akc. u gen pl.: blănâkâ. L. Zore. Postaja tamna, može biti od lat. planca, daska. isporedi blanka i blanati. Između dva prozora bijaše jedna drvena zaklopnica, duga a uska sa uslonom, podobna za spremaće stvari i za sideće. Malo je dubrovačkih seoskijeh kuća bez ovoga pokuštva, i ime mu je blanak. Pred nîm je vazda trpeza. M. Vodović, dubrovn. 1868. 185. Sjedi na blanku kod trpeze. 200. Pokupise kafinsko posuđe i skriše ga u blanak. 203.", "BLANATI, blanam, impf. dolare, djelati. samo u Bjelostijenčeru rječniku (,delam'). postaćem će biti od st. nîem. plânen, blânen, ravnuti, gladiiti, koje je od lat. planare. isporedi blanak i blanka.", "BLANENKIJEV LAZ, m. selo xiv vijeka, ngdje u Srbiji u Brančeva ili u onom kraju. Mon. serb. 149.", "BLÁNITI, blânîm, impf. insanire, kao ludovati. u jednoga pisca xvii vijeka. od blan, vidi. isporedi blanuti se, prema kojemu je starjen akcenat. Jazik, koji pripiva, smeteno se veživa, traska, tlapi ter blan. I. T. Mrnavić, osm. 151. — part. praet. pass. blânen, kao bijesen, furibundus: Lavica... kako blaņena na ngega nasrta. I. T. Mrnavić, osm. 50.", "BLÁNKA, f. koritasto izdubeno drovo što se podmeće pod pećenicu, kad se peće, da u ngega kaple mast. u Srbiji. Ł. Stojanović. Postania ce biti kojega je i blanak.", "BLANÚČE, n. resipiscentia. samo u Stuličiju rječnika (,blanutje'). isporedi blanuti se.", "BLÁNUTI SE, blânêm se, pf. excitari, prenuti se. od xvii vijeka, između rječnika samo u Belini (rede ad bonam frugem 608⁹) i u Stuličiju (resipiscere, ad bonam frugem redire). — Od kor. bhar, ertjeti se, trzati se. isporedi blan i bunika. — a) u pravom smislu prenuti se oda sná, pa se u uplašiti ili smesti, excitari, exterreri: Kako prišli bihu himbom uvižbani, kom užgat imihu tabor u već strani, da kada tabor bi sa svih stran planuo a vojnički zbor bi ogliem se blanuo, mogli bi slobodno Turci navaliti. I. T. Mrnavić, osm. 47. i sada se gorivi u Dalmaciji: blánuti se, kao probuditi se iz nenadna. M. Pavlinović. — b) u prenesenom smislu prenuti se, kao trgnuti se iz nesejvesti ili kakve zabune, doči k seb, razabrati se, osrijestiti se, resipiscere. Da svaku poluvirsku opačinu odloživsi bludečih srea blanu se i k istine svoje jedinstvu povratet se. M. Alberti 349. Ja osamlen ostav tuti, drhat naškoči me, i grozive prepun smuti, ka u mrtvi znoj obrati me, i oči lupih na nebesa i zaupih. J. Cavańin 431. Tod se baci na poljanu i zamuknu mramorito; ja ga čekah, cim se blanu na toj mjesto vilovito, ... jeda kaz'o bi mi što obeća. 445. Ako ti još ostaje ko god vrijeme, već se blani, ne čin' da ti na vrat staje smrt najgora. 437. — c) naglo nastati, naraliti, buknuti, suknuti, erumpere. Žko po noči mi se blanu kašal; blanuo mi se planac, rana; krv mi se blanula; pčele su se blanule. M. Pavlinović.", "BLÁNE. zaselak kod Kapčine u Slavoniji u podžupaniji osjeckoj. Pregled 101.", "BLÁNÍVATI SE, blánišan se, impf. recipiscere, ad bonam frugem redire. samo u rječnima Belinu (,blaćivam se 608⁹) i u Stuličiju (,blanivati se'). isporedi blanuti se.", "BLÁOR, m. cidi blavor.", "BLÁSFÉM, blasféma, m. blasplhemus. xvi i xvii vijeka. Koju blasfemi grde. Š. Budinić, sum. 195. Bogopsovici, blasfemi. B. Kašić, rit. 61.", "BLASFÉMATI, blasfemâm, pf. blasphemare. xvi i xvii vijeka. isporedi bjastemati. u praes. se nalazi xvi vijeka i blasfemajem. Opsoval ili blasfemal jest boga. Š. Budinić, ispr. 53 Koji psuje i blasfemaje boga. Š. Budinić, sum. 29b. Prokleti ili blasfemati druzih i sebe istoga. A. Komulović 18.", "BLASFÉMIJA, f. blasphemia. isporedi bja-stema. u jednoga pisca xvi vijeka. Psosti... i blasfemija. S Budinić, sum. 124.", "BLASIJ, m. ime muško, xv vijeka. Gospodina Blasula Šopevića. Mon. croat. 87.", "", "BLÁSCE, n. hyp. blago. samo u Vukovu rječniku.", "1. BLÁŠKO, m. ime muško. š pred k stoji mjesto ž, koje neki i pisu: a) hyp. Blaž; xv vijeka: Gospodin Blaško pridivkom Kapčić. Mon. croat. 92. — 2. hyp. Blažo (Blagoje); od prije našega vremena: Blažko. S. Novaković, pom. 44. Blaško. Vuk, rječ 30b (gdje stoji samo da je muško ime).", "2. BLÁŠKO, n. selo u Bosni u kotaru baňučkom. „Blážko". Statist. 36. isto će biti selo koje se pomine i prije našega vremena samo po imenu: „Blážko". S. Novaković, pom. 125.", "3. BLÁŠKO, adv. hyp. blago. u naše vrijeme, između rječnika samo u Vukoru. Mene vele da ožene, blaško li si mene! ali žena hleba hoće, teško li si mene! Nar. posl. vuk. 17.", "BLAŠKOVAC, Blaškovac, m. selo u Hrvatskoj u podžupaniji zaprebačkoj. š pred k stoji mjesto ž, koje neki i pisu. isporedi Blaško. mještani govorje kujakarski e mjesto a pred c: Blažkovec. Schem. zagr. 1875. 68. Pregled 22.", "BLÁSKOVIĆ, m. prezime, u naše vrijeme, po oca Blašku. D. Avramović, sv. gora 239. isporedi Blaškovići.", "BLÁSKOVIĆI, Bláškovica, m. pl. selo u Hrcatskoj u podžupaniji rječkoj: Blažković. Schem. segn. 1871. 46. Pregled 7. isporedi Blašković.", "BLÁTA, Blâtâ, n. pl. vidi kod blato.", "BLÁTAČKI, adj. selo Blacka u Slavoniji. Crkva blatačka. isporedi Blacko.", "BLÁTAČNICA, f. rijeka u Srbiji kod sela Blacka, po kom je i nazrana (vidi Blače); utječe u Rasiju kroz Jankovu Klisuru. u mještana stavijem akcentom Blatčnica. tako ja čuh. pogrješka će biti Blatašnica, koju vidi.", "BLÁTAN, blätna, adj. paluster, luteus, lutosus od xv vijeka (vidi pri primjer), između rječnika u Vrancičiju (palustrus, lutosus, lutosus, coenosus), u Mikaćinu (lutulentus, coenosus, palustrus 19th. paludosus 10b), u Belini (palustrus 537b) u Bjelostijenčeru (lutosus, lutulentus, limosus, obli-matus, coenosus, palustris, paludosus), u Jambrešićeru (lutulentus, lutosus, luteus), u Voltigijinu (kothig), u Stuličiju (palustris), u Vukova (lutosus). — 1. paluster, gdje je blato, t. j. bara, gdje se ruda razljacija, i što se tuda nahodi: u tom je smislu ime zupi: Blatna župa xv vijeka u državi kraja bosanskoga, jamačno kod sadašnega Mostara, gdje je sada Mostaško blato. Mon. serb. 386. Dančić 1, 50. S. Novaković, obl. 42. Mjesto blato, locus palustris. Mikača 259. Blatni evit', nymphea L. B. Sulek, im. 18. — 2. luteus, lutosus, gdje ima mnogo blata, t. j. kala, kalan, kalač, kalorit: Mjesto blato, lutulentus, caenosus. Mikača 19th. Gdi biše vode val, tu osta blatni kal. B. Krnarićić 34. Običaju putnici leti kada ne nađu nego vodu blatnu za pitje, cediti ju kroz"]

BLATUŽICA

427

BLAZINA

BLATUŽICA, f. aqua palustris. isporedi blatušina. u naše vrijeme. Dok s' napasu trave vlasužice a napiju vode blatušice. Nar. pjes. petr. 1, 72.

BLATUŠA, f. 1. selo u hrvatskoj kraji blizu Topuskoga. Sem. prav. 1878. 70. Razdj. kr. 21. — 2. neko mjesto pod nivama u Srbiji u požarevačkom okrugu. Niva u Blatuši. Srp. Nov. 1866. 411. 1869. 293. isporedi blato.

BLATUŠAC, blatušca, m. berosus Leach. u jednoga pisca naše vremena. J. Šloser, kor. 110. na drugom mjestu blatušar. 107.

BLATUŠAR, m. vidi blatušac.

BLATUŠINA, f. aqua palustris, voda iz blata. isporedi blatušica. u naše vrijeme, između rječnika samo u Vukovu. Napise se vode blatušine. Nar. pjes. vuk. rjec. 30b.

BLAVÓR, blávora, m. ieka zmija. od xvi vijeka, između rječnika u Mikaļinu (serpe senza veleno, serpens anguis), u Stulićevu (serpens absque veneno) i u Vukoru (gdje se dodaje da se govori u Crnoj Goru i veli da je ‚velika zmija zubata, za koju kažu da ne koje ‚judi, nego zmije koje ‚jude koju‘). jedan pisac naše vremena kaže mu ime u nauci: bipes Palasii, i dodaje: ‚nareste do tri stope, i puk kaže da je prijatelj čovjeka, da se ga brani od inijeh zmija, s kojjem rado pobje da i osvoji ih‘. M. Vodopić, u Slovincu 1880. 13a. — glasi i blavur, blagr, blor, babor, glavor. Vuk, rjec. — Postańci od rum. bačur (zmaj), koje je od grć. něłωp. Kuse smo još blavore s basilisci mi gledali. M. Vetranić 1, 235. Od fijerle štaj se moj blavorom satvori. 2, 142. Kad vajmeh ja zažu što blavor taj pravi, tutako moj se duh s dreseljem rastavi. 2, 146. Oko neha (benbeła) su s híme se igrao. Vuk, rjeć. 22a.

BLAVÓRAK, blavórka, m. hyp. blavor. u jednoga pisca xvi vijeka. U sjenci počivah s blavorkom. M. Vetranić 2, 146.

BLÁVORAN, blávórna, adj. zmije blavora. u jednoga pisca xvi vijeka. Trudi me svi muče tjem-jem vilu javovnu, za če me čes obuče od tjemej blavornu, trbuham ničice ter lazim. M. Vetranić 2, 148.

BLAVÓRUŠA, f. vidi blavor. samo u Vukovu rječniku (gdje se dodaje da je Vuk čuo u Crnoj Goru). isporedi bloruša.

BLÁVÚR, m. vidi blavor. samo u Vukovu rječniku (gdje se dodaje da je Vuk čuo u Dubrovniku).

BLÁŽ, f. 1. scandalum. samo u Stulićevu rječniku s primjerom, ‚ne može biti da ne uzdohode blazi‘, ali u kůži iz koje je užet taj primjer stoji ‚blazni‘. vidi kod blazan, f. — 2. u jednoga pisca naše vremena kao da je mekota, nežnost, tenere-ritas. Jeste ļabav, ali ona nije tu što nniješ ļubav, nehu dragu. U moji bi zlopatili čuti, jer nijesu od te blazi pustov. 3, 6.

1. BLÁŽAN, blázna, adj. adulatorius, stultus. od prošloga vijeka, između rječnika u Belinu (adulatorius 38a), u Bjelostijenčevu (stultus), u Voltigijinu (geschmeichelt) i u Stuličevu (adulatorius) — isporedi blazniti. — 1. adulatorius: Blaznom silom kad stisnuše novi zakon da se mari. J. Kavańin 455. Mladice blaznim mamam privarene. A. d. Bella, razgov. 18. Nemojte se pustit privarit od krała s blaznijem rječima. Besjene kr. 128. U stvari svjetovne, smiješne, smišljene, tasče, blazne. J. Matović 352. — 2. stultus. samo u Bjelostijenčevu rječniku (gdje je kajkavski ‚blazen, norc‘). — 3. adv. blazno, assentatorie, adulatorie. Mikała 20a. adulatorie. Bella 38a. blan-

diter. Stulić. Razgovor, s kojim se kad god blazno služe (‚služu‘) prid onijema. J. Matović 411.

2. BLÁŽAN, blázni, f. illecebra, scandalum, error. isporedi blazna. Od xvii vijeka (vidi primjer I. Bandularića). od nom. i acr. sing. samo u jednoga pisca prošloga vijeka, i to bez a među z i n: blazn. Živ. is. 102 117. jamačno ni za što drugo nego za to što ni samijem kůževnicima nije bila riječ sa svijem obične. — isporedi blazniti. — a) čim tko koga namavljuje i na zlo navodi, illecebra: Strašim se ja grčke blazni. I. Zanotti, en. 2, 7. Na daleće od svijeta i od varavijeh blazni, koje te stranputice zavedoše. D. Mattei 95. — b) radna kojom tko koga na grijeh navodi, sablazan, scandalum: Da svaki duh bluda i sve blazni davaoske bude odagnan. I. Bandulavić 275. Na svijetu budu ishoditi blazni. Živ. is. 102. Ne može biti da ne uzdohode blazni. 117. — c) radna kojom tko sam sebe prcarvi tražeci što ugodno, error: Da nam je (duša) cista od svake mane i blazni, kako cista golubica. D. Obradović, bas. 242.

BLAZEĆE, neko mjesto koje se samo po imenu spomiņe prije naše vremena: ‚Blazekie‘. S. Novaković, pom. 125.

BLÁŽI, adr. vidi blago. na kraju je i po zapaćnom govoru od staroga č. samo u jednoga pisca xvi vijeka, a sada po cijelom hrvatskom primorju. Blazi meni! Š. Menčetić 61. Ter bi mi sad blazi u majke moje sart da mene porazi. 168. Blazi majki, ka ga je rodila! Nar. pjes. ist. 2, 71.

BLÁŽINA, f. pulvinus, cervical, perina, uzglavle. Akcenat se mijena u gen. pl.: blážinā, u samo je i zadni slog dug u gen. i instr. sing.: blázinē, blázinām. — Od xv vijeka i u svijem rječnicima asim Dančićevu: pulvinar; u Mikaļinu, perina, pulvinarium, pulvinus, pulvillus, cervical; u Belinu: cervical (169a); u Bjelostijenčevu: perina, pernica, pulvinar, culcitra plumea, pulvinarium; u Jambrešićevu: culcitra; u Voltigijinu: matratze; u Stulićevu: pulvinar, culcitra; u Vukovu: perina (s dokatkom da se govorii u hrvatskoj). — Od kor. bhargh, dizati, sterati, od kojeja da i nem. balg. — a) u napstarti dea primjera, xv vijeka, ne može se razabrati je u uzglavle ili perina: Da se da fra Luci odilo, 1 linčunc, 1 blazinu. Mon. croat. 112. Pušćam v špitali jednu blazinu i jedno rakno. 132. — b) perina: Dva vankuša, jednu blazinu. Mon. croat. 258. Druge ļubiš na koprivi, mene ne ćeš na blazini. Jačke 57. — c) uzglavle: Kim je plav posteła, kad litni lov biva, i uho blazina P. Hektorović 4. Na bijele mehke prsi san uhiti i dovrši... blaga narav da joj stavi za blazne dvi blazene. J. Kavańin 198.

BLÁŽINÂR, m. pulvinorum ofifex. samo u rječnicima Bjelostijenčevu, Jambrešićevu, Voltigijinu i Stuličevu.

BLÁŽINICA, f. dem. blazina. Akcenat se ne mijeha, samo je u gen. i instr. sing. zadni slog dug, a u gen. pl. oba zadna: blazinicin, blazinicinom, blazinčica. Samo u dra pisca xvi vijeka i u Stuličevu rječniku. Sašivajut blazinice pod vsaki lakat ruke. S. Budinić, sum. 127b. ezek. 13, 18. Blazinica. Anton Dalm, mar. 4, 38. na strani tumačeći riječ podglavnicu.

BLÁŽIÑA, f. vidi blazina. od xvi vijeka, između rječnika samo u Vukovu (uzglavle, jastuk, s dodatkom da je Vuk čuo u Kastelima), u prvom je primjeru acv. mjesto loc., a ne će biti druga riječ. Na blazinu tu sideći. M. Marulić 266. Misto blazine tvrda biše stina. A. Vitaļić, ost. 404. Za blazine ničt ne znamo. Jačke 219.

BLAZNIĆA

428

BLAZNITI

BLÁZNIČA, f. dem. blaziņa. isporedi blazni-
cima. Od maha blaziņa. M. Marulić 225.

BLÁZITI, blâzîm, impf. laskati. prošłoga vi-
jeka. u rječniku ni jednom. isporedi blazniti, od
čega je i postalo izgubivesi n. — 1. prelazno; ob-
jekat može biti i neizrečen: Zove nas da podemo,
tere blazi, ter nas nuka, ļubiti ga svi da gremo.
I. Dražić 49. Srjeće dari er su izmina k'o i oblok
u proleću, ali ... laskat muže, ki nas blazi, kre
prosvijetli, sad porazi. J. Kavaņin 104. Kreta
nosi Minotavra na po štita;.. s buzduhanom u
ramenu Minutaur šetajuć blazi, kad osmoruk u
plamenu iz nenada k noj dolazi i sadri joj davnu
diku. 292. Veli bog: jeda ču jih blaziti? jeda ču
jih bluditi? A. d. Bella, razgov. 133. Blazi zimju
u skutu. Poslov. dan. 6. — 2. sa se: a) pasirno:
Djetić... ne ima zloče, malašan se malim blazi,
i potrjebne samo hoće. J. Kavaņin 501. Ke či-
danimo ni pripravi, kako sudac naš se blazi, da
ostanemo pred ním pravi? 573. — b) refleksivno:
komu se blazniti, ulagatici se, umilavati se, la-
skati: Za svoj cił obić će brda i doline, blazi se i
onim ki nisu od cine. M. Kuhačević 36.

BLAZNA, f. illecebra, adulatio. isporedi blazan, u prošłoga vijeka u jednoga pisca i u Stulićevu rječniku. — a) illecebra, kao blazan, f. pod a.: Plešes li varave blazne i štetne naslade? D. Mattei 162. — b) adulatio, laskaše: Ako stvorena uzblazne tvoje sree, služi se istom tom himbenom blaznom, da ga k bogu potjeraš. D. Mattei 137.

BLAZNAN, blazana, adj. blasphenus. XVI vi-
jeka u knizi pisanoj po crkvenim: Ježe bist
mnogimi blazanno. Glasnik 10 229.

BLÁZNAVA, f. selo u Srbiji u okrugu kragu-
jevčkom. K. Jovanović, reč. 119.

BLAZNÁVAC, Blaznávca, m. čorjek iz Blaz-
nave. — Dolazi i kao prezime: Živojin Blaznavac.
Rat 416.

BLÁZNAVSKÎ, adj. što pripada Blaznavi. Op-
ština blaznavska. K. Jovanović, reč. 119.

BLAZNEN, adj. stultus, fatuus. samo u Stuli-
ćevu rječniku, riječ nepozdana. — u Mikaļinu
rječniku ima također, blaznen, milovan, delinitus,
illectus', i u Belinu, blaznen, accarezzato' (11b),
ali je to zlo načinjen part. praet. pass. mjesto
blazhen od blazniti.

BLÁZNICA, f. 1. adulatrix. samo u rječnicima Mikaļinu (koja mami, adulatrix¹ 20a), Belinu (11b) i Stulićevu. — 2. dem. blazna. samo u Stulićevu rječniku, za koji će biti i načinena.

BLÂZNÎK, m. adulator. od XVII vijeka. izmju-
rjećnika u Mikaļinu (koji mami', assentator, adu-
lator), u Belinu (blanditor 11b. adulator 38a), u
Bjelostijenčeru (blasphenus, adulator, stultus), u
Volišijinu (schmeichler), u Stulićevu (adulator,
assentator, malum exemplum praebens). — isp-
redi blazniti. — Daj pametno uklaņati se od blaz-
nika. B. Kašić, nasl. 159. Sagrišuju suprot osmoj
 zapovijedi licumirci i blaznici. F. Lastrić, ned.
178. Blaznici jesu oni koji hiše faleći drugoga,
navlastito na oči, više nego je dostojan, i to ne
izsca. 178. Biše vojnicji smetliješte rimske vojske,
blaznici jednoga kraja pogrditeja ženidbene vjere.
Besjede kr. 307.

BLÁZNITEĻ, m. vidi blaznik. XV vijeka u
jednoj knizi pisanoj po crkvenim i u rječnicima
Belinu (allector 65a) i Stulićevu (blaznik) i u
jednoga pisca našega rremena. Va se njejavlazt
se blazniteji. Arkiv 9, 105. Narodni blazniteji gori
su od krajskih. M. Pavlinović, spis. 190.

BLÁZNITEĻICA, f. adulatrix. samo u rječni-
cima Belinu (adulatrix 38a. allerculrix 65a) i u Stu-
lićevu (assentatrix, mulier malum exemplum pra-
bens). isporedi blaznic.

BLÁZNITI, bláznîm, impf. fovere, favere, pel-
licere, blandiri, scandilazare. — Akcenat kakī je
u inf., taki je i u aor. cijelom osim 2 i 3 sing.
: bláznih, u imperat.: blážni, u part. praet. act. n:
bláznio, a još je i drugi slog dug u part. praes.
: blázněći i u part. praet. act. n: bláznīv, bláznīvši;
u svijem je ostalijem oblicima onaki kakī je u
praes.: u imperf.: blážnāh, u 2 i 3 sing. aor.
: bláznî, i u part. praet. pass. s drugim slogom
kratkim: blážnjen. — Dolazi od XIV vijeka (vidi
pod 3 primjer Domentijanov) i u svijem rječni-
cima osim Vrančićeva: u Mikaļinu; ,laskati, mi-
lovati', blandiri, blanditiis delinire, allicire, de-
mulcere, illicere (19b), ,lojiti', assentari, adulari
(20a); u Belinu: blandiri (11b), adulari (37b), alli-
cere (34b, 64b); u Bjelostijenčecu: blasphemare,
stultizare, ,gladiti', mulcere, lenire, mollire, blan-
diri, mitigare, placare, dulcem facere, demulcere,
permulcere; u Jambresićevu: blasphemare, Vol-
tišijinu: schmeicheln, ärgern, anreizen; u Stuli-
ćevu: adulari, palpare, stultum esse, ,nuditi' inci-
tare, excitare, inflampare, impellere; u Vukovu:
, milovati, n. p. rukom koga', liebkosen, streicheln,
blandiri (s dodatkom da se gorori u primorju);
, Danićićevu samo refl.: offendere. — Kor. bharg,
sjati, varati. isporedi blag.

I. prelazno; objekat može biti i neizrečen:

1. milovati (kao rukom čladeći) i da opće po-
stupati s kim ugađajući mu tako da mu je milo
i dobro, pažeći ga, nežujći: a) čelade blazni
jedno drugo (ih što se kao čelade misti); Dar
svaki ja (bog) dijelijem i blaznim i karam, radujem
i evijelim, njegujem i uaramum. M. Vetranić 1, 358.
Svojom prijazni taj otac po sve dni i kara i blazni,
kako se nemu mni. 367. Moj čačko! krijepi ju
(majku) i blazni јuveno i slatko, neka se bez
mene obikne stojći, da tužna ne vene suzice ro-
neći. M. Vetranić 2, 303. Neka nas blazni, a ne
praistriši. A. d. Bella, razgov. 133. — b) čelade
blazni životinu: Pastir prodava sve ovce za malo,
trudne te ovce ni blazni ni їubi. M. Vetranić
1, 372. Pasoh ju (zvijer) i hranih i lijepo nejo-
vah, gladiju i blaznih i sedlom darovah. 2, 167.
Malim sudom more prazni, zmiju grije, lava blazni,
vjeru i їubav tko god scijeni u nekrepkoj naći
ženi. I. Gundulić 226. — c) blazniti može tko i
rukom, i žirinče repom: On rukom svojome, kom
mori na svak čukadovno sree me, blazni, jaoh,
i pita tebe. F. Lukarević 40. Pas troglavi .. blaz-
niv repom nas propusti. J. Kavaņin 392. — d) što
tko blazni, ono može biti i umno što, kao [u]bav,
zloba: Da vilam omrazne, ke nisu umrle, ke їubav
ne blazne ni druzih ne grle. D. Baraković, vil.
132. Misto karati zlobe, ima li ih blazniti? A. d.
Bella, razgov. 123. — e) u prenesenom smislu
može blazniti kaka god stvar tjelesna ili umna
čelade ili što drugo: Prije će svakojo na svijeti
poginut ner slavna riječ tvoja igdar će priminut.
Ovo mišljenje blazni me i krijepi... i ove žalosti
sve slatko probavljam čekaje radosti. M. Vetranić
1, 443. Za što je toj more, da goji i blazni razlike
zlotvore s djavołom prijazni. 1, 170. Razlike još
evijetje sve vidih tuj ceći, što blazni proljetje po
tilu gojeći. 2, 133. Provodaj život moj, mu ma-
dos gojeći veseljem, їubavi i dobrom svakijeme
cako gił gizdavi prolitja u vrime, ki blazni tih
vitar a sunce kripi toj. 2, 394. Zla zemja čudo ni
kad dobar rod rodi, zgor sunce ku blazni i daž
joj ugodi. 2, 443. Slatko ufanje, їubko ti me, jaoh,
i milo od svud blazniš i njeguješ, neka sa mnom

BLAZNIVAC

430

BLAŽEN

blazniv. K. Mašarović 49. — *Adv. blaznivo, blan-
diter, stulte. u Stulićevu rječniku.*

BLAŽNIVAC, blžnīvca, m. blasphemus. Ni-
kanoru kapitane Domitana blaznivca od Judaša
Makabejskoga glava be odsecena. P. Vitezović,
kron. 23.

BLAŽNIVO, adv. vidi kod blaznv.

BLAŽNIVOST, blžnivosti, f. stultitia. samo u
Stulićevu rječniku.

BLAŽNO, adv. vidi kod blžan.

BLAZNONAUC'AN blaznonačna, adj. adul-
toria arte praeditibus. samo u Stulićevu rječniku.
riječ po sre nepozdana.

BLAŽNOST, blžnosti, f. blanditiae, adulatio,
od xvi vijeka (vidi primjer Budinčev), izmeda
rječnika u Mikaļnu: blanditiae, blandimenta, as-
sentatio, adulatio (20a); u Belini: adulatio (37b),
blandimentum (11b), officii simulatio (186a); u
Bjelostijenčera: blasphemia, seductio, stultitia,
adulatio, assentatio; uAMBRESIČERA: blasphemia,
u VOLTIGIJU: shmeichelei, árgemiss; u Stulićevu
adulatio, malum exemplum. — a) prereliko ugadane, kajim djeca bivaju mažna, mažeče: Zalisnim pogajanjem, laskom i blaznostiju dvižični sini, heče. S Budini, sum 129b. — c) prevelita ugodnost i što prereć ugodno: Učiniše se hrabreni tako da mogoša sve lomiti, rakzoše od svita, blaznost od puti potlačiti, i paklene varke i himbe pridobiti. A. d. Bella, razgov. 198. — d) mekota i čeladeta od žicota prereć ugodna. Podajeli dva otri nadarja jednomu, razmjeće se red crkovni, skraćuje se cast božanstvena i uzmnaža se poželene i blaznost od isti, koji loče da uživaju više od jednoga nadarja. A. d. Kosta, zak. 1, 233. — d) laskače: Koji ju poče blagijemi rječmi i blaznostijemi napastovati, pake prijetniše nagoravati ju. B. Kašić, per. 39. Da se ne dade privatiri .. prijeteja blaznostimi. B. Kašić, rit. 99. Razgov jest zloća protivna kreposti od pokarańa. K. Magarović 48. Laž, neistina, blaznos, potvorstvo našu će pamet osvojiti. A. d. Bella, razgov. 19. S toličim blaznostima i lipim posmihom oko vas dohode. 321. Odaleći od mene duh ololosti, blaznosti. I. Krajić 26. Prijoaka vrsta gladeņa, s kojom se služi na šetu iskrjeća, i blaznosti. J. Matović xxxii.

BLAZNÖVJERAC, blaznövjěrac, m. supersti-
tios. Ake. u gen pl. blaznjoracă, u jednoga
pisca prosłoga vijeka. Jedan ovizivi blaznoviraca
(,koji bi se prija sustili svakimi mukom mućičiti
nego se mesa krepala oli vode u kojoj je krepa-
lina okusiti'). A. Kačić, razgov. 102.

BLAZNOVSTVO, n. stultitia. samo u Stulićevu
rječniku riječ nepozdana.

BLAZNÚKATI, bláznúčm en i bláznúkám, impf.
dem. blazniti. samo u Stulićeru rječniku (blande
adulari). riječ nepozdana.

1. BLAŽ, m. Blasius. isporedi Vlas, Vlasije,
Blazij. od xvi vijeka, izmeda rječnika u Vukoru.
Primili Blažu moj! Š. Menčetić 94. Blažu mili!
M. Pelegrinović 195. Blaž na ime on se zove. I.
Gundulić 137. Na dan svetoga Blaža. L. Terzić
206. U erkvi su Blaža tvoga. J. Kavaņin 316. Na
s. Blaža biskupa. F. Lastrić, od 303. Kandelora
zima fora. Veliti Blaž da je laž. Nar. posl. vuk 128

2. BLAŽ, Bluža, m. hyp. Blazimir i Blagomir,
dolazi od prije našega vremena. Blažb. S. Nova-
ković, pom. 41. isporedi Blažo.

3. BLAŽ, m. selo u Bosni u okrugu sarajev-
skom, u kotaru visegradskom. Statist. 28.

1. BLAŽA, m. hyp. Blagomir i Blazimir. Blaža.
S. Novaković, pom. 44. Blaža Jurković. Rat. 416.

2. BLAŽA, f. selo u Bosni u okrugu sarajev-
skom, kotaru visočkom. Statist. 26.

BLAŽAN, blážna, adj. vidi mrsan. u naše vri-
jeme. isporedi blažiti. pod II: Mrsna ili blažna
jela. M. D. Milićević, srb. 854.

BLAŽE, m. hyp. Blaž (Blasius). u jednoga pisca
prosłoga vijeka. Sposarić Blaže. J. Kavaņin 149.
mijena se kao ženske riječi: Ima i glave sveta
Blaže, 316.

BLAŽEN, adj. beatus. od xii vijeka (vidi při
primjer) i u sejim rječnicima. Comp. blaženij.
— Od blag; apravo part. praet. pass. od blažiti.

1. blažen u raju, ko užira rajsko dobro, ko je
u rajskom dobru, što je puno toga dobra: a) o
čeladetu i što se kao čelade misli: Blažensnago
otca našego i htitora gospodina Simeona. Sava,
tip. stud. glasn. 40, 155. Vshotě oni blaženy.
Mon. serb. 3. Slavlu Savu blažensnago. Glasnik
II. 12. 2. Želijući mesto initi, kadi blaženih pokoj
jest. Mon. croat. 147. Crikva blažene dive Marije.
266. Po svetoga Tripuna blaženoga. M. Držić 308.
Po svetu Orsulu i ně družbu blaženu. 170. O pri-
bivalište puno svakoje radosti i blaženstva! bla-
ženi svi oni koji u tebi pribivaju. A. Gučetić,
roz. jez. 306. Biš (andeli) stvoreni blaženi. M.
Orbin 5. Nebo gdje stoje blaženi. 23. Štenje pi-
štole blaženoga Pavla opoštola. I. Bandulović 1.
Vlasij sveti... s blaženom družbom leti u ne-
beskoj višnoj strani. J. Palmotić, dubr. 450. I.
blaženijeh i anđelā kuća svijetla i vesela. J. Kavaņin
480. Navišćeņe blažene vazda divice. A. Kadčić,
bogosl. 85. Čovijen putniku neblaženim iz raja.
111. Uživase (Josić) lipice něgo božanstveno kako
blaženi na nebu i raju. Nije li dakle blažen bio
na ovom svitu prije smrti? — b) Ma ako blaženi prije
smrti, o koliko blaženiji na smrti. F. Lastrić,
svet. 21. Dan ove blažene (Kutarine). J. Banovac,
razg. vi. Kako da bog ne bi mogao biti blažen
bez spaseņa čovičjega. D. Rapić 395. Da će ga
blažena na vike učiniti na nebesih. M. A. Re-
ković, sabr. 56. Koji ga (nank) pude slidit, da je
blažen i n dusi i u tilu. M. Dobretić, bogosl. 159.
Blazeni naroda slovinskoga. Kačić, razgov. 14.
Trpenj spasen po gotovu blažen. Nar. posl. vuk.
321. Od sad će me zvati blaženom svi naraštaji.
Vuk. luk. 1, 48. „Blazena Marija' zore se po ne-
kim krajerima s. Marina (17 jul.), koja se zope i
blaga i ogušena Marija (vidi kod Marija): Naž
dolazi Blažena Marija. Nar. pjes. vuk. 2, 1. Turei
vicu Muja i Aliju, Crnogorei blaženu Mariju.
Ogled. sr. 13. — b) o čemu god u takoga čeladeta
(ili što se kao čelade misli, o negovu tijelu, licu,
dusi, stauš, radni itd.: Od mene ne odvrati (Isuse)
tvoj obraz blaženi. M. Vetrančić 1, 394. Ne od-
vraćaj mi zrak blaženi vedra i blaga lica tvoga
(bože!) I. Gundulić 202. Jednu blaženu tijelo ne-
govo. B. Kašić, nač. 36. Na nebesa sobom ih od-
vede i svoje blaženo vidjenje u vijeke ukaza. M.
Divković, bes. 396. Vidjeće se blaženo čovječan-
stvo Isukrsta gospodina našega. M. Orbin 279.
Kako eine i vide duše blažene. 139. Na zrak slike
nih blažene hješe pogan bijes potako. D. Palmo-
tić, christ. 134. Nami ne zavidiš ovo biće svijem
blaženo. J. Palmotić, dubr. 150. Daj svjetlosti tve
blažene da se odkrije ures lipi. A. Vitalić, ostan 1.
Nikadar me nisi pustio prez obrane blažene.
J. Kavaņin 475. Cuh blažena nih spijevaņa i ve-
seja neizrečena. 495. Budući ti rekao ustima tvo-
jim svetim i blaženim. B. Pavlović 29. Budući od
provoga časa začetja u utrobi divičanskoj duša
negova bila blažena i slavna svim onim blažen-
stvom koje sada uživa u raju. F. Lastrić, test. 65.
Proslaviti i učiniti blaženu narav čovičansku. F.

BLAŽLJIV

434

BLEJAÑE

govori, *doče preko Morave*'). isporedi blagovati i blazan.

blazan.

BLAŽK- gledaj blašk-.

BLAŽLJIV, adj. blasphemus. samo u rječnicima
Bjelostijenčevu i Jambrešičevu; u oba, *blaznič*.

BLAŽŇENE, n. blanditiae, adulatio, isporedi
blazniti. mjesto -žne- pišu i -zne- i -zne-. dolazi
od prošloga vijeka, između rječnika u Belini
(.blaznenje' blandimentum 11b. adulatio Bel7b. blaz-
gnenje' inescatio 30b.), u Stuličevu (.blaznenje'
stultitia, .blaznjenje' adulatio) i u Vukovu (.blaz-
ňene' blanditiae). - Ovdi ga male bratja, ovdi ga
nutkaju suze svoje jadne majke, ovdi se natječe
svako svjetovno blazneše (.blaznjenje') da se na
svijet opet vrati. V. M. Gučetić, pohv. 144
Ponositi, kad su fašeni, ohole se; ni na što god
hoće milolažnim ugadašnem i blaznešem (.blaz-
nenjem') priteže. P. Knežević, osm. 98. Nije do-
pušteno nastojati dojti u poznaće od stvari skro-
viti, kada se služi s besidami, s pismima i s dru-
gima bilizi, ništa nepričili došasnima zgodami...
Ako paka ova dilovala bi se od vitosti ta-
štoga blazneňa (.blaznenja') brez nijednoga zdru-
žena i pogode gotonske, ovi smrtno ne bi sa-
grišili. B. d. Kosta, zak. 2, 126.

BLAŽO, m. hyp. Blažimir. I od Brda Martinića
Blaza. Nar. pjes. vuk. 5, 246. Senatura Radovića
Blaza. 260. Blažo se govori u Crnoj Gori. J. Pav-
lović.

BLAŽOVIKA, f. neka jabuka u Hrvatskoj. M.
Vajavac. B. Šulek, im. 18.

BLAŽUJ, m. 1. ime muško. xiv vijeka. Glasnik
n. 12, 17. 85. 94. - 2. selo u Bosni u okrugu
trugušćkom, kotaru županićkom, kad samoga Žu-
panica. Schem. herec. 1873. 190. Statist. 77. - 3. zi-
nuo od staroja građa, koji se zvao i Vrhbosna,
blizu Sarajeva na putu iz Sarajeva u Traćnik.
Zemljop. bos. 32. Glasnik 20, 269. 21. 312. 314.
315. Blažuj. 22, 49. jedan pisac naziva tako i ri-
jeku koja teče kraj toga mjesta. Kad Blažuj do-
linu potopi. Glasnik 21, 341.

BLAŽUJEVIĆI, m. pl. neko mjesto u Bosni,
koje se spomije prije našega vremena. S. Nova-
ković, pom. 125. isporedi Blažuj.

BLAŽUJ, m. nčki znatniji izvor u Hercego-
vini. Schem. herec. 1873. 17.

BLEBĚTALO, m. vidi blebetaš. samo u Vukovu
rječniku. oprav je srednja roda pa se govori o
muškom čeluđetu (kao i mnoge ženske rječi).

BLEBĚTÁNE, n. blateratio. isporedi blebetati.
do prošloga vijeka, između rječnika samo u Vu-
kovu. Vrlo lasno pada u blebetaće. D. Obradović,
bas. 180. Blebetaće posla ne opravja. Vuk, posl.
247.

BLEBĚTÁŠ, blebetáš, m. koji blebeće kojesta,
blatero. u naše vrijeme, između rječnika samo u
Stuli-
cevu (effutire) i Vukoru (blaterare). Akcenat kaki
je u praes., taki je u imper. - blebetāh, i u part.
praes.: blebetči; a koji je a inf., taki je a aor.
osim 2 i 3 sing.: blebetāh, u imper.: blebetči, u
part. praet. act. II: blebetao, blebetala, i još je
treči slog dug u part. praet. act. 1: blebetāv, ble-
bětāvši; mijena se u 2 i 3 sing. aor.: blebetā, i
u part. praet. pass.: blebetān. - Od kor. barb,
mucati, nerazgorijetno govoriti. isporedi blabositi,
brblati. - a) blebeće čelade, kad govori kojesta.

BLEBĚTATI, blebetčim, impf. blaterare. od
prošloga vijeka, između rječnika samo u Stuli-
cevu (effutire) i Vukoru (blaterare). Akcenat kaki
je u praes., taki je u imper. - blebetāh, i u part.
praes.: blebetči; a koji je a inf., taki je a aor.
osim 2 i 3 sing.: blebetāh, u imper.: blebetči, u
part. praet. act. II: blebetao, blebetala, i još je
treči slog dug u part. praet. act. 1: blebetāv, ble-
bětāvši; mijena se u 2 i 3 sing. aor.: blebetā, i
u part. praet. pass.: blebetān. - Od kor. barb,
mucati, nerazgorijetno govoriti. isporedi blabositi,
brblati. - a) blebeće čelade, kad govori kojesta.

aa) neprelazno: Gledati ko bođu prolazi, landati,
u vjetar blebetati. D. Obradović, bas. 224. Muh-
med se opet sili, brke frče, glavom klima, sad
blebeće, sad zacvili, sad razteže usta nima. J. Krm-
potić, kat. 27. Blebeći ti i sluti ka što si navikla.
S. Ľubiša, prip. 267. - bb) prelazno, ali je obje-
kat samo što, koješa: koji blebeša koješa. Vuk,
rječ. 31a. - b) blebeće žirotna: jagne: Od' otole,
jaše moje! ne skakući, ne blebeći. Nar. pjes. vuk.
herec. 346. Ovca bleji, jagne blebeće. V. Vrčević,
igre 8.

BLEBĚTLJIV, adj. garrulus. u naše vrijeme u
kluževnika. Blebetjiva Fama. Nov. srb. 1835. 108.

BLEBĚTUŠA, f. muško ili žensko čelade koje
blebeće, blatero, mulier garrula. u naše vrijeme,
između rječnika samo u Vukovu. Blebetuša kao
žaba (kaže se govorljivoj ženi). Nar. posl. vuk. 16.
Rasrdi se rače, pa nagrdi žabu: ,kurvina klepe-
tušo, kurvina blebetušo.¹ Nar. pjes. srem. 50.

BLEČA, f. studenac. puteus. XVI vijeka u jed-
noga pisca. Postuha neznana; može biti od arap.
feleg., potočić. Ne daleće od grada stojima po-
duboke bleče, gdi vodu crispahu grajanji ter p'jahu.
M. Marulić 29. o nima veli na str. 68: ,studence,
ki bihu pod gradom, čini čuvati'.

BLEČAN, blečna, adj. koji bleči, balans. u jed-
noj pjesmi: Rano javi blečne ovce dvoru. Pje-
van. 95.

BLÉČÁNE, n. balatus. isporedi blečati. Upre-
gavši dvi muzaće krave, kojiziju teće kod kuće
zatvoriše, da ne ositivši njoło blečaće krave uvrup
otiju. E. Pavić, ogled. 224. Odkud ovo rikaće i
blečaće marve u mojih ušiju? 234.

BLEČATI, blečim, impf. balare, blejati, blekati.
od prošloga vijeka, između rječnika samo u Vol-
tigijinu (griješkom, blečiti') i u Stuličevu (gdje
griješkom kod blekati stoji prae. blečim). Od ko-
rijena koji vidi kod blek. - Bleče ovce. J. Ka-
vaņin 378. Ovo nama ovde ovca bleči. Nar. pjes.
kras. 1, 129.

BLEČA, dra scla u Bosni u okrugu svornič-
kom, kotaru srebrničkom: Blečva pravoslavna,
Blečva turska. Statist. 93.

BLEDA, f. nugax. prošloga vijeka u jednoga
pisca. Od blesti. Ki su videć slijepi ostali, .. svi
griješnici, ki uporeda vandeo čuše, k'o da je bleda.
J. Kavaņin 143.

BLEDEÑE, n. balatus, blateratio. blejaņe, ble-
čaņe, blebetanie. samo u rječnicima Mikaļinu (glas
od ovce, blejaņe; ludo govoreņe, blateratio') i u
Ijelostijenčern. Od blesti, koje vidi.

BLEDITI, vidi kod blesti.

BLEDIV, adj. nugax. xiv vijeka. od blesti. Otn
bezbožnih i bledivyh prokletyh babunb. Glas-
nik 42, 181.

BLEDOSLŮVITI, bledóslovím, impf. nugari.
xvi vijeka, između rječnika samo u Daničicevu
(3, 556). isporedi blesti. Vasakogo dobra i zla
boga biti povina bledoslovi. Glasnik 10, 249.

BLĒJ, m. balatus, bleka samo u Stuličevu
rječniku.

BLĒJAN, m. někaka traca, u basmi: Ja se umih
sa blejana, da svako u me blene. Ļ. Kovačević.

BLĒJĀNE, n. 1. balatus, blečaņe, blekaņe, od
xvii vijeka, između rječnika u Mikaļinu, u Beliniu
(135b), Stuličera i Vukoru. Tako i jaņac thī...
blejaņa glas ne dviše. A. Vitalić, ost. 171. Koje
ovo blejaņe, koje čujem? koje mukaņe od volova?
A. d. Bella, razg. 39. - 2. hiatus, zijane. samo
u Vukovu rječniku.

BLEJATI

435

BLENUTI

BLÉJATI, bléjím, *impf.* balare, blaterare, hiare. Od xvi vijeka, između rječnika u Mikałinu (balare), u Belinu (balare 135b, blaterare 191b), u Voltišijinu (blöcken), u Stulićevu (balare, effutire) i u Vukovu (balare, hiare). — Od kor. bhar, zujati, vikati. — 1. balare, blečati, blekati. bleji ovca i jagně. Ovčica jala bi blejati. M. Vetranić 2, 95. Kakono ti jańčće, koje strigu, a ono ni bleji ni usta svojije otvora. M. Divković, nauk. 13. Ne može (bravče) blejati, ječati ni cičati. M. Divković, bes. 288. On (jańac) nesrićan bleji s puta. A. Vitalić, ost. 261. Kad ovca bleji, izgubi zalogaj. Poslov. dan. 42. Ovce bleje, pogleduju na me. Nar. pjes. vuk. 4, 38. Dobra ovca mnogo ne bleji, ali mnogo vune daje. Nar. posl. vuk. 59. Ona se prometnu ovca, i poče kroz kuću blejati. Nar. prip. vuk. 146. Bleje stada. Đ. Danićić, sud. 5, 16. — čelade bleji samo kad se jednači s ovcom: Ne pjevaj ti, neg' blej', koze ne djge pasu. I. Gundulić 139. On (bijesen mladić) zavija, rika, ječi, : laje, bleji, veći. Đ. Palmotić, christ. 368. — u jednoga griješkom: Jagańac smijeno ne bleje ni mući. M. Vetranić 1, 154. — 2. blaterare, betabeti. Istom blejiš. Bella 191b. Šta si ti more sinčo blejao pred prostim Ľudima? Magaz. 1851. 41. — 3. hiare. zijati, kad se tko zagleda u što ne znajući što je i ne mislci. isporedi blenuti. Bleji kao june (Zagledao se kao tele u šarena vrata). Nar. posl. vuk. 16.

BLEJUKATI, bléjákím i bléjůčm, *impf.* dem. blejati. samo *Stulićevu rječniku*, za koji će biti i načišeno.

1. BLĚK, m. 1. balatus. od xvi vijeka, između rječnika u Mikałinu, Belinu (135b), *Bjelostijenčeva*, Stulićevu i Vukovu. Od kor. bhark, zujati, vikati. Makar blek ne ostao, t. j. da bi ni jedna ovca ne ostala. Vuk. rječ. 31a. vidi i daše. — 2. značene se prenosi na orna ne na kam je zvono (isporedi zvonar); u jednaj pjesm: Úbiću mu vola ispod koła, zaklaću mu bleka ispod zveka. V. Bogišić, zbor. 597.

2. BLĚK, m. frustum, lacinia, pustula. od něm. fleck. samo u rječnicima *Bjelostijenčevu* (kus, falat, frustum, frustulum; krpa, odera, comissura, junc-tura; pustula, ulcus, 2, 19a, bleki, variolae 1, 1243a) i u Voltišijinu (fleus).

1. BLĚKA, f. 1. balatus, blěk. u naše vrijeme, između rječnika samo u Vukovu. postaňa kojega je blěk. Stoji bleka ovac' za jańčića. Nar. pjes. vuk. 4, 187. Stoji bleka ovce i jagħadi. 4, 401. Navrješě oko ni nega, bog zna koliko jagnića od svake vrste i skačući uza ni stane ih bleka. Nar. prip. vuk. 127. Kakva je to bleka ovaca u ušima mojim. Đ. Danićić, 1sam. 15, 14. — 2. stultus, lud, koji bleji gledajući što a ne znajući što je, i po tom lud. postaňa istoga kojega je i pod 1. isporedi blejati, zijati, i bleka. samo u naše vrijeme, između rječnika samo u Vukovu (gdje se napomine da se govori u Boci). Niti je Bajo splaka ni bleka. S. Łubiša, prič. 59.

2. BLĚKA, f. stultus, ludak. isporedi pod blěk, s kojim je jednog postaňa. samo u Vukovu rječniku. gdje se napomine da se govori u Boci. isporedi blěka, bleko, blekov.

BLĚKÁNE, n. balatus. isporedi blekati. od xv vijeka, između rječnika samo u Mikałinu (20a). Razlici glasi i blekanja živine. Starine 1, 218. Meju blekanjem od ovaca. B. Kašić, is. 84.

BLĚKAST, adj. stultus, lud, nedotupavan. u naše vrijeme, u Hrvatskoj i Dalmaciji. N. Brantner. M. Pavlinović. isporedi blěka (lud), od čega je i postalo.

BLĚKÁŠ, blekáša, m. vidi bléka. u naše vrijeme, u Dalmaciji. M. Pavlinović.

BLÉKATI, blěkám i blěčěm, *impf.* balare, blejati. od xvii vijeka (isporedi blekańe), između rječnika u Mikałinu (20a samo u inf.), u Belinu (blekati, blekam 135b) i u Stulićevu (blekati, blekam. Postańa kojega je blečati. — Bleču, riču i kakoću. J. Kavańin 409.

BLÉKNUTI, blěkném, *pf.* balare, u naše vrijeme, između rječnika u Stulićevu i Vukovu. Od blekati. Blekne kao ovan. Nar. prip. bos. 1, 41. Pa kad bleknu tridest podojnica. Nar. pjes. u M. Đ. Milićevića, živ. 1, 22.

2. BLÉKNUTI, blěkném, *pf.* corruere, pasti sobom lupirsí. na Krku, samo o čeľadetu: Bleknul je. I. Milčetić. Postańa kojega je i bléknuti

BLÉKO, m. vidi bléka, blekaš. M. Pavlinović.

BLĚKŌV, blekóva, m. vidi bleko Blekov put pod noge, pa bjež' dona. M. Pavlinović, rad. 77.

BLÉKŪTATI, blěkučem, *impf.* dem. blekati, u naše vrijeme. Oko će se jańe vije, te skakuće i blekuće. Nar. pjes. vuk. here. 346.

BLEM, m. vidi bun, bunika. isporedi blen, balam, balan. samo u Stulićevu rječniku i u dva pisca našega vremena, od kojih će prvi biti uzeo od Stulića a drugi izrijek kaže da je uzeo od obojice. Čas. ces. muz. 1852. 2, 47. B. Sulek, im. 18. riječ vrlo slabo potvrdena, a mogla bı biti postańa istoga kojega je bun i bunika.

BLEN, m. vidi bun, bunika. isporedi blem. samo u jednoga pisca našega vremena. Słoser-Vukot. flora 639. riječ slabo potvrdena kao i blem.

BLÉNA, f. vidi bléka. Da ste blene. M. Pavlinović, spis. 233. isporedi blěnuti, su čim jednoga postańa.

BLÉNAST, adj. vidi blekast. M. Pavlinović. Postańem od blena.

BLÉNDIJA, f. selo u Srbiji u okrugu aleksinačkom. K. Jovanović, reč. 93

BLÉNDIJSKĪ, adj. što pripada Blendiji. Opstina blendijska. K. Jovanović, reč. 93.

BLÉNKOVAČA, f. potok u Drobńacima. V. Łešević.

BLÉNTAV, adj. stupidus, lud, koji ne zna ni dvije u nakrst'. M. Ružićić. Postańem od blena.

1. BLÉNUTI, blěném, pf. vidi bleknuti. Samo u Stulićcu rječniku. Od blejati.

2. BLÉNUTI, blěném, *impf.* stupere, stupefier, stupefacere, deficere. Od xvii vijeka, između rječnika samo u Voltišijinu (betäuben). Od kojene od kojega je blejati. načnevati što blejati i blekuti jedno uz drugo kao zvečati i zvekan. isporedi záblenući se. — 1. neprelazno: a) blene čelade, kad gleda bez svijesti od čuda ili od straha ili samo ne mislči ništa ili o onomu u što gleda, a po tom može biti da ga i ne vidi, stupere. Kako kada dragi kamen človik bude trudno steka', ... ter mu bude pak ukraden, i najti ga već ne čeka, da ni človik, svak bi reka', stane blenuć vas pripaden'. Đ. Baraković, vil. 170. Stah, blenuh (blenuh-) kako slip. 27. Slobodno pogledaj, ter sa mnm besidi, ni bleni ni mliđi, ni veni tako zdrav, ni čezni ni sidi. 29. Gospodin me jisti nudi, a gospoja za tim veće posmihnv se glavom kreće, gdi ja blenem ter se čudi. 177. Nikud sela ni bijela stana, pa da bleneš tri bijela dana. Osvet. 2, 15. Beg kao da spusti pogled svoj i na to mesto. Svak bi pomislio: žali što se učini šteta. Ne! on to ne vidi: on o tom ne misli; on upravo i ne gleda — on je Turčin, i još beg — on samo

*

BLESAN

436

BLIHNA

blene! M. Đ. Milićević, več. 88. Blene po saboru kao čovek bez svesti. M. Đ. Milićević, jur. 10. Gledajući te nesreće nije ni s kim htela reći pro-goroviti; samo je blenula sad u ovo, sad u ono. M. Đ. Milićević, let. več. 252. — b) blene pamet, kao slabi, izdaje, nestaje je, deficere. Da život ne vene, da lišce ne blidi, da pamet ne blene, da brada ne sidi. Đ. Baraković, vil. 273. — 2. pre-lazno, stupefacare: Ona moja prijatelja, ka bez- redno mene ļubi, sad mi je šara zmija zlica, ka ugriza oštrijen zubi, zvijezdom blene, tekom tira, i hoće me da proždira. J. Kavaņin 406.

BLĒSAN, m. stupidus. samo u Vukovu rječniku. isporedi blesast. Korijen bhars, od bhar, od ko-jega je blejati i blēnuti. isporedi zablehnuti se, za-blešiti se, blezga.

BLĒSAST, adj. stupidus. u naše vrijeme, iz-među rječnika samo u Vukovu. postaše koja je i blesan. a) o čeladetu: Izgledaše blesast, kao da je van sebe. M. Đ. Milićević, več. 107. — b) o riječi: Ako sam zapisao koju svoju grku ili koju tuđu blesastu. M. Pavlinović, razg. 113. — c) adc. blesasto: Starac blesasto pogleda po ļudma. M. Đ. Milićević, let. več. 251.

BLESĪKĀNĒ, n. fulguratio. samo u rječnicima Bjelostijenčevu i Jambrešićevu. isporedi blesikati.

BLESĪKATI, blēsikām, impf. fulgurare. i sa: blesikati se. samo u rječnicima Bjelostijenčevu (bez se) i u Jambrešićevu (sa se 326). u Stuličevu rječniku ima, blezikati, blezićem i blezi-kam', a to će biti zlo prepisano iz pomenutijeh rječnika. — e je od staroga ê, te bi u južnom govoru biło blejsikati. isporedi blijeskati.

BLESĪKAVAC, blesikāvca, m. fulgurator. samo u Bjelostijenčevu rječniku. isporedi blesikati.

BLESĪKAVICA, f. fulgur, muņa. samo u Bjelostijenčevu rječniku (19a).

1. BLĒSKA, f. blesasto čelade muško ili žensko. samo u Vukovu rječniku (gdje stoji da je blesan i da se govorit u Boci). isporedi blezga, s kojim može biti istoga postaņa promijeniviž zg na sk.

2. BLESKA, f. cicatrix. samo u Stuličevu rječ-niku, u koji je uzeto iz brevijara, ali će biti zlo prepisana, blizna' (vidi kod blizni), pa je Stulič od toga načinjo jošte i bleskast i bleskav, cica-tricosus.

BLESKAST, vidi kod bleska pod 2.

1. BLĒSKATI, blēskām, vidi blijeskati.

2. BLĒSKATI, blēskām, impf. balbutire, tepati. samo u jednoga pisea prošloga vijeka. je li ak-cenat stavljen treba, ne zna se. isporedi blez-begati, s kojim može biti jednoga postaņa promije-niviž zg na sk. Matere pigodavši dičicu kazivaše prstom govoreći: eno Ignatije! a bebe bleskajući iste riči izustivaše. A. Kanižlić, kam. 264.

1. BLĒSKAV, adj. fulgidus. samo u Bjelostijenčevu rječniku (1, 588b). u jažnom bi gorora glasilo bleskav. isporedi blijeskati.

2. BLESKAV, vidi kod bleska pod 2.

BLESKVA, f. tragopogon pratensis L. u jed-noga pisea našega rrenena, koji xeli da se gorori na Icaru. B. Sulek, im. 18.

BLESNUTI, vidi kod blestiti.

BLESNIVATI, vidi kod blestiti.

BLESSTATI SE, fulgore. samo u Stuličevu rječ-niku. biće samovožno promijeneno blistati se.

BLESI, bledem, impf. blaterare, blasphemare, balare, ludo govoriti, blebetati, huliti, blejati. Od xvi vijeka, između rječnika u Mikałinu (činiti glas od ovce, balare; ludo govoriti, blaterare') i

u Bjelostijenčevu (balare, balbutire, blaterare, ins-lulse loqui). — e je od staroga ê. Korijen bhardh, vrtjeti, městi, městi se. isporedi blud. — a) blas-phemare, huliti: Mnoga ina bledući govorah na n. N. Rańina 103b. luc. 22, 65. u istom obliku griješkom sa e mjesto u, kao da bi bio inf. ble-diti: Bledešte ukoriznami. Łetop. šaf 57. — b) bla-terare, blebetati: Poču čut što blede oslova ne-manština jedna. M. Držić 307. Pustiti djavla da blede ča mu drago. P. Radovčić, nač. 134. u jed-noga pisea prošloga vijeka griješkom sa t mjesto d: Okol spreme tancaj, skači, a nek Mikol sprda i blete. J. Kavaņin 174. — c) balare, blejati, ble-kati. samo u Mikałinu i Bjelostijenčevu rječniku.

BLESTITI, blestim, impf. balare, blejati. samo u Stuličevu rječniku, gdje stoji da je uzeto iz Mi-kałina; ali u Mikałinu stoji blesti, te je Stulič zlo prepisao, a od svoga zla prijepisa još načinio i blesnuti i blesnivati.

BLEVAK, blevka, m. holosteum umbellatum L. K. Crnogorac, bot. 96.

BLĒZGA, f. insulsus, fatuus, stultulus. u naše vrijeme, između rječnika samo u Stuličevu (gdje se i značena koja su stavčena). Govoriti se i u Hercegovini i u Crnoj Gori o mlitavu čeladetu. N. Dučić. Postaše tamna: de će biti od staroga ê, a korijen može biti blago, udariti, lupati, zujati, vikati. isporedi rus. brjazgati (udariti, zvećati), i st. slov. brezdati (sonare); ali su oba glasa zg još tamna, kao i u mnogim drugim riječima. isporedi blezgati i blēska i blēskati i bļuzgati.

BLĒZGATI, blēzgām, impf. blaterare, blebetati, goroviti kojesta. u naše vrijeme, u hrvatskom pri-morju, postane vidi kod blezga. isporedi baļezgati, baļuzgati.

BLEZIKATI, vidi kod blesikati.

BLĪČITI, bliēm, impf. similem esse, biti nalik na koga, biti s kim jedne, bliži. u naše vrijeme, u Dalmaciji. od bilić, izgubivši prevo i. Komu bliči ovo dite? M. Pavlinović.

BLĪDA, f. falsun, kao priječara, laž. u naše vrijeme u Dalmaciji: Daju u svit te blide. J. Grupković. može biti da je -i- samo u zapadnom govoru, mjesto jažnoga -ije od staroga ê, koje bi stojalo mjesto e, st slov e, kao u prisvijedjeti, i kao što stoji je, st. slov. ê, mjesto e u mjesec (měsćec). postanem od blesti (blěsti), koje vidi. isporedi bliditi i bleda.

BLIDITI, blidim, impf. conturbare, smétati. xvi. i xvii vijeka u dva pisea. postane vidi kod blida. Sjena kip slijedi, a hudi nenavis, prid zna-nim ki blidi nerazumnu svaku svis. D. Rańina 38b. Da stra rascinični može ženidub, hoće se stra veliki, koji blidit i poplašiti može i jakoga čo-vika. A. d. Kostu, zak. 1, 158.

BLIDOVIĆ, m. prezime, u naše vrijeme. Nikola Blidović, Jovan Blidović. Šem. prav. 1787. 17.

BLĪHA, f. alapa, pluska. samo u Bjelostijenčevu rječniku s dodatkom da je riječ, dalmatinška (18a, 361a). akcenat se ne zna za cijelo. isporedi blihati i blihnuti.

BLĪHĀNĒ, n. alvi profusio. isporedi blihati. samo u Vukovu rječniku, i to sa j mjesto h: blijaše.

BLĪHATI, blihām, impf. a) inundare, redun-dare. samo u Stuličevu rječniku. — b) vornere, bļuvati. u Jambrešićevu rječniku (1048a). — c) fluit alvus pecori. samo u Vukovu rječniku, i to sa j mjesto h: blihati. — isporedi blihnuti.

BLIHNA, f. alluvies. samo u Stuličevu rječ-niku, gdje stoji da je uzeto iz brevijara glagol-skoga. isporedi blihnuti.

BLIHNIVATI

437

BLIJEDJETI

BLIHNIVATI, blihnujèm i blihnvîvâm, impf. a) perfundere, polijevati. samo u Bjelostijenčevu rječniku (gdje je samo praes. blihnujem). — b) manare, teći, curiti (po malo). samo u Stuličevu rječniku (gdje je inf. blihnikati i praes. blihnikvam. — c) alapis caedere, pluskati, davati zausnice. samo u Bjelostijenčevu rječniku. — isporedi blihnuti.

BLÍHNUTI, blihnêm, pf. a) perfundere, politi, u Bjelostijenčevu rječniku. aspergere, poprskati, u Voltigijinu rječniku (anspritzen). — b) manare. u Stuličevu rječniku. — c) alapam ducere, plusnuti, dati zausnicu. u Bjelostijenčevu rječniku. — isporedi bliha. — Postaňa tamma: i če biti od staroga y, a korijen može biti bhrus, rrtjeti, matavi, izmetati. isporedi bjuvati, od istoga korijena ne raširenje glasom s.

BLIJA, f. rjeka u Bosni. Zemłop. bos. 49. može biti da j stoji mjesto h. isporedi blihnuti.

BLĪJĀNĒ, n. vidi kod blihaņe.

BLĪJATI, blijām, vidi kod blihati.

1. BLĪJED, blijěda, adj. pallidus. -ije- je po južnom gororu od staroga è, mjesto čega je u istočnom gororu, en, zapadnom. (b.) Akcenat kati je u starčenom gen. sing. masc. (bíleda, zap. blida), taki je u srijem oblicima nominalnijem i u onijem složenijem koji su zamijenili nominalne, osim acc. sing. masc. jednakoga s nom. i osim roc., koji se goravi samo u složenom oblijeju. između nominalnijih oblika još je i zađni slog dug u gen. i instr. sing. few.: blijěđe, blijědöm. u složenijem oblicima sejim mijena se: blijjedī (ist. blédī, zap. blīdī). — Kompar.: blédī (ist. blědi, zap. blīdī). — Dolazi od xv rjeka (vidi pod a. primjer iz Dančićeva rječn.) u srijem rječnicima. — Od kor. bhardh, sjati — a) o čeļadetu, licu mu, obrazu, usni, tijelu: Tvoj lijedi i obraz bježi blij and popluvan. Zbor. 108b. Stvori obraz tvoj jaki ne pepel blid. Š. Menčetić 251. Kada ga ugleda blijedega pepela. N. Načešković 1, 123. Ni mogao skrit niz blido lice plać. M. Držić 4. Łuven trud satvoril ni te tako bleda, neg te je napunil' zavidos zla ijeda. D. Rańina 38. Licem blijedijem i pogrđenijem. A. Gučetić, roz. jez. 208. Tjelesa, koja su sada blijeda, žuta i grubita, biti će po sudnem dni sedam puta ljepaš. M. Divković, bes. 401. Suzam peru blijeda lica. J. Palmotić, dubr. 25. Łubav nije satvorila zavidnika tako blida. J. Kavaņin 57. Nemilo truje (zavidnik) svuda usnom blijomed. 57. Onj ne postaju mršaviji i blidi. E. Pavić, ogled. 399. Ne lice kako je blijedo! Besjede kr. 11. Vazda blido nose lice. V. Došen 88. Nevjustice, bleda ti si! Nar. pjes. vuk. 1, 490. — o čeļadetu, o kom se kaže da je blijedo, kad se hoće da kaže i gdje je na tijelu svedo blijedo, može se kazati u instr. i u lok. s prijedł. na ije: u instr.: Bléda licemb. Dančić 3, 556. — u lok. s prijedł. na: Petru sri be ledeno i na licu blijed prihodi. A. Vitalić, ostan. 138. — u loc. s prijedł. u: Vidim hodit djevojčicu, jaoh, od truda veće palu, plačnu u zgledu, blidu u licu. I. Gundulić 40. U licu jure blid. B. Krnarutić 9. Blida u obrazu. P. Posilović, nasl. 78. U sroj žalosne i u obrazu blide. J. Banovac, prip. 138. Blijed je u licu. Besjede kr. 234. Blijed u licu. obliven smrtnijem znojem. B. Cuceri 199. Milica je sjetna nevesela, u obraz bljeda i potmula. Nar. pjes. vuk. 2, 256. — b) o smrti i o sjeni, kad se sjen kaže mjesto mrtvaca: a) o smrti: Na očiju s smrti blijomed zvaše tvoje ime slavno. D. Palmotić, christ. 35. Strah se vidi blide smrti. I. Zanotti, en. 2, 26. Blijede od smrti obiļeže živijem ognem srce užeže. I. Kanavelić,

iv. 245. Smrt blida kada pride. A. Vitalić, ist. 520. Crni raspi smrti blide. J. Kavaņin 27. — bb) o sjeni: Ter izidu blijede sjeni gasit' sunčju svjetlos gorii. I. Gundulić 66. Ponijeti vlas ima moju lijepu k sjenam blidim. 105. — c) o cvijetu, o mjesecu i mjesečini, o zvrijezdama, o ognu, licu vinskom. Łubko svaka sad prinesi blidi cvitak i rumeni. I. Gundulić 72. Jur zivjezde blijede ostaju, bijelom rukom jasna zora od korałka vrata otvora. 27. Sred svijetla srebra svoga smrknut mjesec blijed hodaše. J. Palmotić, dubr. 300. Ogań... blijed je, mrkao, bez svjetline. J. Kavaņin 397. A tu okna nema, da zaviri mjesečina blijeda. Osvet. 1, 37. Onda vino lice svoje tako dobija da je tim bleđe što je žestočije i naglije prevrelo. P. Bolić 2, 38. — d) o końu, ali samo u svetom pismu na jednom mjestu: Gle, koń blijed, i onome što sjeđaše na nemu bješe ime smrt. Vuk, otkr. 6, 8. — e) o blatu, koje se s porugom kaže a misli se srebro, u jednoga pisca prošloga vijeka: O robovi blidog' blata! V. Došen 55. — f) o stańu i radni, kad je bez potrebné boje ili kad navači bledilo na onoga ko je u takom stańu: o mladosti i starosti: Blijedu svu mlados s uzdahom trajahu. D. Držić 405. Grijeh traje i blijedoj u starosti. J. Kavaņin 5. — o lepoti: Mnokrat po puti vidjet je lijepos taj jak čafran prižuti, i blijeda kako vaj. M. Vetranić 2, 54. — o strahu (prepadu), gladu, lakomosti: Slaba moć, blid pripad, uboštvo, žalost. D. Baraković, vil. 35. Blidi me strah tad popade. I. Zanotti, en. 2, 5. Smrta otrovna kuga i s šnone raskazani glad i blijedi. I. Gundulić 480. Prismagnuta tuj lakomos blijeda i mledna nahodi se. N. Marči 66. — o opisnu'. To je blijedi opis negova neumorna truda. S. Łubiša, prip. 253.

2. BLĪJED, m. pallor, bledilo. samo u jednoga pisca prošloga vijeka: Ka bez straha i bez blida s drugom plijeni morska drva. J. Kavaņin 273.

BLĪJEDAN, blijědná, adj. vidi blijed. Od xvijeka, između rječnika samo u Stuličevu. Akcenat se ne zna za cijelo; ako je onaki kati je stavlen, mijena se u složenijem oblicima: blijjedni. — Za blijedno tve lice. M. Vetranić 1, 119. Stati će svejer blidna u velikom strahu. B. Kašić, per. 93. Blednimi liemi i plaćnima očima jedan drugomu žalostan glas povidše. F. Glavinić, evit 141. U malo doba dovede se na taku blidnu mlednost, da inom pogledu kazaše se ko bili lir. A. d. Bella, razgov. 113.

BLĪJEDJETI, blijédîm, impf. pallescere, palere. po južnom je gororu i ije i je od staroga è, te u istočnom gororu glasi blédeti, u zapadnom bliditi. isporedi blijed. — Akcenat se ne mijena. Dolazi od xvijeka, između rječnika u Mikaļinu (samo sa se: bliditi se), u Belinu (blijediti 381b), u Bjelostijenčevu (bledeti, s praes. bledem od bledejem), u Voltigijinu (bliditi, ubljediti), u Stuličevu (blijediti), u Vukovu (blijedjeti, blijedeti, blijediti). — staro 1 sing. praes. blijedu delo xvij vijeka (vidi u primjern D. Rańine); osim običnoga imperf. blijedah, dolazi istoga vijeka i blijedijeh (vidi daše u primjerima M. Vetranica i F. Lukarevića).

1. neprelazno, palescere, birati blijed: a) blijedi čeļade ili koji dio tijela mu: Ča blidiš? M. Marulić 26. Čini u mukah juvenih da blidim. S. Menčetić 180. Blido (obraz moj) kako cvit na mrazu. 118. Vas blidim i venim... od tuge. M. Vetranić 1, 261. Venem i blidim trudeći. 2, 10. Sama blijědše jako no žuti ruj. 2, 156. Venus... blijidše i veniješe pričudno. 2, 152. Kad prisiše koža, kada lica blide, kada slabost množa. P. Hektorović 67. Liče ne smrtno blidi. M. Držić

BLIJEDNITI

438

BLIJEŠTATI

112. Vene, čezne, gasne, blidi, sahne, gine, kopnje, taje. A. Čubranović 153. Goreć (ja) kako suko drvo ali jedna svića, gasnu, čeznu, blidu, venu, kopnju i ginu u vike. D. Rańina 105. Ulici mi blidili u jadu čemernu. P. Zoranić 46. Od straha vas blidim. F. Lukarević 253. Nijema osta u sebi, svih strana blidiše. 313. Krije se ona, ja joj pišem, kako za šnom gasnem, blidim, venem. I. Gunđulić 222. Od nešla blidite. Đ. Baraković, vil. 30. Da nigoda sraje blidli. 171. U među toga liše blidi. 218. Lice bljedi, usne erne, nadima se nos, upadaju oči. M. Orbin 73. Cesarska blide usta. I. Ivanišević 105. U žalosti sahnu i bljede. Đ. Palmotić, christ. 9. Od sumne i od straha svi žeštoko kopne i blide. 45. Prid kijem mnozi strašno blide, kad izvrati pogled zlobni. J. Palmotić, dubr. 78. Želeći ne jepotu vene 336. Paša u gnjevu smrtno blidi. 362. Jako sam zažubjen; odkud ginem, blidim. P. Vitezović, odij. 65. Blijeđit će obraz tvoj rumenj. J. Kavaņin 43. Blidi i mladije, vene, sane. A. Kanižić, uzn. 228. Koža se ježi, obraz blidi. Đ. Rapić 105. Važa strašiti se od ovoga i bliditi. P. Knežević, pism. 96. Kral bljedi trne i smeta. Sa besjede kr. 47. Kada žlu i od umora blide. J. S. Rešković, kuć. 6. Od mjeseca bljedi i vene. Poslov. dan. 88. Bole se jedan put zacrjeniti nego sto put bljedeti. (Boje je jedan put pregnuti te kazati ono što čoeku nije po voji, nego da ga ono muć.) Nar. posl. vuk. 26. — mjesto da tu-jelu gdje čelade bljedi, može biti izrečeno u instr. ili u lok. s prijejd. na ili u: u instr. Kako da ne venem i ličem ne blidim? S. Menčetić 297.— u lok. s prijejd. na: Na plačnom blidim lieu. A. Vitačić, ist. 22. Sa šta čelad na obrazu blidi. J. S. Rešković, kuć. 207. — u lok. »prijejd. u: U licu brigom blidi. J. Palmotić, dubr. 302. Poče u obrazu bliditi. J. Banovac, pred. 106. — b) mjesto onijeh koji su u paklu može se reči da pakao bljedi: Pred kijem paکao trepti i bljedi. I. Kanavelić, iv. 283. — c) bljedi bile: traca, dub, list, cvijedi: Blidi travica tolik broj videći od plačnijeh dvjevica. M. Vetranić 1, 131. Taj jedan cvijet, koji ti ne zene, er sene ne vidii, na pospjeh neg vene i sahne i blidi. N. Načešković 2, 106. Ti on temeliti, Dubrovniće, si dub, koji... sušom criz lito ni vene ni blidi. H. Lucić 261. Vidi, zelen lis gdi blidi na hrastu, na boru. F. Lukarević 9. Neg sam jak smeten list na stablu ki blidi. Đ. Baraković, vil 276. Viđ krajeu cvijetja ružu, k'o... pri većeru bljedi. J. Kavaņin 43. Trava bljedi. J. Rajić, pouć. 1, 5b. — d) bljedi zlato, sunce, lice zvjezdi, svjetlost, mramor: Za što zlato blide, tere nima mira. P. Hektorović 31. Noći slavna (božićna), pri tvojoj svitlini činil bih da blidi sunce, ko dan čini, noka ti zavidi. H. Lucić 279. Ova, prid kom bladi sunce svitlos, ne će vike da izlijeći moje vride. D. Rańina 115. Prid licem od danice svim zivzdami blidi lice. V. Došen 133. Gdi se miri i sad vide, gde, gnamori toki blide. M. Gazarović, јуб. 65. — e) bljedi łepota: Ondi (u raju) mladost se ne stara, lipota ne bljedi. I. Grličić 268. Łepotu onu duši udijelite ka ne bljedi i ne gine. A. Boškovićeva 52.

2. sa se: pallere, prosipati od sebe bljedost, sjati se od bljedosti, onako kako se može od ne sjati. između rječnika samo u Mikałinu. Još pelom porušena sva se okolo poja blide. Đ. Palmotić, christ. 131. Blidahu se usta od posta. J. Filipović 1, 491.

BLIJEDNITI, blijědním, *impf.* vidi bljedjeti. samo u Stulićevu rječniku. ako hi se govorilo, glasilo bi blijednići, blijednim.

BLIJEDNŌST, blijědnosti, f. pallor, blijedost. xvii i xviii vijeka, između rječnika samo u Belini (536b bliednos). Kada oni koji u crkvah nastoje, mnogovrstnom blidnostu tamne. I. Zanotti, i ned. priš. 18. Od pokore ukazuju blidnost u obrazu. S. Margitić, fala 240. Usne lipe, kako vaše ru-menilo u blidnost se prominilo! P. Knežević, muka 52.

BLIJEDŇA, f. bleeđene. u jednoga pisca prošloga vijeka. Ti si sa svim tovajim postom i bledňom rda. D. Obradović, sav. 11.

BLIJEDŌST, blijědosti, f. pallor, bledilo, bleeđoća, od xiv vijeka u dva pisca i u rječnicima Mikałinu, Bjelostijenčeru, Jambrešićevu, Voltićjinu, Stuličeru i Daničićevu. Blēdost smrtnna. Domentijan 137. Biži s moga obraza sramežliva blidost moja. M. Gazarović, јуб. 49.

BLIJEDĚNĚ, n. pallor, isporedi bljedjeti. u jednoga pisca xvi vijeka (a tada je jos glasilo bljedjenje) i u Stuličeru rječniku. Vaj da li... tamno blijjenje z tušu izvenu ne more svrnuti na milos ures tvoj? Menčetić-Držić 494.

BLIJESAK, bljeska, m. splendor, fulgur. — ije je u južnom gororu od staroga è, mjesto čega je u istoćnom e, u zapadnom i. Dolatja od xvi vijeka, između rječnika u Bjelostijenčeru. Jambrešićeru i Voltićijinj (13), u sva tri kajkarski, blesk', fulgur. Postaňa tamna: najviše se misli da je od kor. bharg, (bhrag), sjati, prem da glasori sk mjesto g jos nijesu protumačeni, kao i u mnogim drugim rječćima. — 1. fulgur, muņa. Od prestola ishajahu bliski i gromi. Anton Dalm, apoc. 4, 5. — 2. splendor, samo u zagoneci i ušekih sadašnih kruževnika: U bljesku pa bljesku ogać gori, a u ogać čovjek stoji (odgonetaj: ogledalo). Nar. zag. nov. 150. Svijetle puške ognu bljesak daju. Osvet. 4, 51. — 3. rubicilla, pyrrhula, iem, gimpel, plica koja se zore i draska. samo u Bjelostijenčevu rječniku (blesk' 1, 1064. 2, 19).

BLIJESKA, f. scintillatio oculorum, svjetlica ispred očiju n. p. od udarca, blješnak, sejetišnak. samo u Vukovu rječniku (gdje se dodaje da se govori u Risnu). Postaňa kojeja je bljesak.

BLIJESKÁNE, n. a) fulguratio. u Jambrešićeru rječniku (bleskanje¹ 326a). — b) Bleskanje očih, iskre ke se vide pred oćima'. u Bjelostijenčevu rječniku (additam.). vidi bljeska.

BLIJESKATI, blǐjeskám, *impf.* fulgurare, sijerati, od prosłoga vijeka, između rječnika u Bjelostijenčevu (1, 589a²), Jambrešićeru (326a) i Stuličeru: u sva tri, bleskati', u prve dra sava se (bleskam se', fulgurol), u trećem bez se (fulgere). — Postaňa vidi kod bljesak. isporedi bliskati. — Osim rječnika samo u jednoj pjesni prošloga vijeka: Mači bl'jesk(aj)u, junac se sjeku. Nar. pjes. bog. 208.

BLIJEŠNÁK, m. vidi bljeska. isporedi blješći. samo u Vukovu rječniku (gdje se dodaje da se govori u Vrušno Gori). Polečeše mu blješnaci. Vuk, rječ. 31b.

BLIJEŠT, un. hallucinatio. samo u Stuličevu rječniku. rječ nepouzdana.

BLIJEŠTÁNE, n. halucinatio i de oculis, qui nimi luce perstringuntur. samo u Stuličevu rječniku, gdje i načine koje je staršeno. isporedi blještati

BLIJEŠTATI, blijěstím, *impf.* fulgere, oculorum aciem praestictam habere. Od xvi vijeka (vidi primjer iz Zbor.), između rječnika u Stuličevu (rutilare, lucere, coruscare, iz brevijara) i u Vukovu

BLIJEŠTEЊE

439

BLISTATEЉАН

(gdje je inf. bliještiti, praestringrionu oculi splen-
dere). isporedi bliještiti. — Po *nekim krajerejima* št
glasi i še, kao i u drugim rječima. — Od korijena
od kojega je bliješak. — 1. neprelazno: a) bliješti
mjesec, zvijezda, i drugo što srijetlo: Mjesec je
sad veličat obao bliješti. J. Kavańin 214. Zvi-
jezda... jedna sama od tolicijeh, ke na tvrdaz
vzrjezdenoga neba bliješće. 467. Pomno pazim
sunca paru... sva je jasna i u svjetlini zamiritoj
blisti 472. Kuzma su ponizani niri, ki grad od
svud grle... kuzi i pera uzorita s prijeda rijom
stijenom blište. 484. pogrješka 3 pl. blišću: Plešću
im ruke, blišću im kose. J. Kavańin 499. —
b) bliješti čelade ili životna očima, kad očima
jako otrovenim gleda ne trepčući, tako da se oči
sijetle, praestrictis oculis intneri: Kađa (corjek
na smrti) bude očima uzmetati i zavraćati blije-
šteći nima. Zbor. 174b. Orao narav tuj ima, k vi-
sinam kad leti, da nigdar očima ni bliješti ni
trepti, s velikom krjeposti put sunca leteći, višše
se svjetlost nasititi želeći, ter mnokrat po vas
dan s večera do mraka vija se kako pjan vrhu
svijeh oblaka. M. Vetranić 2, 64. — c) blije-
šte, kad ih jaka srijetlost zasjeni, kad od jake
srijetlosti ne mogu da gledaju nego ostajući otro-
rene samo se sijetle, ili kad se u starosti gubi
vid te se gleda očima jako otrovenim ne trepčući
da da se oči sijetle, praeringi: Svjetlos taj
sada doli nas zaslijepi gorecije od jada, i oči nam
bliješte, vid smo izgubili. M. Vetranić 2, 203.
Kad starost dojde... kad budu blišćati oči, zlo
gledajuć, a uši šušnati, to gore slišajuć. P. Hek-
torović 67. Sunčanoj pri svjetlosti slabe se oči
gube i bliješe. Đ. Palmotić, christ. 72 Gdi od
zlata blište oči. V. Došen 12. Bliješte mu oči.
Vuk, rječ. 31b. Obiliću, zmaju ognevitivi, ko te
gleda, bliješte mu oči. P. Petrović, vijen. 72. —
d) kao što pod c. oči bliješte, kad im nestaje vidla,
tako u prenesenom smisu bliješte svijest i mu-
drost, kad joj nestaje sile: Srećnjitem žudem na
visini svijes i mudros bliješti i gine (homo, dum
in honore esset, non intellexit). I. Đordić, salt.
159. psal. 48, 21. — 2. prelazno, illustrare, pro-
svjetlavati. samo u jednoga pisca prošloga vijeka,
i to samo part. praes. act., a da bi u tom zna-
čeniu bio drugi inf. i drugi akc., nema poterdé:
Biskup... otole k'o s istoka zrak svjetlosti sve
prostire, po državi blišteć oka svih vlastnika
prave vire. J. Kavańin 94. — 3. sa se: a) sa sub-
jektom: aa) subjekat su oči, zjenice; značene kao
pod 1, c. bez se: Pri jasnosti otajstva tliko pri-
visoka blište se i andeoske zenice. A. d. Bella,
razgov. 225. Oči se blišeće. M. Pavlinović. —
bb) subjekat samo to, videri, činiti se (kad se
geme čini što da je neće drugo): To se tebi
blišćalo. M. Pavlinović. — b) bez subjekta: zna-
čene kao naprijed kad su subjekat oči ili pamet:
Bliješti se noj (ludskoj pameti) pri (prid') tlikoj
žarkosti rajskijeh zraka. A. Kalić 156. Blišći mi
se. M. Pavlinović.

BLIJEŠTÊNE, n. splendor. samo u jednoga
pisca xvii vijeka (i u nega sa šć mjesto št) i u
Stulićevu rječniku (dicitur de oculis, qui nimia
luce perstringuntur*). biće pogrješka mjesto blije-
štaće. Isuse, blišćeće vične slave, u koga žele
anjeli zagledati se. M. Alberti 427.

BLIJEŠTITI, bliještim, impf. jamačno griješ-
kom mjesto bliještati u rječnicima Belinu, Stuli-
cevu i Vukovu: u Belinu (1a) stoji perstringere
oculos, koje se tumači, zabliještiti komu oči', za
tijem se dodaje, bliješiti, bliještim, te bi se
moglo misliti da je prelazno, ali stoji bez po-
tvrde. u Stulićevu je samo sa se: ,bliješiti se

komu, bliještilo se, oculorum aciem perstrictam
habereć, ali potvrde nema, a u tom je značeniu
i bliještati se. u Vukoru stoji ,bliještitи, blijěštim'
s primjerom ,bliješte mu oči', a šim se ne po-
terdaje infinitiv, koji će biti griješkom uzet samo
prema praes., jer se u drugim oblicima slabo
gorori.

BLIJJÛN, m. hyp. blizanae, od kojega je naj-
prije postao blijo, koji se ne gorori, pa od njega
blujan, samo u jednoj pjesni neslanpanoju i iz
ine u Vukoru rječniku (gdje stoji da je adj. i bez
značenja). Te mu zakla dva blijuna sina. Nar.
pjes. vuk. rječ. 31b.

BLINSKI KUT, m. selo u hrvatskoj krajini
blizu Petriše. Sem. zagr. 1875. 22. Sem. prav.
1878. 73. Razdjel. kr. 22.

BLIÑA, f. 1. nizina na koju se voda stače
s brda i na noj duže leži. u Dalmaciji. M. Pav-
linović. isporedi blihna — 2. selo u hrvatskoj
krajini blizu Petriše. Sem. prav. 1878. 72. Razdjel.
kr. 22. bio je grad xv vijeka: Kako se selo Sele-
gradu Blihi vazda pristojalo i nigdar Komonogjini.
Mon. croat. 251. u spomenicima latinski pisanim
spomiñe se i od xii vijeka: Nobiles de Blina.
Mon. ep. zagr. 1, 63.

BLÍSAK, bliska, m. splendor, fulgor. samo u
rječnicima Voltiğijinu (wetterleuchten) i Stuli-
ceru (s tumačevićima koje je starljeno, i oba ,blisk'.
može biti da je samo zapadnim govorom injesto
bliješak.

BLISKA, f. splendor, fulgor. samo u Stulićevu
rječniku. isporedi bliskati.

BLÍSKÁŇE, n. fulguratio, impf. u rječnicima
Voltiğijinu i Stulićevu. isporedi bliskati.

BLÍSKATI, blískám, impf. fulgurare. od xvii
vijeka, između rječnika samo u Bjelostijenčevu
(samo sa se: bliskati se, fulgescere. 1, 588), u
Voltiğijinu (blitzen) i Stuličeru (fulgere, splen-
dere, coruscare, fulgurare). Postaņa kojega je
bliješkati s drugom promjenom vokala. — 1. sa
subjektom, a to je sjetlost, zrak. O svitlosti vi-
kovna... bliskaj laskatanjim, i sva iznutrna od
sra mojega probij. A. Georgiceo, nasl. 205. Od
svud tušni bliska i svijeti zrak užežen od sabała.
J. Krmpotić, kat. 62. Zrak pristrasno bući, svak
čas z ogjem bliska. M. Kuhačević 120. — 2. sa
se: a) sa subjektom značene kao naprijed bez
subjekta. u rječnicima Bjelostijenčevu (fulgese,
bliskam se. 1, 588b) i u Stulićevu. — b) bez sub-
jekta, sijevati (o muhi): Bliska se, fulgurat. u
Stulićevu rječniku.

BLÍSKAV, adj. fulgens. samo u rječnicima Bjel-
lostijenčevu (fulgens. 1, 588b) i Stulićevu (splen-
didus, corусус).

BLÍSKAVICA, f. fulmen, muña, u jednoga
pisca xvii vijeka. Zaludu bliskavice, gradi, gromi,
triskavice. A. Georgiceo, pril. 67.

BLÍSKÔST, bliškosti, f. propinquitas, blizoća,
blizost. u jednoga pisca našega vremena. od blizak.
Blizkost je reka vinogradu škodljva. P. Bolić
1, 108.

BLÍSTÁŇE, n. fulguratio, fulgor, splendor.
isporedi blistati. od xiv vijeka (a toga je vijeka
bilo na kraju - nije), između rječnika u Vukovu
i Danićićevu. Blistanja i mlšnije. Domentjanb
155. Pozlate i blistaće. D. Obradović, sav. 41.

BLISTÁTEĻAN, blistátełna, adj. fulgens. xiv
vijeka i u naše vrijeme u gdjeklas pisca. Mira
sego blistatełsnyhs ukařenij. Glasnik 24, 261.
Bez imena blistatełnih država. M. Pavlinović,
spis. 190.

BLIŽITI SE

447

BLIŽNÍ

bližka. — 1. rod, srodstvo: Ni po bližičtvu ni po milošti. Spom sr. 2, 107. Hotija še jerenicu pustiti, koja mu se pristojaše po bližičtvu i po krvi u rodbini. A. Gučetić. roz. jez. 162. Uzlom ... nerazdijenoga ,blizžstva' duhovnoga vezanoj. I. Ivanišević 18. — 2. rod, rodbina, čelad, koja je u rodu. dolazi i o roditejima (vidi primjer Bernardinov). Da su Netrmca i něga bratju i bližičtvo plemensko něgovo v ubojstvi cista i prava našli. Mon. croat. 45. Kada ne bi imela bližčičtvo. Stat. krč. ark. 2, 281. Kada uvojahu ditića Isusa ,blizžstvo' něgovo da učine po običaju zakona za něga. Bernardin 88b. (parentes) luc. 2, 26. Izašla jesi iz zejmě tvoje i od bližičtva tvoga. Nauk Bernard 9.

BLIŽITI SE, bližim se, impf. appropinquare. isporedi bližati se. samo u rječnicima Mikašinu i Stulićenu, i u jednoga pisca našega vremena. Svetčani dan se bliži. L. Milovanov 94.

BLIŽNICA, f. 1. propinqua, cognata. isporedi
bližka. samo o ženskom čeladetu. XVI. i XVII vi-
jeka. Potaknuta (Marija) od angela ... poslužiti
staroj bližnici (Jelisaveti). B. Gradić, djev. 154.
Hodi prijateljice i bližnici moja! 183. Starca Za-
chariju i Elisabetu, bližnicu svoju, pohoditi. F.
Glavinić, evit. 209. — 2. prečac, prijeka staza,
kuda je bliže, proxima via. u naše vrijeme, u Hr-
vatskoj. L. Mrazović.

BLIŽNĪK, m. propinquus od XVI vijeka, iz-
medu rječnika u Belini (propinquus 765a, susjed,
proximus 592b. affinis 44b), u Bjelostijenčevu (su-
sjed), u Voltiğinu (nachbar, verwandt 13), i u
Stulićevu (proximus, propinquus, consanguineus,
affinis). — Od bližan. — 1. rod, srodnik, bližka:
Prijateći jur moji protiv meni staše i bližnici. N.
Dimitrović 63. Ti si se pepeł i kalu bližnik i
rojak učinio. B. Gradić, duh. 22. Bogove pokupi
na pir tad bližnike něgove. Đ. Baraković, vił.
143. Bližnik si i didić bašćine te viran. 152. Koji
se imenom i vjerom zovu prijateći Isukrstovi i
bližnici. M. Divković, bes. 301. Sve rodjake, pri-
jatele i bližnike i družbenike od zloča očisti. M.
Divković, nauk 414. P. Posilović, nasl. 82. Po-
tribe rodjakov, bratov, bližnikov, prijatele. P. Ka-
dović, nač. 427. Da duše naše braće, bližnika i
dobročinilaca našije oslobodiš. I. Ančić, svit. 116.
Ostavi prijatele i znance i rodjake i bližnike. M.
Radnić 422. Da ne pribivaju s drugima udjemi,
nego li s rodjaci ali bližnici samo od prvoga ko-
liina. M. Bijanković 135. Prid susidi i bližnici ime
me prikor biše. A. Vitalić, ist. 90. Pristoji se
puku obranom, koji jest bližnik božji. 532. Sve ...
bližnike ... od zloča očisti. S. Margitić, ispov.
279. Od isti rodjaka i bližnika (blisnika) lice
uklaňamo. A. d. Bella, razgov. 72. Bratju, bli-
nike i dobročinioce. S. Badrić, nač. 88. Potribe
naši roditeja, bratje, bližnika. B. Pavlović, pristr.
38. Sve rodjake, prijatele, bližnike i družbenike
naše. F. Lastrić, od 82. Za braću, bližnike. A.
Kanižlić, bogojub. 570. Duše naše, bližnika naših.
J. Banovac, blagos. 213. Za duše braće, sestara,
bližnika i dobročinaca našijeh. I. A. Nenačić,
nauk 249. Razgovor prijateła, bližnika, i rodjaka.
J. Matović 411. — 2. susjed, vicinus, isporedi
bližnak, bližnik. Tko ima za bližnika jednoga ko-
vača, ne dade mu isprvice spavati. M. Radnić 269.
Dal si rad mu da bližnici meu sobuž, se naši
rate. A. Vitalić, da 259. Drača je zao bližnik ali ti
susid. S. Margitić, fala 277. Ovi vrijeme bez-
jede misli o poslih vremenitijeh, oni se razgo-
vara s bližnikom. Besjede kr. 17. Videći svoga
konšiju oli bližnika. M. Dobretić 210. Biskupi
prvobiskupu nepodložni odabrati će kojega bliž-

nika prvostolnika i u něgov državni sabor pri-
oditi. I. J. P. Lučić, nar. 63. Koji od kad do kad
zameće kakav govor s bližnikom. A. Kalić 28.

BLIŽNINA, f. propinquitas, bližina, blizoča, u
jednoga pisca xvii vijeka. Nije zadosta bježati od
svijeta, nego jošter od sve něgove okolovine i
bližnine. M. Radnić 308.

BLIŽNÓA, f. propinquitas, srodstvo, u jed-
noga pisca prošłoga vijeka. Očito pošteće (publica
honestas) nije drugo jedno jedno izvansko prijatej-
stvo i bližnoća čeladi među sobom, koje izlazi od
isprošěna, zaručena i vinčaņa. M. Dobretić 560.

BLIŽNOST, bližnosti, f. propinquitas. Od XVII
vijeka, azmedu rječnika u Belini (propinquitas
765a), Bjelostijenčevu (blizoča, vicinitas) i u Stu-
lićevu (propinquitas, proximitas). — 1. u pravom
smislu, bližina mjestom ili cremenom: Izmitanje...
zlamen jest bližnega konca, to jest raspa svita;
bližnost jest zlamen bliženstva. I. Zanotti, pr.
ned. pris. 30. Nikima prid oči metaše bližnost
smrti gorke. Š. Rapić 21. Ovo se pristoji da bu
se prikazao grijeh ludi koji običaj imaju šuđeti
baitine bliže ali kuće sus jedsne ... tere bližnost,
koja se postavja od ljudavi na mrzost. J. Ma-
tović 423. — 2. srodstvo: Od bližnosti ili od afi-
nitadi. B. Kašić, rit. 240. Imaju se postaviti ku-
movi u služenu ovoga sakramenta, s kojiroma se
združuje ona duhovna bližnost i svojta, koja za-
bražuje njenidbe. J. Matović, kat. 184. Sveti s Isu-
kromom krajujući tako su Isukrstru i bogu bližu,
ob koje veća bližnost misliti se ne može. Oni
bo ne samo jesu bastinici Isukrstovi i sinovi božji
po posinovljenju, nego jedno također s Isukrstom,
koji je glava, tilo čine. I. Velikanović, upuć.
1, 113.

BLIŽNÁJIV, adj. po čemu su bližni (vidi bližni,
f.) samo u Vukoru rječniku: ,bliznaivo platno,

BLIŽNÁK, m. vicinus, susjed, isporedi bližnik,
bližnik. u jednoga pisca XVII vijeka. Ako ga
(tijelo) miluješ vise od onoga nega imaš, živuci
na naslađenina, gojiš jednoga negrijeteja; ako li
mu dižeš potribno, ubijaš tvoga bližnaka i gra-
danina. M. Radnić 115. Svaki dan ... ukopavamo
naše bližnake. 177.

BLIŽNÉNE, n. radane bližnadi. isporedi bliž-
niti.

BLIŽNĪ, adj. propinquus. Od XVII vijeka (vidi
prei primjer pod 3 i pod 1), izmedu rječnika u
Vrančiceru (propinquus, proximus), u Mikašinu
(proximior, vicinior, propinquor), u Belini (pro-
pinquus 765a, appositior 23b, proximus 592b),
u Bjelostijenčevu (vicinus. proximus, propinquus,
accola, finitimus, couterminus), u Jambrešićevu
(propinquus, accola), u Voltiğinu (näher 13), i
u Dančićevu (bližnji, propinquus). — Nominal-
nim oblicima nema potvde (u jednoga pisca proš-
łoga vijeka ima ,s bližni biskupi'. A. d. Kosta
1. 67. ali je to prema stavu u kom je jezik tada
cćć bio pogrijeska (kao što se i mjesto pronomi-
nalnijih oblika nalazc nominalni). Postačen je
od adv. blize. — Po tom postaņu svom dolazi i
kao komparativ imajući uza se što su čim biva po-
redene; to pomme dobiva sprjede naj, te dolazi i
kao superlatie; u jednoga pisca prošłoga vijeka
ima i osobit komparativ: bližniji (vidi pod 6).
— pisarska će pogrijeska biti na jednom mjestu:
blizni clovekbs. Mon. serb. 525

1. bližu mjestom, u pravom ili u prenesenom
smislu (isporedi obližni): a) bez ćega čemu bi
blo blizu: Pri komb ihı selé četa najde, da plati
selo bližne. Mon. serb. 52. Savu, bližnago ho-

BLUDNIČICA

453

BLUDNOST

41. Jesi li se vezao s bludnicom? J. Rajić, pouč. 1, 58b.

BLŪDNIČICA, f. hyp. bludnica. samo u Belinu rječniku (483a).

BLŪDNIČIN, adj. meretricis. Ako bi imao grebe bludničine. J. Rajić. pouč. 3, 19.

BLŪDNIČINA, f. augm. bludnica. u jednoga pisła prošloga vijeka. Ne će biti odkrivena za jednu smradnu bludničinu. I. J. P. Lučić, razg. 44.

BLŪDNIČKĪ, adj. meretricius, scortatorum. prošloga vijeka, između rječnika samo u Belinu (482b). Nemoj razmetnuti vjeru komu godijer, za što se ne dostoji čovjeku, budući ovo stvar bludnička. K. Mağarović 63. Bludnički život. Bella 482b. Bludnička ulica. 483a. Ufaćena bi u bludničkom dilu. E. Pavić, ogled 563. Od bludnički stvari. Nadod. 205. Na bludničku, meretricio more. Bella 482b. — *Adv*. bludnički, meretricio more. Bella 482b.

BLŪDNĪK, m. erro. scortator. Od xlv ili xv vijeka (vidi pod 2 pri primjeru) i u srijem rječnicima osim Vrančićera i Voltigijera: *u Mikaļinu*: impurus, luxuriosus, incontinens, libidinosus, impudicus, salax, intemperans (20), mulierosus, mulieratus (595a*); u Belinu: volutarius (567a), libidinosus (498a), fornicator (325a), scortator (483a); u Bjelostijenčeru: traductor, deceptor, erro, erra-bundus, *eretnik*; u Jambresićiju: erro; u Stuličeru: scortator, ganeo, erro; u Vukoru: erro; i u Danićićiju: scortator.

1. erro, koji luta, bludi (vidi bluditi pod A): a) u pravom smislu, ali ne onaj koji zade s puta izgubitiši ga, nego ko nahealice ide kojekuda, ko se skita, skitac. u tom značenju samo u Vukoru rječniku (gdje se napomine da se govorii za zpadnijem krajerima). — b) u prenesenom smislu, ko je u vjeri zašao s pravoga puta, haereticus: Ovo su vladanje sv. majke crkve hotjeli rasutni mogni bludnici, odpadnici i odmetnici. M. Divković, bes. 298. Ja sam oni bludnik, koji rekoh u mem srcu, nije boga. M. Jerković 13. Novacian jeretnik i bludnik. P. Vitezović, kron. 39. Isti simbol ispovidajuće bludnike prima u općene svete crkve. A. Kanižić, kam. 201.

2. scortator, adulter, kurrar. isporedi bludan pod 3. o čorjeku i živčićetu: Pevaci bludnik. Glasnik 11, 170. Nemoj biti ubojica ni bludnik. N. Rańina 228. mat. 19, 18. Ako bi bludnici bili pobijani, kako se činaše u vrijeme hotkama, kamenje bi pomankalo. Zbor. 18. Kolici su zlobni bludnici proštenje i milost primili. A. Gučević, roz. jez. 300. A to su bludniki ki tote dohode. Đ. Bara-ković, vil. 317. Ovi će biti bludnik i pun grijeha. M. Orbin 195. Koja drži u kući bludnika. I. Držić, nauk gond. 124. Naredi bludnikom poste. B. Ka-šić, rit. 52. Redovniku bludniku bihu deset go-dišć (pokore) odlučeni. P. Radović, nač. 494. Bludnici ne će ulisti u raj. I. T. Mrnavić, ist. 100. Odmičenći bludnike, bludnice. M. Bijanković 39. Koliko rodišelja, koji na svitu bijahu cičeni bogo-jubni i dobri, naće se na sudu božjemu među ... kamatićima, bludnicima? A. d. Bella, razgov. 187. Koji si ugotovio vikovićni plamen od sumpora svim bludnikom. A. Kacić, bogosl. 255. Ti si bludnik, misliš kako ćeš tvoje bludnosti provoditi. J. Filipović 1, 286. Jedan mladić, opaki bludnik. V. M. Gučetić, pohv. 114. O nečisti bludniče! J. Banovac, pred 109. Bludnik za jedan čas od na-slađena bludnoga djavlu dušu prodaje. F. Lastrić, ned. 400. Bludnosti ... čemer juti ... smradni blud-nik čini. V. Došen 82. Mlogi jesu bludnici. A. Ka-nižić, kam. 209. Šnim griši kao bludnica z blud-nikom. M. Dobretić 539. Bihu pogani bludnici.

A. Kačić, korab. 18. Žene koje s prijubodicima ili bludnicima očito živu. I. J. P. Lučić, nar. 51. Ovim glasom prozvani su bili razbojnici, blud-nici. J. Rajić, pouč. 3, 2b. Takvi bludnik biva uzrok tuđih griha, nečisto govoreći, nečisto doti-čući se. B. Leaković, nauk 337. u naše vrijeme u nekih knžičnika: Cedo nije tužno za bludnika grijeh umrijeti dužno. Osvet. 1, 48.

BLUDNISTE, n. lupanar. isporedi bludište. u jednoga pisca xvii vijeka i u rječnicima (Belinu (145a) i Stuličeru. Nemoj razmetnuti viru komu godir, za što se ne dostoji čoviku, budući ovo stvar bludništa. P. Posilović, cvijet 119. isporedi bludnički.

BLŪDNĪŠTVO, n. meretricium, kurvarstvo. prošloga vijeka. mjesto š, koje je pred t postalo od č, pišu i c. Jer se po tom stavla mladica gu-beći svoju sriću na put bludništva. A. Kašić, bogosl. 530. Andeo ukaza mu veliku bludnici, s kojom su se kraći zemaški zaručili i koja od vinca hiovoga bludničta opila jeste sve one koji na zemlj i pribivahu. E. Pavić, ogled. 68f.

BLŪDNIV, adj. libidinosus. isporedi bludiv. prošloga vijeka u jednoga pisca. Kamilu, ko je naj-veće bludnivo živo što se nahodi na svijetu. K. Mağarović 88.

BLŪDNO, adr. vidi kod bludan.

BLUDNŌRJEČAN, bludnōrječna, adj. lascive loquens. u jednoga pisca prošloga vijeka. I čeład lo bludnoriča tojrogani. s. sliena. V. Došen 93. Sablast biva báš ovaka bludnorična žena svaka. 97.

BLUDNŌRJEČKA, f. lascive loquens mulier. u jednoga pisca prošloga vijeka. Bludnorička sti-paveu sliena. V. Došen 11. Bludnoriča u skup-štini ono s bludnim ričma čini što učini vihori gorii u varošu, kad što gorii. 97.

BLUDNOSKITAČAN, bludnoskitačna, adj. ve-nerivagus. samo u Stuličelu rječniku, za koji je bez samću i načineno.

BLŪDNŌST, blúdnosti, f. lascivia, libido, for-nicatio, adulterium. Od xvi vijeku, između rječ-nika u Vrančićiju: lascivia; a Mikaļinu: incon-inentia, libido, intemperantia, lascivia, salacitas, luxuria (21); u Belinu: illecebrae (667b), lascivia (426b), libido (437b), venereum vitium (771a); u Bjelostijenčeru: fornicatio, incontinentia, intem-perantia, libido, meretricatio, concubitus vetitus, salacitas; u Voltigijini: irrhum, schwel-gerei; u Stuličelu: luxuria, libido. — 1. lascivia, stańe u kom što draži na naslade tjelense. ispo-redi blud pod 2 i bludan pod 2. Bludnost moj-jeh od pogleda tve je oči potamněla. I. Đordić, inand. 88. Djaci neka govore oficija s bogoj-stvom prid bogom, da mogu s istinitostju pameti ugoditi bogu, a ne s bludnostju glasa uši puka slšajućega nasladivatiću. P. Knežević, osm. 136. — 2. libido, kao blud pod 3: Neka ju na voje svak može imati, i š nom sve do voje bludnosti pri-jati. M. Bunić 100. Ako te bludnos ka podžiže podhibno, u trbuh ne slaga' neg što je potribno. M. Burešić 252. Dokli od ne ono stekoh, što ma bludnos većma žudi, i što ona huda odviše dala od prije mnozijem biše. I. Gundulić 226. Ugasi u mojem kipu svu potač goruće bludnosti. P. Ra-dović, nač. 470. Ujačivaju se suprotiva privaram vražjim, bludnosti od puti. M. Bijanković 34. Ako te takne lakomost, .. ako te napastuje bludnost, .. ako te poteže proždrlost. J. Filipović 1, 92. Žena bludnostju goruća jest vridna i dostojna svake odurnosti. Đ. Rapić 20. Koga nagla bludnost pali. V. Došen 8. Ispuniti š home svoje bludnosti. M. Dobretić 574. Bijaše priko načina užgan blud-

BLUDNOTROVAN

454

BLUĐEÑE

nosti. A. Kačić, razg. 63. Pritiska bludnost puti. J. Matović 217. Ugašena svaka bludnost putena. 303. Da je zabrańca svaka bludnost unutrnja srca. 388. može biti da koji između ovijednog prijera ide pod 3 a koji odande ovamo. — 3. fornicatio, adulterium, kao blud pod 4. Koji su po naravi prignuti na bludnost. Zbor. 9b. Grlo dovodi na bludnost. 15b. Kad budem satro i porazio oholas i bludnost s ostalijim grijesi. A. Gučetić, roz. jez. 286. Vino ter bludnos taj nijesi bez gor-kosti, togaj se uklana njaj, druge išti radosti. M. Burešić 254. Za novu mu družinu uzeh onih, u bludnosti koji ginu. I. Gundulić 225. Dan današni veće se nastoji na bludnost nego li naši stari čišćaju. M. Orbin 49. Prignuti na bludnost ali na grijeh puteni. S. Matijević 14. Bješe se dala na svoje bludnosti. I. Držić, nauk. gond. 67. Ni či-stoće; bludnost svagli se nahodi. P. Vitežović, odj. 45. Zabraćuje se .. bludnost, što jest sa-grišiti s nedivom. I. J. Mrnavić, ist. 100. Tebi ispodidam sve bludnosti moje, tilesne i duhovne, činene, mišljene. T. Mrnavić, nauk. 1702. 29. Pro-daješ narode u bludnosti svojoj. S. Margićić, fala 169. Bludnost, koja je zloća protivna čistoći. K. Mašarović 99. Bludnos, koja potopi svit. A. d. Bella, razgov. 75. Gospoda ga na bludnos napa-stavaše. I. Đordić, salt. 360. Ako bi zaručniksk drugim upao u bludnost, može odstupiti od vire zabraćnica. A. Kadčić, bogosl. 106. Ostaviše grih i bludnost. M. Dobretić 103. Kad se divojka... odvedne na svrhu bludnosti. A. Bačić 108. Po-glaviti grisi: lakomost, bludnost. Pisanica 54. Ti si bludnik, misli kako češ tvoje bludnosti pro-vodit. J. Filipović 1, 286. Za bludnost da se ubije. J. Banovac, pred. 37. Jer se svete često i druge ubo-jstva, bludnosti, lupeštva, osvete, i videza zla. J. Banovac, razg. 40. Najveće na bludnost probu-duju nepoštene rči. 64. Bludnosti i putenoga griha neprijetej. A. Kanižić, utoć 188. Zidica po otajnomu prijubodinstvu i bludnosti bijau rođena. A. Kanižić, kam. 87. Bludnost nevinčana s ne-vinčanom bila je zabraćena. 559. Kripost od či-stoće, koja je protivna bludnosti. M. Zoričić, osm. 111. Cuje se da je među vami bludnos. Besjede kr. 22. 1kor. 5, 1. Nit ima otrovnijega jeda nego li je bludnost. F. Lastrić, ned. 148. Najpri smradnu bludnost čini. V. Došen 109. Radi bludnosti svaki neka ima ženu svoju. 309. Da bi bludnost učinio. I. A. Nenadić, nauk. 128. Učan da grih nije bludnosti čini. A. Kačić, korab. 372. Upade u bludnost z drugim. M. Dobretić 156. Po bludnosti razumije se najprvo prijubodinstvo, pak i svaki drugi puteni grih. B. Leaković, nauk. 331. — u prenesenom smislu „bludnost duhovna”, koja bira kad vjerenik ostavice vjeru svoju i svoje rješenice pa prijeđe u drugu: Bludnost duhovna, t. j. ako je ki virenik upao u poluvirstvo. A. Kadčić, bogosl. 406.

BLUDNOTROVAN, bludnotrovna, adj. lue vene-ria laborans. samo u Stulićevu rječniku, za koji će biti i načineno.

BLUDNÓVATI. blúdnujem, impf. luxuriari. samo u Stulićen rječniku. riječ nepouzdana. is-poredi bludovati.

BLÚDŇÁK, m. adulter. isporedi bludnik. prošloga vijeka u jednoga pisca. Zakraćnje se greb očitim kamatnikom, bludňakom. A. d. Kosta 1, 198. Protiva... svetoprodajnikom i bludňakom. 2, 18.

BLUDŐČUDAN, bludčudna, adj. indole lasci-vus. samo u Stulićem rječniku, u kom ima i blu-dočudnost i bludočudstvo. sce nepouzdano.

BLUDODJELOVAŇE, n. fornicatio. u jednoga pisca prošloga vijeka. isporedi bludotvornost. Svak

tko odputi ženu svoju, neg ako za bludodjelo-vaše, i drugom se oženi, prijubodjeluje. Živ. is. 117.

BLUDODJELE, n. fornicatio. u jednoga pisca prošloga vijeka. isporedi bludotvornost. Mnijahu da pod ovom riječim, ne učini prijubovstva' zdr-šaše se samo bludodjele žene udate s tudišim čo-vjekom i čovjeka oženena s ženom ne svojom, a ne veće žene neudate s čovjekom neoženijem ni čovjeka neženena s neudatom ženom. Živ. is. 72.

BLUDÓPIJEVKA, f. carmen fescenninum, samo u Stulićeru rječniku. riječ nepouzdana.

BLÚDÖST, blúdosti, fornicatio, vidi bludnost pod 3. xvi i xvii vijeka. Utecite od bludosti. N. Raňina 227. 1kor. 6, 18. Sega sveta bludost pri-magaše tvojn bludost. M. Marulić 319. Na smrti spomenuti se od svoje bludosti. P. Posilović, nasl. 10b. Dobro morem znati da je bludost. P. Vite-zović, odjil 67.

BLUDÓSTINA, f. augm. bludost. prošloga vi-jeka u jednoga pisca i u Stulićevu rječniku. To-ljeijem bolestima tijela svoga i srca pričistoga zaplati mili spasite bludoštine hudijeh grešnika. D. Mattei 322.

BLUDOTVÖRNÖST, bludotvörnosti, f. forni-catio. u jednoga pisca prošloga vijeka. Tko ot-pusti ženu svoju priko bludotvornosti. Živ. is. 72.

BLUDOVÁNE, n. fornicatio. xvii i xviii vijeka, između rječnika u Belinu (482b) i Stulićevu. Pri-lubodinstvo, bludovanje, rici nepoštene. I. T. Mr-navić, ist. 119. Is srca ishode... bludovana. Živ. is. 97. U bludovanu potrati što god bješe imo. 116.

BLUDOVATI, blúdujem, impf. moechari, luxu-riari. isporedi bluditi. od xvii vijeka, između rječnika u Belinu (meretricari 482b) i Stulićevu (luxuriari). — 1. moechari: Da se gre osvetiti ili opiti ili bludovati. F. Glavinić, svitl. 23. Šesta zapovid: ne bluduj. 66. Nego li je pusti poči blu-dovati po svemu svijetu da bi nju mogao svak imati. P. Posilović, cvijet. 117. Da je rečeno sta-rijema: ne bluduješ. J. Matović xxvii. s instr. i prijejd. s: Težko svakom, ki kupuje s dvojom krvi, s kim bluđuje. J. Kavašin 38. Jur je blu-dovao š noms u srcu svomu. J. Matović 388. — 2. luxuriari, žiјeци u raskoји, nastaldivati se. is-poredi blud pod 2: Koji skupla od srca svoga ne-pravedno, drugim skupla i u dobroj njegovih) drugi će bludovati. S. Badrić, nač. 26. eccl. 14, 4. — 3. errare, lutati. u jednoga pisca našega vre-mena. Da s ním nije vilja putovala; bore mio, kud li bludivala! Osvet. 3, 10.

BLUDOZVIJEZDA, f. planeta. samo u Stuli-cevu rječniku. riječ po sre nepouzdana.

BLUDŠTINA, f. vidi bludoština. samo u Stu-lićevu rječniku.

BLUĐAHAN, bluđahana, adj. dem. bludan, las-sevulus. samo u Stulićeru rječniku, za koji će biti i načineno.

BLUĐAŠAN, bluđašna, adj. vidi bludahan. samo u Stulićeru rječniku, za koji će biti i na-čineno.

BLÚDĚNĚ, n. fornicatio, aberratio, blanditiae. Dolazi od xiii vijeka (vidi při primjer); ispreva je glasito bluždenije; xvi je vijeka nu kraju glas-slo -nje; mjesto d nalazi se grijeskom i d. iz-među rječnika dolazi u Belinu: „bludenje”, blandi-dimentum (11b), „bludjenje”, lusus (364b); u Stu-lićevu: „bludjenje”, blanditiae; a Vukova: bludeňe, nimia indulgentia, corruptio per nimiam indul-gentiam. isporedi bluditi. značeně može biti svako koje je u bluditi i bluditi se, ali primjera nema

BLUJATI

455

BŁEDILO

za svako. — 1. fornicatio. u jednoga pisca xiii
vijeka, a tađa se pisalo bluždenije. Ne bluždenije,
nb pače žitije čisto. Domentijana 241. — 2. er-
ratio. XVI i XVIII vijeka: Jeda nije rekal oficij.,
jeda ga jest prikrševal bludenjem misli. Š. Bu-
dinić, ispr. 58. Služio je Jakob prvi sedam go-
dina Labana, pak na svrhi oviju godina misto
Rakele data mu je bila Lija. Promislimo Jakoba
u ono vrime i vidimo privaru nglimove [lubavi i
bludeņe ngova mišleņa. A. Tomiković 67. —
3. blanditiae. prošloga vijeka. Strahote obaraju
moći, bludeņa zaslijupluju zumot, a [lubav nečista
primamłuje vołu. A. Tomiković 327.

BLUJATI, vidi bluvati. u jednoga pisca proš-
loga vijeka u sliku, kao da je u tom značenju, a
sa 1 mjesto ļ, kao što se nalazi i blusti mjesto
bljušti. Atlagića pašu ulovi, pak u Brešu nega
odpravi, da na mejah trovna guja ne bi opeta
rate bluja'. J. Kavačićin 202.

BLÚNA, f. fatuus, čeļade slaba razuma, ne-
razumno. samo u Vukoru rječniku, gdje se tu-
mači ,eine einfältige person, simplex frater',
dodaje da se govori u Hrvatskoj. Postaňa ne-
znaną.

BLUOVNICA, f. u Bosni rijeka koja utječe u
Lašcu. Zemłop. bos. 22. između u i o biće is-
palo h. u jednoga pisca može biti griješkom Bluo-
vica. T. Kovačević 27.

BLURA, f. neka trava koja raste u barama i
tako se zove u Boci kotorskoj. u jednoga pisca
našega vremena. Lužina i močvara, gdje blura i
stura rastu preko čovjeka visine. S. Łubiša, prip. 2.
Nadu hrvačka nosila opletena prućem a proši-
vena blurom i likom. 196.

BLUST, m. vidi kod błušti.

BLUSTAR, blustra, m. vidi blustro. u jednoga
pisca prošloga vijeka. Otvori tabarnakul, .. iz-
vadi s sakramenat iz blustra, .. postavi nasred
oltlara, zatvori blustar. L. Terzić 336. Izvadi blu-
star i postavi s. sakramenat u blustar iz kazala.
350.

1. BLUSTI, bludem, *impf.* errare, *vidi* bluditi (pod A). XVI i XVII vijeka u dva pisca, u jednoga u praes. a u drugoga u inf., a obojice u sliku. Neka puku skazan bude, da nitkore već ne blude. P. Hektorović 150. Vidih ... dva pavića lugom blusti, kih pavica z għizda pusti? , da jur pojdu stat osoba. Ď. Baraković, vil. 217.

2. BLUSTI, bludem, vidi bļusti.

BLUSTRA, f. vidi blustro. samo u Stuličevu
rječniku (urna, in qua suffragia colliguntur).

BLUSTRO, n. pyxis. isporedi blustar u blustra. od XVI vijeka (vidi primjer N. Rańine), između rječnika samo u Belini (pixis, sud za prislavnoga sakramenta 567b. urna 145b). Postańem st. od 11. bluostar, žrta, tako da je najprije sudić u kom se hrani pričešt, pa su po ņemu prozvani i drugi. — a) sudić u kom se hrani pričešt, pyxis: Držeći prid sobom u jednomu blustru prisveti sakramenat. B. Kašić, per. 128. Izvadi blustro. B. Kašić, rit. 62. Izvadi blustro ili ti sud u komu je prisveti sakramenat. J. Filipović 1, 91. — b) sudić za mirisnu mast, pyxis, alabastrum. Doseženo blustro pomasto. N. Rańina 85. luc. 7, 37. Blustro mi dones'te, mirisna gdi je pomas. M. Vetranić 2, 353. — c) urna, sud u koji se meču glasori: Ovi anđeo nahodi se i ko glavar stoji što god više kneza, sluša svako govorene, broji u blustru sve balote. B. Cuceri 97. Da bog sačuva da ne bi kad god i u vijeće došo i u blustro uvuko svoju ruku. 347.

BLŮTA, f. mucor, vinum mucidum, plijesan

na vinu i vino plesnivo, pokvareno. Od XVI vi-
jeka, između rječnika u Mikałinu (mucor, ‚bluta
od vina‘ 21), u Belinu (mucor, muffa del vino
501b. vinum mucidum 767b), u Bjelostijenčevu
(mucor), u Voltiğijinu (schimmel) i u Stuličevu
(mucor). — Postańem će biti od tal. biotto, lomb-
tal. blot, go, jadan, sr. lat. blutare, isprazniti,
izasuti. — Proz zube cijedim blutu. M. Vetranić
1, 18. Da pograbe malo blute, što ja hranih 1,
1, 22. Ja tebe čuvam od što čovjeka, od octa i blute. M. Držić 290. Ukrali su onem
gosparu na jemańu pet šes vijedar polu masta polu
blute. B. Cuceri 347. Tko umije, lijepo ije; a tko
ne umije, blutu pije. Poslov. dan. 134. i sada je
u Hercegovini bluta pokvareno vino. N. Dučić.

BLŮTAN, blůtna, adj. mucosus, mucidus. samo
u rječnicima Mikałinu (21) i Stuličevu. isporedi
bluta.

BLŮTAV, adj. vidi blutan. samo u rječnicima Mikałinu (776b), Belinu (501b) i Stuličevu. Vino blutavovo. Mikała 776b.

BLŮTAVITI SE, blūtavīm se, *impf.* vidi blū-
titi se. samo u Stuličevu rječniku.

BLŮTĪŠ, šīša, m. qui ineptit, tko blūti. samo u Vukovu rječniku (gdje se dodaje da se govori u Risnu). isporedi blūtiti.

BLŮTITI, blūtīm, *impf.* ineptire, govoriti koje-
šta bez prilike. samo u Vukovu rječniku (gdje se
tumači kako je stavljeno, i dodaje da se govori u
Risnu). isporedi bluši. Postaňa neznana.

BLŮTITI SE, blūtīm se, *impf.* i *pf.* mucere, mucescere. samo u rječnicima Mikałinu (uzblutiti se, mucesco; biti blutan, muceo, mucidus sum), u Bjelostijenčevu, Voltiğijinu (bez se, schimmlicht werden) i u Stuličevu (mucere, mucescere). da je i *impf.* i *pf.* stavljeno je po napomenutom tumačenju Mikałinu. — isporedi bluta, od koje je i postalo.

BŁĘCKÂNĘ, n. strepitus. isporedi błečkati se. samo u Vukovu rječniku.

BŁĘČKATI SE, bļěčkām se, *impf.* strepere. samo u Vukovu rječniku, gdje se dodaje da se govori o blatu i o drugom čemu takom (vom kothe und dergl.¹). isporedi błečkavica. Od kor. bhark, tiskati, vrtjeti, městi, od kojega i brčati, brčkavica.

BŁĘČKAVICA, f. viae lubricitas et udor, brčka-
vica. samo u Vukovu rječniku (gdje se dodaje da
se govori u Dubrovniku). isporedi błečkati se.

BŁĘČVA. f. vidi bječva. po krajevima gdje se
i u drugim riječima mjesto bje govori bje. u Vu-
kova rječniku.

BŁĘDAST, adj. subpallidus. u jednoga pisca
našega vremena. J. Sloser, kor. 241.

BŁEDIČAST, adj. subpallidus. u jednoga pisca
našega vremena po istočnom govoru sa ble- mjesto
błe-. Svagda je bledičast (alabastar). D. Popović,
pozn. 21.

BŁEDILO, n. pallor, błedoća. od XVI vijeka, iz-
među rječnika u Mikałinu (20b), Belinu (536b) i
Stuličevu. błe- postavši u južnom govoru od sta-
roga blê- (mjesto čega je u istočnom govoru ble-,
u zapadnom bli-) glasilo je XVI vijeka -blje-, pa
se ni poslije nije drugačije pisalo latinskim slo-
vima. isporedi bijed. — a) błedoća, bijedost: Bla-
ženo bijedilo, ko steće moj obraz, kopneći nemilo
na suncu kako mraz. D. Rańina 66. U licu smrt
nošu s bljedilom čudnime. 40. Da li je .. tamno
bljedilo .. obraz taj pokrilo? D. Zlatarić 90b.
Gdje ctješa ružica i cvijetje pribilo, samo osta
sred lica sad moga bljedilo. M. Mažibradić 110.
Bljedilo je na mom licu upisalo, jaoh, da zaman

BLUŠTITEĽ

458

BLÚTITI

može i tada biti izrečena kao naprijed: Za č velmi uklaņa od grijeha i blude taj miso svakdaņa od smrti prihude. N. Dimitrović 48. vidi i zađe pod II.

2. *blude* se i onda kad se samo motri ili pasi na što, ili gleda. *Bludeš* propasti (intueris abys-sos). N. Rańina 18b. dan 3, 55. Kad liče rumeno ovoji od gospoj sadružu *luveno*, što jes tuj posal moj? Ne drugo ner bڵusi ne pozor očima. S. Menčetić 238. Junak se strije iz rožanca luka, djevojka ga blula iz zelena luga. Menčetić-Držić 508.

II. neprelazno: inače u značenju kao pod I, 2. Izide bڵusti, da iznenad Egisto ne pride. D. Zlatarić 33b. Šeka rvu se, neki bڵudu, da zaplatke sve dobudu. J. Kavaņin 279.

III. sa se: 1. pasivno, sa subjektom: značene kao pod I, 1. Šeka se blago toj skroveno tač bڵusti u zemlj bude. D. Zlatarić 10b. Što se ne blude, pas i mačka jede. Poslov. dan 123. mnozi žude, mučno se blude. 123. — 2. refleksivno: značene kao pod I, 1: a) bez i čega od čega bi se čnealo: Bڵudeće sebe. Sava, tip. hil. glasn. 24, 173. Tko se ne blude, pasti će se niz most. M. Marulić 90. Daju svit *luđem* ne služit *lubavi*, a sebe ne bڵude. S. Menčetić 174. Bڵjud se, bڵjud se, blizu t' su zlotvori. M. Vetranić 1, 47. Za toj se bڵjudite. M. Držić 461. Bڵjud se i ne-moj u tuzu pak me klet. D. Zlatarić 9b. Živi i bڵjudi sam sebe. F. Lukarević 31. — b) od čega se čuvà, izriče se: aa) u gen. bez prijedloga: Kad si dobrosričan, protivšine se bڵud'. M. Marulić 128. Er se ne ni s lukom lovca ne bih blul. S. Menčetić 21. Sebe da bڵudu *lubavi*. Držić 395. Šeka se svak bڵude tač vode nezdrave. 405. Šeka se grijeha bڵudu vele tvrdo i dan i noć. N. Dimitrović 42. Uboštvo, .. koga se svak bڵude. 5. Čuvaj se i bڵjudi mačheće proklete. D. Rańina 107b. — bb) u gen. s přijedl. od: Od davla mogu se bڵusti. Zbor. 60. Tko se je bڵusti rad od žeše *luvene*. Š. Menčetić 41. Nitko se ne bڵudi od brige ni čuvaj. 166. Ako si razuman meu bڵuti, protivna podnosi, a od bludnijeh se bڵjudi. D. Rańina 131. — cc) u dat. s přijed. suproč: Isuksr nasponasuprć zmaju svetijeme se pismom blude. D. Palmotić, christ. 383. — dd) infinitivom, uz koji je poricaše, a može biti i terđene, u jednom smislu: Mudar se vijek bڵude u tugu ne priti. N. Dimitrović 20. Zaliho smijati mudar se čovjek bڵude. N. Dimitrović 19. Imaš pomnivo bڵusti se ne uzet omrazu s nijednijem spjevaocem N. Rańina viii. — ee) cijelom rečenicom přiseanom, u kojoj je ili poricaše ili terđene, kao naprijed uz inf.: Bڵjudi se jeda kako ostanesi vnešenju tlučkuši. Stefan kr. 12. Da se budem moć bڵusti da t' zgriješit ne budem N. Dimitrović 52.

IV. sa 1 mjesto } u nekih pisaca (vidi i kod bڵjuditi): Ti ga se, gospo, bludi. M. Pelegrinović 175. Sve ti toj bog dobrim skupi, i blud' tvojih od pčeleca. 186. Djevstvo druge tvoje bludi. D. Palmotić, christ. 232. Pomni pastijer, ki ju (orčicu) blude. 391. Cklo zatvoreno, koje od vjetra lijep dvor blude. 585.

BLUŠTITEĽ, m. custos, čucar. samo xii i xiv vijeka u dva pisca (ima i u Stuličevu rječniku, ali iz ruskoga). Kš bڵustiteju svojemu Hristu. Domentijana 137. Bڵustiteja i pastyra slovesnaago stada. Danilo 247.

BLUŠTITI, bڵstim, impf. vidi bڵusti. u jednoga pisca prošloga vijeka jednom u sliku: Šeka prudni or'o doli ne zahodi na bogato mjesto, neg' ga s gora bڵusti, da ga tuj ki ne zausti. J. Kavaņin 288.

BLUŠAC, blušca, m. bryonia. u jednoga pisca našega vremena. Šloser-Vukot., flora 934. isporedi debelača, tikva.

BLUŠT, m. tamus L. od xv rijcka (B. Šulek, im. 19), između rječnika u Bjelostijenčevu (kaj-kavski blušč, blyusch', asparagus sylvestris 20b) i u Vukovu (nekakva trava, koja gore raste kao loza, a korijen joj je kao rotkva'), ina i u Stuličevu, ali iz ruskoga i u značenju kojega je brštan. — Błušt, tamus europaeus L. J. Pančić, flora biogr. 246. flora biogr². 449. tamus communis L. B. Šulek, im. 19. — nalazi se i sa šć mjesto št, kao što se po nekim krajevima govori i u drugim rječima: błušć. B. Šulek, im. 19. pogrješka će biti 1 mjesto 1: blušć. Čas. čes. muz. 1852. 2, 47. B. Šulek, im. 19. — neki pišu i sa st mješo št, ali druge potvrde nema da bi se doista tako govorilo: bļust, tamus communis i humulus lupulus. Čas. čes. muz. 1852. 4, 47. tamus L. J. Šloser-Vukot., flora 1103. bļust' i bļust divji' tamus communis L. B. Šulek, im. 19. — ne samo se st mjesto št nego i sa 1 mjesto 1, a tomu je još maše prilike da se doista tako govori: blust, tamus communis i humulus lupulus i sonchus asper. Čas. čes. muz. 1852. 2, 47. humulus lupulus B. Šulek, im. 19. — Postašem će biti od kor. bhrusk (od bhru), vrtjeti se, uvijati se. isporedi brštan i błuštiti.

BLUŠTITI, bluštím, impf. fastidire. samo u Vukovu rječniku. kao stuživati se, ali se govori samo da sree kome błušti: Błužti mi sree, n. p. kad čovjek jede mnogo grožda. Vuk, rječ. 32a. drugim oblicima osim praes. nema potvrde, te može biti da inf. nije błuštiti nego błuštati. — Postašem će biti od kor. bhrusk (od bhru, od koga je bļuvati), vrtjeti, izbacivati. isporedi bļus i bļušt.

BLUŠTŪR, m. ņeka trava kojoj je lišeć nalik na lišeć od durana, ali nema stabla, nego je lišeć odmah do zemlje. M. Kovačević. Postašem će biti od błušt.

BLUŠTAK, bļutka, adj. vidi bļutav. u naše vrijeje, između rječnika samo u Vukoru. Vino je od nešega (od grožda kakvo biva kiše godine) slabo i bļutko. P. Bolić 1, 120. Ako takvu kiselu vodu ostaviš i na toplom mesto da stoji, onda će kiselina iz ne na poje izletiti, a voda će ostati bļutka. 2, 12. Rakija malo bļutka. F. Đordević, pčel. 46.

BLUŠTAV, adj. nihil sapiens, fastidium creans, što je tako neugodno u grlu se od nešega može bļutavati. isporedi bļutak. Od prošloga vijeka, između rječnika u Bjelostijenčevu (lividus, luridus, exangus), u Jambrešićevu (luridus, lividus), u Voltigninu (blutlos), u Stuličevu (languidus, debilis) i u Vukoru (fastidii plenus, nullius saporis). — a) u pravov smislu: More u sebi vodu imade, ali ne kako drugi potoci i rijeke slatku i ladnu, nego kiselu, odurnu, bļutavu i slanu. Đ. Rapić 207. Jer slanina od tog je bļutava. J. S. Rešković, kuć. 362. Jede li se bļutavo bez soli? D. Dančić, jov. 6, 6. — b) u prenesenom smislu, insulsus: Ta molitva je bļutava kao čorba neslana. F. Lastrić, ned. 235. — c) adv. bļutavo, insulse: Paka će svoje posle nepomnovo i bļutavo djelovati. P. Knežević, osm. 111.

BLUŠTAVO, adv. vidi kod bļutav.

BLUŠTAVOST, bļutavosti, f. sapor nullus. u jednoga pisca našega vremena. Bļutavost slabi(h) vina. P. Bolić 2, 136.

BLUTITI, bļutim, impf. vidi bļusti. u jednoga pisca prošloga vijeka jednom u sliku. bez sumne

BNETAK

461

BO

201. u naše vrijeme u Istri: Što će meni turske vislinine, dok ja imam bnetačkih cekina? Nar. pjes. istr. 1, 54. — d) s umetnutim a, ali sa š mjesto č, kako se po nčkim krajecima govorivi: Gospodi Bnetaškoj. M Gazarović 141. Bnetaška gospoda nega uznošahu. J. Armolušić VII. Od prirodne gospodovanja bnetaškoga. M Gazarović 20. A stavi se pod tutiju .. slavna dužda bnetaškoga. J. Kavašin 112. Bnetaška vijeća dika. 105. — e) bez umetnutoga a, a po tom i bez t pred č: Bnečki. samo u Stuličeru rječniku. — f) bez umetnutoga a, kao pod e., ali sa š mjesto č, kao pod d.. Bneška vojska poplaši se. J. Kavašin 281. Od bneškoga vića. 233. — g) adv. bnetački, Venetorum more. u Stuličeru rječniku.

BNĒTAK, Bnētka, m. 1. vidi Bnečanin. xiii do xvn vijeka, između rječnika u Mikaćinu (21) i Daničićenu, (1. 91). Ili jest bbrodubčan ili bnetak. Mon. serb. 153. Bnetci odskupuju robove. Spom. sr. 1, 10. Bnetku gospodinu. M. Marulić 242. — 2. vidi Bneci, Venetiae. isporedi Mletak. xv-xvn vijeka, između rječnika u Stuličeru i Daničićenu (1, 91). Odb. Bosne, od 15 Hrvats i odb. Bnetka. Mon. serb. 274. Radi rati počete meu Bnetkom i Solimanom. B. Kašić, ign. 57.

BNĒTAŠKĪ, adj. vidi kod bnetački.

BNETATI, bnetam, impf. u jednoga pisca xvi vijeka na jednom mjestu kao da je „navašivatič" Plan sježer iz luke kada li još dune, krvave sve ruke žuła se napune, na veslo gdje bna, što može najbrže, da plašta opeta nazad da ne vrže. M Vetranić 1, 116. — Postažem bi moglo biti u svezi sa benetati, izgubici e i razviciš na drugi način značenje od koga je i ono koje je u benetati.

BNETCI, vidi Bneci.

BNĒTANIN, vidi Bnečanin.

BNĒTKE, Bnetākā, f. pl. vidi Bneci, Mleci. samo u Mikaćinu rječniku (21a. 262a). isporedi Mnetke.

BNĒTKIŅA, f. Veneta, Mletkiņa. a) u pravom smisu, u naše vrijeme u Istri. S „Bnediknama". Nar. pjes. ist. 2, 93. — b) nēka smokra, ali griješkom sa e među t i k, u jednoga pisca našega vremena, koji veli da je našao u rakopisu xvi vijeka: „Bnetokinješ". B. Sulek, im. 19.

BNĒTKIŅICA, f. dem. Bnetkiņa. To je zagledala Bnetnička mlada. Nar. pjes. ist. 2, 156.

BO, conj. enim. Od xii vijeka (vidi pod 2 prvi primjer), između rječnika u Mikaćinu, Bječlostjenčeru. Stuličevu, Vukoru i Daničićeru. — Kořijen vidi kod ba. — Ne može stajati na pravom mjestu u rečenici, nego najobčenije iza pree rječi ili ako se prva inača ne rastavla od druge, onda za hiima; ali može stajati i daše, osobito u pjesmama.

1. u rečenici kojom se kazuje uzrok čemu naprijed rečenom staji kao jer, vežuči je za prediju rečeniciu. uzrok može i ne biti pravi, nego može biti i što kao uzrok rečeno čim se samo osejetuje što naprijed rečeno.

a. u rečenom poslu staji bo samo: Otkrij oči moji, da razumeju, .. na te bo upvaju. Mon. serb. 10. Cekahu dokle se smuti voda. Anđeo bo gospodinov po brjementu shodaše u lokvu i smučevaše vodu. N. Rańina 47. ioan. 5, 45. Vidiv Isusa, rad bi vele, bješe bo želio mnogo brjemena vidjeti nēga. N. Rańina 104. luc. 23, 8. Reče mu: podi u zemlu haladinsku, tuj bo ti je rekao gospodin živjeti. Zbor. 38h. Koliko blude, ki kažu došasna? človik bo to ne zna. M. Marulić 9. Ča se meni mni, bog to ti joj dopusti. On bo je tako htil. P. Hektorović 57. Lipo ti biše meni pogle-

dati, kad riba ploviše, gdji ju on zamlati. Oni teg težati hitro bo umiše. 48. Čutim mnogu s gorčinom nevoļa,.. kad bo se ozrim zad, tuge me obajdu. 58. Komu bih jih ufanije oporučil, mimo tebe ne nahodim nikogare, ti bo me si na toj potaknuo. H. Lucić 186. A. Vidu poļa i zeleni, a ne vidu kērēcē moje. B. Ona bo je tuj gdje stojte svi čestiti i blaženi. I. Gundulić 106. To je jedna velika ludost bižati još mišlenje od smrti; ne će bo za to, za č oni ne će o tomu misliti, smrt ne približati se k himi. P. Radovčić, nač. 12. Uzmite ga vi i propmite, ja bo u nemu se nahodim uzroka. L. Terzić 29. U poļe svi se skupa uputiše, to bo misto jest najbole. P. Vuletić 80. A u hoj se ne stanuje, čudna bo se treska čuje. J. Kavašin 29. Druga krjepos u ufaņu krjepkom stoji, ... i ubozima prem dostoji; ne će l'bo oni vjekoviti s ně ubožtva raj dobiti? 337. Akuzuje se iz svetoga pisma; štije bo se u kniha. A. Bacić 512. Znaj i temeljito viruđa da dobra koja čini za mrtve ne gube se; molitva bo tvoja povraća se u krilo tvoje. J. Banovac, pripov. 53. Bižite strane suprotivne; pridobio bo je vas gospodin naš. J. Banovac, blagos. 337. Uteci se starišinam, ovi bo su dužni tebi tvoje potribe nač. P. Filipović, istom. 12. Drugi put daču ti i razlog obilniji; sad bo mi je kratko vrome. F. Lastrić, test. xii. Odite da uzađemno na brdo gospodinovo; ondi bo ću poznati lasno i razabrati jedne od drugi. 98. Obrati se, te se s n hom zaruči, davno bo si to hoj obeča. 100. Slavnki krži od višala razbojnika pride na glave kraja i cesara; vidi bo se i štuje na hiovim krunama. F. Lastrić, od 324. Koliki razgovor imaju imati pravovirni u ovomu imenu otac! koga će bo se bojati oni ako imade oca sve mogućega? 118. Tako vami se smiju vrazi kad se ispovidate brez pokajaņa. Ne samo bo tko se ispovidi brez skrušeņa če čini sebi koristi duhovne, nego jos veću štetu. F. Lastrić, ned. 63. Ali svrhu sviju rečenije lupeža najopačiji jest nenavidost, za što ovi je najskrovitivi, unutra bo je u srecu 193. Poznaće svoje dili nadopunise, dosavi bo prikazaše mu tavnihan. 201. Ta ļubav od ašikovaņa odvrati sve misli od boga i spaseņa, ne misle bo oni o drugomu nego o onomu što miluju. 306. Nitko i(h) drugi ne usiluje nego priplika, to bo vide od vas. 401. Poznati će vidnost nežinu, nači će bo u hoj lipe prilike. E. Pavić, ogled. xii. Ne smijem prid tebe izici, go bo sam. 9. Ne mogu uštati i postojeć ti učiniti, zlo bo se čutim. 70. Sud izabraņa jest ovi; ... ja bo ču nemu ukazati koliko mu je potribno trpiti. A. Kanižlić, fran. 21. A znate li za što? Ne čini bo se koga se ima initi. D. Rapić 40. Bi pokarana od boga, obrati bo je do b i kip soli. M. Zoričić, osm. 131. Kud oči tud i pamet, mučeno bo je jednu stvar gledat a o drugoj nisliši. L. Vladmirović, slavod. 48. Nemoj se na me srditi, ako sam te licumircem zazvao, jesi bo. P. Knežević, osm. 242. Ova pomaņkaņa tko nađe, neka oproste; tome bo je svaka kniha podložna. V. Došen ix. Slidi hrta, kad tira, niti želan ima dokle zeca ne udavi, prem da nēga sad ostavi; prije neg bo lov svoj načme i krv želno lizat čaše, zgrabić lov od zubli. 71. Ali sobom za nahode n svatove koji hode; dok bo godi tko svatuje, nitko nēga ne poštuje, dal' svak pšuje i svak kudi da je stražni od svi ludi. 158. Od ovidi se može poznati uzvišeće i plemenitost krstjanske mudrosti; ... u ovomu se bo razlikuju među sobom krstjanske filosofija i mudrost ovoga svijeta. J. Matović 13. Zvati će se ime negovo Jezus, on će bo učiniti spasen puk svoj. 29. Ova jest bo čaša krvi moje. 200. Bog zabraņuje svjedožbu, koja bi

BOBA

463

BOBAS

A. Bačić 307. J. Banovac, razg. 226. Svaki pivac ne poznaje boba. N. Palikuća 48. Poprži boba. J. Vladmirović, lik. 25. Uzet' sladki bob. Poslov. dan. 148. Oj na delu na golemu bobu se zeleni. Nar: pjes. vuk. 1, 396. Kuma kuma graha bije-loga, starosvati boba glavatoga. 1, 533. Kako može roditi vareni bob? Nar. prip. vuk. 133. Od boba i od popa puna su usta. Nar. posl. vuk. 231. (od boba' vała da kad se jede, a 'od popa' jer mnogo znači). — u bob se vraća: Kao da je u bob vraćao. Nar. posl. vuk. 130. Što bajete kao bajalice, ali babe, kad u bob vraćaju? P. Pe-trović, vijen. 67. kad se hoće da reče da što malo vrijedi, reče se da ne vrijedi boba: od xvi vijeka: Ka ne biše vridna boba. M. Marulić 288. Znaće vała da je uz poštenu čud; inače ono ne vrijedi boba. M. Pavlinović, rad. 143. što se uzima da bob malo vrijedi a pop mnogo (kako je malo na-prijed spomenuto) za to kad se išće da tko što reče upravo kako jest a da ne okrajći, reče se: Reci bobu: bob, a popu: pop. Nar. posl. vuk. 271. — Bob u mohuńi, siliqua fabacea. Mikała 21b. fabae in siliquis. Bella 306a. isporedi božaņa. — Kora od boba, fabae tunica, folliculus. Mikała 21a. Bob varen s korom. 21a. Bob u kori, faba folliculata. Bella 306a. — Crno od boba, hilum. Mikała 21a. Oko od boba, hilum. Bella 306a. Stu-lić 46b. — Slama od boba, fabalia. Mikała 21b. isporedi bobovina. — Mladi bob, fabae recentes. Bella 306a. — Veliki bob. Mikała 21a. Mali bob. Mikała 21a. Bjelostjenac. Bella 306a. kad se hoće da reče da čega ima mnogo, reče se da ga ima boba: U nas gospode kao maloga boba. S. Łubiša, prip. 133. U primorju crkava i zvona kao maloga boba. 191. — Bob, vicia faba L. J. Pančić, bot. 295. B. Šulek, im. 19. — Crni bob, ochrus pallida Pers. B. Šulek, im. 19. 'divji', vicia narbonensis L. 19. morski, cotyledon umbilicus L. 19. sviņški, hyoscyamus. Bjelostjenac (1, 640a). B. Šulek, im. 20. tusti ('tušti'), sedum maximum Rchb. B. Šulek, im. 20. vučji, lupinus. Bella 447b. lupinus hirsutus L. i coronilla securidaca L. B. Šulek, im. 20. pomine se i 'turski' u Studičeru rječniku, ali iz ruskoga, a ima ga iz Istre i od Slovenaca i B. Šulek, im. 20: isopyrum i pha-seolus coccineus. — 2. vidi brabońak. isporedi bobak (pod 2). prošloga vijeka u poslۆciji: Ne zna od kud koza bob toči. Poslov. dan. 77.

1. BÖBA, f. malo što okruglo, u naše vrijeme, između rječnika samo u Vukoru (samo ova can-cri). Postaňa kojega je i bob. — 1. račja boba, ova cancri. Vuk, rječ. 32a. Svi јuskari nose jaja — bobe. J. Pančić, zool. 272. — 2. puce vinovo, aci-nus. u jednoga pisca našega vremena. Sladak jest iz grožda 'c'jed, kad su zrele bobe. L. Milo-vanov 108. — 3. u krompira rod, tuber: Krom-piri izniknu, ukaže se najprije cimina, pa onda cijevet a za ovijem bobe. Nar. prip. vuk. 276. — 4. kao mala bradavica, kakovijch više izlazi po glavi n. p. u čurića, verruca. isporedi bóbica. Na lisama se nalaze kadšto svakojake mesnate na-rašli, boje obično crvene, i zovu se kresta, ako stoji na gorjoć strani od glave, a bobe, ako su narasle na čelu, obrazu ili šijji. J. Pančić, ptic 6. — 5. sitan piłak, lapillus. J. Grupković. — 6. pl. bobe, scrophularia nodosa L. B. Šulek, im. 20.

2. BÖBA, f. morska riba koja se zore i bukra, boops vulgaris Cuv. Čas. čes. muz. 1854. 183. Od tal. bobba, prema čemu je i akcenat stavłen.

BÖBAČ, bôpca, m. hup. bob. samo u pjesmama i iz nih u Vukoru rječniku. Navadi se pipac vra-bac u bobac. Nar. pjes. vuk. rječ. 32b. I starac mi štapak dade, te išćerah brzolovca iz bopea.

Nar. pjes. vuk. here. 289. Ja posijah sitan bobac na dolac. V. Vrčević, igre 34. Ja posejah bobac, navadi se vrabac, pipac na bobac. Nar. pjes. srem. 67.

BOBAĆ, m. veronica beccabunga L. kakav je zadni glas, ne zna se za cijelo: dolazi u dva pisća našega vremena, od koji jedan pisće, bobač'. Čas. čes. muz. 1852. 2. 47. a drugi, koji je od prvoga uzeo, piše 'bobać'. B. Šulek, im. 20.

BOBAJA, m. ime muško. xiii vijeka. Mon. serb. 59. Daničić 1, 52. isporedi Bobe.

BÖBAK, bôpka, m. 1. faba minor, sitni bob (vidi mali bob kod bob). u rječnicima Mikałuju (21a), Belinu (306a), Bjelostjenčevu, Voltićijinu i Stuličevu. — 2. vidi brabońak. u naše vrijeme na Rijeci. isporedi bob (pod 2). Bobak ovčji. F. Pi-lepić.

BOBAL, m. prezime u jednoga pisca prošloga vijeka mjesto Bobaļević. Vita Bobal. J. Kavaņin 184. isti ga pisac piše i Bobali: Domaņa Bobali. 178 i Bobaļ. 178.

BOBALIĆ, m. vidi Bobaļević. u jednoga pisca prošloga vijeka. Bobalića. J. Kavaņin 184.

BOBAŁ, m. 1. neko mjesto u Dalmaciji u Ne-retvi, u jednoga pisca prošloga vijeka. Do kastela Krvavca, koji bijaše ukraj rike Neretve niže Bo-baja. Norini, prip. 82. — 2. vidi kod Bobal.

BOBAŁEVİĆ, m. prezime, u Dubrovniku, od XIV vijeka. Miše Bobaļević. Mon. serb. 180. Da-ničić 1, 52.

1. BOBAN, bobna, adj. vidi bobni.

2. BÖBÂN, bobna, m. saxum, kamen. Prošloga vijeka na jednom mjestu i u Belinu rječniku (643a, gdje se dodaje da je rječ prostačka, i piše 'boba-ban, bobaņa', po čemju je i akcenat stavłen). isporedi bobanica. — Postaňa tamna: može biti od bolvan, bovan. — Od kud bih se nad'o pogači od tud me dopade boban. Posl. dan. 88.

BÖBANI, Böbânâ, m. pl. knežina blizu Tre-bina. od xvi vijeka, između rječnika u Vukoru. Pastijeri smo od Bobana N. Nałešković 1, 165. Bobani. T. Kovačević 88.

BOBANICA, f. vidi boban. samo u Belinu rječ-niku (643a, gdje se dodaje da je rječ prostačka).

BOBANIĆ, m. prezime, xvi vijeka. Jakova Bo-banića. Mon. croat. 206. n se može čitati i h.

BÖBAÑE, n. šaņe koje bica kad se čurići bo-baju. isporedi bobati se. samo u Vukovu rječniku.

BÖBAR, bôbra, m. vidi bobr.

1. BÖBARA, f. 1. vidi bobarica. samo u Vukoru rječniku. isporedi bobarac. — 2. planina u Bosni blizu Hlijevna. Glasnik 20, 266. 327. 22. 49. Ide vojska rado i veselo, te Bobaru prijedoše. Nar. pjes. kras. 1, 177.

2. BÖBÄRA, f. otočić kod Dubrovnika. Prije će se sastet Mrkan i Bobara. Poslov. dan. 101. Star kako Bobara. 114.

BOBÄRAC, bobárca, m. vidi bobarica. samo u Vukovu rječniku. Akcenat se mijeňa u gen. pl.: bôbärác.

BOBARE, f. pl. a) selo u slavonskoj krajini blizu Gradiške. Razdje|. 23. — b) selo u Bosni u banolučkom okrugu, u kotaru tešaškom. Sta-tist. 41.

BOBÄRICA, f. cancer femina, ova gestans, rak koji ima bobu. samo u Vukoru rječniku. isporedi bôbara, bobarac. Akc. u gen. pl.: bobárîcă, gen. sing.: bobàricè, instr. sing.: bobàricòm.

BOBAS, m. negda grad, sada zidine od nega

BOBATI SE

464

BOBONITI

u Bosni u okrugu travničkom, kotaru jajačkom.
Zemłop. bos. 25.

BÓBATI SE, bôbâm se, impf. dobirati bôbu.
(vidi bôba pod 4). samo u Vukovu rječniku. Muogi
ćurići poerkaju kad se bobaju. Vuk, rječ. 32b.
Akcenat kuki je u inf., taki je u aor. cijelom i u
part. praet. act. II, i još je jedan stoj dug od 3
pl. praes.: bôbajů, u part. prae.. bôbajůći, part.
praet. act. 1: bôbâv, bôbâvši; u ostalijem je ob-
licima kao u 1 sing. praes. BOBE.

BOBE, Bobeta, m. ime muško, xiv rijeka. iz-
među rječnika samo u Daničiju (3, 556). Bobe.
Glasnik II. 12, 95. 122. Glasnik 15, 290. Dah mu
Bobeta. Glasnik II. 12, 57. isporedi Bobaja, Bo-
banić, Bobešanov, Bobešić, Bobetić, Bobičići, Bo-
bić, Bobojevci. — Postašiem je hyp. od imena
koje samo ne dolazi, a koje može biti od kor. bab.
nadimati se, pršnuti, praskati, zajati. isporedi
boboniti, bobotati.

BOBERIĆ, m. prezime. u naše vrijeme. Mladen
Boberić. Sem. prav. 1878. 94. isporedi Bobe.

BOBEŠANOV, adj. što pripada čorjeku kojemu
je ime Bobešan (a to ime samo ne dolazi). XII
vijeka: Dragan, Bobešanovi sini. Mon. serb. 62.
isporedi Bobe.

BÖBEŠIĆ, m. prezime. od XVII. vijeka. Starine
11, 104. Schem. zagr. 1875. 209. isporedi Bobe.

BÖBETIĆ, m. prezime, od imena Bobe, koje
vidi. Bobetić Stipan. A. Kačić, korab. 487.

BÖBETINO BRDO, n. selo u Bosni u okrugu
zvorničkom, u kotaru biješkom. Statist. 85. is-
poredi Bobe.

1. BÓBICA, f. faba minor, sitan bob. isporedi
u bobak (vidi i mali bob kod bob). od prošloga
rijeka, između rječnika u Belini (B01a), Bjełoslav-
jenčevu (20b), Stuličevu i Vukovu (gdje se dodaje
da se gorori u Dubrovniku). isporedi bôbica.
Końa imam u mojim podrumima kao sitne bo-
bice. Nar. prip. vrč. 170. (isporedi mali bob kod
bob). Grob naspimo bobicom. S. Ľubiša, prip. 241.

2. BÓBICA, f. dem. bôba. od prošloga rijeka.
a) u biła, baca. u zore, a smrke. Naberu zrelih
boba od zove. Z. Orfein 222. Bobice smrekove.
95. Rakija od smrekovi bobica. P. Bolić 2, 423.
Bobica u vinove loze, u velčbija, u petrova krsta,
u borovnice. J. Pančić, flora biogr² 48. — b) naj-
vise pl. bôbice, kao male kraste koje izlaze u
glčica po glavi kad se bobaju. Vuk, rječ. 32b.
vidi boba pod 4.

3. BÓBICA, m. nadimak, koji dolazi mjesto
prezimena, u naše vrijeme. Tona Bobica. Rat 121.

BÓBIČAST, adj. nalik na bobice. u jednoga
pisca našega vremena. Bobičasti plodovi. J. Pan-
čić, bot. 810.

BÓBIČAV, adj. vidi bobičast. u jednoga pisca
našega vremena. Izgledaju (zreca u kačnica) pod
mikroskopom kao celcata bobićava masa. K. Cr-
nogorac, bot. 69.

BÓBIČIĆI, Bóbićića, m. pl. selo u Crnoj Gori
u Bjelopavlićima. Glasnik 10, 20. isporedi Bobe.

BÓBIĆ, m. prezime u naše vrijeme. D. Avra-
mović, sv. gora. 274. Schem. diac. 1877. 66. is-
preredi Bobići.

BÓBIĆI, Bóbićá, m. pl. selo u Srbiji u okrugu
užičkom. K. Jovanović, rec. 153. isporedi Bobić
i Bobe.

BÓBLJA, f. ime selima i brdima. 1. sela: a) selo
u Crnoj Gori u rječkoj nahiji. Glasnik 10, 19.
— b) selo u Bosni u banolučkom kotaru blizu
Icaške. Schem. bos. 1864. 72. — 2. brda. a) dra

brda više Žabłaka mala i velika Bobija. Vuk,
rječ. 32b. — b) u Srbiji: aa) u Rađerini dva:
mala i velika Bobija. Vuk, rječ. 32b. — bb) u
okrugu rudničkom jedno. Vuk, rječ. 32b. — cc) u
okrugu vašlevskom jedno više Vałera i jedno u op-
ćini petničkoj. Ł. Kovačević.

BOBIKA, f. sedum telephium L. u jednoga pisca
našega vremena. B. Šulek, im. 20. isporedi bôbište.

BOBIN, adj. što pripada čeladetu kojemu je
ime Boba (a to ime samo ne dolazi) xiv vijeka.
Na bobinu osojnu isla je međa selu Kumanima
u Srbiji na Danavu. Mon. serb. 199. Od Dragu-
šina Bobina. Glasnik 24, 269. isporedi Bobe.

BOBINAC, Bobinca, m. prezime. od XVI. vijeka.
Vid Bobinac. Mon. croat. 244. S. Bobinac. Schem.
segn. 1871. 94. isporedi Bobin.

BOBINKA, f. variola, naevus, stigma. samo u
Stuličeru rječniku. isporedi bôba.

BOBIŠTE, n. sedum telephium L. u jednoga
pisca našega vremena. B. Šulek, im. 20. isporedi
bobika.

BÓBLIJA, f. copia. samo u Vukovu rječniku
(gdje se napomine da se govori u Srijemu). Citavu
boblju mesa pojede. Vuk, rječ. 32b. — Postaņa
tamna; može biti pokeareno od bube.

BÓBNÍ, adj. vidi bobov. od XIV. vijeka, između
rječnika u Mikałinu, Stuličevu (n kom ima i no-
minalno boan) i Daničićevu (3, 556). „Na bobnij
potokiš isla je međa selu Sakatu xiv vijeka. Glas-
nik 15, 287. Bobna mûka, bobna kaša. Mikała 21b.

BÓBŇA, f. kao zelena paprika koja se i kuha
za jelo. samo u Vukovu rječniku (gdje se dodaje
da se govori u Biogradu). isporedi bobošara.

BÓBŇAČA, f. crassula L. u jednoga pisca na-
šega vremena. B. Šulek, im. 20.

BÓBNÁK, bobňaka, m. sedum telephium L. u
jednoga pisca našega vremena. B. Šulek, im. 20.

BOBOJEVCI, Bobojevaca, m. pl. kao da je bilo
selo, XIV. vijeka: Otči Bobojevčes je isla međa pla-
nini Ogradačnika. Glasnik 15, 300. Danićić 3, 556.
isporedi Bobe.

BOBOK, m. muško ime u pjesmi, za šalu iz-
mišljeno. u jednoga pisca XVI. vijeka. Fra Bobok
udari Kulina po panču. M. Marulić 254.

BOBOLE, f. pl. selo koje je bilo negdje blizu
Žiče u Srbiji XII. vijeka. Bobole sć Čečinom.
Mon. serb. 11.

BÓBOLICÊ, vidi bozbotice. samo u Vukovu
rječniku.

BOBOLNIK, m. telephium infectum. u Stuli-
ceva rječniku i u jednoga pisca našega vremena,
koji tamači: orobanche caryophyllata L. B. Šulek,
im. 20. isporedi bobovňak.

BOBOLUSKA, f. lathyrus latifolius L. u jed-
noga pisca našega vremena, koji veli da se govori
na Cresu. B. Šulek, im. 20. može biti da bi tre-
balo | mjesto 1, i š mjesto s.

BOBOŁ, m. asarum, kopitňak. u Stuličevu rječ-
niku i u jednoga pisca našega vremena, koji tu-
mači: ficaria ranunculoides Roth. B. Šulek, im 20.

BOBOŁUSKA, f. selo u Bosni u okrugu bihač-
kom, kotaru petrovačkom. Statist. 53. govori li se
u nominalnijem oblicima ili u složenim, ne zna
se. može biti i s da je pogrješka mjesto š.

BOBŌNITI, bôbonim, impf. strepere, zajati,
ratižijegali se. u jednoga pisca XVI. vijeka. — Ko-
rijen bab, nadimati se, praskati, lupati. isporedi
zabobońiti, bobotati. — Nih jošće slave brec po
zemlj boboni. M. Marulić 60.

BOBOŇAK

465

BOBOVIČKI

BOBÒŇÁK, boboňaka, m. vidi kod bobovňak.

BOBÒŇATI, bobohňám, impf. garreire, gororiti
koješta, brňlati. u jednoga píса našega vremena.
isporedi boboniti, s kajim je jednokoga postana.
Naložili piva i jestiva, ter uz pivo svašto bobo-
ňali, ponajjače o turačkih zali. Osvet. 4, 34.

BOBÒPLODAN, bobóplodna, adj. vidi bobo-
rodan. samo u Stuličcu rječniku. riječ nepou-
dana.

BOBÒRODAN, bobòrodna, adj. fabarius. samo u Stuličevu rječniku. riječ nepouzdana

BOBOS, m. vidi bob, kojemu je dodan grčki
završetak šale radi u priči xvi vijeka. Bobosa ni-
štepitavca. Starine 2, 312.

BOBOŠ, m. ime muško xiii vijeka. Župan Bo-
boš. Mon. croat. 17. isporedi Bobe.

BOBÒŠARA, f. ńeka krupna paprika, koja nije
vrlo luta, te se i peče za jelo nadjevena mesom.
u Šrbiji. Ł. Kovačević. isporedi bobňa — Po-
stanem će biti od kor. bab, nadati se, napeti se.

BOBÒŠARKA, f. vidi bobošara. Ł. Kovačević.

BÓBÓŠKA, f. vidi bobošara. Ł. Kovačević.

BÓBOŠKAV, adj., boboškava paprika', vidi bo-
bošara. Ł. Stojanović.

BÓBÒT, m. 1. fremitus, murmur, potmuo glas,
potmula vika. samo u jednoga píса xvii vijeka
na mjestu gdje značenije nije sa sejim jasno, te
može biti i malo drugažije nego što je stavljeno,
i u Stuličevu rječniku (gdje je dentium u fri-
gore concussio). isporedi bobotati. — Kad putom
grediše, ponistar od zgora svud bobot staniše
i plačna romora. D. Baraković, vil. 51. — 2. ždrji-
jelo kroz koje protječe Veliki Pek više sela Debe-
loga Luga u Srbiji. Glasnik 43, 270. tako nazvano
jamačno po glasu, koji je pod 1.
1. BÓBÒTA, f. 1. selo u Srijemu. Schem. diac.
1866. 68. Sem. prav. 1878. 17. Pregl., 113. isp-
oredi Bobote. — 2. samo u zagonici. čućerice ču-
ćere pod bobote za zemlj, čućerići dolaze, babu-
rice odnose (odgonetlaj: kročka u jajima). Nar.
zag. nov. 87. mjesto bobote, čućerići i baburice,
nalazi se i boboti, čućerice i babulice. Vuk, rječ.
763a. i nom. sing. ima bobota. Vuk, rječ. 32b.

BOBÒTÁNE, n. crepitus. isporedi bobotati.
samo u rječnicima Stuličcu (dentium ex frigore
concussio) i u Vukora (tremor prae frigore).

BOBÒTATI, bóbočem, impf. crepitare. Akcentat
kaki je u praes. taki je u imperf.: bóbotáh, i n
part. praws.: bóbočući; u ostalijem je oblicima
kao u inf., osim 2 i 3 sing. aor., gdje se mijena:
bóbotá, i još je jedan sloj u part. praet.
act. 1: bóbótav, bóbótávi. — Dolati od xvni ei-
jeka (vidi přvi primjer), između rječnika u Stu-
lícenu (dentes prae frigore concutere) i Vukora
(cokotati, tremere prae frigore, s dodatkom da se
govori u Boeći). — Korjen vidi kod boboniti. isp-
oredi bobot, bobotiti. — a) boboće prazna bačva
i čelade kad se jednaći s nom. isporedi zvečati.
Sud... ako je prazan, prem ako ga vele malahno
takneš, veoma zveči i gude. Onako... ako je sta-
novito prazan i s kijem nije Isukrsta, prem ako
je najnašonšom stvarar taknut, što mu nije drago,
tudje povećne bobotati kako i prazna bačva, ku-
nući, psujući i srdeći se. M. Divković, bes. 410.
— b) boboću zubi, kad ne štoje tvrdo nego kla-
miču, pa se čuje kako ularaju jedan o drugi,
kao klepću. Što će moćnće starici? U babe zubi
boboću, brzo će baba pod ploču. Nar. pjes. vuk.
here. 270. — c) boboće čelade udarajući zub o zub
od zimc. isporedi cokotati. može biti dodan istr.
zubima: Boboćući zubima ispod struke. Nar. prip.

I

vrč. 177. može biti i bez toga dodatka, ali u pri-
mjeru koji imamo štoji imperf. griješkom načinen
prema praes. bobočeše mjesto bobotaše: Šćepana
je taj dan spopala groznica, pak se u postoje pri-
gurio, i pod pustom boboče. S. Łubiša, prip. 93.
u jednoga píса ima i inf. tako griješkom na-
cinen prema praes. i s dodatkom, zub o zubu
(mjesto zub o zub), koje ne će biti objekat gla-
golu, nego će biti dodatak da bo stajao izvan
rečenice: Počne starješina bobočati zub o zubu
od velikoga mraza i zime. Nar. prip. vrč. 176. —
(b) boboće čelade srcem, kad mu srake ši lupa
od straha. u jednoga píса našega vremena. Grujo
dr荷će kao prut; .. škrboće zubina, boboće srcem.
S. Łubiša, prip. 141.

BÓBOTE, Bôbôtá, f. pl. selo a Srbiji u okrugu
krusevačkom. K. Jovanović, recć. 126. isporedi Bo-
bota.

BÓBOTOVO GRÔBŁE, n. mjesto u Herecegovini
u Gacku. V. Łešević.

BÓBOV, adj. fabaginus, isporedi bobni. od xv
bijek, između rječnika i Betini (306a). Bjelo-
stijenčevu, Jambrešičevu, Volltijinu, Stuličevu i
Vukova. — a) u prarom smišlu: Sb. brašnomi
bobovemšišiv. Starine 10, 103. Koliko im na-
udiše? Koliko stini bačeno u nju bobovo zrno.
A. Kanižlić, kam. 846. Boja je i bobova slama nego
prazne jasli. Nar. posl. vuk. 21. — b) u imenu
biłu: bobova kługa, sommerwurz, orobanche L.
Vuk, rječ. 32b (gdje se dodaje da se gorori u Du-
brorniku). Čas. ces. muz. 1852. 2, 47. B. Šulek,
im. 20. — c) u imenima mjesnim, vidi daše na
po se.

BÓBOVA, f. adj. dra sela u Srbiji: jedno u
okrugu vaferskom a drugo u čuprijskom K. Jo-
vanović, recć. 101. 180.

BÓBOVA ÚLICA, f. selo u Crnoj Gori, u Gra-
horu. Glasnik 40, 18.

BÓBOVAC, Bôbôvca, m. 1. ime mjestima: a) a
Bosni nekda grad, stolica banska a postije i kra-
lerska; paniću se od xiv vijeka; sadu zidine;
blju Sušjeske. U našem gradu Bobovcu. Mon.
serb. 185. U gradu Bobovac. 282. Danići 1, 52-3.
Zemlop. bos. 34. Schem. bos. 1864. 19. — b) selo
u hreatskoj krajini blizu Kostajnice. Schem. zagr.
1875. 134. Razdjej, kr. 22. — c) dva selu u Hr-
ratskoj a pod županijskoj krapinskotopličkoj, pišu
ših kajkaevski: Bobovec. Schem. zagr. 1875. 101.
103. Pregled 56. — 2. čorjek iz Bobora (vidi Bo-
bovo): A moj kume Bobovac Ilija! Pjev. ern. 194.
Prevari se Bobovac Ilija Nar. pjes. juk. 608. —
3. čonjek iz sela Bobove: Jovan Bobovac. M. Đ.
Milićević, srb. 399. — 4. bobovňak, sedum tele-
phium. L. B. Šulek, im. 20.

BOBOVAN, bobovna, adj. vidi bobov. samo u
Stuličevu rječniku, za koji će biti i načineno.

BÓBÓVČEV, adj. što pripada čojeku Bobovec:
Ka bijelu dvoru Bobovčevu. Nar. pjes. juk. 607.

BÓBOVE LŮTI, f. pl. nčko mjesto na starom
puda između Dubrovnika i staroga Brskora, može
biti u Grahoru, gdje je i Bobova Ulica. Upao
si u Bobove Ľuti. Poslov. dan. 147. u spomenicima
latinski pisanjem spomiju se xiii vijeka. K. Ji-
reček, handelsstrassen 69.

BÓBOVICA, f. 1. fabacia, pogača bobova. samo u Stuličevu rječniku, za koji može biti da je i načineno. — 2. ime selima: a) selo u Hrratskoj u pod županijsko zagrebačkoj. Schem. zagr. 1875. 202. Pregled 20. — b) selo u Herecegovini u okrugu mostarskom, kotaru kočikom. Statist. 117.

BOBÒVÎČKÎ, adj. što pripada selu Boboviku.

30

BOBOVIK

466

BOCA

Gdi se sastaju reke: vladimirska i bobovička.
Prot. šab. mag. 183.

BOBŌVĪK, Bobovīka, m. selo u Srbiji u okrugu šabačkom. K. Jovanović, reč. 176.

BÖBOVINA, f. fabalia, bobova slama. samo u rječnicima Belinu (306a), Stulićevu i Vukovu (u dodatku).

BÖBOVĪŠKĪ, adj. što pripada selu Bobovištu.
Boboviška opština. K. Jovanović, reč. 91.

BÖBOVĪŠTA, n. pl. vidi kod bobovište.

BÖBOVĪŠTE, n. 1. locus fabis consitus, *mjesto bobom posađeno*. samo u Stulićevu rječniku, gdje ima i bobovištvо, koje je bez sumne izmišleno za rječnik. — 2. ime mjestima: a) pl. Bobovišta, selo u Hercegovini blizu Trebiņa. N. Dučić, pogrješka: Boborište. Statist. 124. — b) selo u Dalmaciji na ostrvu Braču; pišu ga sa šće mjesto št. Bobovišće. Schem. phar. 1874. 16. Repert. dal. 31. — c) selo u hrvatskom primorju blizu Sećna; pišu ga također Bobovišće. Schem. segn. 1871. 23. — d) selo u Srbiji u okrugu aleksinačkom: Bobovište. K. Jovanović, reč. 91.

BÖBŌVĻE, n. selo u Hravatskoj u podžupaniji krapinsko-toptičkoj. mještani govore kajkaški Božovje. Schem. zagr. 1875. 36. Pregled 51.

BÖBOVNĪK, bobovīna, m. telephium. isporedi bobovņak. Od XVI vijeka, između rječnika u Mikafimu (telephium), u Belinu (telephium 306a), u Jbelostijenčevu (telephium), u Stulićevu (herbae genus) i u Vukovu (herbae genus, s dodatkom da se govori u Dubrovniku). I bobovnik i divja ruta. M. Vetranić 1, 14. Bobovnik, fičarian runuloides. Čas. čes. muz. 1852. 2, 47. B. Šulek, im. 20. sedum telephium L. i sedum maximum Rchb. B. Šulek, im. 20.

BÖBOVŇAK, m. telephium. isporedi bobovnik. Od prošloga vijeka, između rječnika u Ejetlosti-jenčevu (telephium), Jambrešiceva (telephium, u dodatku), u Stulićevu (telephium) i u Vukoru (sedum telephium). Bobovņak, sedum telephium L. G. Lazić 129 sedum maximum Sut J. Pančić, flora biogr.² 450. u jednoga pisca još je i vero-nica beccabunga L. i cardamine pratensis L. i nasturtium aquaticum Wallr. B. Šulek, im. 20 bobovņak vrtni, lepidium sativum L. B. Šulek, im. 21. bobovņak „zdenčni“, nasturtium officinale RBr. B. Šulek, im. 21. — gorori se i bez v u ugarskih Hrata: boboņak. Vijenac 1878. 69. 2. B. Šulek, im. 482.

BÖBOVO, n. mjesto blizu planine Ļubične između Tare, Drine i Čehotine: Taru vodu zdravo prelaziše, dok izišli na Bobovo ravno... i hajduci zdravo pregazili sve Bobovo i Ograđenicu i Ļubičnu zelenu planini. Ogled. sr. 255. Nosite me u selo Bobovo. Pjev. crn. 194.

BÖBOVSKĪ, adj. sela Bobove. Bobovska opština. K. Jovanović, rec. 180.

BÖBR, m. fiber, castor. vidi darab, s kojim je jednoga postaša. samo u rječnicima Mikafimu (21b. 54a. na prvom mjestu staji „bobra“, ali će griješkom biti sastavljeno a, kojim može biti da se htio pokazati gen.) i u Stulićevu.

BÖBRINA, f. fibrina caro. samo u Stulićevu rječniku.

BÖBROV, adj. fibrinus. samo u Stulićevu rječniku.

BÖBROVINA, f. fibrina pellis. samo u Stulićevu rječniku.

BOBUČ, m. vicia narbonensis L. Čas. čes. muz. 1852. 2, 47. B. Šulek im. 21.

BOBUČ, m. vijeka negdje blizu Podgorice i sela Gorice u Crnoj Gori, u pjesmi: Koliko je sila uvatila od Gorice do vode Bobuča. Pjev. cr. 142.

BOBÚČATI, bôbûčâm, *impf*. spumam abunde agere. samo u Stulićevu rječniku (sa značenjem koje je stavłeno). isporedi bobučiti se.

BOBÚČITI SE, bôbûčim se, *impf*. bullire, izbijati bobuke. vidi bobuk, od čega je i postalo u jednoga pisca prošloga vijeka i u Stulićevu rječniku (gdje je bez se, spumam abunde agere). Udari štapom vodu od jezera... Na strašni udarac vidje se selaņinu k'o da je po svoj zemlj trešna ustala, i vidje tu vodu vreti i bobučit se na klokuše i valove. I. Đordić, ben. 167.

BOBÚČĚNE, n. crepitus, murmur. isporedi bobutiti. samo u rječnicima Belinu (353b, bobuttejnje' exaestuatio) i u Stulićevu („bobutenje“, sa značenjem koje je stavłeno).

BÖBŪK, m. bulla, kłobůk (na vodi), u jednoga pisca prošloga vijeka i u Vukovu rječniku. Od kor. bab, nadimati se. isporedi bebuk. Rešetem skupła vodene bobuke. J. Rajić, pouč. 1, 5.

BOBŮĻICA, f. pilula. u jednoga pisca xvii vijeka. Jest (istina) pića vele potreba zarad života čočejega, prem gorku, ali korisnu bolesniku. M. Radnić 292. Postaņem od bôba.

BOBUŇAK, m. veronica beccabunga L. u jednoga pisca našega vremena. B. Šulek, im 21. isporedi bobovňak i boboňak, od čega će biti i postao promijenivi se i glasorima.

BOBUŠA, f. 1. neko mjesto xiv vijeka blizu Gadimļe, može biti selo koje je i sada ondje, na karti „Babuš“ na Šitnici. „Na drumb više Bobuše'i je međa Gadimļi. Mon. serb. 182. Daničić 1, 53. — 2. vicia narbonensis L. B. Šulek, im. 21.

BOBUŠAC, bobušca, m. neka biłka u Dalmačiji. Čas. čes. muz. 1852. 2, 47. isporedi bobuša.

BOBUT, m. sambucus. u Belinu rječniku (u drugom izdaņu 2, 288b) i u dva pisca našega vremena: sambucus. Čas. čes. muz. 1852. 2, 47. vburnum opulus L. B. Šulek, im. 21.

BOBÚTITI, bôbůtím, *impf*. crepitare, murmurare, kloktotati. samo u rječnicima Belinu (353b exaestuare, gorgogliare, il rumoreggiare dell' aqua, che esono da luogo stretto) i Stulićevu (crepitare, murmurare). Postaņa kojega je bobotati.

1. BÓCA, f. xanthium spinosum L. J. Pančić, flora biogr.² 450. Samo u naše vrijeme. između rječnika samo u Vukovu (gdje je samo plantae pungentis genus). Mešaju lekovite trave kao: rujiku i bocu. M. Đ. Milićević, živ. 2, 15. Bijela boca, xanthium strumarium L. i crna, xanthium spinosum L. B. Šulek, im. 21.

2. BÓCA, m. ime muško, hyp. Borisav. Pohodi u Jagodinu svoj dug tražiti od Boce Prokupčanina. Djel. prot. 25. isporedi Bocin.

3. BÓCA, f. pila, lagena, lopta, staklo (sud). Akcenat se mijena u gen. pl.: bôcâ, a samo je i zadni slog dug u gen. i instr. sing.: bôcê, bôcêm. — Od tal. boccia (u oba rečena značena), mlet. tal. bozza. — Dolazi od xvii vijeka, između rječnika samo u Voltijijinnu (samo flasche) i u Vukovu (samo lagena). — 1. pila, lopta. samo u jednoga pisca xvii vijeka: Koji se igraju kotrłke, promiņuju boce, i bivši oni koji je izgubio izvrsgao iz ruke boce zločestu, kada nega dođe red, uzme dobru. M. Radnić 564. — 2. lagena, bocun, botuła, gostara, staklo (sud), sklenica. Vidi u jednoj boci jedan veliki grozd. J. Banovac, pred. 9. Ima-

BOČAK

467

BOČAŇ

dijahu jedno samo oko, ali ne nosijau ga na čelu
cako druzi, nego u spegu bocu u jednoj škatu-
jici zaklopjeno. A. d. Bella, razgov. 215. Metni u
jednu bocu caklenu. J. Vladmirović, lik. 25. Punu
bocu vode. 28. Boce, gostarice, sinije. A. Kanić,
korab. 226. Na ti bocu ovu vode ladne. Nar. pjes.
vuk. 2, 614. Pod puzaho bocu trusovine. 2, 612.
Za te daše dvije boce blaga. 4, 22. Boca je strašni
sud. Nar. posl. vuk. 28.

BÖČAK, bócka, m. xanthium spinosum L. i
carduus L. B. Šulek, im. 21.

BÖCÁŇE, n. dem. punctio. isporedi bocati. Od
xvii vijeka, između rječnika samo u Vukovu. — a)
u pravom smislu: Budući dostojni probodeńa
sulicom tužito se od bocaňa djetińije. M. Radnić
222. Bocańe bue niti ubija niti truje. D. Obrado-
vić, bas. 131. — b) u prenesenom smislu: aa) kad
savjest grize koga: Ona bocaňa svisti i duše vaše.
F. Lastrić, svet. 111. — bb) kad ko riječima boca
koga: Gdi je nesklad i bocańe oštrim ričma. F.
Lastrić, od¹ 320.

BÖCÁŇÉVCI, Bocáňevác, m. pl. selo u Slavonijiji u podžupanijiji osječkoj. Pregled 100.

BÖCATAN, bôcatna, adj. salsus, slan, samo o
vodi. vidi bucat, u jednoga pisca prošloga vijeka:
Bog za uzdarje niegove poniznosti čišćaše ga (oriz)
ploditi jošte usrati bocatni voda I. J. P. Lučić,
isk. 14. Vino običavaše primišvati sada se kva-
sinom, sada s vodom bocatnom. 15. i sada u Dal-
maciji. M. Pavlinović.

BÖCATI, bôcám, impf. dem. bosti, pungere,
stimulare. Od prošloga vijeka, između rječnika
samo u Vukovu. a) u pravom smislu: koňa ostru-
gama: Ostrugami, kojim se koňi bocaju. A. Kani-
žlić, uzr. 219. — b) u prenesenom smislu: aa) um-
nijem načinom kao poticati koga da što načini:
Po nadanu(ći) iznutrniim, kojim tiče, boca i na-
pomińa u srcu i pameti onoga holicu, onoga usil-
nika, otimaoca, lupeža, da se ostanu zloča. F.
Lastrić, od' 93. — bb) kao zajedati koga zabav-
ļajući mu što, koreći ga, vellicare. Čini mi se,
svi čete naći dosta rana, kojim je ovo trne ra-
nilo dušu vašu, i tako čete se zastiditi bocati Žu-
đe poradi što tražan kriva svidčanstva. F. La-
strić, ned. 179. — cc) o savjesti, kad koga grize,
stimulare, mordere: Što smućuje, boca i grize
čovika u duši. F. Lastrić, ned. 50. Bocaće i(h)
kad kad svijest. 52.

BOCE, adv. punctim, bodimice. samo u Jam-
brešićevu rječniku (bocdce').

BÖCIKA, f. vidi bóca pod 1. B. Šulek, im. 21.

BÖCIN, adj. što pripada Boci (vidi Boca pod 2).

Vinograd kod Bocine kuće. Sr. Nov. 1872. 448.

BOCKA, f. vidi bóca pod 1. u Srbiji (oko Łes-
kovca). M. Đurović.

BÖCKÁŇE, n. dem. bocaňe. isporedi bockati.
Od xvii vijeka, između rječnika samo u Vukovu.
Veličanstvo, tko ga posiduje nedostojno, jest mu
bockańe od muka. M. Radnić 51.

BÖCKATI, bôckám, impf. dem. bocati. Od prošlo-
loga vijeka, između rječnika samo u Vukovu. a) u
pravom smislu: Jer bockati ńe (dińe) noževi mare.
J. S. Rejković, kuć. 331. Mož ga u živac nožem
bockati. S. Łubiša, prič. 71. Uzeše bockati ga
iglom. M. Đ. Milićević, jur. 99. Da bi žito bilo
jedro, šaraju pečenici bockajući je drenovim dr-
vencetom. M. Đ. Milićević, živ. 1, 49. Pomoz' bore,
moj końiću! sada ne ću tebe ostrogom bockati.
Nar. pjes. istr. 1, 43. — b) u prenesenom smislu:
aa) vidi bocati pod b, aa: Unutrne u srcu na-
dahnuće bockalo ga je da ne otide. B. Cuceri 129.

— bb) vidi bocati pod b, bb: Češto bi ga bockali
i podrugivali se š hiim. A. Kalić 339.

BÖCMAN, m. panis furfureus. samo u Vukovu
rječniku. gdje je i značene koje je stavljeno, i još
se dodaje: ,U Loznici jekmekcije imale su otrпи-
prvo obične somune, ili simite, po tom natrenike,
pa onda bocmane'. Riječ je tuđa: imaju je i Rusi
(bosman, brašlienica) i Slovaci (bosman, veliki
kolač); može biti od tur. batman, mjera kojom se
hleb mjeri. po tome bi bocman bio hleb neke mjere,
a od brašna kakoga mu drago.

BÖCNUTI, böcněm, pf. dem. pungere. Od proš-
loga vijeka, između rječnika samo u Vukovu Srne
ditej, ter ju bocne. A. Kanižlić, rož. 7. Pěela ga
(međvjeda) bocne u gubicu. D. Obradović, bas.
130.

BÖCOTINA, f. punctus. isporedi bacotina. u
jednoga pisca xvii vijeka. Ne čini sjene od re-
čena i mrmłańa judskoga, jere su bocotine koje
ti mogu činiti malu štetu. M. Radnić 15.

BÖČÛN, bocúna, m. vidi bóca. samo u Vukovu
rječniku (gdje se dodaje da se govori u Crnoj
Gori).

1. BÖČA, ime čeladetu, muškom li ili ženskom,
ne zna se. postačem je hyp. od Borisak ili Bori-
sava ili od koga god imena koje se počiće glasov-
vima bo. prije našega vremena. S. Novaković,
pom. 45. isporedi Bocan.

2. BÖČA, f. vidi baoča.

3. BÖČA, f. u pjesmi mjesto Foča, Voča, može
biti štamparskom griješkom pomiješavši círilsko
B i V. I od Boče ravne i Tasliže. Nar. pjes. vuk.
4, 143.

1. BOČAC, Boča, m. ime mjestima: selo s gra-
dicem na Vrbasu blizu Varcar -Vakupa u sadaš-
njem okrugu travniškom, kotaru jajačkom. Zemłop.
bos. 25. Statist. 69. Boča. S. Novaković, obli.
100. i još jedno u istom kotaru. Statist. 69. i jedno u
okrugu i kotaru bańolučkom. 33.

2. BOČAC, boča (bošca), m. 1. dem. bodac,
punctiuncula. samo u Jambrešićevu rječniku (bod-
chezc'). — 2. tribolium Mac-Leay. J. Šloser, kor.
549.

BOČACI, Bočaka, m. pl. selo u Hrvatskoj u
podžupaniji zlatarskoj. mještani govore kajkavski-
Bočaki. Schem. zagr. 1875. 26. Pregled 60.

BOČAĆ, m. kraj u hrvatskoj krajini, u néga-
dašnoj otočkoj regimenti, gdje je sada između
družih mjesta i Kosiń. xv i xvi vijeka. dolazi i
u pl. po łudma koji su u ņemu. Malinš, ki je
svete Elene vš Bočačih. Mon. croat. 99. istoga
vremena u kneštvu buškom: Grad Kosiń (Kosiń'),
ki je v Bužah v Bočači v kneštvu buškom. Mon.
croat. 172. Dasmo rečenoj crikvi v našem go-
spoctvi v Bočači (Bočači') v (e)likih Psivićih
polovicu gračine. 180. u spomenicima latinski
pisanijem spomine se xi vijeka kao župa u pl.
(kao naprijed): ,iuppam Bučani et Bočachi'. F.
Rački, doc. 88.

BOČADIR, m. selo u Hrvatskoj u podžupaniji
zlatarskoj. Schem. zagr. 1875. 26. Pregled 60.

1. BOČAN, m. ime muško. xiv vijeka. Glasnik
h. 12, 16. 52. 84. 125. Postačem može biti od Bóča.

2. BOČAN, m. ciconia, štrk. samo u Mikałinu
rječniku (21b. 228b. 589b), isporedi bočań. Ne-
znana postańa; ima i u Čeha: bočan, u Połaka:
bocian.

BOČAŇ, bočňa, m. vidi bočan pod 2. samo u
Stulićevu rječniku (böcsanj') s genetivom kaki je
stavłjen.

*

BOČĂR

468

BODAČ

BOČÅR, Bočára, m. selo u Banatu. Šem. prav.
1878. 95.

BÖČËNE, n. rixatio. isporedi bôčiti se. samo
u Vukovu rječniku.

BÖČICA, f. dem. boca. od prošloga vijeka. Akcenat se ne mijeна, samo su i óba zadná logsa duga u gen. pl.: bôčiná, a samo i zadni u gen. i instr. sing: bôčicê, bôčicôm. Onu mast poplavi perom, ter sarani u jednoj bočici. J. Vladmirović, lik. 19. Evo ti obočica puna vode. Nar. prip. vuk. 147.

1. BÖČIĆ, m. ime i prezime. od xv vijeka. isporedi Boča pod 1. — a) prezime: Vitko Bočić. Mon. croat. 77. — 2. ime: Bočić Milovanović. Sr. Nov. 1868. 227.

2. BÖČIĆ, m. dem. bok. samo n rječnicima Belinu (313a) i Stulićevu.

BOČIN, m. ime muško. xiii vijeka. Postańem može biti od imena Boča, kaje vidi. Bočinb Prasetićs. Mon. serb. 40.

BÖČINA, f. augm. bok. od prošloga vijeka. između rječnika samo u Vukovu. Akcenat se mijeна u gen. pl.: bôčinâ, a samo je i zadni slog dug u gen. i instr. sing.: bôčinê, bôčinom. Proklete bile twoje bočine, koje su bile uvik pune svake nećistoće! Đ. Rapić 4. Jedva nogu krenu, dojde voda do bočina. 139. Na pomazańe bočina. B. Leaković, nauk 222. Nu (vunu) najtańu trbuh i bočine i trgoveu najvrđiniju čine. J. S. Rełkićvić, kuć. 230. Udario ga u bočinu. Vuk, rječ. 38b.

BOČINAC, Bočinca, m. něko mjesto pod vingradima i livadama u Srbiji: jedno u okrugu požarevačkom, drugo u čuprujskom. Vinograd u Bočincu. Sr. Nov. 1866. 161. Livađa u Bočincu. 1875. 1348.

BOČINCI, Bočinaca, m. pl. něko mjesto koje se samo po imenu pomije prije našega vremena. S. Novaković, pom. 126.

BOČINČIĆ, m. prezime. xiii vijeka. isporedi
Bočin. Mon. serb. 4. Daničić 1, 68.

1. BOČITI, boćim, impf. curvare, kriviti, savijati, previjati. u někih pisaca našega vremena. Rječ nije sa srijem pouzdana. postańem bi bila od bok. isporedi bočiti se. 1. prelazno: Turi vrelo u nedra mu jaje; prži jaje, sužań poigraje; ... sažegra rebla sužań boći. Osvet. 4, 16. — 2. sa se, reſſelsvno: Da b' i st'jena proplakala tvrda, kamo l' ne će ka se jadom boći, silenikom dvoreć c'jele noći. Osvet. 1, 27. Kakon se boče rodioci, kad ostanu s'jedi, neveseli, bez zamjene. 2, 60. Ali glava ne će slečet's trupa; krv se to, žrtva grče boći. 4, 63.

2. BÖČITI SE, bôčim se, impf. obniti, rixari. od xiii vijeka, između rječnika u Mikałinu: ob latus ire, bedriti se (21b); u Stulićevu: oblice incedere; u Vukoru: rixari; u Daničićevu: ringi, obniti (1, 68. 3, 559), isporedi bočiti. — Postańem od bok. isporedi bečiti, bacati. 1. obniti, opirati se, suprotiviti se. to će biti u najstarijem primjeru: Ašte li ... i ješte bočiti se i prits se, ... da izgonetsjego iz manastyrja. Sava, tip. hil. glasn. 24, 190. tip. stud. glasn. 40, 149. — 2. certare, tjerati se s kim oruzjem bi se: Svju jakosti silu skupi, da se s Rosim bije i boči. J. Krmpotić, kat. 59. — 3. rixari, kao svadati se, rječima se tjerati: On se boči s nime; oni se boče; oni se boče među sobom, između sebe. Vuk, rječ. 38b.

BOČJI, adj. lateralis, što pripada boku. samo u rječnicima Belinu (426b) i Stulićevu. isporedi bočni.

BÖCKÂF, f. adj. igla bez ušica a s glavom, ba-

tuška, babłača, čioda. u naše vrijeme, između rječnika samo u Vukovu (gdje se napomije da se govori u Crnoj Gori). je li doista adj., kako Vuk biježi, može se sumnići. Postańem može biti od boča, pa je ao sažeto u Ó, a u značenju uzeta joj glava kao držak u maća. Čijode ili bočke ili bumbaće. Đ. Popović, pozn. 162.

BÖČKÎNÇI, Böčkinâçâ, m. pl. selo u Slavoniji u podžupaniji osječkoj. Pregled 101.

BOČKOR, m. skvor. u opanak. u ugarskih Hrvata od mag. bocskor. Nos ima kot bočkar. Jače 296.

BOČKOVAC, Bočkovca, m. selo u Hrvatskoj u podžupaniji križevačkoj. mještani govore kajkavski Bočkovec. Schem. zagr. 1875. 178. Pregled 66.

BÖČNÎ, adj. lateralis. u naše vrijeme u knževnika. Bočno rebro; bočni šav. J. Pančić, flor. biogr². 434. Ruke jedre za bočna rvańa. Osvet. 2, 46.

BOČNICA, f. rijeka koja utječe u Drim, nedaleko od Dećana. xiv vijeka. Na Bočnicu, kako pristaje u Drim. Glasnik II. 12, 101.

BÖČNÂK, m. theca ampularum, sprema to boce. samo u Vukovu rječniku (gdje se dodaje da se govori u Crnoj Gori).

BÖČI, Bóćá, m. pl. ime selima: a) selo u Srbiji u okružu kruševačkom. U boćima. M. D. Milićević. mještani govore akus. i za nom. Boće. K. Jovanović, reč. 131. — b) selo u Bosni blizu Zovika u okružu zvorničkom: Boći. Statist. 86. pogreška: Boči. Statist. 132. također akus. i za nom. Boće. Schem. bosn. 1864. 24.

BOČIN, m. tako zoru djeda u Dalmaciji po ostrvima. M. Pavlinović.

BOČKA, f. georgina variabilis Willd. u ugarskih Hrvata. Vijenac 1878. 692. B. Šulek, im 482.

1. BÔD, m. genus picturae ope acus, nekakawez. samo u Vukovu rječniku. — Od bosti.

2. BÔD, m. vidu bad pod 2. scopulus. u jednogna piseu našega vremena, koji će sam biti tako promijenio bad misleći da tako treba (da bi imao otke izvesti po svojoj misli ime Boduo). Ter mi omrzne ta viteški bod i pođem na Vis. S. Łubiša, prič. 12.

BÔDA, f. 1. kao šilo, ali debelo, čim se buše rupe na opancima za uputu, punctorium. u Srbiji. L. Lazarević. Ł. Stojanović. isporedi probojac, zumba. — 2. višuške, kojima se jede u Bosni. Zemjak 1871. br. 2.

BÔDAC, bóea, m. punctus, pungens, stimulus. Akcenat se mijena u gen. pl. bodáča. Pred c otpada d, ali ga něki i pišu. — 1. pleuritis, bodeži, probadi, protisli. Od xvi vijeka, između rječnika u Mikałini, Belinu (572b), Bjelostijenčevetu (kajkavski bodec), Jambrešićevu (bodec) i u Stulićevu. Od gute skucaše, od fibre, od bocih. M. Marulić 152. Ozdravljen od ponte ili bodec. B. Kašić, ign. 102. Protiva bodcu ili ti sanjiši. A. Kanižlić, bogołub. 481. — 2. pungens, koji bode. u znavcima tako općenitom, po kom bi bodac mogao biti i čovjek i rogato živinče, samo u Bjelostijenčevu rječniku; a u Vukovu s dodatkom, n. p. vo, i to je vo koji dobro bode, koji bodući se s drugim nadjača. — 3. stimulus, čim se bode, ostanasamo u rječnicima Voltišćinu i Stulićevu.

1. BÔDAC, bodáča, m. 1. čim se bode, stylus acutus. samo u Belinu rječniku. — 2. koji bode, n. pr. vo, bos petulcus. u naše vrijeme, između rječnika samo u Vukovu. Ako je vo prije bio bodac. Đ. Daničić, 2moj. 21, 29.

2. BÖDAC, bodáča, m. mreža u koju se ukleče

BODAČIĆ

469

BODEŽLIV

veće hrvataju u Crnoj Gori, retis genus. samo u Vukovu rječniku, isporedi bodar, bodarac. Posta-
njem će teško biti od bosti, nego može biti istoga
kojega je obod, izgubirši sprijeda o.
BODAČIĆ, m. vidi Budačić.

BODAČITI, bôdâeîm, pf. pugione aliquem ferire, ubosti koga bodačem (isporedi bodač pod 1). samo u Stuliču rječniku.

BODALIŠTE, n. čim se bode, punctorium. samo u Jambresićevu rječniku (bodalische').

BÔDAŁ, bôdja, m. ćucka (trava bodljkaca u Crnoj Gori. u Vukovu rječniku. carduus L. i kentrophyllum lanatum Dec. B. Šulek, im. 21. ,bodał hudobi, stricak dugačkih bodlja'. 21. pl. bodl, folia acerosa. 21.

BÔDAN, bôdna, adj. pungens. od XVII vijeka, između rječnika u Jelostojenčeru (bodni, punctorius 1, 1000b), Voltišijinu (bodni, stechend) i Stuličnu (bodan, pungens). Sitami bodnimi spleten kraj potoka. Đ. Baraković, vil. 304. Topirice i bodne muhe. J. Kavaņin 109.

BODÁR, bodára, m. retis genus, vidi 2. bodač. u Crnoj Gori. Ł. Kovačević.

BODÁRAC, bodára, m. vidi bodar. u Crnoj Gori. Ł. Kovacević.

BODATI, bôdám, impf. pungere. u jednoga pisača prošloga vijeka. Valon priti ńeka, a ńeka batkom boda. J. Kavaņin 197.

BODAVICA, f. u zagonevi o kravi: Četiri če-
tirice, peta šesta klapavice, sedma osma bodavice.
Nar. zag. nov 103.

BÔDEČ, boděča, m. ńeka mała riba, koja bode. u Dubrovniku. L. Zore, rib. 18.

BODEGRAJ, m. selo u slavonskoj krajini blizu Nove Gradiske. Schem. zagr. 1875. 52. Razdjej. kr. 23.

BODEJ, m. dipsacus sylvestris L. B. Šulek, im. 21.

BODĚNÍK, bodenika, m. confessus, čojek uboden. u jednoga pisača XVII čijeka. Ne moguć vilu zabiti, ka resi Šibenik, ni ranu zaviti, ka jure nima lik, grem kako bodenik Trogiru po mini. Đ. Baraković, vil. 261.

BÔDĚNE, n. punctio. od XVII vijeka, između
rječnika u Mikaļinu (gdje naprije i dolazi, sti-
mulus, stimulatio, punctio), u Belinu (punctio
596a, stimulatio 709a), u Jelostojenčeru (punctio,
stimulatio), u Jambresićevu (punctio, 1, 813), u
Voltišijinu (stupfen), u Stuličeru (punctio) i u
Vakora (punctio). — a) u pracom smislu: Sva-
kim bodeņem iglice, kojem šije. A. Kanižlić, uzr.
149. — b) u prenesenom smislu, u duši: Napu-
nimo se nemira i straha od izbjeg pravde, ... ču-
tinuo јuto bodeňe u svako doba i u svakom mjestu,
i u odru i za trpezom, i u kuči i izvan kuće.
Besjede kr. 65. Bodeňe od skrbi, tuge, nevoje.
Bjelostjenac 21a.

BODEŠ, m. lignyodes Schönh. u jednoga pisača našega vremena. J. Sloser, kor. 610.

BÖDEZ, m. punctus. samo u instr. bodezom, punctim, bodimice. samo u Belinu rječniku: raniti bodezom. 596a.

1. BÖDEZAN, bödezna, adj. pungens, bodežan,
bodeživ. od XVI vijeka, između rječnika u Belinu (acutus 29a, 55b,
pungens 595b) i u Stuličevu (pungens). — a) o
drači: Ono lice, gdi mi siva u ružicah zora bila,
sad je drača bodežliva. I. Gundulić 231. Drača
bodežliva. I. Kanavelić, iv. 25. Koji si hotio biti
uboden bodežljivijem dračam. V. M. Gučetić, pohv.
27. Druga kruna bijaše spletena od drača bodež-
jivijeh. Besjede kr. 29. Usred drače bodežlive. I.
Dordić, ben. 200. Izvadi iz ska ostalijem ovu
draču bodežljvu. B. Cuceri 303. — b) o smrijeku:
Bodežlivi smrijeci šta su ? J Kavaņin 28. — c) o
slami: Položen ... više slame bodežlive u jaslijeh.

327. Oštra od trna i bodezna lju kruna. 600. U
bodezne bježi draće. I. Dordić, ben. 201.

2. BÖDÉZAN, bôděžni, f. cuspis, oštar hh. od xvii vijeka, između rječnika u Belinu (acutem 29a, cuspis 596a) i Stuličenu (gdje je i ženskoga i muskoga roda, gen. bodezni i bodezna, acies, cuspis). — a) u pracom smislu: Bodezan k sreu obati svom zlotvoru nesmišljeno. I. Gundulić 545. Bodezni od zgar ћutu ranu u stegno mu taj čas poda. 515. Naošiše svoje jezice jak bodezan mača ožhena. I. Dordić, salt. 201. — b) incitatio, kao podbadaće. Srjed razblude car udesan kad i rukom svom ubije — vojstva malu za bodezan (bodesan') — žene sebi najmilije. J. Kavaņin 238.

BODEZOM, vidi kod bodez.

BÔDEŽ, m. 1. pugio, nož tanak i šilat, kojim
se bode, a ne sijeće. od xv vijeka. između rječ-
nika u Vrančićenu i Bjelostojenčeru. Otr ježa
kožu, ježe imat jako bodeže. Starine 10, 111. —
2. pleuritis, protišli, bodac. od XVII vijeka, iz-
među rječnika u Mikaļinu (samo pl. bodeži 21b)
i u Vukovu (gdje je sing., a u ženskom rodu,
s dodatkom da se gorori u Srijemu). Kad odglave
luta bolest i bodeži sa s kašljom P. B. Bakšić
221. M. Lekušić 160. Bodeži u Ľeskovcu što i
protišli. M. Durović. — 3. punctio, bodečne. u op-
cenitom značenju u Stuličenu rječniku. Er sam da
čudila koji joj se (mački) bodež gododo, da me
ovako očebrškala. M. Vodović u Dubrovn. 1868.
188. — u prenesenom smislu pl. bodeži od tuga
i nevoja, aculei sollicitudinum. Mikała 22a. B-
jlostjenac. — 4. cavillator, koji bocka rječima. u
Herecegovini. N. Dučić.

BÔDEZAK, bôdeška, m. dem. bodež (pod 1), pugionculus. samo u Bjelostojenčevu rječniku (kagarski bodežek').

BÖDEZAN, bôdežna, adj. pungens. isporedi bodezan, bodeživij. a) o maču, kopju: Kopja jim se sjaju i meci bodežni. M. Marulić 13. Gdi no prižimaju kopja bodežnoga. 59. Kopja bodežna svut lete. Đ. Baraković, vil. 79. Orlovi krełuti na koplj bodežnih. 111. Svaki sablj paše, bodežni Mač u svih. B. Krnavelić 12. Mač bodežni ti viteški buduć smuti razlomio. I. Kanavelić, iv. 55. — b) o truš, čašu itd. Kud projdeš. vazdi je bodežnih osinac. Đ. Baraković, vil. 253. Vrh bodežne sparožine cesto bi se on stavio. I. Kanavelić, iv. 26. Tho pojem drače ћute u bodežno trno sije. A. Vitalić, ost. 278. — c) o ratu, boju, u kom se bode kopjima: U bodežne rati prez koja ne gre se. Đ. Baraković, vil. 79.

BÖDEZÎSTA, n. pl. dea sela u Bosni u okruži
černomblu Brčkoga: jedno Gorija Bode-
žišta a drugo Dońa Bodežišta. Schem. bosn. 1864.
24. 26. pogriješka Boderista. Statist. 86. 132. ispo-
redi Bodežište.

BÖDEZÎSTE, n. selo u Herecegovinu u Gacku. Statist. 113. V. Ľešević. isporedi Bodežišta.

BODEŽLIV, adj. pungens, bodživ. od XVII vi-
jeka, između rječnika u Belinu (acutus 29a, 55b,
pungens 595b) i u Stuličevu (pungens). — a) o
drači: Ono lice, gdi mi siva u ružicah zora bila,
sad je drača bodežliva. I. Gundulić 231. Drača
bodežliva. I. Kanavelić, iv. 25. Koji si hotio biti
uboden bodežljivijem dračam. V. M. Gučetić, pohv.
27. Druga kruna bijaše spletena od drača bodež-
jivijeh. Besjede kr. 29. Usred drače bodežlive. I.
Dordić, ben. 200. Izvadi iz ska ostalijem ovu
draču bodežljvu. B. Cuceri 303. — b) o smrijeku:
Bodežlivi smrijeci šta su ? J Kavaņin 28. — c) o
slami: Položen ... više slame bodežlive u jaslijeh.

BODEŽLIVO

470

BODNUTI

B. Cuceri 27. — d) o kostrijeti: Stavłah bodež-
livu kostret na se. I. Đordić, salt. 109. Oblači ko-
šuju od bodežljivih kostreti. M. A. Gučetić, pohv.
210. Muči tijelo svoje kostretima bodežljivijem.
B. Cuceri 6. — e) u prenesenom smislu o riječi,
įmenu: Krocjeć toga imena cesaru bodežliva
Žudjeli navedoše Pilata da ga osudi. Živ. is. 160.
One riječi bodežlje, one riječi isprazne. Besjede
kr. 286. Na riječi bodežlje. Misli krst. 49. Što će
biti od tolikijeh riječi neprikladnijeh. 49. Što je na
tvom krizu u besjedah bodežljivijeh? 280. — f) adv.
božljivo: aa) u pravom smislu: Strijela izletjela
bodežlivo iz ruke. I. Đordić, salt. 430. — bb) u
prenesenom smislu: Bodežlivo odgovara. A. Kalić
398.

BODEŽLIVO, adv. vidi kod bodeživ.

BÖDEŽNĪK, m. 1. pungens. čim se bode. u
jednoga pisca xvii vijeka i u Stulićiju rječniku
(pungens). samo o maču: Niki nosi kopje i bo-
dežnik svita'. Đ. Baraković, vil. 73. Kad biše vas
podrt nega mač bodežnik. 354. — 2. selo u Bosni
u okrugu sarajevskom, u kotaru višegradskom.
Statist. 28.

BODIĆ, m. prezime. u naše vrijeme. u Srbiji
u Hašibegovcu. Rat 89.

BÖDILICA, f. cirsium acuale L. B. Šulek,
im. 22.

BÖDILO, n. stimulus. u jednoga pisca XVI vi-
jeka i u naše vrijeme. Ubo ma i prc z bodilom.
M. Držić 345. Teško ti je protivu bodila pračati
se. Vuk, djel. 9, 5. u jednoga pisca naše vrem-
mena kao da je bajunet: Naperena pod oružjem
vojska i topuzi i bodila bojna. Osvet. 2, 66.

BÖDÎLE, n. bodliva trava. u naše vrijeme u
njesmi: Podala noj posteł trna i bodiła. Nar.
pjes. mikul. 144.

BÖDIMICÊ, adv. punctim. od prošloga vijeka,
između rječnika u Belinu (596a), Stulićevu i Vu-
kovu. Bodimice udariti koga. Vuk, rječ. 34a. Da
ga udre čordom bodimice. Nar. pjes. juk. 249.

BODIN, m. ime muško XIV vijeka i u pisaca
prošloga vijeka; između rječnika samo u Dani-
čićevu. Bodinn. Mon. serb. 60. Glasnik II. 12, 31.
35. 105. Bodin, ki se nazva carom. J. Kavaņin
250.

BODINOV, adj. što pripada Bodinu. Bodinove
žene. J. Kavaņin 257.

BÖDIROGE, Bödirôgâ, f. pl. dva sela u Her-
egovini u okrugu mostarskom u Įubomiru. Sta-
tist. 107.

BÖDITEĽ, m. qui pungit. u Bjelostijenčevu
rječniku (punctor 1, 1000b) a osim neka samo u
zagoneci i iz ne u Vukovu rječniku (u dodatku).
Tri četiri hoditeła, peti šesti boditeła, sedmi osmi
poklopiš a deveti zavrtiš. (odgonetaj: vo.) Vuk,
rječ. 805b. Nar. zag. nov. 22.

BÖDIV, adj. vidi bodljiv. samo u Stulićevu
rječniku.

BÖDLÁK, bodláka, m. rhamnus. u Stulićevu
rječniku. Bodlak ženski, centaurea benedicta L.
B. Šulek, im. 22. rječ nije sa svijem pouzdana.

BÓDŁA, f. spina. u naše vrijeme, između rječ-
nika samo u Vukovu. na biju je: Bodła, aculeus.
J. Pančić, bot. 19. — Ņeko strmenito brdo u vra-
čarskom srezu u Srbiji zove se takode Bódła.
Glasnik 19, 105.

BÓDIAČA, f. herba spinosa, isporedi drača.
u naše vrijeme, između rječnika samo u Vukovu

(gdje se dodaje da se govori u Crnoj Gori). De
nejmade puta nikakvoga n'ako tvrda i drača bod-
lača. Pjevan. 14. Stričak ili bodlača, carduus
Gaert. Sloser-Vukot, flora 761. Bodlača, ono-
pordon acanthium L. B. Šulek, im. 22.

BODLAV, adj. vidi bodljiv. u jednoga pisca
naše vremena. Blatušac bodlavi, berosus spi-
nosus. J. Šloser, kor. 110.

BÖDŁICA, f. crvena bodlica, carduus nutans L.
B. Šulek, im. 22.

BÖDŁIKA, f. spina. Akcenat se mijeňa u gen.
pl.: bödlîkâ, a samo je i zadni slog dug u gen.
i instr. sing.: bödlîkê, bodlîkom. — Dolazi od
xvii vijeka, između rječnika samo u Vukovu. —
1. jedna bodła, spina: Priostre bodlje trnove
krune probole jesu glavu. P. B. Bakšić 112. M.
Lekušić 91. — 2. něka bodliva trava, herba quae-
dam spinosa. u Vukovu rječniku.

BÖDŁIKAST, adj. spinosus. u naše vrijeme.
a) o biļu, o listu mu: Lišle je zbog gusti dlaćica
bodljkasto. P. Bolić 1, 36. — b) o životiņi: Ska-
vace bodljkaste. Đ. Daničić, jer. 51, 27.

BÖDŁIKAV, adj. spinosus. u naše vrijeme,
između rječnika samo u Vukovu (u dodatku). a) o
biļu, o listu mu: List se bodljkave pokazuje.
P. Bolić 1, 42. — b) o životiņi: Kožušnāk bodljkavi,
dermestes vulpinus Fab. J. Šloser, kor. 323. —
c) u prenesenom smislu o šali, govoru, rječi:
Bodljkave pošalice. M. Đ. Milićević, opšt. 9. Zli
jezici rado pričaju bodljkave priče. M. Đ. Mili-
čević, već. 156.

BÖDŁINA, f. punctum, rana učišnena bodeńem.
od xvii vijeka. Tečahu niz ono prisveto čelo kaple
od krvi iz prigorkijeh i ljušijeh bodilja trnove
krune. P. B. Bakšić 140. M. Lekušić 110.

BÖDŁIV, adj. pungens. isporedi bodežliv. od
xvi vijeka, između rječnika samo u Stulićevu i
Vukovu. a) o nožu: Protiva pođi ovijem noži bod-
jivijem. D. Zlatarić 71b. — b) o drači, trnju i dru-
gom biļu i čemu god što je od nega načineno,
što mu pripada: Listje bodlje drače. A. Gučetić,
roz. jez. 19. Od bodljiyoga i prioštroga trna. P.
B. Bakšić 167. Na božanstvenu glavu postaviše
mu bodljivu i krajevsku krunu. V. M. Gučetić 82.
Okružen bodljivijem dračam. V. M. Gučetić, pohv.
190. Ustavši iz trna onoga, trna šoštroga i bodl-
joga okol sebe ugleda ružice. Nadod. 23. Bodljivo
trne. A. Tomiković ix. Među bodljivim tríem.
B. Leaković, nauk 141. Zelen na něm jer bodljiv
gleda. J. S. Rełković, kuć. 124. Bodljivom korovu
nije bog daorogove. Nar. posl. vuk. 20. — c) o
životiņi, nézinu tijelu: Treće pokarańe bijau silne
i bodljive mušice. E. Pavić, ogled. 106. Kad jež
uđe u jamu, poče pružat svoj bodlivi život. J.
Banovac, pred 16. Bodlivi grgeč, acerina vulgaris
Cuv. J. Pančić, ribe 66. — d) o žiči gvozdenoj,
o biču: Uzela je povoj od gvozdeni i bodlivi žica
pleten. A. Tomiković 354. Ja ću vas šibati bodl-
jivijem bičevima. Đ. Daničić, 1car. 12, 11. — e) u
prenesenom smislu o riječima: Jesi li govorio
riči.. bodljive. P. Knežević, osm. 20. Riči bod-
jive, pogrdive. I. Velikanović, upuć. 1, 447.

BODLUK, m. paliurus aculeatus Lam. B. Šulek, im. 22. rječ ne sa svijem pouzdana.

BÖDNIK, m. Stimulus, ostan. isporedi bodnák.
samo u rječnicima Bjelostijenčevu (stimulus, acu-
leus, bucentum, acaena 21b), u Voltiğijinu (sta-
chel) i u Stulićevu (stimulum).

BÖDNUTI, bödném, pf. pungere. xvii vijeka
u jednoga pisca i u rječnicima Stulićevu (semel
pungere) i Vukovu (bocnuti). Iz verige pak odri-

BOGA

479

BOGAŁ

toj, gospodin, pače bog pod bogom da si moj,
H. Lucić 253. — b) o čćladetu koje besputno živi
i trbuhu preveć ugađa, veli se da mu je bog draga
i trbuh; u jednoga pisca: Ona (draga) i trbuh
moj bog s nebi bjehu. I. Gundulić 226. — c) u
narodnoj pjesmi bezdušna žena ne hoteći znati
za boga kaže o mužu svom da joj je bog: Imam
boga na domu. Nar. pjes. vuk. 1, 130.

28. bogovi neznabožački: Ni boga od zlata ne činite. N. Rańina 63. Za tuđijemi bozi nemojte hoditi. 64. Vjerujemo zlate boge i srebrne i kamene. Zbor. 30. Ľuveni bog. N. Načešković 2, 117. Svi količi bozi ostali doli jesu s neba palj. P. Hektorović 99. Od tuda bo mnozi izadoše judi vrđni, na pol bozi. H. Lucić 285. O bože čuveni! D. Rańina 47b. Morski bog. P. Zoranić 26b. Odluči da otvori boj višnime bogovome. I. Gundulić 65. Bog sunčani. 5. Od boja bog od 317. Od oružja boga dvore. 317. Bozi nad kruhom i vimit. D. Baraković, vil. 142. Tako se pokloni bogom poganskijem. P. Posilović, cvijet 39. Bogu od lozja šlemo čaše cijela rozja. J. Kavašin 6. Izvan ostaloga stada takih bogova. A. d. Bella, razgov. 239. Tomačila je odgovore vragodušnoga drvenoga boga. A. Kanižlić, utoc. 582. Nego su mloge bogove držali štujuci za boge razlika stvořena. F. Lastrić, ned. 255. Na koga su mnozi na toga i bozi. Nar. posl. vuk. 188. Čiju su mnozi onoga i bozi. 347. — nazivaju se krivi, lažni, laživi, himbeni, varari, nepravi: Krive boge virujući. P. Hektorović 124. Ki se bogo lažnim pokańate tere praznim. 91. Klaňahu se laživijem i neprijemim bogovom. M. Orbin 273. Ti nihovi idoli, to jest himbeni bozi. P. Radovčić, nač. 297. Himbeni bogovi. V. M. Gučetić, pohv. 207. Svi bogovi laživi i variavu jesu. F. Lastrić, od 233 Ostavljeni su krivi bogovi. A. Kanižlić, kam. v. Idole, ali ti lažljive bogove. A. Kačić, korab. 32. Otare posvećene krivim bogovima. Turl. blago 2, 122. Ako bi krivim bogom prikazano što bilo. I. Velikanović, upuć. 2, 334. Zabrańjuje nam krive bogove držati. B. Leaković, nauk 273. — u jednoga pisca prošloga vijeka lok. mjesto gen. Bog od bozih. J. Kavašin 248.

1. BÓGA, m. hyp. bog isporedi bogo. od xvi
vijeka, između rječnika samo u Vukovu, akcenat
se mijena u voc.: bogo. — Boga. Anton Dalm,
djel. 2, 7 (dominus). Tko se priporučije gospodinu
bogi. M. Divković, nauk. 96. — u jednoga pisca
xvii vijeka u množini o neznabožačkim bogovima:
Prvo boge na me da bi izlili sršbu. I. Zanotti,
en. 2, 15. — sada govore djeci kad grmi: Kara
se boga. Vuk, rječ. 33a. ali i osim djetinija go-
vora u vocativu, koji je jednak i kad je nom,
boga i kad je bogo. ridi kod bogo.

2. BÓGA, m. hyp. Bogosav. vidi Bogo. Sr. Nov.
1878. 49. 78. 178. 328.

BOGABOJÀŽLIV, adj. vidi bogobojažliv. samo u
Bjelostijenčevu rječniku (bogabojazliv 23a).

BOGABÒJÊÇ, adj. deum timens. vidi kod b-
jati se.

BOGABÒJÊÇÖST, bogabòjećosti, f. timor dei. od bogabojeć. samo u jednoga pisca xvi vijeka: Toga tašta jest bogabojećost. Anton Dalm., jak. 1, 26. (religio). isporedi bogabojećstvo.

BOGABÒJÊČSTVO, n. ridi bogobojećstvo. u jednoga pisca prošloga vijeka. Hvaleći šengovu mudrost i bogabojećstvo. K. Pejkić 33. isporedi bogabojećost.

BOGABOJNO, adv. vidi bogobojno. samo u Bje-
lostijenčevu rječniku (23a).

BÔGAC, bôkca, m. pauper, mendicus. pred c

mijeňa se g na k, a ſeka pišu i bez te promjene.
Dolazi od prošloga vijeka, između rječnika u Bje-
lostijenčevu (kajkavski bogec, mendicus 1, 773a).
pauper 1, 877a), u Stuličevu (mendicus, pauper)
i u Vukoru (mutilus, mendicus, s dodatkom da
se govori u Hrvatskoj. Postańem od ubogac, iz-
gubirši s prijedu u, koje će se biti najprije pro-
mijenilo u v, i po tom v pred b otpalo; a tako
će se rijeć ubogac biti promijenila među kajkav-
cima. — 1. siromah, prosjak. Nema većeg boka
od popa udoveca. Nar. posl. vuk. 202. — 2. bogał,
samo u Vukovu rječniku. Na nje samv preneseno
prevo značene, te se tako zove ne za to što je bo-
gał, nego što prosi.

BŌGACTVO, n. vidi bogatstvo.

BŌGAČA, f. ſeka planina koju je Stefan Ne-
maia dao Hilandaru. Mon. serb. 6.

BOGAČEVA POŁANA, f. ſeka vrh homołskih planina u Srbiji. Glasnik 43, 289.

BOGAČEVO, n. deu sela u Hrvatskoj u pod-
županiji križeračkoj. Schem. zagr. 1875. 178. 185.
Pregled 65. 68.

BŌGAČIĆ, m. prezime. u naše vrijeme u pjesmi.
Bogom brate, Bogačić Ilija! Nar. pjes. stojad.
2, 126.

BŌGAČINA, f. augm. bogatac. samo u Stuli-
cevu rječniku (bogatčina') za koji će biti i na-
čineno.

BŌGAČKĪ, adj. mendicorum, prosjački. isporedi bogac, od čega je u postalo. samo u Bjelostijenčevu rječniku (hajkarski bogčki. Bogečka torba nema dna. 1, 773a).

BOGAČÔNKA, f. ſeka jabuka u Međumurju.
B. Šulek, im. 22. isporedi pogačonka, s kojom je
ista rijeć.

BŌGAČA, f. divitiae, bogatstvo. prošloga vijeka u jednoga pisca. Nastojmo sadar u životu gori na nebu prikupiti bogaće, koje podložne nijesu sili od smrti. B. Cuceri 13. Vazda uboženje dobinom pitajuć, a sve bogaćenje prazno ostavljajuć. P. Zoranić 52.

BŌGAČĚNE, n. radňa kad što koga bogati ili se sam bogati. od xvi rijeka, između rječnika u Stuličevu (48b) i u Vukovi. Vazda uboženje dobinom pitajuć, a sve bogaćenje prazno ostavljajuć. P. Zoranić 52.

BOGAJAVLENE, n. vidi bogojavljeće. u jednoga pisca prošloga vijeka. Svetkoviu bogojavljeća. I. Velikanović, upuć. 1, 133.

BOGÀLINAČKĪ, adj. što pripada selu Boga-
lincima. K. Jovanović, reč. 110. gdje je griješkom
bogaljački.

BOGÀLÎNÎ (I, Bogàlinâcâ, m. pl. selo u Srbiji u okružu jagodinskom M. Đ Milićević. može se čuti i u jed. Bogalinac, a griješkom pišu Bogalinae. K. Jovanović, reč 110. u mještana starinski Bogałinski.

BŌGĀĻ, m. pedibus mutilus, čovnjak bez noge
jedne ili obje ili uzetijeh nogu tako da ne može
stati na noge ni hoditi. samo u naše vrijeme, iz-
među rječnika samo u Vukovu. Postańem teško
će biti u svezi sa bogac i ubog značena radi;
prije može biti od tur. bogum, maß. bog, čov;
po tome bi bogał bio tako najranšo što je kao sve-
zan u krgu. isporedi bogav, bogavica. — Da
nađeš jednoga bogała, koji nema ni jedne noge,
nego samo trup. Vuk, dan. 5, 92. Nar. prip. vuk 1.

BOGAŁAST

480

BOGAT

308. Nemam kłasta ni bogała, nemam nema ni
slepa. M. Đ. Milićević, živ. 2, 25. Tko će šemu
na uranak doći, .. ja l' bogała privest bolesnika.
Osvet. 2, 18.

BOGĄŁAST, adj. pedibus mutilus, koji je kao
bogał. samo u naše vrijeme, između rječnika samo
u Vukovu. samo o čeladetu: Dovedi amo siromahe,
i kłaste i bogałaste i slijepe. Vuk, luk. 14, 21.

BÓGĄŁKA, f. žensko čelade bogałasto. I. Pav-
lić.

BÓGAN, m. ime muško. hyp. od Bogo. prije
našega vremena. S. Novaković, pom. 44.

BOGANEBÓJÉĆ, adj. vidi kod bojati se.

BÓGANOVCI, Bōganovācā, m. pl. selo u Bosni
u okrugu trarničkom. Semč. bosn. 1864. 50. Sta-
tist. 73.

BOGAR, m. vidi bogatac. samo u Stuličiju
rječnika. riječ vrlo nepozdana, koju će biti na-
cinio sam Stulić prema *bogač*, koje ima iz ru-
skog rječnika, mlečić da sraka riječ koja se ser-
šuje na ač treba da se seršuje i na ar.

BOGARADAN, bogaradna, adj. mendicans,
kome se boga radi daje, prošjak. Od *boga radi*.
u jednoga pisca xii vijeka. Iže se obrštajutj
všeodeštii i ishodeštii, ili bogaradni ili rabota-
jušti městu tomu. Domentijana 156.

BAGARODICA, f. vidi bogorodica. u jednom
spomenku xiv vijeka. može biti pogrješka. Pr-
sveta bogarodica. Mon. serb. 113.

BOGAROŠ, m. neko mjesto koje se spomije
samo po imenu prije našega vremena. može biti u
Ugarskoj. S. Novaković, pom. 125. isporedi Bo-
garus.

BOGARUS, m. neko mjesto koje se pomičane samo po imenu prije našega vremena. može biti u Ugarskoj. S. Novaković, pom. 125. isporedi Bogaros.

BOGAS, m. neko mjesto u Slaroniji u jednoga
pisca prošloga vijeka u pisnih. II visoki Nevojaš.
zeleni Bogas, il' Slavolubnik (Almus) vam sta-
jališ bija(še)? jer Orlava bila nije, nit ladni Vu-
jekaj vidi vas, nit Kresnica rika. M. P. Katančić
48. isporedi Bogaski.

BÓGASTVO, f. vidi bogatstvo.

BOGÁŠINOVIĆ, m. preziv. od imena Bogasň,
koje samo ne dolazi. xvii vijeka. P. T. Bozasi-
nović, Beća grada obkružene. 6. Jelu Bogasino-
vića. A. Kašić, kor. 452

BOGAŠKI, adj. blizu Mitrorice u Srijenu ima
prijekop koji pišu Bogaski prijekop, a mjesto po
kom ga tako zoru pišu Bogas. Regul. sav. 39.
isporedi Bogas.

BÓGAŠTINA, f. vidi bogatstvo. od prošloga
vijeka. Daj tvojоj dije... od krjepestova bogatine.
J. Kavašin 107. Onake bi i vi isle, da vas Alah
nije doveo u moju kuću, u ovaku bogastinu. M. Đ.
Milićević, jur. S2.

BÓGAT, adj. dives. od xii vijeka (trdu primjer
sv. Sace) i a sejim rječnicima. — Komp. bo-
gātij. — Kor. bhag, darati; po tome onaj
kome je dato, te ima. isporedi bog.

1. što što ima, te je bogat, ne kaže se: a) o če-
ladetu, rodu mu ili domu: Pride jedan čovjek
bogat. N. Rańina 94b. mat. 27, 57. Tko јubi vino
ne će biti nigda bogat. Zbor. 16. Bogatjega s bo-
gatijim pomišasmo. Mon. croat. 258. Da bogat u
gori poklikne zvat koga, gora s nim govori, ako
tuj nije koga; a ubog sredu puka da vika najveće,
njeka je odluka, nitko ga euć ne će. O. Maži-
bradić 188. Bogat ima ubogoga nadijeliti; opet
ubogi ima za bogatoga moliti boga. M. Divković,

bes. 8. Smrt jednako snahodi i mlade i štare, bo-
gate i uboge, lijepe i grube. M. Orbin 40. Jed-
nomu čovjeku bogatu obilnu četinu baština do-
nese. Živ, is. 111. Ele znamed da zlagati blago
svoje zna tajati. V. Došen 38. Ne činijaše razlike
medu bogatim i siromašnim. A. Kanižić, kam.
22. Kripost podilišaše bogatu i siromahu jednako.
A. Kačić, razgov. 20. Kad doošo pred dvore bo-
gatoga Gavana. Nar. pjes. vuk. 1, 129. Ne nište
se potrebni, ne potose bogati. u 138. Dvorbu
dvori bogat u bogata. 2, 617. Sve se jedan za
drugoga jemči, sve bogati se za bogatoga. 3, 323.
Debelo lijepo a bogatu mudro. Nar. posl. vuk.
57. Još je Fata od roda bogata. 1, 245. Od bogate
kuće Žarkovića. 3, 174. — b) o zemlj, selu i dru-
gom takom mjestu gdje ima srege izobila, o poju
od koga se dobira velika korist: Tebi se pristoje
države bogate. H. Lucić 191. Bogata poja. M.
Držić 240. Imam sobom lijeke mnoge od boga-
tijeh onijeh strana. O. Mažibradić 218. Bogate
Šnije. Đ. Baraković, vil. 338. Nastaniše se u toj
bogatoj zemlj. A. Vitalić, ist. 361. Lipa grada,
bogata otoka! A. Kadić, razgov. 162. Kojsku vodi
na bogatu Mačvu. Nar. pjes. vuk. 4, 194. Povede
je u Mletke bogate. Pjevan. 190. — c) o razli-
nijem stvarima koje mnogo vrijede: aa) o baštin,
o blago: Jer mu rodjak oli prijatej ostavja bo-
gatu baštinu. A. Kačić, bogosl. 401. Tolici bo-
gato blago. B. Kašić, fran. 62. Dobrote vječne
tvoje blago toli jes bogato. I. Kanavelić, iv. 56.
— bb) o daru, pljenja, haraču, koristi: Bogate
mu prosu dari. Đ. Baraković, jar. 35. Darovaše
mu bogate darove od zlata. B. Kašić, ist. 15. Bo-
gate mu sažuć dare. I. Kanavelić, iv. 185. S bo-
gatima darovi poklisare jest odpravio. A. Ka-
nižić, kam. 600. Plijen bogati i čestiti. I. V.
Bunić, mand. 16. Bogat harać neprijatej dobi. Đ.
Baraković, jar. 11. Bogatu fajda uzeti I. Jablanci
100. — cc) o dragon kamenu, bisern, rudi, rudi,
oči, srili: Ostavi svojoj zaručnici jedan bogat
dragi kamen. M. Radnić 216. Jeda biser daje bo-
gati? J. Kavašin 415. Zlato vazda zjetlo i bo-
gato. 528. Drago kameňe, bogate rude, obilna
blaga. A. d. Bella, razgov. 181. Gdi je sad čoha
bogata? J. Kavašin 151. Buba snuje svoju bo-
gatu svilenu preda. S. Lubiša, prip. 7. — dd) o
coču, o lozi: Na sva jur jidra servik bih se na
to, da vržem za nidra toj voće bogato. H. Lucić
218. Kau travom kosmatom poje se povije, a
lozom bogatom vrba se odije. I. T. Mrnavić, osm.
169. — ec) o odijelu, negocijem dijelorima: Ru-
hom ju odijuć cistim i bogatim. H. Lucić 250.
Čovjeće, vrijednu čas boje ti je imiti neg bogat
zlatan pas svijem blagom na sviti. O. Mažibradić
187. U bogatoj odjeći. I. Gunduljeć 411. Gdje su
ruha tva bogata? 562. Ja sam jej obećavala bogate
hajline. B. Kašić, per. 38. Povrić ododor bohatu.
I. T. Mrnavić, osm. 127. Tu stavi slavne odjeće
i bogate. D. Palmotić, christ. 12 U ruhu tač bo-
gatu sja. J. Palmotić, dubr. 301. Nositi hajine
bogate. M. Radnić 72. Na glavi mu jes bogata
žuta od perja i zelena kita. I. Kanavelić, iv. 30.
Bez oholije ruha bogatoga. A. Kačić, bogosl.
157. Prodava bogate i uresne svoje obućne. V. M.
Gučetić, pohv. 109. Na bega je bogato odelo.
Nar. pjes. vuk. 4, 56. — ff) o kakoj god stvari
skupojenoj ili s nakitom skupojenijem: Posteja
bogata trava će bit' meni. M. Bunić 84. Car
ujeze usred hramu u mjesto uresno i bogato, gdi
u nacin svjetla plama dragi kami sja i zlato.
I. Gunduljeć 133. Hrani u jednom srebrnomu
sudu bogati ubrus. B. Kašić, per. 115. Bogati za-
voriri, vratnice i prazi. Đ. Baraković, jar. 61. Go-
spoda stavljaju na ocito stvari bogate kuća svojih.

BOGATUN

484

BOGDAN

svit sa svim bogastvi svoim i blagom. F. Lastrić, ned. 332. Koji imaju bogastva. J. Banovac, uboj. 30. Ostaviše bogastva i obraše u uboštvu živit. J. Banovac, razg. 52. Sva bogastva vrimenita od ovoga svita. M. Zoričić, osm. 105. Oni koji ištu bogastvo, upadu u napastovańe. Besjede kr. 22. Mnogi ostave bogastva zlu. L. Vladmirović, slavodob. 32. I na sopre obilate sve bogastvo svoje strate. V. Došen 150. Da ne utemeljuju svoja ufańa u bogastvima. Turl. blago 2, 176. Sada ćemo u bogastvu plivati. S. Ľubiša, prip. 266. — sa c mjesto ts, a mjesto samoga c pišu i cs: Skupili su bogacstva. N. Rańina 188. Bogactvo od bogatijeh, kijeh nije vele, ne more učinit da grad ne ide svak čas na gore. M. Držić 219. Iz mojišeh ruka sva bogactva od svijeta izlaze. 399. Uzamši bogactva i stada Labanan. A. Gučetić, roz. jez. 251. Nasladio sam se n svih bogactvi. B. Kašić, rit. 134. — b) u prenesenom smislu, kad je bogastvo mnosťo čega umnoga: sa ts: Jemuže otčištvo grob a bogatštvo grěsi. Mon. serb. 84. — bez t: Bogastvu se mom dostoji obilno se svijem davati, al se uboštvu tvom pristoji iskat, posit i kucati. A. Vitačić, ost. 334. Što godi bogastvi imade bog. F. Lastrić, test. 299. Za što je Isukrst izlio nama sva svoja bogastva. 296. Što god bogastva imade, sve je izlio u ovomu sakramentu. A. Kanižić, užr. 72. Blago negrovo i bogastva jesu duhovna. J. Matović 65. Blago nebeskijeh bogastva. 226. Bogastvo duhovno. B. Leaković, gov. 117. — sa c mjesto ts: Gospodar od neba i od zemlje, u komu se zdrže svakolika bogactva. A. Gučetić, roz. jez. 9.

3. u kome god prednem značenju dolazi i s někim razlikama u obličju, koje među nijesu u oblicaju: a) s umetnutijem a među t i s: xv-xvii vijeka: Komu (su) bogatastvo grěsi. Mon. croat. 93. Po bogatastvu milosti něgove. Anton Dalm., ef. 1, 7. Bogatastva vaša sagnila jesu. Anton Dalm., jak. 5, 2. Blago i bogatastvo zemlje naše vze i svojoj zemlj priloži. Aleksand. жag. starin. 3, 220. Vš bogatastve. Starine 11, 195. Ti budi sam sva nada moja i bogatastvo moje. M. Alberti 406. Krov bogatastva moga. 406. Na zemlj pribaj, i sebe u nje hrani bogatastvu, ko je bog pripravil ovdj svemu ludstvu. A. Georgiceo, nasl. 67. Imaš bogatastvo. J. Rajić, pouč. 2, x2b. — b) sa j iza istoga umetnutoga a; samo u jednoga pisca prošloga vijeka: Budi sva nada moja, bogatajstvo moje. I. Krajić 45. Krov bogatastva moga. 45. — c) sa ije na kraju mjesto o: xii i xiv vijeka i u jednoga pisca xvi vijeka: Gdě takova bogatstvija obrěsti? Mon. serb. 58. Rastočiši bogatstvije moje. Danilo 315. Čuđiti se o bogatastviju nebeskomu. Š. Budinić, ispr. 94. — d) u jednoga pisca prošloga vijeka sa š mjesto s sliku, bez sumne samo za oko napisano tako slika radi: Boga poznat da je svašto, ništarstvo tvoje kazati, to je obilnost i bogaštvo. J. Kavanić 356.

BOGÂTÛN, bogatúna, m. vidi bogatac. samo u naše vrijeme, između rječnika samo u Vukovu (gdje se napomine da se govori u Črnoj Gori). Jer su bogatuni něgovi puni nepravde. Đ. Dančić, mih. 6, 12. Velikaši i bogatuni. M. Pavlinović, spisii 412.

BÓGÁTUŠ, m. vidi bogatac. samo u Bjelosticijenčevu rječniku (21) i u pjesmama ugarskih Hrvata. završetkao uš od mağarskoga os. isporedi bogatoš. Hodte bogatuši. Jачke 163.

BÓGAV, adj. tumidus, nodosus. u naše vrijeme, u Dalmaciji: bogava ruka, otekla, na kojoj je kakav otok; štап bogav, čvornat. J. Grupković.

Postańem će biti od maž. bog, čvor. isporedi bogał, bogavica, bogošiti se.

BÓGAVA, f. selo u Srbiji u okrugu čuprijskom. K. Jovanović, reč. 181. U Bogavi. M. Đ. Milićević. mjestani govore još starinski Bogáva. Poštańa kojega je i Bogavac.

BÓGAVAC, Bógâvca, m. ime muško. xiv vijeka. Bogavce. Glasnik vi. 12, 114. Bogavacъ. Spom. sr. 1, 22. Postańem od Bogav, koje samo ne dołazi a koje bi moglo postati kao hyp. od Bogosav. Akcenat se ne zna za zjelo.

BÓGÂVČIĆ, m. prezime, po ocu Bogavcu. xv vijeka. Budisav Bogavčić. Mon. serb. 319. Dančić 1, 53. Z bratjom Bogavčići. Stat. poł. ark. 5, 290.

BÓGAVICA, f. morbus articularius, ulozi, kostoßa. u naše vrijeme u Dalmaciji J. Grupković. Od bogav, koje vidi.

BOGAVIČI, m. pl. selo u Bosni u okrugu sa-rajevskom, kotaru visočkom. Statist. 25. isporedi Bogava.

BÓGAVSKÎ, adj. što pripada selu Bogavi. Bogavska opština. K. Jovanović, reč. 181.

BÓGAZ, m. fauces, ždrijelo, klanac. od tur. bogaz (grlo i klanac). u naše vrijeme između rječnika samo u Vukovu. Akcenat se mijena u gen. pl.: bógázā. — a) u pravom smislu: Pa spađoše u bogaze tvrde, zasjedoše u bogazim Turke. Nar. pjes. vuk. 3, 459. Društva malo a i to nevješto, ne poznaje staza ni bogaza. 4, 182. Na jedan bogaz navrijesmo. Pjev. crn. 176. Na Ostrogu bogaz zatvoriše. Ogled. sr. 43. —,zavaliti bogaz, t.j. sobom, izginuti u bogatu: Ludo ćemo zavaliti bogaze. Nar. pjes. juk. 204. — b) retis genus, pređa u koju se riba hvata. samo u Vukovu rječniku (gdje se dodaje da se govori u vojvodstvu).

BÓGAZLUK, m. turski bogazlyk, koža ispod grla, osobito u lisice, u koje su ispod grla bijele dlake. samo u Vukovu rječniku.

BÓGAŽIJA, f. impedimenta, prtlag. od franc. bagage. od prošloga vijeka: Bogažiju iz grada iznese Neman. Glasnik 20, 14. Bogažiju otimaju Prajzu. Š. Stefanac 42. Svoju bogažiju nosi. Djel. prot. 51.

BÓGAŽNÁČA, f. něka vodenica na Zasavici u Srbiji u početku našega vijeka. od bogaz koji je u Turaka i koš u vodenici gdje se žito zasipa, grot; po tom će bogažnača biti vodenica s takim bogazom. Slobodno građu seći za ,Bogažańca u' venicu na Zasavici. Prot. šab. mag. 110.

BOGČ- gleđaj bokč.

1. BÓGDA, m. ime muško, hyp. Bogdan. samo u jednom spomeniku xiv vijeka. Glasnik 15, 289. isporedi Bogde.

2. BÓGDA, f. riječi, bog da' od ,ako bog da' sastavljene i uzete kao davane božje kojemu se tko nada u jednoj pjesmi, samo u nom, ili je može biti zlo naštampano mjesto bog da': Ne će l' bogda i sreća don'jeti. Bos. prijat. 1, 48.

3. BOGDA, f. zrno pšenično. od tur. bogdaj, pšenica. u jednoj pripovijeci kao mjera za težinu: Ako odrežeš ciglu bogdu više. Magaz. 1868. 60.

BOGDABOJ, m. ime muško. prije našega vremena. S. Novaković, pom. 44.

1. BÖGDÂN, Bogdana, m. ime muško. Akcenat kaki je u gen. ostaje i u ostaljem oblicima, samo se u vok. mijena: Bögdäne. Dolazi od početka xii vijeka, između rječnika u Vukovu i Dančičevu. u spomenicima latinski pisanim dolazi i

BOGDAN

485

BOGDĚŠA

XI vijeka. F. Rački, doc. 132. Bogdanu. Mon. serb. 12. Daničić 1, 61, 3, 557. Mače vojsku Bogdan Juže stari. Nar. pjes. vuk. 2, 297. Vinograd je Ľutice Bogdana. 2, 219.

2. BÖGDÁN, Bogdana, m. zemłą karabogdanska, Moldavia. samo u jednom spomeniku XVII vijeka. 1628 idoše Turci na Bogdanu. Łetop. Šaf. 85. isporedi Karabogdan, Bogdančev. i u Turaka je u istom značenju Bogdan i Bugdan: može biti da je u nih i postalo od Moldavia.

BÖGDÁNA, f. 1. ime žensko. dolazi i prije našega vremena, između rječnika samo u Vukovu. S. Novaković, pom. 44. Sr. Nov. 1867. 48. u spomenicima latiniski pisanim dolazi XIV vijeka. Mon. ragus. 1, 56. — 2. u zagoneci o minu: Zaklopota bogdana na nebesih pod nama; svaki beži iz kuće, kad bogdana klopoće. Nar. zag. nov. 135.

1. BOGDÁNAC, Bogdánca, m. ime muško, hyp. Bogdan. XIV vijeka. Bogdan(ł)sc. Glasnik 15, 289. Daničić 3, 558.

2. BOGDÁNAC, Bogdánca, m. čovjek iz zemlje, Bogdana', iz Karabogdanske, Moldavus. isporedi Bogdan pod 2. Akcenat se mijeňa u gen. pl.: Bögdânácă. XVII vijeka. Tu Bogdancim vojevodu prida, ki po n došli jehbu. I. Gundulić 336. Na plećima bojne imaju Vlahe i Srbje, i smioni Bogdanci ih još čuvaju. I. Kanavelić, iv. 14.

BOGDÁNČEV, adj. što pripada Bogdanu, čovjeka iz zemlje, Bogdana', iz Karabogdanske: po němu, jednom mjesto svijch, naziva se zemlja nihova XVII vijeka: Hodi Mehmed u Bogdančevu zemju. Glasnik 10, 275. Daničić 1, 61.

BÖGDÁNČIĆ, m. prezime, od XIV vijeka. Mon. serb. 229. Daničić 1, 61, 3, 558. Lov lovio Bogdančiću Pavle. Nar. pjes. petr. 1, 250.

BÖGDANICA, br. 1. ime žensko, hyp. Bogdana. Zemłak 1871. br. 2. u spomeniku latiniski pisanu dolazi XIV vijeka, ali bi moglo biti i muško ime: Jone de Bogdaniza. Mon. rag. 1, 104. — 2. selo u Srbiji u okrugu užičkom. K. Jovanović, reč. 156. — 3. brdo u Srbiji u okrugu knžezačkom blizu Knežerca. M. Đ. Miličević, srb s24.

BOGDANIČIĆ, m. prezime, od Bogdanica. XVII vijeka. Bartolomeo Kašić Bogdaničić. B. Kašić, nač. 4.

1. BÖGDANIČ, m. prezime, po materi Bogdani. od XVII vijeka. Mon. serb. 41. Daničić 1, 60. Mon. croat. 201. Daniel Emir Bogdanić. D. E. Bogdanić, dog. VIII. Svagda si mi prvi jurišao sa našijem Bogdanićem Đorđem. Nar. pjes. kras. 1, 184.

2. BOGDÁNČIĆ, m. ime mjestima. postaćem dem. muškoga imena Bogdan. 1. brdo sa zidinama u Lici: Bogdančić. u Vukovu rječniku. — 2. sela: je li i naši ima izakcen koji je brdu, ne zna se: a) selo u hrvatskoj krajini u Lici blizu Smilana. Schem. segn. 1871. 34. — b) u Bosni selo u sa-rajevskom okrugu. Bogdan. 17.

BOGDÁNILA, f. Moldavia. isporedi Bogdan pod 2. Kraj prostrane Bogdanije. I. Gundulić 434. Lašne ti češ dobit paka Bogdaniju. I. Kanavelić, iv. 15. na jednom se mjestu razlikuje od Moldavse: Ugrovlahijskyje zemlji i Moldavskyje i Bogdanije. S. Novaković, pom. 125.

BOGDÁNOV, adj. što pripada Bogdanu (čovjeku). Na Bogdanovu nivu. Glasnik 15, 280. Daničić 3, 557. Uzī Bogdanov(u) (ze)m[J]. Glasnik 35, 121. Otidoše Bogdanovu dvoru. M. A. Rełković, sat. 144. Al' govori Bogdanova ľuba. Nar. pjes. vuk. 1, 549.

BOGDÁNOVAC, Bogdánovca, m. 1. selo u Međumurju, pišu ga kajkovski: Bogdanovec. Schem.

zagr. 1875. 141. — 2. neko mjesto u Srbiji u okrugu podrškom. Zemłą u Bogdanovcu. Sr. Nov. 1873. 543.

BOGDÁNÓVC, Bogdanovácá, m. pl. selo u Srijemu blizu Vukovara. Schem. diac. 1877. 44. Pregled 115.

BOGDÁNOVICA, f. neko mjesto u Srbiji u okrugu rješkom. Niva Bogdanovici. Sr. Nov. 1870. 580. Zabran u Bogdanovici. 1873. 714.

BOGDÁNOVIĆ, m. prezime. od XIV vijeka. Mon. serb. 96. Daničić 1, 60. Bogdanović. Glasnik II. 12, 67. Frančesko Bogdanović. Norini, pripis. 60. Milan Bogdanović. Rat 335. — pl. Bogdanovići, Bogdanovićá, m. pl. zaselak u opčini kremanskoj u Srbiji u okrugu užičkom. Ł. Stojanović.

BOGDÁNOVINA, f. neko mjesto u Srbiji u okrugu užičkom: Zemłą n Bogdanovini. Sr. Nov. 1870. 269.

BÖGDÁNSKÎ, adj. Moldaviae, Karabogdanski. isporedi Bogdan pod 2. u jednoga pisca XVII vijeka: Bogdanski vojevoda I. Gundulić 321. U bogdanska poła ravna. 340. U bogdanskoj rati. 378.

BOGDANUŠA, f. neka loza vinova bijela grožda u Dalmaciji: bogdanuša mala i vela. B. Sulek, im. 22.

BÖGDÁNE, n. selo u Srbiji u okrugu jagodinskom. K. Jovanović, reč. 111. Hvali se vino iz Bogdaņa. M. Đ. Miličević, srb. 209.

BÖGDÁNSKÎ, adj. što pripada selu Bogdaņu: Bogdańska opština. K. Jovanović, reč. 111. Na brdu bogdańsko, baš kod vinogrādā, ima stara crkvina; kažu da je ostala od Jug-Bogdana. M. Đ. Miličević, srb. 181.

1. BOGDÁŠA, m. ime muško, hyp. Bogdan. XIV vijeka. Glasnik II. 12, 15. 25. 45. 49.

2. BOGDÁŠA, f. planina blizu Plava. XIV vijeka. Plavške planine: Tréskavica ... i Bogdaša. Glasnik II. 12, 56.

BOGDÁŠEVIĆ, m. prezime. XIV vijeka. Kuča Vlkote Bogdaševići. Glasnik 24, 273.

BOGDÁŠI, Bogdašá, m. pl. selo u Bosni i travnicijkom okrugu. Statist. 70.

BÖGDÁŠIĆ, m. ime selima: a) selo u Boci kottorskoj. Schem. cathar. 1876. 6. Sem. bok.-kot. 1875. 15. Repert. 9. — b) selo u Hercegolini, rivi Bogdašići. — c) selo u Bosni blizu sela Šujice u okrugu travnicijkom, kotaru hlevaškom. Schem. herec. 1873. 191. — d) selo u Slavoniji u podžupaniji pakračkoj. Pregled 96. — isporedi Bogdašići.

BÖGDÁŠIĆI, Bögdášićá, m. pl. a) selo u Bosni u okrugu sarajerskom, kotaru rogatičkom. Statist. 20. — b) selo u Hercegolini u okrugu mostarskom, kotaru bilečskom. T. Kovačević, bos. 107. V. Łešević. grijec Bogdašić. Statist. 108.

BOGDAT, vidi Bagdat. u jednoga pisca na jednom mjestu u nekim prijepisima mjesto Bagdat: Paša od Bogdata. I. Gundulić 330.

BÖGDE, Bögdeta (negda Bogdete), n. hyp. Bogdan. samo XIV vijeka. Glasnik II. 12, 122. Glasnik 15, 289. 294. Spom. sr. 1, 26. Daničić 1, 61, 3, 558. isporedi Bogdo.

BOGDEŠ, m. muško ime. od XIV vijeka, a sada nije u običaju. Glasnik 15, 272. 293. S. Novaković, pom. 45. Daničić, 3, 558.

BOGDEŠA, m. ime muško. prije našega vremena. samo u jednom spomeniku. S. Novaković, pom. 45. gdje se veli da je muško ime.

BOGDICA

486

BOGMETATI

BÔGDICA, adv. vidi bogdice. Nijesu nama
tako govorili oni prije tebe, a da su, bogdica,
kud bi danas naš kraj bio? M. Đ. Milićević, več.
194.

BÔGDICÊ, adv. od riječi, bog da' uzetijeh od
,ako bog da', ,da bog da', načinje adverab, koji
se umeeće u kondicionalne rečenice kao da bi se
reklo: ,da je bog dao', ili ,srecom', ,kojom sre-
com'. - isporedi bogdica. - Da je bogdice on
došao? Da sam ja bogdice to onda znaš Vuk,
rječ, 33a. Da smo bogdice čuli glas sedam naših
biskupa. M. Pavlinović, raz. spis. 232.

BOGĐICEVIĆ, m. prezime. xiv vijeka. Beri-
slavl Bogdičevićs. Glasnik II. 12, 52, 125.

BÔGĐILO, m. ime muško. xiv vijeka. Glasnik II. 12, 51, 123.

BÔGDINAC, Bôgdînca, m. vidi Bogdinci.

BÔGDÎNCI, Bôgdînâcâ, m. pl. selo u Srbiji u
okruge aleksinačkom, mještanı govore akus. i za
nom: Bôgdînce. M. Đ. Milićević, pišu ga Bog-
dinac. K. Jovanović, reč. 92.

BOGDJENOVIĆ, m. prezime xv vijeka. -je- je
od staroga ê, a po tome pišu prezime istomu čo-
vijeku i Bogdenović i Bogdinović i Bogdđe-
nović. Mon. serb. 508. 509. 515. mjesto toga do-
lazi i Bogdanović prezime istomu. Mon. serb. 506.
Daničić 1, 61.

BÔGDO, m. hyp. Bogdan. u naše vrijeme. Vi-
dela je Bogdu dvore. Nar. pjes. vuk. 1, 345.

BÔGEŁ, m. ime muško. upravo hyp. od Bogo,
koje je opet hyp. od Bogosav. samo u Vukovu
rječniku.

BÔGETA, m. ime muško. hyp. od Bogo, koje je opet hyp. od Bogosav. dolazi od xv vijeka. Župan Bogeta. Spom. sr. 1, 108. Daničić 1, 54. Od Bogete Đukova Vukićevića. Pjev. crn. 52.

BÔGETIĆ, m. 1. prezime, po ocu Bogeti. 1647
bi obran Mio Bogetić od Visovca. Norini, prip. 57.
Schem. bos. 1864. 98. A. Bogetić. Schem. diac.
1877. 66. F. Bogetić. Rat 354. - 2. ime selima:
u Dalmaciji tri sela: jedno blizu Obrovca, drugo
blizu Drniša, treće blizu Knina. Repert. 6. 15. 16.
isporedi Bogetići.

BÔGETIĆI, Bôgetićâ, m. pl. ime selima: a
Crnoj Gori jedno u Pļešinciva a drugo u Bjelo-
pavlićima. Glasnik 40, 19. 20. isporedi Bogetić.

1. BÔGICA, m. hyp. Boga (od Bogosav). u naše vrijeme. Sr. Nov. 1867. 311. 1878. br. 94. Božana či Bogice Minića. M. Đ. Milićević, let. več. 185.

2. BÔGICA, f. 1. pauper mulier, mendica, siro-
mašica, prosjakinca. samo u Bjelostijenčevu rječ-
niku (1, 772b). 878a). isporedi bogac. - 2. neka
jabuka u Hrvatskoj. B. Šulek, im. 22.

BÔGIČICA, f. neka jabuka u Hrvatskoj. B.
Šulek, im. 22. isporedi bogica.

1. BÔGIĆ, m. ime muško, hyp. od Bogo (Bo-
gosav). od xv vijeka. između rječnika u Vukovu
i Daničićevu. Mon. serb. 483. Misli jadna, živ
joj Bogić ide. Nar. pjes. vuk. here. 42. Bogić
Ilić. Rat 352. Bogić Radivojević. 412.

2. BÔGIĆ, m. prezime, od imena Boga. od proš-
loga vijeka. Luka Bogić. Norini, prip. 61. Ra-
dovan Bogić. Rat 378.

BÔGIČEV, ulj. što pripada Bôgiću. Ne izlazi
łubagi Bogićeva. Nar. pjes. vuk. here. 41.

BÔGIĆÊVCI, Bôgićevâcâ, m. pl. dva sela u
slavonskoj krajini blizu Nove Gradiške: jedno u
općini okućanskoj: gorni Bogičevci. Razdjej, kr.
13. griješkom ,Bogićevci'. Schem. zagr. 1875. 52.
a drugo u općini mašićskoj, a to su doći griješ-

kom ,Bogićevci'. Razdjej. kr. 13. - Iz Bogiće-
vaca. M. A. Rełković, sat. 26.

BÔGIĆEVIĆ, m. prezime, po ocu Bôgiću. Ev pošeta Bogičević Anto. Nar. pjes. vuk. 4, 245.
BÔGILO, m. ime muško. xiv vijeka. Glasnik II. 12, 9, 25, 34.

BOGINA, m. ime muško. xiv vijeka. Glasnik II. 12, 81. postańem će biti augm. od Bogo (Bogosav).

1. BÔGIÑA, f. dea, božica. od xvii vijeka, iz-
među rječnika samo u Stulićevu. Akc. se mijena
u gen. pl.: bôgiņâ, a samo je i zadni slog dug
u gen. i instr. sing.: bôgiņé, bôgiņöm. Bôgiņa
ļubavi. P. Vitezović, kron. 5. Ceres, ku su držali
za krušnu bogiņu. 5. U slavi kao nekakova bo-
giņa bijaše. D. Obradović, bas. 277. Dijela u
kradbi ni će bog ni bogiñe. Poslov. dan. 16.

2. BÔGIÑA, f. žensko u Srbiji. Ł. Kova-
čević. Postańem hyp. od Bogosava.

BOGÎNAV, adj. variolarum vestigiis deformis.
ospícav. u naše vrijeme, između rječnika samo u
Vukovu. Visok, bogišav u licu. M. Đ. Milićević,
već. 217.

BÔGÎNE, bôgiņâ, f. pl. variolae, ospice, kraste,
šeše. od xvii vijeka, između rječnika u Mikaļinu
(22b. 386b), Stulićevu i Vukovu. osim rječnika u
drugim krigama istom u naše vrijeme. Postańem
od ņem. pocken, pl. od pocke, koje glasi za bocke
i bockel, koje su u Hrvatskoj uzimali za bock,
te su prevodili i sada ih zovu kозе i kozice. -
Svomu je sinu trupit navrnuo bogiñe. M. Pa-
vlinović, rad. 59. Od malih bogiņa. M. D. Mili-
ćević, živ. 2, 41. Od velikih bogiņa. 41.

BÔGÎŠ, Bogiša, m. selo u Srbiji u okrugu kru-
ševačkom. K. Jovanović, reč. 125.

1. BÔGIŠA, f. iris germanica L. u rječnicima Belinu (344a), Stulićevu i u Vukovu (gdje se do-
daje da se govori u Dubrovniku). isporedi peru-
nika, mačic. — Bijela bogiša, lilium candidum L.
B. Šulek, im. 22. carigradska, iris xiphioides Ehrh.
B. Šulek, im. 22.

2. BÔGIŠA, m. ime muško. postańem hyp. od Bogo (od Bogosav). xiv i xv vijeka. Glasnik II. 12, 15. 17. 19. Mon. serb. 554. Spom. sr. 2, 61. Daničić 1, 62

BÔGIŠIĆ, m. 1. prezime, po ocu Bogiši. od xiv
vijeka. Glasnik II. 12, 12. 80. Mon. serb. 544. Da-
ničić 1, 62. Šem. srb. 1881. 298. — 2. selo u Boci
kotorskoj. Šem. bok.-kot. 1875. 17. Repert. 39.

BOGLIČKA, f. neka vinova loza na Hvaru.
u jednoga pisca našega vremena. B. Šulek, im. 22.

BÔGMÁNE, n. uzjeravane rječima: bog me
(vidi bogmati se). od prošloga vijeka, između rječ-
nika samo u Vukovu: Jezik bogmaņu naucan.
A. Kanižlić, fran. 104. Čuvaјte se dakle i iskore-
nite između vas bogmaņe. J. Banovac, razg. 177.
Ali prazno još bogmaņe boga grdi što god maņe.
V. Došen 140.

BÔGMATI SE, bògmâm se, impf. često govo-
riti bog me uzjeravajući (vidi kod bog). od xvii
vijeka, između rječnika samo u Vukovu. Bogmam
se. Đ. Križanić u Radu 167. Sada se za naj-
maņu stvar, za najmaņu obećańe, potvrđeńe i za-
nikaņe, pače mlogo puta za istu laž bogmaju.
M. A. Rełković, sat. 19. Šta se bogmaš? Nemoj
se bogmati. Vuk, rječ. 33b.

BOGME, vidi kod bog pod 2.

BOGMÉTÂNE, n. vidi bogmańe. samo u Stu-
lićevu rječniku.

BOGMÉTATI, bògmêtâm, impf. vidi bogmati
se. samo u Stulićevn rječniku.

BOGMILOVIĆI

487

BOGOČASTAN

BÖGMILOVIĆI, Bögmilovićá, m. pl. selo u
Crnoj Gori u Plesicvima. Glasnik 40, 19.

BÖGMITI SE, bøgmîm se, *impf. vidi* bogmati
se. Ł. Kovačević.

1. BÓGO, m. hyp. bog. isporedi bóga. od proš-
loga vijeka. Akcenat se mijena u vok.: bógo.
Kako bogo nadalazi sva stvoreňa, onako psovka
sve druge griše. J. Banovac, prip. 56. Bogo mili,
čuda golemiša! Nar. pjes. vuk. 4, 171. Slatki
bogo! što li ču ti jako? 4, 247. Bogo mili, ljepe
li smo! Nar. pjes. petr. 1, 232.

2. BÓGO, m. hyp. Bogosav. od xiv vijeka. Pri-
boje i Bogo. Glasnik II. 12, 107. Bogo Rodić. Rat
379.

BOGOBLAGÒDJETAN, bogoblagòdjetna, adj.
divina gratia plenus, u kome je božja blagodet.
u jednoga pisca xii vijeka. Roždriši gospoda i
bogomls obogatévši bogoblagodětna nareče se.
Domentijana²⁰³.

BOGOBLÁŽEN, adj. per deum beatus. xiv vi-
jeka, između rječnika samo u Duničićevu. Bogo-
blaženi učiteľi našь Sava. Glasnik 11, 190.

BOGÒBOJAC, Bogòbţeca, m. ime muško xi vi-
jeka u spomeniku latinski pisanu. F. Rački, doc.
102.

BÖGBOBÖJAN, bögobjöjna, adj. deum timens. od xv vijeka, ali vrlo rijetko, između rječnika samo u Stulićevu. S muži bogobnjimi. Mon. croat. 156. Kada malo bogobojan u razkoši toj sjedaše. 26. - Adc. bögobjöjno: Da pravedno i bogobojno živemo. P. Knežević, osm. 275. Koji meni bogobojno i svoće služe. 354.

1. BOGOBOJAZAN, bogobojazni, f. dei timor.
Samo u Stulićevu rječniku, i to iz misala.

2. BOGOBOJAZAN, bogobojazna, adj. deum timens. od starijega bogobojnins, bogobojnina, koje dolazi xiii vijeka (Domentijana 160), i sada bi glasilo bogobojnan, bogobojna, pa je od oblika kakav je pošledni načinjen na nominativ bogobojan, u tako dolazi u naše vrijeme, između rječnika samo u Stulićeru (iz misala) i u Vukovu („bogobójzan"). Pobožan i bogobojan. Vuk, djel. 10, 2. Prepiraše se s bogobojnima. 17, 17. Moja je kuća pobožna i bogobojna. S. Łubiša, prip. 217. Naš je narod žle bogomojan, ali je barem bogobojan. S. Łubiša, prič. 79.

BOGOBOJAZANSTVO, n. dei timor. xiii i xiv
vijeka, a tada nije bilo a među z i n. Sb vsa-
kyims bogobojznstvom� hoditi. Domentijana
233. Vispitaste jego s bogobojznstvom. Da-
nilo 13.

BOGOBOJÁŽLIV, adj. vidi bogobojažljiv.

BOGOBOJAZNAN, adj. vidi kod bogobojan,
bogobojazna.

BOGOBOJÁZNIV, adj. deum timens. xiii i xiv
vijeka, između rječnika samo u Daničićevu. is-
paredi bogobojažljiv. Bogobojaznivy crnborizeci.
Sava s. Bogobojaznivi mužs. Domentijana 262.
Žitiju bogobojaznivu. Danilo 171. Muža bogobo-
jazniva. Glasnik 24, 262.

BOGOBOJÁŽLIV, adj. deum timens. pred
staji ži mjesto z, koje neki i pisu, između toga
z i l ispało je nb: postačim je od bogobojan,
bogobojazni. isporedi bojažljiv. dolazi od prošloga
vijeka. Ništa ne može biti gore od pritvornog,
„bogobojazliva' lažisveca. D. Obradović, bas. 432.
Jesu li bogobojazljivi i imaju li kakve svetiće?
Nar. pjes. vuk. 5, 552. Izgledaše bogobojažljiv
i krotak. S. Łubiša, prič. 144.

BOGOBOJÁŽLIVÔST, bogobójživosti, f. dei

timor. u naše vrijeme u jednoga pisca. Tu se
udružila bogobojažlivost v vojničkim vežbańima.
M. Đ. Miličević, zlosel. 116.

BOGOBÒJÊĆ, adj. deum timens. XVII i XVIII
vijeka, ali rijetko. isporedi bogabojeć kod bojati
se. Tko je od vas bogobojeć? I. Bandulavić 89.
Bogobojeći cesar. S. Badrić, ukaz. 41. Razgleda-
jući bogobojeću Suzanu. I. J. P. Lučić, razg. 69.
Bogobojeć človik. M. Kuhačević 74.

BOGOBOJEĆSTVO, n. dei timor. prošloga vi-
jeka u jednoga pisca, i u něga je č pred s od-
bačeno: Faleći ňegovu mudrost i bogobojestvo.
S. Badrić, ukaz 36.

BOGOBÒJNICA, f. mulier deum timens. samo
u Stulićevu rječniku.

BOGÒBÒJNĪK, m. deum timens. samo u Stu-
lićeru rječniku.

BÖGÖBÖJNO, adv. vidi kod bogobojan.

BOGOBÒJNÔST, bogobójnosti, f. dei timor.
u jednoga pisca prošloga vijeka. Bogobojnostju
ne mekša, molbom se ne gibaš. Đ. Rapić 156.

BOGOBÒJSTVO, n. dei timor. u jednoga pisca
xvii vijeka: Kripost bogobojstva. I. T. Mrnavić,
ist. 75. Ufanje i bogoj(j)stvo. 75.

BOGÒBÒJŠA, m. ime muško xi vijeka u spo-
meniku latinski pisanu. F. Rački, doc. 64.

BOGOBÓRAC, bogobórca, m. cum deo pugnans. od xvi vijeka, samo u jedno kniži toga vijeka i u jednoga pisca našega vremena; između rječnika u Stulićevu i Daničićevu. Akc. se mijena u vok.: bögobörčä. Bogoborci zvezdočastija prohodeste hitrosts. Glasnik 10, 250. Da se kako ne nađete kao bogoborci. Vuk, djel. 5, 39.

BÖGÖBÖRAN, bögobörna, adj. cum deo pug-
nans. xv vijeka u jednoga pisca i u Daničićevu
rječniku. Bogoborni ostre jezykš. Glasnik 11, 53.

BOGOBORSTVOVATI, bogoborstvujem, *impf.*
cum deo pugnare. xiv vijeka: Bogoborstvujušće.
Glasnik 24, 264.

BOGOBRAČA, f. skraćeno i okršeno, bogom
braća'. u jednoga pisca našega vremena. Bogo-
bračo Crnogoreći! S. Łubiša, prip. 105.

BOGÓBRAT, m. 1. božji brat, dei frater. složeno bog i brat. u jednoga pisca prošloga vijeka. Bogobrat Jakov sveti. J. Rajić, pouč. I, 10b. - 2. skraćeno i okršeno, bogom brat'. u jednoga pisca našega vremena. Reci bogobratu Điku. S. Łubiša, prip. 234. Ja te primam za bogobrata. S. Łubiša, prič. 69.

BOGOČASNICA, f. mulier deum colens. samo
u Stulićevu rječniku. od bogočastan.

BOGOČASNĪK, m. deum colens. od bogočastan.
između s i n ispada t, koje neki i pisu. od proš-
loga vijeka, između rječnika u Belini (566b) i
Stulićevu. Jozef čovjek bogočastnik. Živ. is. 39.
Biskupel veliku bogočasniku. A. d. Bella, razgov.
106.

BOGOČASNO, adv. vidi kod bogočastan.

BOGOČASNÔST, bogčasnosti, f. dei cultus,
religio. od xvii vijeka, između rječnika samo u
Stulićeru. od bogočastan. između s i n ispada t,
koje neki i pisu. Djelo od bogočasnosti. B. Kašić,
zrc. 46. Dila klaštaňa ili ti bogocasnosti. A. Ka-
ničić, učoć. 447. Dilovaňa bogočasnosti. I. J. P.
Lučić, nar. 23.

BOGOČASTAN, bogóčasna, adj. deum colens,
religiosus. od prošloga rjeka, između rječnika
samo u Stulićevu, adv. bogočasno i u Belini

BOGOČAŠTEĆ

488

BOGOGLASAN

(274a). t ispađa između s i od, kad se među nima
nađe, a neki ga i pišu. od bog i čast. o če-
ladetu, srcu mu, ustima: Bogočasnı štioče. A.
Kačić, korab. 371. Bjehu imali voju bogojułnub
i bogočastna srca. J. Matović 224. Od bogočasnı
usta tvoji prijali su. Grgur iz Vareša 73. o
molitvi, riječima: Neka bi se posvetila svetijema
i bogočastnijem molitvama. J. Matović 182. Za-
kletva, koja se čini svetijema i s bogočastnijim
riječima. 173. Bogočasnı i sveti simbol. A. Ka-
nižlić, kam. 189. o djelu: Da ovo diło bogo-
častno bude plodno na slavu božju. M. Zoričić,
osm. vi. Nači se na svetačnim bogočasnim dilim.
Grgur iz Vareša 103. Razgorjet ih proz bogo-
častne zabave. D. Mattei xi. Da bi to nadvorně
bogočastno djelo združili z djelom unutršnjem ju-
bavi prema kojoj god kreposti. 159. — Adv. bo-
gočasno, comp. bogočasnije. Da se bogočastno
imaju uzdržati riječi. J. Matović 18. Ako se ne bi
bogočastno posvećevala i primala stvar. 189. Bješ-
običaj prid Žudjelima bogočastnije podpuno ob-
služevati zakone ženidbene. 311.

BOGOČÁSTĚČ, adj. religiosus. pius. prošłoga
vijeka, između rječnika u Belinu (274a, 566b)
i Stuličevu. Čeļad toli plemenita i bogočasteća. A.
d. Bella, razgav. 75.

BOGOČÁSTITEĽ, m. deum colens. samo u
Stuličevu rječniku. riječ nepouzdana.

BOGOČÁSTIV, adj. deum colens. religiosus.
od xiii vijeka, između rječnika samo u Stuličevu
i Daničićeru. a je umetnuto mjesto b, koje se u
prva vremena pisalo. o čeļadetu: Bogočstivu
roditeľu. Stefan kr. 2. Bogočistivaago krała. Mon.
serb. 561. Muža prava i bogočastiva. Aleksand.
jag. starin. 3, 281. o djelu: Prikažujemo bogu
jela bogojułna i bogočastiva. J. Matović 358.

BOGOČÁSTN- gledaj bogočasn-

BOGOČÁSTŌVAN, bogočastōvna, adj. pius.
samo u Belinu rječniku (566b) s primjerom: če-
dom bogočastovnim', za koji se veli da ga ima
M. Alberti, ali u toga pisca nije tako, nego ,bo-
gočtovnim' (vidi kod bogoštovan).

BOGOČÁSTVO, n. numinis cultus. samo u Stuličevu rječniku. riječ nepouzdana.

BOGOČÁSTVOVATI, bogočastvujem, impf.
deum colere. samo u Stuličevu rječniku. riječ ne-
pouzdana.

BOGOČAŠĆE, n. dei cultus. od prošloga vi-
jeka, između rječnika samo u Stuličevu (ali iz
brevijara). završetak je šće postao od -stje, čemu
c je najprije ispalo i, te neki pišu i -stje. Hti istom
vrstom bogočastja nagovorit. J. Kavaņin 296. Bi-
žati od udaje čišće se stvar protivna zakonu i
bogočastju. Grgur iz Vareša 121. Klaņati se s bo-
gočašćem izvaškim. I. J. P. Lučić, nar. 16. Da
puk na bogočastje ražež se. 66. Biti će hina za
izgled bogojułstva, bogočastja i brašeņa crkava.
133.

BOGOČAŠĆÊNÉ, n. dei cultus. od prošloga
vijeka, između rječnika u Belinu (latriae cultus
37a. religio 610b, pietas 274a) i u Stuličevu (nu-
minis cultus). mjesto šć nalazi se i št, a neki pišu
i stj i st. Latria reći će naški bogočašćeńe, t. j.
čišće neztrunje i sdvorašće, s kojim toliko s pa-
metju koliko prignutnjem tila ponizujemo se i kla-
nošano. J. Banovac, razg. 76. Pomańkavši
bogočašćeńu (-stj.). Živ. is. 15. Imaju nastojati
na svetost i na bogočašćeńe (-stch.). J. Matović
359. Da bi se puk ... uzhranio na čast i bogo-
čašće ne (-stch-) pravoga boga. 309. Da se ima
služiti sakramenat s većijem bogočašćeнем (-stch-)
i svetosti. 171. Sva otajstva našega bogočašćeńa

(-stch-) i vjere. 65. Podaje se veća. Tomu bogo-
čašćeńa (-stch-) sakramentu. 159. Cast srcu pri-
stoje sva priklonstva, službe i bogočašćeńa (-stj.).
D. Mattei 144. Nepomnić na molitve duđe i na
ina bogočašćeńa (-stj-) zapovidjena? T. Ivanović
139. Ima li se najvećim ,bogačastećem' (latria
štvati gospodin naš Isukrst? A. Velikanović,
puć. 1, 412. Brez svakoga skrušeńa i bogača-
šćeńa (-stj-) govore. 3, 273. Pravo bogočašćeńe
(schj.). I. J. P. Lučić, nar. 20, ,Bogočasteńe'. B.
Leaković, nauk 278.

BOGOČAŠTĚNE, n. vidi kod bogočašćeńe.

BOGOČIN, m. neko mjesto u Dalmaciji xv
vijeka. Ivan Martinušević z Bogočina. Mon.
croat. 79.

BOGOČÒVJEČJÎ, adj. dei hominis, isporedi
bogočovjek. u jednoga pisca prošloga vijeka. Di-
lovaņa bogočovičja. A. Kanižlić, utoč. 548.

BOGOČÒVJEV, m. deus homo. vidi bog pod
26. prošloga vijeka, između rječnika samo u Stu-
ličevu. Isukrst bogočovjek. T. Ivanović 50. 91.

BOGODAHNÒVEN, adj. a deo inspiratus. xiv
i xv vijeka, između rječnika samo u Daničićevu.
Bogodłhnovenu synu. Danilo 198. Bogodłhno-
vennyy Stefan. Glasnik 11, 58. na jednom mjesto
dolazi kao ime muško: Bogodłhnovenb. S. Nova-
ković, pom. 44.

BÔGODÂN, adj. a deo datus. od xv vijeka,
između rječnika u Stuličevu, Vukovu i Daniči-
ćevu. Vb bogodanêj mi vlasti. Mon. serb. 335.
Oţi bogodanog mi imanja. 557. Ko čita sa zdra-
vim godobanim razumom. D. Obradović, živ. 85.
Bogodanu slobodu. M. Pavlinović, spis. 172.

BÔGODÁRÁN, adj. a deo donatus. u naše vrijeme. Bogodarno zadovoljstvo. Nar. pjes. vuk. 5, 530. Bogodarnu obłubio kumu. Nar. pjes. petr. 2, 12.

BOGODAROVAN, adj. a deo donatus. xiii i
xiv vijeka, između rječnika samo u Daničićevu.
Bogodarovanimia jemu duhovnima očima. Mon.
serb. 72. Sb bogodarovansnim synom. Glasnik II.
12, 2. Bogodarovannog mi carštva. Mon. serb.
134. Bogodarovanshoju mi cariceju. 133. Sb bo-
godarovannoju mi materiju. 189. Vbsego bogo-
darovannog mi sšbora. 571. Sa bogodarovanemi
velmožami krajevstva mi. 280.

BÔGODÂVAN, bôgodâvna, adj. pius, pobožan.
samo u Vukovu rječnika s tumačenjem koje je
stavłeno i s dodatkom da se govori u Slavoniji.
a jamačno se samo onaj između pobožnjeh udi
tako zove koji rado bogu daje prilažući crkvi.

BOGODO, Bogodola, m. selo u Hercegovini u
kotaru mostarskom. Bogodo. Schem. here. 1873.
160. Bogodol. Statist. 105.

BOGODOJLA, f. dei nutrix. u jednoga pisca
prošloga vijeka o rimskoj božici Rumini. Rumna
bogodojla rimska. V. Došen vii. Bogodojlu izmi-
sliše, kojoj Rumna ime biše. 104.

BOGÒDUŠAN, bogodušna, adj. pius, pobožan,
duševan, koji doesto ide u crkvu i bogu se moli'.
samo u Vukoru rječniku s tumačenjem koje je stav-
łeno i s dodatkom da se govori u Risnu.

BOGODVORSTVO, n. dei cultus. samo u jed-
noga pisca prošloga vijeka. Više stvari bogo-
dvorstvu pristojnijeh besjedahu. B. Cuceri 244.

BOGÒGLAS, m. praeco dei. xiii vijeka u jed-
noga pisca. Bogoglase Simeone. Domenjana 37.

BOGÒGLASAN, bogòglasna, adj. deum praec-
dicans. xiii i xiv vijeka, između rječnika samo u
Daničićevu (3, 557). Bogòglasinaago Savy. Do-

BOGOMOŁAC

494

BOGONEVJERNICA

slave 64. — b) *služba božja*. u Srbiji: Bio sam u crkvi na bogomołji. M. Kovačević. Sełaci u čačanskom okrugu u Srbiji tako zovu liturgiju. I. Pavlović. — 2. crkva ili drago mjesto gdje se ko moli bogu: a) crkea: Da vlasina bogomołu gradi. Nar. pjes. vuk. 4, 141. Za zdravje crkve jerusaliimske, divne naše riščanske bogomole. Vuk, kovč. 123. — b) *soba*, gdje se ko moli bogu: U svojoj sobi, *bogomołj* it uzveše sveču. M. Đ. Milićević, jur 50. — 3. čełade muško ili žensko koje se rado bogu moli. samo u rječnicima Belinu i Stuličevu, kako je hraniјed pomenuto. — 4. kako u hratsvatskoj krajini ogulinskoj u općini krhačkoj. Sem. prav. 1878. 68. *isporedi Bogomole.*

BOGOMÓŁAC, bogomólca, i bogomółac, bogomółca, m. deum precans. Akcenat se mijeňa u gen. pl. kad je u nom. sing. bogomołac: bogomółacá, a kad je nom. sing. bogomółac: bogomółacá; u voc. kad je nom. sing. bogomółac: bogomółče. — Dolazi od prošloga vijeka, između rječnika samo u Vukovu. *isporedi bogomolac.* — Bogomołac Atanasije. Starine 12, 37. Gledaj onoga bogomołca. Đ. Rapić 382. Dobrovčerni bogomołac. Starine 10, 36. Imam dva kniževnika, oba sa bogomołci. M. Nenadović, mem. 150. Otać hoće takovijeh bogomołaca. Vuk, jov. 4, 23.

BOGOMÓŁAN, bogomółna, adj. deum precans, pius, koji se rado bogu moli, po tom i pobožan. Od xvij vijeka, između rječnika samo u Voltižjinu (fromm). mjesto | kad stoji pred n nalazi u naše vrijeme i j (vidi dałe.) o čeładetu: Bogomołni (bogomolnj) puk. N. Rańka 113. Da je dobar, da je čist, da je bogomołan. A. Kadčić, bogosl. 320. Nikе bogomołne ženčice. 195. Koja je devota, bogomołna i koja posti. Đ. Rapić 48. Redovnik dobar i bogomołan. J. Filipović, prip. 3, 172. Jedna bogomołna divojčica. L. Vladimirović, slavod. 91. Rekoše mu bogomołni judi. Nadod. 83. Imao je ženu dobru i bogomołnu. M. Zoričić, zrc. 43. Nikad bogomołnjega a neumołnjega. Magaz. 1851. 21. I naš je narod žle bogomołan, ali je barem bogobojazan. S. Łubiša, prič. 79. sa j mjesto | pred n: Puk bogomojni hvali božanstvo Isukrstovo. M. Dragićević 199. vidi i dače — b) može imati uza se dat. kao bogojuban pod f.; također o čeładetu: Da se nežin sin saranio, jer je bio bogomołan b. Mariji. M. Zoričić, zrc. 73. — c) o pjesmana, molitvama, u kojima se bog moli. *isporedi* bogojuban pod b.. IJVijem bogomołnjem pjesnimu. I. Đordić, salt. 1. sa j mjesto | pred n: S drugim molitvama bogomojnim. M. Dragićević 189. — d) *adv.* bogomólno: Koji bogomołno slušaju misu. M. Dragićević 128. sa j mjesto | pred n: Svete molbe imaju govoriti pomnivo i bogomojno. M. Dragićević 77.

1. **BOGOMÓŁE, n. preces. od prošloga vijeka,** između rječnika samo u Vukovu (preces doo factae) i u jednoga pisca prošloga vijeka. Izvršit dužno bogomołene. M. Zoričić, osm. 47. Mećem slideća bogomołena. 154.

2. **BOGOMÓŁE, Bogomólá, f. pl. selo u Dalmaciji na Hvaru.** Schem. phar. 1874. 13. *isporedi* bogomoła.

BOGOMÓŁENE, n. precatio. u rječnicima Belinu (oratio 526a) i Stuličevu (preces doo factae) i u jednoga pisca prošloga vijeka. Izvršit dužno bogomołene. M. Zoričić, osm. 47. Mećem slideća bogomołena. 154.

BOGOMÓŁICA, f. vidi bogomołka. u jednoga pisca prošloga vijeka: Gledaj onoga bogomołca i onu bogomołicu. Đ. Rapić 382.

BOGOMÓŁKA, f. deum precans femina. naše vrijeme. a) u pravom smisłu, žensko čełade koje se rado moli bogu, i po tom pobožno. B. Mušicki. I. Pavlović. — b) mantis religiosa L. J. Pančić, zool. 259. K. Crnogorac, zool. 158.

BÖGOMÖLNO, *adv. vidi kod* bogomołan.

BOGOMÓŁSTVO, v. preces, divinus cultus, pietas. od xvij vijeka (vidi primjer M. Radnića), između rječnika samo u Vukovu (pietas). a) mołitce i po niima u opće što se moleči boga čini bogu i čast: U vrime bogomołstva od četrdsetet ura. A. Kanižlić, uzr. 79. Da čine popovi i kandleri bdenija i bogomołstvo za pobjedu nad neprijatejem. Djelov. prot. 190. Prvi zavjet imaše pravde bogomołstva i svetińu zemałsku. Vuk, jevr. 9, 1. sa j mjesto |: Koji nigde bogomojstva nemaš do šamije od kamena gradiš, i one ti samo prazne trube. Nar. pjes. vuk, rječ. 33b. — b) stane čeładeta bogomołna, kao pobožnost: Koji je dignut od svake milosti očutljive, bogomołstva, јубavi i slatkost. M. Radnić 404. Da naša požučeća budu čista, u očima stid, u kolini bogomołstvo. Đ. Rapić 56. sa j mjesto |: što se s većim bogomojstvom prikazuje posvetilište svete misse, to veće bogu zadovoljuju. M. Dragićević 126.

BOGOMRZAC, bogomŕsca, m. qui deum odit, infensus deo. u naše vrijeme. Ake. u voc. sing.: bögomŕšče, u gen. pl.: bögomŕzāc. — Opadači, bogomrsci. Vuk, rim. 1, 30.

BOGOMRZAK, bogomŕska, adj. deo invisus. od xiv vijeka, između rječnika samo u Daničevu (1, 55. 3, 557). Bogomrskyje jeresi. Domenijanb 152. Bogomŕskij i Ižnij prorok. Łetop. saf. 88. Ženo bogomŕska, da te anatema! S. Łubiša, prip. 235.

BOGOMRŽOSTAN, bogomŕzosna, adj. deo invisus. xiv vijeka, između rječnika samo u Daničevu. Bogomŕzostuje jeresi. Domenijanb 148.

BOGOMÚDAR, bogomúdra, adj. divina sapiens, o bogu mudar. xiv i xviii vijeka. a) o čeładetu: Bogomudrij Sava. Domenijanb 47. — b) o načinu u kom se pokazuje mudrost o bogu, kojega se drži čełade o bogu mudro: Oni pripovijedalač božje riječi jest izvrstan, koji izabire podobne i moćne načine, s kojijem posvetiva i skrušiva svoj puk bogołubni, inako, ono on obire naku pukobne i nemoćne u svomu govorenju, šnegov govor nije ino nego vjetar, dim i smijeh, er bo ne dopire na ovu svetu svrhu, koju bog Isukrst hoće od ngega... Znajte da s onezijem bogomudrijem načinom, s kojijem se slavi Isukrstu u priповijedanju ngove božje riječi, s istijem načinom slave se i ngogovi svetci u nihovijem djelima. V. M. Gučetić, pohv. 4.

BOGÓNÉČ, m. deum spernens. u jednoga pisca prošloga vijcka. Ni bogoneć stvoriteła tajat ne će. V. Došen 263.

BOGÓNÉČAN, bogonečna, adj. deum spernens. u jednoga pisca prošloga vijeka. Al' od svake opet druge bogonećne takve kuge. V. Došen 259.

BOGONENÁVISTAN, bogonenávisna, adj. deo invisus. xiv vijeka u jednoga pisca. Bogonenavistna jazva. Danilo 341.

BOGONÉVJERAC, bogonévjěrca, m. atheus. prošloga vijcka, između rječnika u Belinu (146b) i Bjelostijenčevu. Nitko među bogonevjercima. I. Đordić, salt. 35.

BOGONÉVJERAN, bogonévjerna, adj. atheus. samo u Stuličevu rječniku.

BOGONÉVJERNICA, f. theahe. samo u Stuličevu rječniku.

BOGONEVJERNIK

495

BOGOPSOVKA

BOGONEVJERNÎK, m. theus. samo u rječnicima Belinu (114b), Bjelostijenčevu i Stuličevu.

BOGONEVJËRSTVO, n. theismus. samo u rječnicima Belinu (114b), Bjelostijenčevu i Stuličevu.

BOGONIJËKALAC, bogonijěkaoca, m. theus. samo u rječnicima Belinu (114b), ,bogonjekalac, bogonijěkaocā') i Stuličevu (,bogonijěkaocā').

BOGONIJËKÂNE, n. theismus. samo u rječnicima Belinu (114b) i Stuličevu.

BOGÓNOS, adj. deum ferens. isporedi bogonosan. XIII vijeka u jednoga pisca. Koju pohvalu višmožembi tebê prinesti, o bogonose! Domentijanb 31. po tom obliku može biti i subst.

BOGÓNOSAC, bogónosca, m. deum ferens. od XIII vijeka, između rječnika samo u Vukovu. isporedi bogonosan. o sv. Simeunu i Savi: Oba bogonosica sktvorista molitvu kъ višššnemu. Domentijana 60. o sv. Ignātiju (20 dec.): Ikona Ignacija bogonosa. Bud. spom. glasn. II. 3, 51. Igiát bogonosac. Vuk, rječ. 34a. Za što se sv. Ignātije zove bogonosac. Nar. prip. vuk. 296.

BOGÓNOSAN, bogónosna, adj. deum ferens, koji boga nosi (u sebi), budući nadahnut bogom. od XIII vijeka, između rječnika u Stuličevu, Vu-kovu i Daničičevu. o Stefanu Nemači: Priidi, o bogonosne! Domentijana 47. o istom i sv. Savi: O dvojice bogozibranna, bogonosna i vršelbana otča! Domentijanb 217. o kaluđerima svetogorskim: Prizvah čštnštyje i bogonosnije otča sebê. Mon. serb. 126. o sv. ocima crkvenim: Tako mi trista i osamnaest bogonosnih otaca! Nar. posl. vuk. 306. Pomozite trista i sedamdeset bogonosnih otaca! 236. Pomozite trista i osamdeset bogonosni otaca! Vuk, rječ. 34a.

BOGÒNOŠA, m. vidi bogonosac. u jednoga pisca prošloga vijeka: Nestorije govoraše da je Isukrst čovik bogonoša, n komu je bog pribivao kao i u drugih svetih. A. Kanižlić, utoč. 749.

BOGOÒTAC, bogoòca, m. dei pater. XIII i XIV vijeka, između rječnika samo u Daničičevu. o Davida, što se u něgovu plemenu rodio Isus: Bogo-otča David. Domentijana 3. Mon. serb. 65.

BOGÒPÂNKOVIĆ, m. prezime. A. Kačić, korab. 452. 476.

BOGOPARAN, bogoparna, adj. ad deum vo-lans. XIII vijeka u pisca koji je pisao crkvenim jezikom. Jako bogoparni orli. Sava, tip. hil. glasn. 24, 171.

BOGOPODOBNO, adv. deo convenienter. u jednoga pisca XIV vijeka i u Daničičevu rječniku. Bogopodobno, jako moj Hrístos. Domentijana 98.

BOGOPÒKLONÎK, m. adorator. u jednoga pisca prošloga vijeka. Istini bogopoklonici. D. Obra-dović, sav. 40. isporedi bogomojac.

BOGOPÒŢÛBÊN, adj. deo dilectus. u jednoga pisca prošloga vijeka. Priprosti, neoskvřeni, čisti, pravedni i bogopoluţbeni učinili se jesu baštiniči s Isukrstom. J. Banovac, razg. 216.

BOGOPÒRÛČEN, adj. a deo demandatus. XIII vijeka u jednoga pisca. O bogoporučenomъ jemu stadê. Domentijana 225.

BOGOPOSLAN, adj. a deo missus. XIII i XIV vijeka, između rječnika samo u Daničičevu. Bogoposłanjy jemu slvětъ. Domentijana 122. Oti bogoposlannyje rybe. Domentijanb 98.

BOGOPÒSTAVŢLEN, adj. a deo constitutus. XIV vijeka, između rječnika samo u Daničičevu. Bogopostavlenomu Stěfanu Urošu caru. Mon. serb. 172.

BOGOPOTREBAN, bogopotrebna, adj. quem deus requisivit. XIV vijeka, između rječnika samo u Daničičevu. o pokojniku: Łubłve, koja bista među gradomъ Dubrovnikomъ i sъ bogopotre-bnimъ gospodinomъ županomъ Bêlijakomъ. Mon. serb. 241.

BOGOPOZNÁNSTVO, n. dei cognitio. prošloga vijeka u jednoga pisca. Doči k istinom bogopoznanstvu. D. Obradović, živ. 85. U veće bogopoznanstvo dolazi. D. Obradović, bas. 161.

BOGOPRIJEMAC, bogoprijemca, m. deum excipiens. XIII i XIV vijeka, između rječnika samo u Daničičevu. isporedi bogoprimac. Simeonu bogoprijemčevu. Domentijana 89. Simeona bogoprijemca. Domentijanb 45.

BOGOPRIJEMAN, bogoprijemna, adj. deum excipiens. XV vijeka, između rječnika samo u Daničičevu. Simeonu bogoprijemnomu drugъ. Glasnik 11, 44.

BOGOPRIJETAN, bogoprijetna, adj. deo placens. XIV vijeka. Bogoprijetšnyimi molitvami. Danilo 235. 367.

BOGOPRIMAC, bogoprímca, m. deum excipiens. u naše vrijeme, između rječnika samo u Stuličevu. Ona Hrista uze od Jovana, Simeonu onda govorila: bogoprimac čobanъ Simeune, sad sazovi ostale čobane. Nar. pjes. petr. 1, 35. Sveti Simeun bogoprimac. M. Đ. Miličević, živ. 2, 28.

BOGOPROPÒVIJEDAN, adj. deum praedicans. u jednoga pisca XIII vijeka. Svetyje i bogoprovědanyje sъbory često sъbiraje. Domentijana 287.

BOGOPROTIVAN, bogoprotivna, adj. cum deo pugnans. XIV vijeka, između rječnika samo u Daničičevu. Prorokъ bogoprotivnyhъ. Domentijanb 101.

BOGOPROZEBAN, bogoprozebná, adj. divinitus germinans. XIII vijeka. isporedi zenuti. Otrasli bogoprozebnu. Domentijana 119. 139.

BOGOPSOST, f. bhasphemia, hula na boga. prošloga vijeka u jednoga pisca. isporedi psost. Bogopsost jest od iste vrste. J. Banovac, pred. 132.

BOGOPSÓVAC, bogopsóvca, m. blasphemus. od XVII vijeka. Akcenat se mijena u vokъ: bôgopsôvče, i u gen. pl.: bogôpsôvácā. Ki bi bil očit bogopsovac. F. Glavinić, svitl. 121. Uzeše onoga bogopsovač i svega ga satrše. J. Banovac, privop. 61. Novi bogopsovc. A. Kanižlić, kam. 682. Svetogrdnici, bogopsovc. I. Velikanović, upuć. 2, 157. isporedi bogopsovalac.

BOGOPSÒVALAC, bogopsòvaoca, m. blasphemus. od prošloga vijeka, između rječnika samo u Stuličevu. Akc. u gen. pl.: bogopsòvalácā. Opaki će u jedan čas u paka' propasti, t. j. krivoklecī, laši, bogopsovaoci. J. Banovac, razg. 131. u istoga pisca griješkom nom. sing. bogopsovaoc. J. Banovac, prip. 58.

BÒGOPSÓVAN, bôgopsôvna, adj. blasphemus. prošloga vijeka. Bogopsovna pogrda. A. Kanižlić, kam. 487. Riči bogopsovne. I. Velikanović. upuć. 1, 436.

BOGOPSÒVATI, bôgopsujêm, împf. blasphemare. samo u Stuličevu rječniku. rječ nepozdana.

BOGÒPSÔVKA, f. blasphemia, hula na boga. prošloga vijeka. Isuse od Kaife bogopsovkom okrivljeni! A. Kanižlić, bogojub. 308. Ovo kako opaku rič i bogopovku odbacujemo. A. Kanižlić, kam. 184. Nih u bogopsovke arijanske zaplete. 369. Strašne bogopsovke. I. Velikanović, upuć.

BOGORODITEĽNICA

497

BOGORÓDITEĽNICA, f. vidi bogorodica. XIII i XIV vijeka, između rječnika samo u Daničićevu (ima i u Stulićevu, ali iz ruskoga). Pomolivi se présvetetj bogoroditeľnici. Domentijana 213. Vladyici našej gospoždi i bogoroditeľnici. Mon. serb. 67.

BOGÓRODE, n. theogonia. samo u Stulićevu rječniku, za koji će biti i načineno („bogorodje“).

BÓGOSÁDAN, bōgosādna, adj. a deo plantatus. XIV vijeka, između rječnika samo u Daničićevu. Toboju prijehi božlostvuju blagodět, procistici mi odrasli bogosadněj vi rodě mojem. Mon. serb. 203.

BÓGOSALIČ, m. prezime, koje je postalo od Bogoslašić izgubivši 1 iza s. vidi Bogoslašić. Dolazi XV vijeka. Jelovice Bogoslašić. Spom. sr. 1, 130. Daničić 1, 59.

BÓGOSAV, m. vidi Bogoslav, čemu je ispalo 1 iza s. Od XIV vijeka, između rječnika a Vukov i Daničićevu. Bogosavl. Łetop. 1847. 4, 55. Mon serb. 264. Spom. sr. 1, 110. 111. Knez Bogosav stade besjediti. Nar. pjes. vuk. 3, 1.

BÓGOSAVA, f. vidi Bogoslava, čemu je ot-palo 1 iza s. tako dolazi i prije našega vremena: Bogosava. S. Novaković, pom. 44.

BÓGOSAVAC, Bōgosāvca, m. selo u Srbiji u okrugu šabačkom. iza s otpalo je 1. K. Jovanović, reč. 175.

BOGÓSAVLEVIČA, f. brdo u Srbiji u kragu-jevačkom okrugu blizu manastira Drače. P. Đorđević.

BÓGOSAVLEVIČ, m. prezime po ocu Bogosavu. D. Avramović, sv. gora 224. 270. Rat 88. 134. 177. Šem. sp. 1881. 298.

BOGOSAZDAN, adj. a deo creatus. XV vijeka, između rječnika samo u Daničićevu. sa b između s i z. Vb bogoszbanněmě grad. Łetop. šaf. 53.

BOGOSÉSTRA, f. bogom sestra, posestrima. u jednoga pisca našega vremena. Ti mene uzmi za bogesestr. S. Ľubiša, prič. 69.

BOGOSLAŁIĆ, m. prezime, po ocu Bogoslavu. pred 1 otpalo je v. XIV vijeka. Bogoslašić. Glasnik II. 12, 115. Mon serb 243. Daničić 1, 59. isporedi Bogoslašić.

1. BÓGOSLAV, m. ime muško. XIV vijeka, između rječnika samo u Daničićevu (1, 59, 3, 557). isporedi Bogosav. Drugoj poli (-slav) postaše vidi kod Berislav. Bogoslavk. Glasnik II. 12, 4, 5. 6. Glasnik 15, 298, 24, 270. Spom. sr. 2, 26.

2. BÓGOSLAV, m. vidi bogoslov. isporedi bogoslavan. u jednoga pisca xvii vijeka. Tri vrste svetih jesu ki osobite imaju krune, ke bogoslavi zovu aureole. F. Glavinić, posl. 79.

BÓGOSLAVA, f. ime žensko. XIV vijeka. Bogoslave. Glasnik 35, 121. isporedi Bogosava.

BÓGOSLÁVAN, bōgoslāvna, adj. ad honorem dei spectans, što je bogu na slavu. Od XIII vijeka. — a) u pravom smisłu: Prébyvajuštu včinu bogoslavne svetiteľstva svojego. Domentijana 295. Bogoslavni od uskrnsnutja vazmenoga. I. Bandulavić 283. Dan bogoslavan budući blžena djevica dala Elizabeti. Živ. is. 182. — b) u istom smisłu dolazi a nekih pisaca mjesto bogoslavan: Dvadeset fundamentov u bogoslavnomu nahajamo očitovanju. F. Glavinić, posl. 63. Tri bogoslavne kriposti nahode se: vera, ufanje i ľubav. 74. Ovo su tri kriposti bogoslavne al ti bogoslovne. I. Ančić, ogl. 14. Da može poznati bogoslavne pisce. A. J. Knezović 32.

BOGÓSLIČAN, bogóslična, adj. deo similis.

I

BOGOSLOVAN

BOGÓSLOV, m. theologus. od XIV vijeka, između rječnika samo u Stulićevu (ali je u nemu adj.) i u Daničićevu. isporedi bogoslovac. Akc. u gen. pl.: bogoslovā. — Kъ svetomu bogoslovu. Domentijan 187. Ioana bogoslova. Łetop. šaf. 72. Theologa ili bogoslova. F. Glavinić, evit 1.

BOGOSLÓVAC, bogoslóvca, m. theologus. od XX vijeka i u svijem rječnicima osim Vrancičeva. Akcenat se mijeňa u vok.: bōgoslōvče, i u gen. pl.: bogoslovāča. Reče Ioanъ bogoslovčes. Domentijana 254. Ocu Kašiću bogosloveu. N. Dimitrović 27. Po Petru teologu ili bogosloveu. Š. Budinić, sum. 2. Sveti Tomas bogoslovac. A. Komulović 46. Bogołubni bogoslovac fra Matije Divković. M. Divković, nauk 1. Štitī svete teleoge ali ti bogoslove. M. Orbin 6. Slovinski upisa B. Kašić Dalmatin pop bogoslovac od družbe Jesusove. B. Kasić, nasl. 1. Bogoslovei uče nas. P. Radović, symb. 58. Govore niki bogoslovac. P. Posilović, nasl. 326. Bogoslovei govore fa stvari visoki srvuhe nebesa. S. Margitić, fao III. Bogoslova visokoga. J. Kavačin 375. Sveti bogoslovac Grgur. I. Đordić, mand. vi. Kako bogoslovei govore. A. d. Bella, razgov. 45. Bogoslovei u grihu dvoje razlučuju. A. Bačić 209. Uče nas sveti oteći bogoslovei. J. Banovac, pred. 4. Mlogi bogoslovei oče reči da gruh smrtni u svetkovinu jest dvostruk. F. Lastrić, ned. 125. Ovo nijesu bogoslovei, ovo su vragosloveu. V. M. Gučetić, pohv. 64. Bogoslovac prinaućan. A. Kanižlić, fran. 42. Ovo je prava istina po svakome razlogu sviju bogoslovaca. D. Rapić 125. Da se slože bogoslovei svi s pameti. V. Došen 3. Po sudu svijeh bogoslovaca. J. Matović 304. I dovedi bogoslove stare, koji znado mudro besiditi, dva naroda ljojediniti. A. Kačić, razgov. 154. Ove sve kolike stvari ostavljam bogoslovem disputat u skulu. M. Dobretić 54. — tako se zove i učenik koji uči bogoslovske nauke: Da sam ruža, ja bi se razvila u časloveu mladom bogosloveu. Nar. pjes. vuk. 1, 635. Dođu dva bogosloveu u nekakav manastir. Nar. prip. vrč. 118.

BOGÓSLOVAČKI, adj. theologicus, vidi bogoslovski. prošloga vijeka u dva pisca i u rječniku Stulićevu (u koji je uzeto iz brevijara). Promisliši dvoje bogoslovačko pitaše. A. Kanižlić, utoč. 11. sa š mjesto č, kako se po nekim krajevima gorovi i u drugim takim rječima: Rečeňa bogoslovaška. A. d. Kosta, zak. 1, 4.

BÓGOSLÓVAN, bōgoslōvna, adj. theologicus. od XIV vijeka; između rječnika u Beliniu (720b), Bjełojstojćevu, Voltišijinu, Stulićevu i Daničićevu. — o čovjeku, niegovu gorovu, glasu, pisašu, i u prenesenom smisłu o jeziku, peru: Bogoslovnymy jezykomb. Domentijan 139. Po bogoslovnomu glasě. Glasnik 24, 250. Visok otac bogslovan. J. Kavačin 96. Meu otcima se bude bogoslovni prigovori. 375. Bogoslovnoga naučiteleja. I. Đordić, salt. 496. Braniti ih svojijem bogoslovnijem pisańem. I. Đordić, ben. 2. Hotio bi se jezik svetoga Tomaša i něgovo bogoslovno pero. A. Kadčić, bogosl. 143. Svete bogoslovne naučitelej slijedite. V. M. Gučetić, pohv. 1. Mnozi bogoslovni razumnici. B. Cuceri 326. — o zboru takih ľudí, o plemenu, u kom ih ima: U mudro-skupštini bogoslovnjoj. H. Bonačić, nauk 3. Od ove kuće biše mnozi kanonici, biše toliki i toliki redovniči;... od kuda ćeš poznat da je ovo bila kuća samo od uzvišenoga gospostva, da li jošter bogoslovna. A. Kačić, razgov. 182. — o nauci, o stvari koja pripađa u tu nauku: Učeći

32

BOGOSLOVČAC

498

BOGOSLOVSTVO

nauke bogoslovne. Besjede kr. 263. Vaši razgo-
vori imaju biti o stvarih knjižiznijeh i bogo-
slovnijeh. 263. Nauk je ovo bogoslovni. A. Kalić
430. — tri ‚bogoslovne kreichosti‘ ili ‚jakosti‘: Mu-
drost stoji u kriposteh teologaleh, to jest bogo-
slovnih, koje kriposti tri jesu, a to: vjera, ufanje
i љubav. S. Budinić, sum. 2b. U tri kreichosti bogos-
lovne, to jest u vjeri, u ufanju i u љubavi. M.
Kavačin 337. Po ovima trima jakosti bogoslov-
nima udije pametju našom dokuđujemo i љubimo
boga. A. Bačić 42. Vira jest kriposti bogoslovna.
J. Filipović, prip. 1, 25. Kripost, koja je od boga
nami ulita, zove se bogoslovna. J. Banovac, razg.
241. Među svima kripostma krstjanskim љubav
druge ne samo diloredne nego i bogoslovne nad-
hodi. F. Lastrić, ned. 339. Po kršteću nam se
ulivaju tri kriposti bogoslovne, to jest vira, ufaša
i љubav. M. Dobretić 38. isporedi bogoslovski. —
prema ‚nima i djelo i grijeh: Ko bogoљubno svaki
gan govori djela bogoslovn. I. A. Nenadić, nauk
233. Razdiljuje se (grijeh) „grih naravni (philo-
philosophicus) i u grih bogoslovn... Grih bogoslovni
jest oni, koji je protiva zakonu božijemu,.. i
zove peccatum theologicum. M. Dobretić 197.
— Adc. bogoslovno: Bogoslovnog onetali. J. Ka-
vačin 461. Mandađeni podoba se bogoslovno be-
sjediti. I. Đordić, mand. vii.

BOGOSLÓVČAC, m. vidi bogoslovčić. samo Stulićevu rječniku (s gen. bogoslovča), za koji će biti i načineno.

BOGOSLÓVČEV, adj. theologi. samo u Stulićevu rječniku.

BOGOSLÓVČIĆ, m. dem. bogoslovac. samo u Stulićevu rječniku (‚parvi momenti theologus‘), za koji će biti i načineno.

BOGOSLOVESAN, bogoslovesna, adj. theologi-
cus. xiv vijeka u jednoga pisca, između rječ-
nika samo u Daničevu. isporedi bogoslovan.
Bogoslovesnymy jezykom. Domentijanᵇ 110.

BOGÓSLOVICA, f. theologia. od prošloga vi-
jeka, između rječnika samo u Voltišiju in u Stu-
lićevu (ali u pošlednjem ‚mulier in theologia ver-
sata‘, ‚čemu nema potvrdě‘). — a) nauka o bogu:
Drugi bogoslovci, kano ti Vega u svojoj bogo-
slovici scine. A. Kanižlić, utoć. 13. S(vete) bogo-
slovce naučitel. E. Pavić, ogled. ix. Svete bo-
goslovice štiocu vidronomu. D. Rapić i. Kratko-
skupljenje čudoredne ili ti morale bogoslovice. M.
Dobretić III. Od kojih se goyori u bogoslovici.
I. Velikanović, upuć. 1, 360. Što uči tankoumna
bogoslovica. A. Tomiković 364. To nauku bogo-
slovje. B. Leaković, nauk 3d2. — b) misao ili
stvar bogoslovska, koja ide u nauku o bogu: Isto-
mačimo ovu něgovu bogoslovicu. A. Kanižlić,
kam. 190. Trud u izkazivańu tajnosti dubli bo-
goslovica. A. J. Knezović xiii.

BOGOSLÓVIJA, f. theologia. od prošloga vi-
jeka. isporedi bogoslovica. Ako početak bogoslo-
vije ne znadu. A. Bačić 104. Bogosloviji. J.
Rajić, pouč. 1, 53. On je u Beogradu učno bogos-
laviju jednu godinu. M. Đ. Milićević, več. 245.

BOGOSLOVITEĽ, m. vidi bogoslovac. samo u Stulićevu rječniku, gdje ima i bogosloviteľu i bogosloviteľev i bogosloviteľski, sve nepozdano.

BOGÓSLOVLE, n. theologia. od XIII vijeka,
između rječnika samo u Stulićevu (ali iz brevi-

jara ‚bogoslovje‘. na kraju ‚vle stoji ujesto ‚vije,
keja se u prvo vrijeme pisalo, a od XVII vijeka
dolazi bez i: ‚vje, a s umetnutim l, koje se sa j
sastavilo u ł: ‚vle dolazi XVIII vijeka, prem da se
još pisalo i ‚vje. a) nauka o bogu: Rêky bogo-
slovija vlsêmsi izlivaje. Domentijana² 243. Od te-
ologije ali ti od bogoslovja. M. Divković, nauk
290. Nastojahu na nauk svete teologije ili bogo-
slovja. B. Kašić, ign. 47. Ivan nauči bogoslovje
spavajući na krilu Isusov. I. Ančić, ogl. 5. Na-
uciteľa s. bogoslovja. I. T. Mrnavić, ist. III. Bogo-
slovja meštar glavni. J. Kavačin 180. Samo malo
znadu čitati, a od bogoslovja ni slovca A. Bačić
256. Drago mi je da svoće bogoslovje brajiti to-
mačiš P. Knežević, osm. 66. Ostavih što je taše
u bogoslovju. I. A. Nenadić, nauk 8. Imaju biti
nauciteľi u svetomu bogoslovju. A. d. Kosta, zak.
1, 226. Nauk bogoslova bistro istumačen. Grgur
iz Vareša 17. Meštri u bogoslovju. I. J. P. Lučić,
nar. 112. — b) molitve crkvene: Bogosloviju ve-
čerčnemu svirvlšenu. Domentijana² 86.

BOGOSLOVLENE, n. dissertatio deo. u jednoga pisca prošloga vijeka: Sagrišena, koja budu učištena u bogoslovjeņu, pivaņu i moleņu. A. d. Kosta, zak. 1, 50.

BOGOSLOVNICA, f. theologia. prošloga vijeka.
isporedi bogoslovica, bogoslovija. Naučiteљ od
bogoslovnice. F. Lastrić, od' 40. Uči mudroznica-
nicu, bogoslovnicu, zakon crkvenom. I. J. P. Lučić,
biće 11. Crkve, u kojim bogoslovnica ne more
se tumačiti. I. J. P. Lučić, nar. 32.

BOGÓSLOVNIK, m. theologia, prošloga vijeka. Skupite se sada kriposnici, filozofi i bogoslovnići. L. љubuški 55. Dva kanunika da budu na něgovoј (biskupovoј) službi: pokornik na ispovidaņu, bogoslovnik na tumačenju pisma svetoga A. d. Kosta, zak. 1, 86. Znalište kano-
nika bogoslovnika. I. J. P. Lučić, isk. 5.

BÓGOSLÓVNO, adv. vidi kod bogoslovan.

BOGOSLÓVNOST, bogoslovnosti, f. vidi bogo-
slovstvo. samo u Stulićevu rječniku, za koji će
biti i načineno.

BOGOSLOVOUČITEĽ, m. theologia doctor. samo u Stulićevu rječniku, gdje ima ‚bogoslovo- učić‘, oboje bez sumne izmišljeno u rječnik.

BOGÓSLOVSKÎ, adj. theologicus. od XVII vi-
jeka, između rječnika samo u Stulićevu. o nauči,
nauči, mudrosti, dubini, istraživańu, knizi, ri-
ječi: Nauci svake knige naravske i bogoslovske.
B. Kašić, is. 117. S dubočinom bogoslovskom.
H. Bonačić 8. Jedni vole naravske i bogoslovske
mudrosti učiti. J. Banovac, pripov. 66. Iziskivaše
bogoslovko. F. Lastrić, test. 36. Znaće bogo-
slovsko. A. Kanižlić, utoć. 59. U nauku bogo-
slovskomu i crkvenom. A. Kanižlić, kam. 11.
Kako priričje bogoslovsko nas uči. 740. — ‚kre-
posti bogoslovske‘, isporedi bogoslovan: Koliko
je kriposti bogoslovskih? Jesu tri, to jest vira,
ufaše i љubav. I. Velikanović, upuć. 1, 360. Kri-
posti bogoslovske zovu se, jer bo su nami od
boga kano ulivene i dila nihova uprav k bogu
tegle i oko něga zabavaju se. B. Leaković,
nauk 469. — o prihoda koji priplađa bogoslovima:
U podavaņu dohodaka bogoslovski, meštarski,
nauciteľski. I. J. P. Lučić, nar. 79.

BOGOSLÓVSTVO, n. theologia. od XVII vijeka,
između rječnika u Mikaļinu (23), Belinu (728b),
Bjelostijenčevu, Jambresičevu, Voltišiju in Stu-
lićevu. Ono visoko bogoslovstvo, što se zove sko-
lastiko. M. Bijanković 118. Duboko bogoslovstvo
ali ti teologija. I. Đordić, mand. vii. Ostavimo
bogoslovstvo. A. d. Bella, razgov. 57. Bogoslov-

BOGOSLOVŠTINA

499

BOGOŠOVČIN

stvo kad je dovršio, od reda je krunu zadobio.
Nadod. 101. Načit ču svu tančinu bogoslovstva.
B. Cuceri 322.

BOGOSLOVŠTINA, f. theologia. prošloga vijeka u jednoga pisca i u Stulićevu rječniku (series theologorum¹). Sv. Tomas iz Akvina i velikoj bogoslovštini govorivi. K. Mašarović 7. i istoga pisca i sa šć mjesto št, kao što se po nekim krajevima govorivi i u drugim takim rječima: Kako govorivi istinita i sveta bogoslovšina 9.

BOGOSLUŽBA, f. numinis cultus. samo u Stulićevu rječniku, gdje ima i bogoslužben i bogoslužć i bogoslužene. sve načineno za rječnik.

BÖGOSPÄSAN, bögospäsna, adj. a deo salvatus.
xvii vijeka, između rječnika samo u Daničićevu.
Bogospasnaago města Jaňeva. Mon. serb. 558.

BOGOSPREŽEN, adj. a deo conjunctus. u jednoga pisca xiii vijeka. Čedojubivaago otica i bogospreženaago supruga. Domentijana 88.

BOGOSPRÒTÎVNÎK, m. cum deo pugnans. xiv vijeka. Bogosprotivnici. Glasnik 24, 264.

BOGÖSTIG, adj. deum persequens. u jednoga pisca xv vijeka. Na duhoborca Makedonija i Apollinija bogostigy. Starine 1, 42.

BOGOSTINOVIĆ, m. prezime. u jednoga pisca prošloga vijeka. Bogostinović iz Blagaja. A. Kačić, korab. 452.

BOGÖSTJEČAN, bogostječna, adj. deum acquirens. prošloga vijeka u jednog pisca, i u Stulićevu rječniku (ali u nemu iz brevijara, "qui deum deassequitur"). Djelo voła jugska naga bogostječno tvoriti ne ide, ako vječna pomoć draga u družbu joj zgar ne side. I. Đorđić, mand. 68.

BOGOSTRAH, m. timor dei. samo u Stulićevu rječniku, gdje ima i bogostrahra. oboje bez sumne načineno za rječnik prema bogostrašan.

BÖGOSTRAŠAN, bogostrašna, adj. deum timens, pius. od xvii vijeka, između rječnika samo u Stulićevu. Komp. bogostrašniji. isporedi bogo-bojan. — a) o čeladetu ili duši mu: Čovik pravедan i bogostrašan. I. Bandulavić 196. luk. 2, 25. Ono malo bogostrašnih, koji jemaju pravo željine dobro umriti. P. Radović, nač. 58. Poliko većma bogostrašan i vruć uznahodiš se, imaš veću potrebu od razuma. M. Radnić 538. Dobri i bogostrašni ļudi. A. Vitačić, ist. 160. Bogostrašan, tih i miran. 550. Moj štioče bogostrašni. A. Vitačić, ostan. 231. Krał bogostrašni. A. d. Bella, razgov. 122. Vrsna i bogostrašna divojka. J. Banovac, pripov. 154. Divojčica plemenita i bogostrašna. Turl. blago 2, 45. Naj bogostrašniji kršćani. A. d. Kosta, zak. 1, 125. S mnogim bogostrašnim divicav. Grgur iz Vareša 119. Izvan broja pravedni i bogostrašni duša. I. J. P. Lučić, razg. 75. — b) o životu: Ovi bio jest života toliko sveta i bogostrašna. A. d. Kosta, zak. 1, 193.

BÖGOSTRÂSNÔST, bogostrašnosti, f. timor dei. prošloga vijeka u jednoga pisca. Na pogibili jest čistoća meju raskošam, poniznost meju bogatstvima, bogostrašnost među poslima. Turl. blago 2, 144. u istoga pisca griješkom gen. sing. bogostrašnostja¹. 48.

BOGOSTVÁRATI, bogostvárám, impf. numinisibus adscribere. samo u Stulićevu rječniku. načineno za rječnik.

BOGOSTVÒRITI, bogòstvorím, pf. numinibus adscribere. samo u Stulićevu rječniku. načineno za rječnik.

BOGÓSVAT, m. bogom svat. u jednoga pisca našega vremena. Vodite me k mužu kao bogo-svati. S. Ľubiša, prič. 126.

BOGOSVEČIVATI, bogosvěcjem, impf. consecrare. samo u rječniku Belinu (217b) i Stulićevu.

BOGOSVÈTITI, bogòsvètím, pf. consecrare. samo u rječniku Belinu (217b) i Stulićevu.

BOGOSVIJÉTAO, bogosvijětla, adj. divinitus splendens. xiii i xiv vijeka, a tada je glasilo bogosvětls, između rječnika samo u Daničićevu (3, 357). Vb. bogosvětlém odějaniji. Domentijana 222. Bogosvětluju radosts. 119. Bogosvětlým světilnikomb. Domentijanb 177. Bogosvětlyje radosti isplšnista se. Danilo 11.

BOGÓSVJETAN, bogòsvjetna, adj. a deo suasus. xiii vijeka u jednoga pisca. od bog i svjet. Bogosvětsoje prošenije isplšnu ti. Domentijana 218.

BÖGOŠ, Bogóša, m. ime muško. hyp. od Bogo (od Bogosav). xiv vijeka. Bogošь. Glasnik II. 12, 21, 38. 36.

BOGŐŠEVAC, Bogőševca, m. selo u Srbiji u okrugu vraňskom. Sr. Nov. 1879. 176. isporedi Bogoš.

BOGŐŠITI SE, bögőšim se, impf. crescere, augescere, extendi, širiti se. u jednoga pisca xvi vijeka i u Stulićevu rječniku (s tumačenim latinskim koje je starčeno i kojemu se dodaje da se osobito govorivi o bilu). u rečenega pisca natampano i naše rijejeme, "bogoži, kao što je i u rukopisu, ali će ž biti samo za oko napisano slika radi mjesto š (kao što odmak u drugom stadiu stoji u rukopisu slika radi prži mjesto prši). Potrašnem će biti od mag. bogas, čvornat, račvast, granat. isporedi bogav. U sjedi vrh blata, koju bog umnoži, u kruni od slata, i tuj se bogoši (bogoži'). M. Vetraćni 1, 84.

BOGŐŠIV, adj. dilatandi vim habens, što se bogoši. samo u Stulićevu rječniku (s tumačenem latinским, koje je starčeno). rječe nepozdana.

BÖGŐSTICA, f. 1. selo u Srbiji u Rađevini u početku našega vijeka. Vuk, dan. 3, 233. M. Đ. Milićević, srb. 565. sada se ne broji među sela, nego pripada općini tolisavačkoj. Ł. Stojanović. — 2. vijeka kod toga sela. Sr. Nov. 1871. 271. 1878. 250.

BOGŐSTOV, adj. pius. u jednoga pisca prošloga vijeka. Knegiņa hrabra, častna, bogoštova. J. Kavaņin 272.

BOGÓSTÓVAC, bogoštovca, m. pius, religiosus, koji boga štuje. od prošloga vijeka, između rječnika u Belinu (566b) i Stulićevu. Ako tko scini da je bogoštovac. P. Knežević, osm. Mardokeo, bogoštovac. A. Kačić, korab. 305.

BÖGŐSTÓVAN, bogoštovna, adj. cui divinus cultus tribuitur, religiosus, pius. od xvii vijeka, između rječnika u Belinu (pius 566b, religiosus 610b) i u Stulićevu (pius, religiosus, de devotus). u jednoga pisca xvii vijeka dolazi još sa e mjesto š pred t (vidi dałe). — a) koji se štuje kao bog: o Isusu: Nas s čedom bogočtvovem blagoslovica divica Marija. M. Alberti 20. 109. 181. — b) koji boga štuje i čim se bog štuje. isporedi bogo-łuban. aa) o čeladetu: Svim vaše države bogo-ctovnimi podložnici. M. Alberti v. Kad ufa bogo-štvovni. J. Kavaņin 500. Bogoštovan u vrlo bio. Nadod. 193. Marija bi od svoje bogoštvovi radiłela posvećena. Grgur iz Vareša 119. — bb) o molitvi, djelu, nauci: Bliz budi bogočtvovnim crivek tvoje molitvam. M. Alberti 346. Svete zazivat jest dilo bogoštvovno. Turl. blago 2, 60. Popovitvi prama němu dila bogoštvovna poklona i łubavi. I. J. P. Lučić, doct. 37. Za to nauk bogoštvovni znadu. J. S. Rełković, kuć. 443. — cc) o danu kad se bog štuje: Da je dan subotni bogo-

*

BOGOŠTOVAÑE

500

BOGOŠTOVAÑE

štovan. J. Matović 358. — c) adv. bōgoštōvno: Naredbe redovničke imaju se od redovnica bogoštovno obsluživati. P. Knežević, osm. 193. Da se imaju svete stvari sveto i bogoštovno djelovati. J. Matović 137.

BOGOŠTŌVĀNĒ, n. dei cultus. od prošłoga vijeka, između rječnika samo u Stulićevu. Rim stari u bogoštovahu dugovični uživao je mir. A. Kanižlić, kam. 452. Sagrišujući protiva bogoštovahu oli ti pošteņu božjemu. M. Dobretić 154. Po bogoštovahu poznaje se bog za uzrok i početak sviju stvari. B. Leaković, nauk 274. Bogoštovaņe, religio. D. E. Bogdanić 25.

BOGOSTOVATEĻ, m. vidi bogoštovac. samo u Stulićevu rječniku. riječ nepouzdana.

BOGOŠTŌVATEĻICA, f. mulier deum colens, pia. samo u Stulićevu rječniku, za koji će biti i načinio.

BOGŠTŌVĻ,E, n. dei cultus, religio, pietas. od XVII vijeka, između rječnika u Belinu (religio 564a, 610b) i Stulićevu (numinis cultus). Na kraju -vle stoji mjesto -vije, čemu je otpalo i, te se bez něga pisalo jednako i prošłoga vijeka a bez daše promjene, po kojoj među v i j dolazi l, koje se sa j sastavlja u l. Ti (bože) bogoštovja davče. M. Alberti 346. Ki govori oficij n pomoću i bogoštovjem. P. Radović, nač. 311. Mogu uzrok dati nima bogoštovja nihovoga slavnim putom od razloga. J. Kavanin 244. Razumi se pod različnost od bogoštovja da nije dobro rukovaņe među Turčinom i krstjankom. A. Kadčić, bogosl. 477. Ona dila jesu suprotivna al dobrom nauku al viri katoličanskoj al naredbi pravoga bogoštovja. A. d. Bella, razgov. 250. Štuj ga kako bogoštovja sahraniteja. J. Filipović, prip. 3, vii. Ovom zaveza losmlorsnosti stegnuti bogu jesmo; odkle isto bogoštovje ime uze. Turl. blago 2, 26. Budući bogoštovje zavrženo. A. d. Kosta, zak. 1, 89. Razlikost od bogoštovja. 153. S himbenim licumirstvom bogoštovja odgovori mu. Grgur iz Vareša 58. Da svima služiti budeš za ogledalo bogoštovja. I. J. P. Lučić, biće 20. Da se to najbolja po viri, ufaņu i įubavi može izvršiti; čemu ostali naučiteći kadodaju kriposti bogoštovja. B. Leaković, nauk 274.

BOGOŠTŌVNICA, f. mulier deum colens. samo u Stulićevu rječniku. riječ nepouzdana.

BOGOŠTŌVNĪK, m. deum colens. samo u Stulićevu rječniku. riječ nepouzdana.

BŌGŠTŌVNO, adv. vidi kod bogoštovan.

BOGOŠTŌVNŌST, bogoštovnosti, f. religio, pietas. u rječnicima Belinu (religio, pietà, religiosità, divozione 564a) i Stulićevu i u jednoga pisca prošłoga vijeka. Bogoštovnost jest dar duha sve-toga, po komu biva da dobrovojno i lasno zagrilino, što god je na slavu i pošteņe božje. I. Velikanović, upuć. 2, 36.

BOGŠTŌVSKĪ, adj. religionis. u jednoga pisca prošłoga vijeka. Nuz koje ispisane bogoštovske kriposti i nězinih dila može se reći da sve ostalo kriposti i bogoslovske i diloredne na nů po niki način spadaju, budući da sva dila i jednih i drugih kriposti na to teže da se po nima bog pозnaje i štuje kano početak i svrha sviju stvari. B. Leaković, nauk 469.

BOGOŠTŌVSTVO, n. dei cultus, religio. od prošłoga vijeka, između rječnika samo u Stulićevu (numinis cultus). Grade sami sebi jedno bogoštovstvo na nihov način. A. d. Bella, razgov. 38. Bi prikazano bogu įjadu volova s velikim ve-sejem i bogoštovstvom. A. Kačić, korab. 220. Što razumiješ po različnu bogoštovstvu, koje je šesta zaprika između razčiņajućih? I. Velikanović,

upuć. 2, 212. Ako molitve one niša de imaju pravom bogoštovstvi i bogoļubstvo protivna. 269. Krivo stovaņe, pravoga bogoštovstva kriva našliđnica. 354. Bogoštovstvo jest takva kripost, po kojoj se prigibamo na uredno i podobno štovaņe božje. B. Leaković, nauk 275. Između čudorednih kriposti prva jest bogoštovstvo ili ti svetovez. 468.

BOGOTÁJALAC, bogotájaoca, m. qui deum esse negat. samo u Stulićevu rječniku. isporedi bogonijekalac.

BOGOTÁJÂNÊ, n. atheismus. samo u rječnicima Voliţijinu i Stulićevu.

BOGUTOVA, f. potok u Slavoniji blizu Adasevaca. Regul. Sav. 189.

BŌGOTVŌRAN, bōgotvōrna, adj. a deo creatus. od xii vijeka. Bogotvoršnyje ikony obraza adamova. Domentijana² 298. Molím te, Hriste, da htjebudeš dat mi srce tvoje bogotvorno. Đ. Mattei 270.

BOGOUBĪJCA, m. qui deum occidit. xiv vijeka, između rječnika samo u Danićićevu (ima i u Stulićevu, ali iz ruskoga). Sb. bogoubijcom Judomb. Mon. serb. 182.

BOGOUBŌJSTVO, n. dei occisio. prošłoga vijeka. Da bi se dostojo prosti nima bogubojstvo. V. M. Gučetić, pohv. 215. Da bi izmolno odpušteće bogubojstva. Đ. Mattei 107. — u jednoga pisca prošłoga vijeka i bogubojstvo: Žudije za osvetu bratubojstva i zajedno bogubojstva izzitarni su iz Žudije. I. Velikanović, upuć. 1, 44.

BOGOUČOVJEČEŃE, n. incarnatio. prošłoga vijeka. Ovom pomazaņe Isukraca jest učiņeno po milosti bogoučovičena. A. Kanižlić, kam. 767. Zaredi ujediņeņa naravi božje s čovijčanskimi ili ti bogoučovičena. I. Velikanović, upuć. 1, 201.

BOGOUČOVJEČITI SE, bogoučovječim se, pf. incarnari. u jednoga pisca prošłoga vijeka. samo part. praet. pass. Po Isukrstu, kako bogoučovičenu. I. Velikanović, upuć. 1, 199. Jerbo je Isukrstovo čovičanstvo bogoštovno, to je ujediņeno božanstvo. 1, 412. u istoga pisca na jednom mjestu može biti grijevšom, bogučovječen'. 2, 52.

BOGOUFNO, adv. ufajući u boga. prošłoga vijeka u jednoga pisca. Ima niki zlameņa odabraņa na život, koja ako imaš, možeš bogoufno držati da ti od obranih jesi. P. Knežević, osm. 159.

BOGOŪGODAN, bogoūgodna, adj. deo placens. dolazi xiv vijeka, po tom ga nema, nego se istom na kraju prošłoga vijeka opet vraća; između rječnika u Stulićevu i Danićićevu. — o čeļadetu, radni mu, mislima, molitrama: Bogougodnomu jego potštaniju. Mon. serb. 122. Molitvami bogougodnihih těh svetiihi roditeļb. 136. Pomsylb Bogougovšb. Danilo 172. Bogougodne dobrodjeteļi. D. Obradović, živ. 71. Bogougodni kaluđer. Nar. prip. vuk. 122. — adv. bogoūgodno: Živeči pravvedno i bogougodno. D. Obradović, živ. 85.

BOGOŪGODNICA, f. deo placens. samo u Stulićevu rječniku.

BOGOŪGODNĪK, m. deo placens. samo u Stulićevu rječniku.

BOGOŪGODNO, adv. vidi kod bogougodan.

BOGOUK, m. cujus praeceptor est deus. samo u Stulićevu rječniku (s tumačenem koje je stavļeno). riječ nepouzdana.

BOGŌUMAN, bogōůmna, adj. mente divina praeditibus. xii vijeka u jednoga pisca i u Stulićevu rječniku (ali u nemu iz ruskoga). Rogoumbnomu Savê. Domentijana⁴ 45. Učiteļa bogoumbi- naago. 80.

BOGUOPASEN

501

BOGUČOVJEČITI SE

BOGOUPÁSEN, adj. a deo salvatus. XIII vijeka u jednoga pisca. Bogoupasenuju imi pastvu. Sava 4.

BŌGOV, adj. dei, božji. od prošloga vijeka, između rječnika u Stulićevu (u koji je uzeto iz ruskoga) i u Vukovu (gdje se dodaje da se gorivi u Grbju). Odajte stvari cesarovo cesaru a bogove bogu. Ziv. is. 134. Bogu bogovo, cesar cesarovo. Poslov. dan. 7. Tako mi bogova doma! Nar. posl. vuk. 300. Caru carsko, bogu bogovo. V. Bogišić, zbor. 508.

BOGOVAC, Bogovca, m. vidi Bogovci.

BOGŌVAĐA, f. namastir u Srbiji u okrugu vaševskom. Vuk, rječ. 33b. Glasnik 21, 19

BOGŌVAĐAC, Bogovađca, m. kaluđer iz nastira Bogovađe. Pri igumenu Vasiliju Petroviću Bogovađcu. Rad 1, 188.

BOGŌVÁŇE, n. deum esse. isporedi bogovati. od prošloga vijeka između rječnika samo u Vukoru. A'p bog za to ne pogubi bogovańa. V. Došen 133. Što je gore vragovańe nego ludsko bogovańe. 80.

BOGŌVATI, bōgujêm, impf. deum esse. od prošloga vijeka, između rječnika u Stulićevu (u koji je uzeto iz ruskoga) i u Vukoru. Akcenat se mijena kao u blagōvati. Hodi (govori bog) isprid mene trpit muke sve paklene i ondi čes pribivi dok ja budem samove. P. Knežević. pism. 13. Hotijući (bog) sam bogovati. A. Kačić, korab. 3. Bog boguje (t. j. bog sve čini i uređuje, a ljudi su ništa). Vuk, rječ. 33b. Bog boguje da davo tuguje. Pjev. crn. 236. — u prenesenom smislu o ljudma: Misle da su s neba spali i na svitu da boguju, kad im drugi prilaguju. V. Došen 37. I kad tako bogujete, onda slipo vragujete. 80.

BŌGOVCI, Bógovčá, m. pl. selo u Hravatskoj u podžupaniji karloračkoj. Pregled 28. pisu ga i, Bogovec'. Schem. zagr. 1875. 94. Akcenat se ne zna za cijelo, može biti i Bógovci, Bógovčá.

BOGŌVETNĪ, adj. govori se samo među rječima, svaki dan' utvrđujući da je baš svaki: svaki bogoveti dan, kao što se govori, svaki u boga dan'. samo u Vukovu rječniku. Postašem je od adj. bogov. isporedi bogovit.

BŌGOVIĆ, m. prezime, po ocu kome je ime Bogo. od XIV vijeka. Łetop. 1847. 4, 54. Daničić 1, 54. Mon. croat. 316. Schem. zagr. 1875. 259. D. Avramović, sv. gora 192.

BŌGOVIĆI, Bógovića, m. pl. dva sela u Hercegovini u okrugu mostarskom, kotaru fočanskom. Statist. 111.

BOGOVÍDAC, bogovića, m. deum videns. XIII i XIV vijeka, između rječnika samo u Belini (755a); ima i u Stulićevu ali iz ruskoga. -de- je od staroga -dě-, koje se isprva pisalo, a poslije mjesto něga jednako do kraja prošloga vijeka -dje-. i -ne je od staroga -nije, koje se također najprije pisalo, a prošloga je vijeka glasilo i pisalo se -ne- (gne), prem da se tada pisalo i -nje. Kь vyššinemu bogovideniju. Domentijana 84. Suprotiva očigledom, bogovidenjući Benediktovu. I. Đorić, ben. 132. Sto ino ištu bogoslovci za blaženičkoga, bogovidjeńa? 132. Očigledno, bogovidjenje'. I. Velikanović, upuć. 1, 414.

BOGOVIĐEÑE, n. visio dei. od XIII vijeka, između rječnika samo u Belini (755a); ima i u Stulićevu ali iz ruskoga. -de- je od staroga -dě-, koje se isprva pisalo, a poslije mjesto něga jednako do kraja prošloga vijeka -dje-. i -ne je od staroga -nije, koje se također najprije pisalo, a prošloga je vijeka glasilo i pisalo se -ne- (gne), prem da se tada pisalo i -nje. Kь vyššinemu bogovideniju. Domentijana 84. Suprotiva očigledom, bogovidenjući Benediktovu. I. Đorić, ben. 132. Sto ino ištu bogoslovci za blaženičkoga, bogovidjeńa? 132. Očigledno, bogovidjenje'. I. Velikanović, upuć. 1, 414.

1. BŌGOVINA, f. neke zidine blizu rijeke Zete u Bjelopavljećima u Crnoj Gori. V. Łešević.

2. BŌGOVINA, m. 1. prezime, xv vijeka u Po-

licima. Jelovčić, Bogovina, Zečići. Stat. pol. ark. 5, 290. — 2. idolum. u jednoga pisca prošloga vijeka i u Stulićevu rječniku (ali u šemu iz brerijara). Pravoga boga, nu pomiješana s kipim i bogovinami. Živ. is. 57. Zabranio da se i tko ne bude zaklet imenom bogovina. 72. Koje (molitve) pogan činahu svojim bogovinom. 76.

BOGŌVIT, adj. 1. vicinus deo, kao blažen. u jednoga pisca prošloga vijeka o dušama u raju. Tu s' raduju i vesele ... učinene bogovite. J. Kavašin 513. — 2. vidi bogovetni. na Rijeci: Svaki bogoviti dan. F. Pilepić. i u Slavoniji: Nije šala cijeli bogoviti dan prevraćati crnu zemju. M. Stojanović, nar. poslov. 230.

BOGOVJENČAN, adj. a deo coronatus. xv vijeka u jednoga pisca i u Daničićevu rječniku. O bogovénčanne. Glasnik 11, 53.

BOGOVOŁA, f. selo u hrvatskoj krajini blizu Sušia. Schem. segn. 1871. 59. Razdjej. 9.

BŌGOVSKĪ, adj. quod ad deos spectat. u naše crijeme, između rječnika samo u Stulićevu. Ovo je bogovano piće. M. Đ. Milićević, des. par. 23.

BŌGOZĀRAN, bōgozárna, adj. divinitus splendens. XIII rijaکa u jednoga pisca. Čědu svojemu bogozaršnomu Savě. Domentijana 175. Vb širotě veselija bogozaršnyje duše svojeje. 305.

BŌGOZBŌRAN, bōgozórna, adj. congregationsa a deo institutae. u jednoga pisca XIII vijeka, a tada je bilo šb mjesto z pred b. Bogosborsnoje tržištvo sltvoše. Domentijana 103. 194.

BOGOZLAMENIT, adj. qui deum repraesentat. samo u Stulićevu rječniku (s tumačenjem koje je stvarjeno), gdje ima i adv. bogozlamenito i bogozlamenitost.

BOGOZNÁŇE, n. cognitiv dei. prošloga vijeka u jednoga pisca i u Stulićevu rječniku Svršeno bogoznaće. I. Đorić, salt. xix.

BŌGOZRÁČAN, bōgozračna, adj. divinitus splendens. XIV vijeka, između rječnika samo u Daničićevu. Otb nježež (sv. trojice) pročvitoše vsémbi věnbći bogozračnyi mirno živuštimi šb vorejo na zemlj. Mon. serb. 136. — Adv. bogozračno: Jako dva světila bogozračno sijajušta. Daničić 3, 557.

BŌGOZVĀN, adj. a deo vocatus. XIII vijeka. Čeda bogozvanaja. Domentijana 234.

BOGOZVĀNĪK, m. a deo vocatus. XIII vijeka. Sij bogozvaniki svetyij. Domentijana 82. 178.

BOGOZVÁŇE, n. dei vocatus. XIV vijeka, između rječnika samo u Daničićevu. Kь bogozvaniju nastavnikš. Domentijana 75.

BOGOŽIV, adj. religiosus. prošloga vijeka u jednoga pisca u rječnicima Belini (chi vive con dio, religiosus 772b) i u Stulićevu (qui in divina contemplatione semper versatur). u pomenutoga pisca dolazi samo o miru, u kome tko bogu živi: U šemu zamjernijem načinom sadruži se i zagrli s mirom bogoživijem svetobojno razmirje. I. Đorić, ben. 94.

BOGOŽÍVAC, bogoživca, m. religiosus. samo u rječnicima Belini (772b) i Stulićevu. isporedi bogoživ.

BOGS- gledaj boks-.

BOGS- gledaj boks-.

BOGT- gledaj bokt-.

BOGUBOJSTVO, vidi kod bogoubojstvo.

BOGUČOVJEČITI SE, vidi kod bogoučovječiti se.

BOGUGODAN

502

BOJ

BOGUGODAN, boguć godna, adj. vidi bogu-
ugodan. u jednoga pisca prošloga vijeka i u Slu-
lićevu rječniku. Čistom i bogugodnom ļubavi.
T. Ivanović 78.

BOGUJ, m. ime muško. xiv vijeka. Glasnik II.
12, 115.

BŌGUJEVAC, Bōgujēvca, m. vidi Bogujevi.

BŌGUJĒVCI, Bōgujevācā, m. pl. selo u Srbiji
u okrugu topličkom. Više sela Bogujevaca. Otaŭb.
4, 562. 5, 31. mještani govore: Bogujevi. pišu ga
griješkom i Bogujevac. Sr. Nov. 1879. 176.

BOGULIĆ, m. prezime. xiv vijeka. Rajko Bo-
gulić. Glasnik II. 12, 22. 90.

BOGŪLIN, m. ime muško. xiv i xv vijeka.
Glasnik II. 12, 20. 38. 39. Spom. sr. 1, 79. Dani-
čić 1, 60.

BOGŪLINOV, adj. što pripada Bogulinu. Bo-
gulinov pristavb. Spom. sr. 1, 79. Daničić 1, 60.

BOGŪĻBIV, adj. dei amans. xiv vijeka, iz-
među rječnika samo u Daničićevu. isporedi bogo-
ļubiv. Boguļubivoj gospođi. Spom. sr. 1, 17.

BOGUMATI, bogumatere, f. vidi bogomati.
xiii vijeka. Bogumateri. Sava, tip. hil. glasn.
24, 197. tip. stud. glasn. 40, 154. Mon. serb. 15.

BOGŪMIO, bogūmiła, adj. vidi bogomio. pro-
šloga vijeka Gor's pameti bogumilom kušačujı
slas prisvetu. A. Vitačić, ost. 157. Crkva bogu-
mila. J. Kavaćin 321. Vrijedne, kreposne i bogu-
mile. I. Đorđić, mand. VII.

1. BŌGŪN, m. ime muško. hyp. od Bego (Bo-
gosav). xiv vijeka. Glasnik II. 12, 33. 39. 80
Mon. ragus. 1, 142.

2. BOGUN, boguna, m. u jednoj poslovici pro-
šloga vijeka može biti isto što i bagun. Servam
za boguna. Poslov. dan. 110.

BŌGŪNOVIĆ, m. prezime, u naše vrijeme, po
ocu Bogunu. Boca 45.

BOGURODICA, f. vidi bogorodica. xiv vijeka,
između rječnika samo u Daničićevu. Od prečiste
bogurodice. Mon. serb. 219.

BOGŪŠIN, m. ime muško. xiv vijeka. Glasnik II.
12, 28. 30.

BŌGUT, m. ime muško. od xiv vijeka Glasnik II.
12, 9. 41. 76. S. Novaković, pom. 44. isporedi Bo-
gutović, Bogutovac.

BOGUTA, m. ime muško. xiv vijeka. Glasnik II.
12, 23. 91. isporedi Bogutić.

BOGUTIĆ, m. prezime, po ocu Boguti. xvi vi-
jeka. Juraj Bogutić. Mon. croat. 281.

BŌGUTOV, adj. što pripada Bogutu. Milica
Bogutova. Sr. Nov. 1878. 23.

BŌGUTOVAC, Bōgutovca, m. selo u Srbiji u
okrugu čačanskom. K. Jovanović, reč. 169.

BŌGUTOVAČKĪ, adj. što pripada selu Bogu-
tovcu. Opština bogutovačka. K. Jovanović, reč.
169.

BŌGUTOVIĆ, m. prezime, po ocu Bogutu. od
xiv vijeka. Bogoje Bogutović. Glasnik II. 12, 60.
115. 132. Mon. serb. 97. Daničić 1, 60. i sada ima
to prezime u Srbiji. Ł. Kovačević.

BŌGUTOVO SĒLO, n. selo u Bosni u okrugu
zvorničkom, kotaru bijeſinskom. Statist. 85. M.
Ružičić.

BOGUVIDIĆ, m. prezime. xv vijeka. Od Ra-
doslava Boguvidića. Slovinac 1878. 143.

BOGUVJETAN, boguvjetna, adj. votivus, bogu
namiješen. u jednoga pisca prošloga vijeka. ispo-
redi uvjetan. Najplemenitija je ona zabava bogu-

vjetna, u kojoj se zatječu i usta łucka i łucka
pamet. A. Kalić 518.

BOGUŽIV, m. ime muško. Glasnik II. 12, 19. 87.

BOHÁNCI, bōhânâcâ, m. pl. vidi buganca, od
koje su i postali promjenivši glasove. u hrvat-
skom primorju.

BOHONIĆ, m. prezime. xv vijeka. Matij Bo-
hončić, Mon. croat. 90.

BOHORIĆANIN, m. čovjek iz Bohorića (vidi
Bohorići). Bohorićane. Glasnik II. 12, 75.

BOHORIĆI, m. pl. zaselak selu Ļubolićima
blizu Dećana xiv i xv vijeka. Glasnik II. 12, 8.
Mon. serb. 93. 265. Daničić 1, 68.

BOHORIN, m. neko mjesto blizu Přilipa xiv
vijeka. Stasvi v Bohoriné. Glasnik 11, 132, 13, 376.
nominativu nema potvrde.

BOHURANIN, m. homo imbecillus, čovjek slaba
razuma. u jednoga pisca xvi vijeka kao da je to.
Postaņa neznana: može biti od tal. bocco (istoga
enačenaņa), sr. lat. bocones (stulani, rusticii). Naj-
kraci i najstanovitiji put, po kom svak tko hoće,
dobro da sasma neknižan, priprost i bohuranin,
može na izvrsnos.. priči, ne imajući potrebu od
tolike tančine od pameti ni oštrosti od razumka,
jest ovo vruće požejenje. B. Gradić, duh. 63.

BOIMIJA, f. kraj u Mačedoniji na Vardaru
blizu grada Strumice. xiv vijeka. Crkovi sv.
Georgija u Boimiji. Glasnik 24, 235. 236. 253.

1. BŌJ, bōja, m. pugna, proelium, bellum, ver-
beratio, verbera. — Akcenat kakī je u gen. sing.
taki je u svijem oblicicu, osim acc. sing. jedna-
koga s nom. i osim gen. pl., koji kad je bez -ev,
tada glasi bōjā; u cijeloj množini kad ima -ev
mijena se akcenat: bōjevi; tada su u gen. jo.
još oba zadna sloga duga: bōjēvā. — Dolazi od
xiv vijeka, i u svijem rječnicima: u Vrančićevu:
pugna, proelium, certamen, dimaticio, duellum,
bellum; u Mikaļinu: proelium, pugna, conflictus,
conflictio, bellum, certamen; u Belinnu: proelium
(305b), pugna (305b), congressus (785b), bellum
(364a); u Bjelostijenčevu: dimaticio, conflictio,
certamen, conflictius, pugna, bellum, proelium,
belli contentio; u Jambresićevu: certamen, con-
krieg; u Stulićevu: pugna, certamen, conflictus,
bellum, proelium; u Vukovu: pugna, verbera; u
Daničićevu: pugna. — Postaņem od biti (bijem).

1. boj koji postaje kad se pobiju dvije vojske:
a) u opće: Što nambi poslužiše virno i srdečano,
najliše u turačkih bojih, ne štedeće svojih
glavz za nasb. Mon. serb. 226. Boj zastupni vo połi
krjavskom. Mon. croat. 155. Stvari ke su po pot-
tribne. 208. Zvono od boja počete zvoniti. Zbor.
76. Koga godi Macedoņane na boju uhite, va-
skom gluvu odšiku. Aleksan. jag. starin. 3, 259.
Tko je bil na boju, on se zna vladat. Š. Menčetić
330. Krjepki bog od boja. M. Držić 37. Čas ne-
umrłu tvoji djedi u boju vrlu dobivahu nedobitni.
I. Gundulić 277. II' na domu, il' na boju, svijem
sudeno umrijeti je. 571. Svi su izbrani vitezovi,
neprijatełski strah u boju. 444. I pozn'o si i vidio
sred krvava łuta boja, koli je teška sila svoja.
308. Usred boja nesmiļena krajević se gleda prvi.
445. Sred boja prika tvih junaka krepos gleda.
448. Sred krvava da li boja sabła vaša, sabła
moja život mi da obranila? 565. Sa svijem je
nedostojno prije raspasati pas od boja, nego li
pade dobitčanomu protivština bojeva. M. Divko-
vić, bes. 22t. Gdi jesu vojske i boji. P. Posi-
lović, cvijet 182. Nekrjepka je srječa u bojih.
J. Kavaćin 287. Krjepko staste svi u boju. 423.
Koji se uzimaju za boj, potribno je da imaju

BOJAZAN

515

BOJENIK

takim riječima koje imaju e pred z (vidi i kod bojazniv): Bez straha i bez bojezni. Š. Budinić, sum. 17b. Odvrgši vsaku bojezan ili strah pravde božje. 133.

2. BÖJÂZAN, bôjâzna, adj. timidus, metuendus. Postaņem od bojazan, bojazni, ali okršeno od stara- roga ud. bojaznsne, koji tako glaseći dolazi xiv vijeka (Svetyih i bojaznsnyh tajnъ. Domentijanb 164. Daničić 1, 69): tomu je, po što je nestalo glasa » te dosła dva n jedno do drugoga, odbačeno jedno n, pa se u padežima u kojiima bi se našo zn na kraju među oba ta glasa umeće a, tako okršeno dolazi od xvii vijeka, između rječnika samo u Stulićevu i u Vukovu. — Comp. bojaznijî. — 1. koji se boji: a) bez bliže odredbe: Budi pomłiviji i bojazniji u svijeh činijeh. B. Kašić. nasl. 80. Jest toliko bojazan da ispovida da svak tko god ga nađe da će ga ubiti. M. Radnić 235. Iste bojazne, poslušne i virne prama gospodarom svojoga. B. Leaković, nisk 314. U ovom imamo biti opazni i bojazni, da ne sum- dimo odma drugova za zla čovika. B. Leaković, gov. 9. A ptići se prenuše bojazni. Osvet. 1, 8. — b) s gen., kojim se kaže koga se tko boji: Niti ine diže strah, kadno se pokazivahu bojazni ljudi, nego im promini uzrok od straha govoreći im: bojte se onoga koji može ubiti tijelo i zabacit ga z dušu u pakao. M. Radnić 89. — 2. koga se ili čega se treba bojati, strašan: Ovo jest po sve rahovito i bojazno. M. Zoričić, osm. 35. — 3. adv. bôjâzno, timide: Koliko bi ponizno i bo- jazno išao čoek grješnik, da hoće poznati samoga sebe. M. Radnic 346.

BOJAZAÑE, n. vidi bojazan, bojazni. samo u jednoga pisca prošloga vijeka. kao bojazan (bojazni) pod b.: Nijedno bojazne otrovitoga zmanja bude u stvoreni božjima. J. Banovac, bagos. 34.

BOJÀZIV, adj. metuendus, strašan. samo u jednoga pisca xvii vijeka. Strahoviti, bojazni i poklonivi gospodine bože naš. B. Kašić, rit. 417.

BOJÁZLIV, vidi bojažliv.

BOJÁŽLIV, vidi bojažliv.

BOJAZNA, f. vidi bojazan, bojazni. samo u Stulićevu rječniku. riječ nepouzdana.

BOJAZNICA, f. timida. samo u Stulićevu rječniku, za koji će biti i načineno prema bojaznik.

BÔJÄZNĪK, m. timidus. XVII i XVIII vijeka, između rječnika samo u Stulićevu. Ako sada svejer budeš biti bojaznik i od smrti sumšivac. B. Kašić, nasl. 48. Vrh višnjih bojaznika milosrdje božanstveno bit će slavno (misericordia domini super timentes eum). I. Dorić, sal. 347. psal. 102, 17.

BOJÄZNIV, adj. timidus, bojažliv. XVII i XVIII vijeka. Imam bojaznivo ufanje. M. Gazarović 112b. Bojaznim glasov gorovahu. P. B. Bakšić 34. M. Lekušić 35. — u jednoga pisca XVII vijeka glasi bojezniva (vidi i kod bojazan, bojazni): Učini me, gospodine, bojezniva bez odpadnuća od ufanja. M. Alberti 431.

BÔJÂZNO, adv. vidi kod adj. bojazan, bojazna.

BÔJÄZNÖST, bôjâžnosti, f. timiditas. XVII i XVIII vijeka; između rječnika u Bjelostijenčevu, Jambrešićevu i Stulićevu. isporedi bojažlivost. Idahu polak nèga svi velikim strahom i bojaznostju. P. B. Bakšić 9. M. Lekušić 17.

BOJÂŽLIV, adj. timidus, metuendus, strašiv i strašan. isporedi adj. bojazan (bojazna). Od bojazan, bojazni, čemu je otpalo n pred 1 pa se z pred 1 promijenilo na ž (vidi primjer Bandulavićev, koji je najstariji); neki pišu bez te pro-

mjene bojazliv, a vici i sa 1 mjesto 1 (vidi u primjerima). Dolazi od XVII vijeka, između rječnika u Ijelostijenčevu (bojazliv' timidus), u Jambrešićevu (985b, bojazliv', timidus), u Voltišijinu (bojazliv', furchtsam) i u Vukovu (bojažliv' i, bojazliv', timidus). — 1. koga se ili cega se treba bojati: Strašan, bojažliv (boyaxgliv') jesi gospodine bože naš. I. Bandulavić 280. Ova, bojažliva' smrt gdi rad boga biva i rad domovine, vične im je cine dala. P. Vitezović, odilj. 13. Koji sam jest strašan i ,bojazliv' nad sve poglavice. A. Vitajić, ist. 235. — 2. koji se boji, strašiv: Kako se može reći od ispovidnika bojažliva (,bojazgliva', scrupulosus), koji budući dobre duše a mlohave pameti i bez uzroka sumni da je grih gdi nije griha. A. Kadčić, bogosl. 193. Tako s, bojazlivim' naklonom u nemu srcu bi uzgano. E. Pavić, ogled. 500. Lance i biće bojažliva' sakri. A. Kanižlić, uzr. 219. Koja srdee naše ,bojazlivo' obačiti može. A. Kanižlić, bogoju. 489. Zadovojan mojim tihim i ,bojazlivim' postupkom. D. Obradović, živ. 21. Videći me odveć ,bojažliva'. 21. — 3. ade. bojažlivo. samo u rječnicima Jbelostijenčevu i Jambrešićevu (985), u oba sa 1 mjesto 1.

BOJÂŽLIVAC, bojažlivač, m. timidus. u naše vrijeme u jednoga pisca i to sa z pred 1 nepro-miješenim na ž. isporedi bojažliv. Sve je nemoće bojazljvcem i sumšivcem. M. Pavlinović, rad. 83.

BOJAŽLIVO, adv. vidi kod bojažliv.

BOJÂŽLIVÔST, bojažlivosti, f. timiditas.isporedi bojažliv, od cega je i postalo. Od prošloga vijeka, između rječnika u Bjelostijenčevu, Jambrešićevu (985b) i Voltišijinu, u sva tri sa 1 mjesto 1, i sa z mjesto ž; u Jambrešićevu i bojelzivost (,bojeszlivoszt'. vidi i kod bojazniv. Osudi ga na smrt, ne rad nenavidosti jali zlobe, veće samo rad ,bojažlivosti'. E. Pavić, ogled. 620. Postavi mu prid oči veličanstvo stvoriteła, koji je ,bojazlivosti' vridan. 439. — s gen. i prijedlogom od (isporedi bojazan, bojazni, pod c.): Ne ima Nepomuk od krała ,bojažlivosti'. A. J. Knezović 204. — s adj. poss. kao bojazan, bojazni, pod d, bb.: Rad ,bojažlivosti' božje bijaše veoma na glasu. E. Pavić, ogled. 653.

BÓJCA, f. dem. bôja (color). samo u Stulićevu rječniku, za koji će biti i načineno.

BOJČE, Bojčeta, n. ime muško, hyp. od Bojko. od XV vijeka. sada nije u običaju. Glasnik 15, 290. Daničić, 3, 558. S. Novaković, pom. 45. isporedi Bojčeta.

BÔJČETA, m. ime muško, postalo od starijega Bojče, koje vidi. u naše vrijeme, u Vukovu rječniku. pogrješka će biti u pisaņu: Bojčeta. S. Novaković, pom. 45.

BÔJČETIĆ, m. prezime, po ocn Bojčeti. u naše vrijeme. Schem. bosn. 1864. XXVI.

BÔJČIĆ, m. vidi Bojčić, mjesto kojega i dolazi u pjesmama. Na junaštvo ka' Bojčić Alija. Nar. pjes. vuk. 4, 24. Drugu piše Bojčiću Aliji. Nar. pjes. juk. 531

BÔJČIN, m. ime muško. od Bojko. XIV vijeka. Glasnik II. 12, 127. Glasnik 15, 298. Daničić 3, 558.

BOJEČNO, n. selo u Hrvatskoj u poduzupaniji krapinsko-topličkoj. Schem. zagr. 1875. 106.

BÔJÉČÔST, bôjěćosti, f. samo sastavłeno s prijeda s gen. boga. vidi bogabojećost.

BÔJÉČSTVO, n. samo sastavłeno sprijeda s gen. boga i s bogo. vidi bogabojećstvo, bogobojećstvo.

BOJENIK, m. vidi bojnik. u jednoga pisca prošloga vijeka. Bojenika. J. Kavaņin 124.

*

BOJEĆNE

516

BOJKOVIĆ

BŌJĒNĒ, n. tinctio. isporedi bojiti. samo u
Vukovu rječniku.

BŌJETA, m. ime muško, hyp. od Bojo. prije
našega vremena. S. Novaković, pom. 46.

BŌJETIĆ, m. prezime, po ocu Bojeti. xiv vi-
jeka. Dragija Bojetići. Glasnik II. 12, 71.

BOJĒVATI, bōjujēm, impf. pugnare, vojenati. od xvi vijeka, ali infinitivu i oblicima u kojima je osnora koja je i u němu nema potvrde; između rječnika samo u Stulićevu (bojovati'). Ki se bez pristanka s čovjekom rvu i suprotiva němu bojuju. B. Gradić, duh. 10. Ki još ovdje ... bojuju. B. Gradić, djev. 169. Ti, gospodine, hoćeš da mi bojujemo. A. Georgiceo, pril. 70. Koji bojuju na zemlj. Grgur iz Vareša 134. — s akus. boj, kao biti boj: Srečno s Greci boj bojujuć. J. Kavanin 254. Da boj bojuje s zmajom paklenim. Grgur iz Vareša 137. pogrjeska mjesto bojujući ili prije mjesto bijući: U boju bojući hrabren boj. M. Vetranić 1, 55.

BŌJĒZAN, bōjēzni, f. vidi kod bojazan, bojazni.

BOJĒZNIV, adj. vidi kod bojazniv.

BŌJĒŽLIVOST, vidi kod bojažjivost.

BŌJĪGA, m. vidi bojac, od koga je i postao
promijenirši zacršetak na turski. u naše vrijeme,
u Lici. O čovjeku koji se radio svada i bije, reče
se: taj je pravi bojgija. J. Bogdanović.

BŌJĪĆ, Bojica, m. ime muško. hyp. od Bojo.
xiv vijeka. Glasnik II. 12, 23. 92. može biti da i,
koje se pisalo i mjesto ji, stoji mjesto js: tada bi
bilo po sadašnem govoru Bojac, Bojca. za cijelo
se ne može znati.

BŌJICA, m. ime muško, dem. Bojo i Boja. od
xiv vijeka, između rječnika u Vukovu. Glasnik II.
12, 49. S. Novaković, pom. 45. Mirko tuče a Bo-
jica s'ječe. Ogled. sr. 245.

BŌJIČIĆ. m. prezime, po ocu Bojici. u naše vrijeme. Toma Bojičić. Sem. srb. 1881. 299. u pjesmama i Turčinu (isporedi Bojićić): Jedno mi Bojićić Alija. Nar. pjes. vuk. 3, 146.

BŌJIĆIN, adj. što pripada Bojici. Zemja u Bojičinoj gredi. Sr. Nov. 1873. 919. 1874. 74.

1. BŌJIĆ, m. prezime, po ocu Boji. od xiv vi-
jeka, između rječnika i Daničićevu. Dražeslavovi,
Bojić. Mon. serb. 176. Vukman i Yukašin Bojić.
Mon. croat. 280. Bojić. Rat 137. Šem. srb. 1881.
299.

2. BŌJIĆ', m. selo u Srbiji u okrugu šabačkom.
K. Jovanović, reč. 175. isporedi Bojići.

BŌJIĆI, Bōjićā, m. pl. selo u Crnoj Gori u gornoj Morači. Glasnik 40, 21. Bōjići. J. Pavlović. isporedi Bojić.

BŌJIĆSKĪ, adj. što pripada selu Bojiću. Zemja
uz reku Bojišku. Prot. sab. mag. 156. Vinograd
u bojićskom brdu. Sr. Nov. 1872. 346.

1. BŌJIN, m. ime muško, hyp. od Bojo. od xiv
vijeka, između rječnika u Vukovu. Glasnik II. 12, 7.
17. S. Novaković, pom. 45. D. Avramović, sv. gora
217.

2. BŌJIN, adj. što pripada ženskom čeladuet po imenu Boji. Bojina majko! hoćeš Boju dati? Kako ču je dati, kad košułe nema. Nar. pjes. vila 1868. 14.

3. BŌJIN, adj. carniſcens. isporedi boja pod 5.
Bojin paloš pripasati. V. Došen 146.

BŌJIN DĒL, m. selo u Srbiji u okrugu vraš-
skom. Sr. Nov. 1879. 175. Bojin je od muškoga
imena Boja.

BŌJINAC, Bójīnca, m. neko mjesto u Srbiji u

okrugu jagodinskom. Livada u Bojincu. Sr. Nov.
1866. 355. 1878. 537.

BŌJĪNCI, Bōjinācā, m. pl. ime selima: u Sr-
biji jedno u okrugu krušeračkom i dva u okrugu
pirotskom: od ta dva jedno su Veliki a drugo
Mali Bojinci; seakome je u mještana akus. i za
nom.: Bojince. K. Jovanović, reč. 129. Sr. Nov.
1879. 175.

BŌJINOVIĆ, m. prezime, po ocu BojINU. u
naše vrijeme. Todor Bojinović. M. Đ. Milićević,
srb. 530.

BŌJIŠNA, f. selo u Srbiji u okrugu vrašćnom.
Sr. Nov. 1879. 176. mještani govore Bojišna, a po
tome bi moglo biti i Bōjišna.

BŌJĪŠTE, n. locus pugnae, bojno połe, połe
ganje se bije boj ili gdje je bio boj. dolazi samo
u naše vrijeme, ali ima i mjesta što se i od prije
tako zoru. a) u pravom smisłu: Da i(h) je 1000
mrtvi na bojištu ostalo. Nov. srb. 1834. 112. Cije l'
ce se polomiti perje, a čije li vijat na bojištu? Osvet.
2, 126. David brže istrča na bojiše. Đ. Da-
ničić, 1sam. 17, 48. — b) selo u Hercegovini boje
Neresinia. Statist. 120. — c) neko mjesta pod
nivama i livadama u Srbiji, jedno u okrugu bio-
gradskom a drugo u kragujevačkom. Livada u
bojištu. Sr. Nov. 1867. 47. Niva u bojištu. 1875.
441. jedno se u okrugu požarevačkom zove Pije-
tlovno bojiše: Niva na petlovom bojištu. Sr. Nov.
1875. 869. — d) pl. Bōjišta, brdo u Srbiji u Za-
ovinama na međi srpskoj i bosanskoj. Ł. Stojan-
ović.

BŌJIT, adj. vidi bojan, ubojit. u jednoj pjesmi.
Prifati ga u sedlo bojito. Pjev. crn. 153.

BŌJITEŁ, m. colorator. samo u Jambrešićevu
rječniku. isporedi bojar, bojašija.

BŌJITI, bōjim, impf. tingere, mastitii, bojadi-
satii. od tur. bōja. u naše vrijeme, između rjeć-
nika u Stulićevu (53a) i u Vukovu. Da ja bojim
moje oke. Nar. pjes. vuk. here. 272. Djevojci boje
nokte u amamu. Vuk, nar. pjes. 1, 25. Boji doga
tiri bijela dana. Nar. pjes. stojad. 1, 22. A krv
boji koće do kolana. Osvet. 2, 133

1. BŌJKA, f. ime žensko, hyp. Boja. prije na-
šega vremena. S. Novaković, pom. 45.

2. BOJKA, f. pugnus, pesnica. u jednoga pisca
xvi vijeka na jednom mjestu, jamačno kakvom
god pometiom. U pravdah i u svadah postite, i
udarate bojkom nepravednom. N. Rańina 39. isa.
58, 4. u drugih isto mjesto: Na pravdah i na pri-
govaranju zežinate. Jazikun udirate iskrņega zlo-
beći nemilostivo. Bernardin 15b. Na pravdanje i na
prigovaranje postite, i udarate rukom nepra-
vedno. I. Bandulavić 31.

BŌJKIĆ, m. prezime, po materi kojoj je ime
Bojka. u naše vrijeme. Rat 349.

BŌJKO, m. ime muško, hyp. Bojo i Boja. od
xiv vijeka, između rječnika samo u Daničićevu
(1, 63. 3, 558). Glasnik II. 12, 4. 5. 7. 8. Mon. serb.
97. S. Novaković, pom. 45. akcenat može biti i
Bōjko kao Gójko i Gójko ili Rájko.

BŌJKOV, adj. što pripada Bojko. Bojkova
voda (neki izvor u Srbiji u vračarskom srezu).
Glasnik 19, 106. akcenat može biti i Bōjkov. ispo-
redi Bojko.

BŌJKŌVCI, Bōjkovācā, m. pl. selo blizu sta-
roga Zeglugora i sadašnega Kumanova. xiv vi-
jeka. Mon. serb. 144. Dančić 1, 63. akcenat može
biti i Bōjkōvei. isporedi Bojko.

BŌJKOVIĆ, m. prezime, po ocu Bojku. u naše
erijeme. Mileta Bojković. Sr. Nov. 1880. 852. akce-

BOJNIKOVAC

518

BOK

čajuć dare dati, koji bojnik da se spravi prema
nemu vojevati. P. T. Bogašinović 11. Sam David
nađe se, koji se uslobodi izteći na zatočište su-
proć gori rečenom bojniku. I. Đorđić, salt. IX.
Ti, Jafete, hoćeš biti vojnik, na oružju i srdčani
bojnik. M. A. Rełković, sat. 156. Mal' je kipom,
al' je velik bojnik. S. Štefanac 43. Azijanske ki
bojnike svojo učini podložnike. N. Marči 35. I
junaku, valahnu bojniku. Ogled. sr. 168. De god
bješe lakca i bojnika. 69. Sve puškara i јuta boj-
nika. 476. Da bog pomože њegove děnerale i њe-
gove vojnice i bojnike. Nar. pjes. vuk. 1, 80. —
c) brz na boj, tko se rado bije s drugim, osobito
da ga izbije, i tko se pobije s drugim da bi ga
izbio, homo pugnax. isporedi bojac pod b.: Ne
pijancu, ne bojniku. Anton Dalm., 1tim. 3, 3. Za-
tvorili se dva bojnika, t. j. dvojicu što su se
tukli. Vuk, rječ. 36a. — 2. ime selima: a) selo u
Srbiji u okrugu topličkom. Sr. Nov. 1879. 176. —
b) selo u Bosni u okrugu sarajevskom. Statist. 9.

BOJNÍKOVAC, Bojníkůvca, m. selo u Hrvat-
skoj u podžupaniji križevačkoj. Schem. zagr. 1875.
180. pišu ga i kajkavski Bojnikovec. Pregled 65.

BOJNÍKOVIĆ, m. prezime, xvi vijeka. Mon. croat. 235.

BŌJNĪŠTVO, n. militia. posao bojnički, voje-
вање. od XVII vijeka, između rječnika u Mikaļinu
(vjska, exercitus, copiae 787a), u Belinu (militia,
arte di guerra, vojevaњe 486a), i u Stulićevu (vo-
jevaњe). š pred t stoji mjekt ҫe, i u neki i pišu.
Na њegovo bojničtvo upisanima. B. Kašić, rit. 10.
Zna koliko bojništvo otvrda duha čovićanskoga.
A. d. Bella, razgov. 78.

BŌJNO, adv. vidi kod bojan, bojna (bellicosus).

BOJOĆUDAN, bojnoćudna, adj. indole bel-
licus. samo u Stulićevu rječniku, u kom ima i
bojnićudnost, bojnićudstvo. sve nepouzdano.

BOJNOJAMA, f. vallum vallo oppositum. samo u Stulićevu rječniku, za koji je i izmišljeno prema tal. contravallazione.

BŌJNOKŌPJĀNĪK, m. bojni kopļanik (vidi
kod bojan, bellicus), koji se bije bojnim kopļam,
hastatus. samo u jednoj narodnoj pjesmi, između
rječnika samo u Vukovu. Sedamdeset bojnokopļa-
nika, kopļanika, izbrani junaka. Nar. pjes. vuk.
2, 496. 498.

BOJNOMOĆAN, bojnomoćna, adj. bellipotens. samo u Stulićevu rječniku, gdje ima i bojno-
moćnik, bojnomoguć, bojnomogućnik. sve za rječ-
nik načineno.

BŌJNŌST, bójnosti, f. timor, bojazan. samo u Stulićevu rječniku. rječ nepouzdana.

BŌJO, m. ime muško, hyp. od Bogosav a može biti i od svakoga imena koje se počine glasovima bo. Dolazi i prije našega vremena, između rječnika samo u Vukovu. S. Novaković, pom. 45. Oko mlada Boja Makošina. Nar. pjes. vuk. 4, 123. Dobar junak Makočević Bojo. Pjev. crn. 326.

BOJOMIJEŠAЊE, n. coloris mixtio. samo u Stulićevu rječniku, gdje ima i bojopomiješaњe. oboje sasma nepouzdano.

BOJOSTRAŠIV, adj. belli pericula expavescens. samo u Stulićevu rječniku, gdje ima i bojostrašivac. oboje sasma nepouzdano.

BOJOTVORAN, bojotvorna, adj. belliger. samo u Stulićevu rječniku, gdje ima i bojotvoreć. oboje sasma nepouzdano.

BŌJOV, adj. što pripada Boju. Mene babo za
bołega dao, baš u Mletke za Bojova sina. Nar.
pjes. vuk. 1, 267.

BOJOVAN, bojovna, adj. bellipotens. samo u
Stulićevu rječniku. rječ nepouzdana.

BOJŌVATI, bōjujêm, vidi bojevati. samo u
Stulićevu rječniku.

BŌJOVIĆ, m. prezime, po ocu Boju. u naše
vrijeme. Pogubišе Bojović vojvodu. Nar. pjes. vuk.
5, 78. Bojović. Rat 86. 403.

BŌJOVIĆI, Bójovića, m. pl. selo u Srbiji u okrugu užičkom. K. Jovanović, reč. 154. isporedi Bojović.

BOJOVJEŠTAN, bojovješna, adj. bellandi arte peritus. samo u Stulićevu rječniku, u kom ima i bojovještina. oboje bez sumne načineno za rječnik. iz њega će biti prva rječ i u jednoga pisca našega vremena, koji joj je promijenio š na s: Jednoč pade Tatar bojovjestan. Osvet. 3, 17.

BOJOVNIK, m. bellator. samo u Stulićevu rječniku, gdje ima i bojovnica. oboje nepouzdano.

BOJSE, vidi kod bojati se pod 10.

BŌJSKE, vidi kod bojati se pod 14.

BOJSKA, f. selo u Bosni u okrugu travničkom. Schem. bosn. 1864. 50. Statist. 75.

BŌJSKĪ, adj. bellicus, bojni (vidi bojan, bellicus). prošloja vijeka. Ispuni vilaete bojskima spravama. E. Pavić, ogled. 371. — u ženskom rodu bōjskā bez supstantiva kao bojnički zakon, vojničko pravilo, u jednoga pisca: Lipo њega izpratila vojska, po uredbi kako nosi bojska. S. Štefanac 25. — adv. bōjski, kao junački. Pak se junak obdržao bojski. S. Štefanac 24. Kad se drža bojski. 47.

BŌJSTVO, n. pugna, boj. XVI vijeka u jednoga pisca. Ne dviži s jačijem sebe bojstvo. Zbor. 32b.

BŌK, bōka, m. latus. Akcenat kaki je u gen. sing. taki ostaje u svijem oblicima osim acc. sing. jednakoga s nom. i osim loc. sing.: bōku, i gen. pl. bōkā, u mn. može imati i ov, a tada je akc. kao i bez њega: bōci, bōkovi, samo u gen dolazi još dugi na oba zadna sloga: bōkôvâ, dual gen. boku još dolazi XIII i XIV vijeka i u jednoga pisca prošloja vijeka (vidi primjer Domentijanov, Danilov i Katančićevu). — Dolazi od XIII vijeka (vidi primjer Domentijanov) i u svijem rječnicima osim Daničićeva: u Vrančićevu: latus (54), lumbus (57); u Mikaļinu: ilia (21b, 23b); u Belini: latus, bedrobo (313a), boci, ilia (313a); u Bjelostijenčevu: latus, lumbus, pleura, (boci) ilia; u Jambrešićevu: lumbus, latus; u Voltišijinu: seite; u Stulićevu: latus, (boci) ilia; u Vukovu: latus. — Od kor. bhak, tiskati, zbijati, stezati, sklapati, držati u sklopu, skupa, da se ne rasklopi, ne razvrge, ne razdvoji, tako da bok to čini. isporedi bacati. — Bok je u opće između četiri strane jeda god ne predni na zadna, nego ostala jedna i druga, desna i lijeva. — 1. u čeladeta, od koga se prenosi i na drugo što: a) gorni dio rečene strane imajući znatne osobine, po nima se i zove osobitijem imenom: rebra, s toga je boku ostao samo doți dio, ispod rebara: Ti pribili vaši boci zaslipłuju duše. M. Marulić 301. Za tim je ne mal stog nemoći na meni, u bedri je ulog, a bok bez bolje ni. P. Hektorović 71. Boci mi pukoše od smijeha. M. Držić 55. Kašlat čemo i bok nas (naš!) će boljet. 282. Uza me je veći gospodar; veći mašnemu pod bok dava. 234. Imam bilja od nimosti, i od zubi, i bok koga boli, ovoj svaku bolest toli. M. Pelegrinović 177. Ovo se pomazanje čini . . . na bokovije. M. Divković, nauk 242b. Ojeća grijeha putenoga narav, bedre, bokovi, stegna i golijeni neizrečenijem ogjem gore. M. Divković, bes. 184. Niki na tri skoči,

BOKARSKI CVIJET

521

BOKOV

zove molitva i nevjestina čaša. Vuk, nar. pjes.
1, 39. — 2. cvijet, koji se zove i carev cvijet,
lilium convallium. u Mikaļinu rječniku i iz šega
u Stuličevu. convallaria majalis. Čas. čes. muz.
1852. 2, 47. B. Šulek, im. 23.

BOKARSKI CVIJET, m. vidi bokarić pod 2.
B. Šulek, im. 23.

BŌKĀŠ, bōkaša, m. rhipidius Thunb. J. Šloser,
kor. 595. 596.

BŌKAT, adj. velikih bokova, ventriosus. samo
u zagoneci o zemłanom sudu u kom se drži oga:
Nešto malo okato, bokato, među nogam vrucе.
Nar. zag. nov. 234.

BŌKATI SE, bōkām se, impf. luctari, rvati se.
u hrvatskom primorju. postaņem od bok. isporedi
bočiti se. Počmu se. bokat. Nar. prip. mikul. 37.

BOKAVAC, bokavca, m. vidi bokva. u jednoga
pisca našega vremena. B. Šulek, im. 23.

BOKAVIĆ, m. selo u Bosni u okrugu zvor-
nickom. Statist. 81.

BOKČALUK, m. vidi boščaluk. Tri jagluka,
tanka bokčaluka. Nar. pjes. vuk. 1, 384.

BOKČIĆ, m. prezime, od xv vijeka. između
rječnika samo u Daničićevu (1, 62). k pred č stoji
mjesto g, koje se šnegda i pisalo. Mirosav Bog-
čićs. Spom. sr. 1, 100. istome čovjek na drugom
mjestu prezime ,Borčićs'. 114. a to će biti po-
grješka, koja je mogla lako postati od tuda što
se staro čirilsko uzelo za r. Pred vojskom je
Bokčić barjaktare. Pjevan. 66. isporedi Bokčinić.

BŌKČĪN, m. ime muško, hyp. od Bogosav. do-
lazi od xiv vijeka, između rječnika samo u Da-
ničićevu (1, 62). k pred č stoji mjesto g, koje se
šnegda i pisalo. Bogčinić Korenićs. Spom. sr. 1, 23,
97. istome Korčnicu na drugom mjestu ime ,Bor-
cin'. 114. a to može biti pogrješka u prepisivaņu
postala onako kao Borčić, koje vidi kod Bokčić.

BŌKČINIĆ, m. prezime, po ocu Bokčinu. xiv
vijeka. između rječnika samo u Daničićevu (1, 62).
k pred č stoji mjesto g, koje se šnegda i pisalo.
Bogčinićs. Spom. sr. 1, 22. isporedi Bogčinović.

BŌKČINOV, adj. što pripada Bokčinu. na jed-
nom mjestu, gdje stoji ,Borčinov': Toj su rdeči
Borčinove. Spom. sr. 1, 97. a misli se ,Borčin' Ko-
renić, kojemu je ime po svoj prilici griješkom tako
naštampano mjesto ,Bogčin' (vidi kod Bokčin),
te će taka pogrješka biti i Borčinov.

BŌKČINOVIĆ, m. prezime, po ocu Bokčinu.
xv vijeka, između rječnika samo u Daničićevu
(1, 62). k pred č stoji mjesto g, koje se šnegda i
pisalo. Bogčinovićs. Spom. sr. 1, 136.

BŌKĒĻ, Bokēja, m. čovjek iz Boke kotorske.
u naše vrijeme. isporedi Bokije|. Što su otprije
dugo vremena bili pod Turcima i miješali se više
s Hercegovcima nego sa Bokeļima. Vuk, posl. xxi.
Boke| je ozbiļan i pun ponosa. S. Ļubiša, prip. 8.

BOKĒĻICA, f. ruža koja cvati i ļeti i zimi,
ali nema mirisa, rosae menstruae genus. samo u
Vukovu rječniku s tumačećem koje je stavłeno i
s dodatkom da se govori u Dubrovniku. isporedi
boke|ka. ime će joj biti od Boke kotorske. ispo-
redi Boke|.

BŌKĒĻKA, f. vidi boke|ka. u Vukovu rječ-
niku. rosa bengalensis Pers. B. Šulek, im. 23.

BŌKĒĻSKĪ, adj. što pripada Bokeļima i ni-
hovoj Boci. Sad pjevaju boke|ski rišćani. Pjevan.
110.

BŌKĒŠKA, f. žensko čeļade iz Boke kotorske.
Crnogorka i Bokeška. V. Bogišić, zbor. 129. po-
staņem od Bokez.

BŌKĒŠKĪ, adj. vidi boke|ski. postaņem od
Bokez. Po bokeškim selima. V. Bogišić, zbor. 107.

BOKETA, f. hirnula. xv vijeka u jednom spo-
meniku, u kom značene nije sa svijem jasno; iz-
među rječnika samo u Daničićevu. Postaņem od
tal. bocchetta, dem. od bocca, ustašca, groce,
grlić. isporedi broketa. Boketa jedna, u srědi joj
jedanb balas a okolo 5 perala i jedanb diaman(t)b
małahanb i jedanb rubinićb na glavi od angeoka;
bokete četiri s něšto bisernibh zrna. Mon. serb.
498.

BŌKĒŽ, Bokéza, m. čovjek iz Boke kotorske.
od tal. bocchese. Bokezi. S. Ļubiša, prip. 7.

BŌKIJEĻ, Bokijěla, m. 1. vidi Boke|. Ja Bo-
kije|, kako me vidiš. S. Ļubiša, prič. 18. — 2. u
zagoneci o ognilu: Udrih małem u kamen grad,
te iskoči devesi|a kra|, a primi se u bokije| grad.
Nar. zag. nov. 151.

BŌKILE, m. ime jarcu. samo u Vukovu rječ-
niku, s dodatkom da se govori u Grb|u. može biti
od tal. bocco, sulud.

BŌKĪN, bokina, m. prostomis, što je čibuku na
gorškom kraju uglavljeno, te se uzima u usta kad se
puši, něm. mundstück. Od tal. bocchino, ustašca,
grlić. U naše vrijeme, između rječnika samo u
Vukovu, gdje se napomiše da se govori u Boci.
A u ruke čibuk carigradski, u čibuku bokin iz
Misira. Nar. pjes. vuk. rječ. 36b.

BŌKINAC, Bōkīnca, m. čovjek iz sela Boke.
J. Bošković.

BŌKĪNKA, f. žensko čeļade iz sela Boke. J.
Bošković.

BŌKĪNKIŅA, f. vidi Bokinka. J. Bošković.

BŌKINSKĪ, adj. sela Boke. J. Bošković.

BŌKLIĆ, m. prezime, u naše vrijeme. Vasa
Boklić. Rat 141.

BOKOBOLAN, bokobolna, adj. pleuritide la-
borans. samo u Stuličevu rječniku, u kom ima i
bokobolnik. oboje će biti načineno za rječnik.

BŌKOŃ, m. costa navis, u lađe rebra iznutra.
samo u Vukovu rječniku, gdje se napomiše da se
govori u Barańi. Od mag. bókony (istoga zna-
čeňa).

BŌKŌR, bōkora, m. par, frutex. od xvii vijeka,
ali do našega vremena samo u Mikaļinu rječniku,
i u němu samo u jednom značěnu: par, što god
dvoje (23b. 93b); a u naše vrijeme samo u drugom
značenu: frutex, struk kakve biže k više pera ili
grančica, između rječnika samo u Vukovu (bü-
schel, staude, fasciculus caulium ejusdem herbae).
isporedi bus. — Postaņem od mag. bokor (u oba
rečena značeňa). I u bašči bokor ruže rumene.
Nar. pjes. vuk. 1, 402. Bus je kao bokor sa zem-
lom zajedno. Vuk, rječ. 49b. Na desno od oraha
izrastao je veliki bokor ruže. M. Đ. Milićević,
već. 330.

BOKŌRĒŅE, n. fruticatio. samo u Vukovu
rječniku.

BOKŌRIĆ, m. dem. bokor. samo u Vukovu
rječniku.

BOKŌRĪŠ, bokoriša, m. ņeka trava u pripjevu:
Raste trava bokoriš; što ti, Maro, tu stojiš? Į.
Kovačević.

BOKŌRITI SE, bokōrīm se, impf. fruticare,
samo u Vukovu rječniku. isporedi bokor. Bokori
se šenica. Vuk, rječ. 36b.

BOKOV, adj. samo u zagoneci: Sav svijet
prodoh, a bokovu kožu ne mogoz (odgonetlaj:
sjenka). Nar. zag. nov. 205. u istoj se zagoneci

BOLESTIV

530

BOLIN

biva, što se od jada čini, što se s jadom čini, što je puno jada, u čemu se pokazuje jad; tako i o suzama koje se od jada liju: aa) o životu: Nemire i gorki nepokoj, na prešu ki stire bolesni život moj. N. Načešković 1, 327. — bb) o zlu: Me zledi bolesne prikrati. D. Rańina 96. — cc) o riječi, glasu, ispovijesti, tužbī, uzdahu, hodu: Tebi bi rečena ona bolesna rič od tvoga sinka. P. Posilović, nasl. 71. Da se ova (ispovijest) može slobodnije reći bolesna. A. Kadčić, bogosl. 344. Među vesełij ovoga dneva čujem bolesnu tužbu s. Bernarda. J. Banovac, pripov. 97. Ču nebeski čačko glas bolesni svoga sina. Besjedne kr. 54. Stupaje krvave i bolesne. L. Radić 35. Da mu prinese u harač koju god suzu, bolesni koji god uzdah. Đ. Mattei 319. S glasom bolesnim poče ovako progovarati. I. J. P. Lučić, razg. 98. — dd) o tagni: Ota ojatjasta zovu se bolestna. I. Grličić 287. — ee) o suzama: Ona sva mokra od bolesnih suza. J. Banovac, razg. 162. Plačući s bolesnim suzama. I. J. P. Lučić, razg. 63. — d) o mjestu, gdje su jadi; o čemu god što zadaje jade; o vremenu kad dodu jadi: Došadž na bolesnu goru od Kalvarija. V. Andrijašević, dev. 143. U bolesnomu porgatoriju pedepsati. 57. Majka tvoja, koje prisvetu dušu u vrime tvoje muke bolestni mač projde. L. Terzić 193. Trudna časa! bolesna hipa! V. Andrijaši, put. 127. — 4. mjesto e nalaziti se i po zapadnom govoru u jednoga pisca (o čemu vidi kod bolest pod 3): Lažno se čišnaše da je bolistan. J. Banovac, pripov. 70. — 5. adv. bolesno, aegre, dolenter: Za č mi je bolesno razbirat se te jade. M. Vetrančić 2, 286. Grijesi, u kojiher se bjehu vele bolesno usmrtdjeli. A. Gučetić, roz. mar. 13. Bolesno i suzno uzdišući. A. Kadčić, bogosl. 3. Stupa po putu dračevu, noge su mu bolesno krvave. V. M. Gučetić, pohv. 108. Pribolesno kajući se. Đ. Mattei 264.

BÖLESTIV, adj. dolens, dolore afficiens, insuluber. isporedi bolestan. od xvii vijeka. akcenat se ne zna za cijelo; stavjen je prema milostiv. I. tužan, jadan, žalostan, dolens, maestus: a) o čeladetu i o ptici: Sa bolestivimi bojaše se a sa veselećimi se veseljaše. F. Vrančić, živ. 74. Kako bolestiva grličica učini tvoje gniždo. M. Angel 15. O prisveta djevice bolestiva! L. Radić 98. — b) o srcu, o duhu: Praštaš svakom veoma slavno, kada skrušno sрсima, duh bolestiv i umijen od tebe je vazda smiljen. J. Kavašin 52. Za pravednu њеку razsržbu moga sрсa bolestiva služit њu se onijem rjećim. B. Cuceri 58. — 2. što zadaje žalost, jad, tugu, dolore afficiens. isporedi jadan. Podnijet hoću suprotive i dosad svijeta ovoga, ako i jesu bolestive. J. Kavašin 136. Ne bi bilo toliko da su samo tašta (dobra zemaja), negoštera su žalosna, čemerna i bolestiva. A. d. Bella, razgov. 156. — 3. što zadaje bo love tjelesne, kao lut, dolore afficiens, acerbus: Okružen bolestivom krunom trnovom. I. A. Nenadić, nauk 241. — 4. uzdrav, msaluber: Jer je ova zemja jako bolestiva i vilovita. G. Zelić 39. — 5. adv.: bolestivo, dolenter: Ki stoje bolestivo tugujući. M. Angel 81.

BÖLESTIVO, adv. vidi kod bolestiv.

BOLÉŠČINA, f. vidi boleština.

BOLEŠČAHAN, boleščahna, adj. dem. bolestan. samo u Stulićevu rjećniku (,bolestjahan), gdje ima i, bolestjašnan'. oboje sa svijem nepozdano.

BOLÉŠLIV, adj. valetudinarius, dolens, maestus. od XVI vijeka, ali samo u jednom primjeru sve do XVIII vijeka, te u њemu lako može biti porješka mjesto boležliv; pouzdano od XVIII vijeka, između rjećnika samo u Vukovu (samo valetu-

dinarius). Od bolest, čemu je t našavši se među s i į ispalo, pa se s pred į promijenilo na š. — 1. valetudinarius, slaba zdravla, ko je često bolestan, ko često pobolijeva. u tom značenju dolazi od prošloga vijeka. a) o čeladetu i tijelu mu: Da bi se i nama to ne slučilo što i bolešljivu telu. J. Rajić, pouč. 26. Kaže se bolešljivo ženi. Vuk, posl. 58. Ako si bolešljiv. P. Bolić 2, 42. — b) o bilu: Čokoće je na takoj zemlji kržlavo i bolešlivo. P. Bolić 1, 115. — 2. dolens, maestus, žalostan, tužan. XVI i XVIII vijeka. prvi primjernije pouzdan: Od svuda pun smeće, bolešljiv u tužan. S. Bobašević 210. Pogledaj pribolešljivu majku božju. M. Zoričić, osm. 110.

BOLÉŠLIVOST, bolěšlivosti, f. valetudinis imbecillitas. u naše vrijeme. Da se savjetuju od bolešlivosti negovoj. Nov. srb. 1834. 85.

BOLÉŠTINA, f. augm. bolesti, u naše vrijeme, između rjećnika samo u Vukovu. glasi i bolešćina (Vuk, rječ. 37a). — šč- je postalo od -stk. (od bolest), a -šč- od toga -šč- po nekim krajevima šč glasi i šč. Na popa groznica, na Turčina bolešćina! M. Đ. Milićević, živ. 2, 8. Da se od te bolešćine viđa. S. Ľubiša, prip. 229.

BOLEZAN, vidi bolezni.

BOLÉZAŇA, f. vidi bojezan, od koje je i potstala. samo u naše bojeme u pjesima i iz ne u Vukovu rjećnika. isporedi bojezan. A bog pusti těsku bolezańu, bolezańu strašnu srdoboju. Nar. pjes. vuk. 2, 3.

BOLÉŽLIV, vidi boježliv.

BOLFAN, m. dva sela u Hrvatskoj u podžupaniji koprivničkoj, od kojih se jedno zove mali Bolfan. Bolfan. Schem. zagr. 1875. 163. Šem. prav. 1878. S2. Pregled 73. Mali Bolfan. Schem. zagr. 1875. 162.

BOLFANG, m. ime muško, ņem. Wolfgang. XVI vijeka. Knezu Bolfangu. Mon. croat. 212.

BOLIĆ, m. ime muško. XIV vijeka. Bolics. Glasnik II. 12, 23. 91. isporedi Boličev, Boličevac. Postašem od imena koje se nije sačuvalo a koje je moglo biti Bola, od koga je Boloje i Bolić.

BOLICA, m. ime muško. XI vijeka u spomeniku latinski pisanu. F. Rački, doc. 67. od XVII vijeka kao prezime: Visku Bollici vitezu svetoga Marka hrabrenom vlastelinu kotorskomu. I. Ivanišević 258. Kavalir Bolica iz Kotora. A. Kačić, korab. 489.

BOLIČEV, adj. što pripada Bolicu. XIV vijeka. Boličevi zetb. Glasnik 15, 272. Daničić 3, 559.

BOLIČEVAC, Boličevca, m. neko mjesto pod nivama i Srbiji u okrugu jagodinskom pod sela Jasihe. Niva u Boličevcu. Sr. Nov. 1686. 131. isporedi Boličev.

BÖLİÇ, m. prezime. dolazi od XIV vijeka. Glasnik 24, 269. Spom. sr. 2, 38. Mon. croat. 229. Šem. prav. 1878. S0. Postašem od imena od kojega je i Bolic, koje vidi.

BOLIGLAV, m. cieuta L. B. Šulek, im. 23. isporedi boleglav, bologlav.

BOLIGLAVA, f. vidi boliglav. B. Šulek, im. 23.

BÖLIGJEST, f. vidi kod bolest.

BÖLİLO, m. ime muško. XIV vijeka. Glasnik 15, 297. Daničić 3, 558. Postašem od istoga imena od kojega je i Bolic.

1. BÖLIN, m. ime muško. XIV vijeka. Mon. serb. 564. Glasnik II. 12, 20. 27. 52. Daničić 1, 64. Postašem od istoga imena od koga je Bolic.

2. BOLIN, adj. što pripada čovjeku kojemu je

BOLINAK

531

BOLOST

ime Bola, koje se ime samo nije sačuvalo. Do Bolinega broda. Mon. croat. 7. može biti da n stoji mjesto ni, tada bi adj. bio od Bolin. u latinskom je prijevodu: Bolin brod, u talijanskom Botinega broda. Starine 6, 178. 179.

BOLÍNAK, bolinka, m. dolor, bol (tjelesni). u naše vrijeme u jednoj jespijsi i iz nje u Vukoru rječniku. biće hyp. od bol. I Vojina za bolinak pita. Nar. pjes. vuk. 3, 526.

BÖLINIČ, m. prezime. Mikula Bolinić. Stat. krč. ark, 2, 291.

BÖLINOVIĆ, m. prezime. xiv vijeka. po ocu Bolinu. Glasnik II. 12, 23. Glasnik 15. 289. Danićić 3, 558.

BOLÍNEGA, f. ime žensko. xi vijeka u spomenuku latinski pisanu: ‚Bolinega‘. F. Rački, doc. 92.

BOLMAN, m. selo u Barańi, mag. Bolmány. Šem. prav. 1878. 39.

BOLMÁNAC, Bolmánca, m. čovjek iz sela Bolmana. dolazi kao prezime. Stevan Bolmanac. Šem. prav. 1878. 96.

BÖLNICA, f. valetudinarium, mulier aegrota. Akc. u gen. pl. bónificâ, a u gen. sing. i instr. sing. samo je i zadni slog dug: bónnicê, bónnicôm. — 1 iza o stojeći na kraju sloga može se promijeniti na o, koje se s prednim o sazima u jedno, te glasi i bonica. isporedi bolan, bolna i bona, od čega je i postalo. bez 1 dolazi od prošloga vijeka (vidi pod 2) a s nim od xii (vidi dače), u naše vrijeme i sa l i bez ngga. — 1. kuća za bolne, valetudinarium. u tom značenju dolazi od xii vijeka, između rječnika samo u Daničićevu (ima i u Stulićevu, ali u ruskoga). Igumenu po vsegda v bolnicu prihoditi. Sava, tip. hil. glasn. 24, 220. tip. stud. glasn 40, 178. Postavl. bolnice, i tu stvori množitelno mnogo odrov, mekkyjpe posteje vlzloži vršu ihъ. Danilo 134. Kto se razboli, da je u bolnici, a hromca i slěpca da ně. Glasnik 15, 308. Glasnici hilandarskoj. Mon. serb. 195. Bolnice sćiniše se. Łetop. šaf. 52. Učiniti mnoge bolnice. P. Macukat 72. Međe počinu bonicom mletačkom a svršuju ġebanom česaro-vom. S. Ľubiša, prip. 2. Bonice savinske. Slovinac 1881. 147. U bolnicu među teškin raćenicima donesoše bolničari jednoga brodovoća. M. Đ. Milićević, des. par. 70 — 2. bolno čejade žensko, mulier aegrota. u tom značenju dolazi od prošloga vijeka, između rječnika u Belinu (73b), Bjelosti-jenčevu, Votišijinu i Stulićevu. Noseći sakrمانat nad bonicu. A. Kadčić, bogosl. 541. Ne moj se s bonicom griješiti. S. Ľubiša, prip. 200.

BÖLNÍČÁŘ, m. aegrorum minister, kdo dvori bolnike. u naše vrijeme, između rječniku samo u Stulićevu (‚valetudinario praefectus‘). Milan bolničar. Rat 36. Za raćenike i bolesni imaju bolničari. M. Đ. Milićević, več. 61.

BÖLNÍČÁŘKA, f. aegrorum ministra, žensko čejade koje dvori bolne. Bolničari, bolničarke noticite se prikupiše oko posteje ngveg. M. Đ. Milićević, des. par. 71.

BÖLNÍČÍN, adj. mulieris aegrotae. samo u Stulićevu rječniku.

BÖLNÍČKÎ, adj. aegrorum. samo u Stulićevu rječniku.

BÖLNÎK, m. aegrotus. od XVI vijeka, između rječnika u Belinu (bolnik 73a), Votišijinu (bolnik), Stulićevu (bolnik) i Vukovu (bolnik i bonik). Postavši od bolan, bolna i bona, dolazi sa l i bez 1 onako kao i ta riječ; bez 1 dolazi od XVII vijeka (vidi primjer I. Ančića), ali i sa 1 dolazi i danas. Tere sam jak bolnik kad no zla dva ima

N. Našešković 1, 351. Ovako juvena bolnika. S. Bobaľević 219. Bolnika pomoći ne može on. M. Gazarović 49. Ne mogosmo ozdraviti ovoga bolnika. I. Ančić, vrat. 2, 4, 5. Ne imade prid misu jisti ništa ni piti, izvan bonika. I. Ančić, svit. 3. Tko ima se zvat nad bonike. I. Ančić, ogl. XXV. Neka bonik dobro i sveto umre. L. Terzić VIII. Spomene, koje imačiniti misnik, kad pohodi bonika. 151. K'o se miče po ložnici bijedan bolnik. J. Kavańin 397. Ide ličnik u onega bolnika. A. d. Bella, razgov. 172. Pričestiti bolnika ili zdrava. J. Banovac, razg. 236. Ti čas oni bolnik ući uszdrav. Živ. is. 65. Bi zvan nad bonika ispovidnik. M. Dobretić 91. Izvida neizbrojne bolnike. I. Đorđić, ben. 35. Bolnik ne očekuje li izlečena? J. Rajić, pouč. 3, 32. Pristupi k posteľi bonika. I. J. P. Ľučić, izk. 30. Dadoše mi tog bolnika da lečim. Nar. pjes. vuk. 1, 351. Bonici se pitaju. Nar. posl. vuk. 28. Da ja tražim ľjeka za bonika. Nar. pjes. juk. 440. Car boniku tio govoraše. Nar. pjes. petr. 1, 60. Negove su šetne od bonika do bonika. M. Pavlinović, razl. spis. 228. Bonici stanu rijevati na jata na Mahine. S. Ľubiša, prip. 91. — s gen. i prijedl. od (isporedi bolan i bolean): Bolnik od ognice. Bella 306a. Bolnik od škľana. 353b.

BÖLNÍKOV, adj. aegroti. samo u Stulićevu rječniku (gdje ima zlo i bolničev).

BÖLNÍŠTE, n. valetudinarium, vidi bolnica pod 1. samo u rječnicima Belinu (400a) i Stulićevu.

BÖLNÍŠTVO, n. valetudinarium, vidi bolnica pod 1 i bolnište. prošloga vijeka u jednoga pisca i u Stulićevu rječniku. U bolništvu ili ti stanu od nemoćnika. A. Kanižić, uhr. 60.

BÖLNO, adv. vidi kod bolan, bolna.

BÖLNÖST, bónnosti, f. dolor. samo u rječnicima Belinu (dolor 274b) i Stulićevu (bolovaše).

BOLNOSTANIŠTE, n. valetudinarium. vidi bolnica pod 1 i bolnište. prošloga vijeka u dva pisca i u rječnicima Belinu (400a) i Stulićevu. Odnešen na tuđih ruku u bolnostanište. A. Kanižić, fran. 93. U crkvici od bolnostaništa. P. Knežević, osm. 331.

BOLNOSTANIŠTVO, n. valetudinarium. vidi bolnica pod 1. samo u Stulićevu rječniku, u kom ima u istom značenju i bolnostanu.

BOLŇAHAN, bolňahna, adj. dem. bolau, bolna. samo u Stulićevu rječniku u kom ima i bolňašan, oboje sa sjijem nepouzdano.

BOLŇAŠAN, bolňašna, adj. vidi kod bolňahan. 1. BOLŐGLAV, adj. capite laborans. samo u Stulićevu rječniku. riječ nepouzdana.

2. BOLOGLAV, m. conium maculatum L. i papaver rhoeas L. i ballota nigra L. B. Šulek, im. 23. 24. isporedi boleglav i boliglav.

BÖLOJE, m. ime muško. xiv vijeka. Glasnik II. 12, 8. 41. 45. Postaņem hyp. od imena od kojega je i Bolic i Bolić.

BÖLOJEVIĆ, m. prezime, po ocu Boloju. xiv vijeka. Glasnik II. 12, 6. 10. 23. 25.

BÖLÓMAČE, Bolómačá, f. pl. selo u Slavoniji u podzupaniji požeškoj. Šem. prav. 1878. 80. Pregled 89.

BÓLSRĐE, n. vidi srdoboja. samo u rječnicima Mikajinu (24a) i Stulićevu.

BÖLŌST, bólosti, f. dolor, bol tjelesni i duševni. isporedi bolest. XVI i XVIII vijeka. Od bolan, bolna (odbacivši n). Ali ti oholos, ali ti visok um, jedna je toj bolos, ka je svim štetam drum. Š. Menčetić

*

BOLOVIĆ

533

BOŁAN

boluje, svak u strahu svom mahnita. J. Palmotić, dubr. 236. Ne raduju s', neg boluju (u paklu). J. Kavařin 452. Ovd' bolujem, ovd' da tužim, s hćima da se pak sadružim. 507. Reče u tko plače nazbili svoj grijeh, nije moguće urešeno bolovati. I. Đordić, mand. vi. I kad drugog mnogi fale, mli da hćega svi obale, i što više fale čuje, većma tuži i boluje kao da bi svaka fala hćemu grđnu ranu dala. V. Došen 115. tako i kad to od tuge iznemogne i hoće da umre: Prem ako bolesti i ne imam tilesne, ecce amore langueo: evo ļubavju bolujem; za što bo želim umriti i biti sa sinom mojim Isusom. F. Lastrić, test. 387.

II. prelazno: objekat samo bol, bolest ili rana, subjekat čelade, inače značene kao pod I, 1: Bol boluje Maričić Mijate. Nar. pjes. mar. 141. Pod čadorom nikog ne bijaše, već sam Jovo bolest bolovaše. Nar. pjes. vila 1866. 801. Usku ču ti bolest bolovati. Nar. pjes. petr. 1, 322. Sva tri čemo bolu bolovati. Nar. pjes. kras. 1, 111. Volim jednu bolovati ranu nego dvije, moj jedini sine. Nar. pjes. juk. 53. 61.

BOLOVIĆ, vidi kod Boļevići.

BOLOVINA, f. hćeka loza vinova crna grožda, u jednoga pisca našega vremena, koji veli da se govori u Dalmaciji. B. Šulek, im. 24.

BOLÓVNÍKÎK, adj. vidi bolnički: Ide u bolovničko boravište. Besjede kr. 231.

BOLOVNIK, m. chelidonia (celidonia minore). samo u Stulićevu rječniku (,bolovnik') i iz hćega u jednoga pisca (koji misti da bi mogla biti porješka mjesto bobovnik). B. Šulek, im. 24. isporedi rusa, rosopas.

BOLOZ, m. nadimak, koji dolazi prošloga vijeka mjesto imena. isporedi bolozan, s koji je jednoga postaja i značenja. Haqi Bolozs. Bud. spom. glasn. II. 3, 71.

BOLÓZAN, m. vidi borozan (trubač), od čega je i postalo promijenivši r na l. u naše vrijeme u jednoj pjesmi i iz hće u Vukoru rječniku (gdje grijeskom stoji da je lađa). u primjeru koji ide misle se trubača koji na lađama trube cозarja. isporedi Bolozanović i Boloz. — Idu l' Savom vodom bolozani? Siju li već Turci lubenice? ... Idu Savom vodom bolozani. Nar. pjes. vuk. 3, 373.

BOLÓZANOVIĆ, m. prezime. po ocu bolozanu. Što je prosi Bolozanoviću. Nar. pjes. vuk. 1, 566.

BOLŠIN, m. ime muško xiv vijeka. Glasnik II. 11, 20. 88. Postačem može biti od istoga imena od kajega je Boloje.

BOLŠINOVIĆ, m. prezime, po ocu Bolšinu. xiv vijeka. Glasnik II. 12, 20. 88.

BÖLTA, f. vidi bôta.

BÖLTAĞIJA, m. mercator, dućanjija. Od bolta, s turskim nastavkom. samo u Vukoru rječniku.

BÖLTÂNE, n. cameratio. samo u Bjelostijenčevu rječniku.

BÖLTATI, bôltâm, impf. camerare, čemeriti, graditi na boltu, na svod. isporedi botiti. samo u rječnicima Bjelostijenčevu, Jambrešićevu (1, 129) i Voltigijinu (u kom je samo part. pract. pass. boltan).

BÖLTIŽÂR, m. vidi Baltazar. xvi i xvii vijeka. Kneza Boltižara. Mon. croat. 185. ‚Bolthysar‘. 310. Boltižar. F. Glavinić, cvit. 5.

BÖLVAN, m. idolum, idololatra. vidi balvan, s kojim je jednoga postaja. I. idolum. od xvii vijeka, između rječnika u Bjelostijenčevu, Jambrešićevu, Voltigijinu i Stulićevu. Joram bolvane je nasleduval. P. Vitezović, kron. 11. Koji bol-

vanom služi ali hće moli. Bjelostijenac 25a — 2. idololatra, samo u Bjelostijenčevu rječniku. isporedi bolvanin. — 3. grad u Srbiji. vidi Bovan.

BOLVANČAC, vidi kod bolvančić.

BOLVANČIĆ, m. dem. bolvan. samo u Stulićevu rječniku, u kom ima i bolvančac s gen. bolvančea, koje se ni izgororiti ne može. oboje bez sumne načineno za rječnik.

BÖLVANÎK, m. idololatra. samo u Bjelostijenčevu rječniku (25a). isporedi bolvanin.

BÖLVANIN, m. idololatra. samo u rječnicima Bjelostijenčevu (25a), Jambrešićevu i Stulićevu (gdje je grijeskom isto što i bolvan, idolum) i Stulićevu.

BÖLVANSKÎ, adj. idololatricus. samo u rječnicima Bjelostijenčevu, Jambrešićevu i Stulićevu (,bolvanski').

BOLVANSTVO, n. idololatria. samo u rječnicima Bjelostijenčevu (25b), Jambrešićevu i Stulićevu. u Voltigijinu grijeskom ,bolvarstvo‘.

BOLVANSTVOVATI, bolvanstvujem, imperf. idola colere. samo u Stulićevu rječniku, za koji će biti i načineno.

BÖL, okrženo boje, koje vidi kod bołji

1. BÖLA, f. morbus, dolor. upravo hyp. od bolest i bol, ali se gorori i kao obje te riječi. Akl. se mijeana u voc.: bôlo, a samo je i zadnji slog dug u gen. i instr. sing. i u gen. pl.: bôlê, bôłom, bôlâ. — U naše vrijeme, između rječnika samo u Vukovu. — 1. bolest, morbus. ap) na čeladu: aa) u opće, kakva god: Ne brini se Vlašić’ momče mlado! Nisam ti se bołim razbolja. Nar. pjes. bos. prijat. 1, 37. Ili te je boła obrvala. Osvet. 3, 37. Ilija se na smrt razboljo, otišli su sva tri u primorje... a Ilija da s’ od boje l’ječi. Nar. pjes. kras. 1, 64. Još se takve boje (otoci, guke, krajnici) leče i čivitom, kad se čivitom načini na hćima Solomunovo slovo; pa se posle čivit nogama rastrja kao da se i boła tako razide. M. D. Milićević, živ. 1, 29. — bb) na po se ,ve- lika boła’, epilepsia, gorska bolest, gora. Vuk, rječ. 37a. Kad se spomene velika boła, crni prišt. Vuk, posl. 345. — b) na biłu: O bołama čokota. P. Bolić 1, 158. — 2. dolor, bol (bola): a) tjelesni. Boła, hyp. bol. Vuk, rječ. 37a. — b) u prenesenom smislu kao jad, žalost: Eto Turkom opet boje. Osvet. 2, 187. Kad ču Mirko što mu veli vila, ļuta ga je boła zadesila. 3, 160.

2. BÖLA, f. hćeko strmenito brdo u vračarskom srezu u Srbiji, koje se zove i Bodla, koju vidi. Glasnik 19, 106.

BOŁÁDINOVÍČ, m. prezime. xv vijeka. Petrů Boładinovićí. Spom. sr. 2, 44. Daničić 1, 65.

BOŁAHAN, bołahna, adj. dem. bołji, meliusculus. samo u Stulićevu rječniku, gdje ima i adv. bołahno. oboje nepouzdano. isporedi bołašan.

BÖLÁK, m. ime muško. xiv vijeka. Glasnik II. 12, 25. 72. Postačem će biti hyp. Bołeslav.

BOŁAN, adj. dem. bolan, bolna. isporedi bołahan. od xvii vijeka (vidi prijmer M. Radnića). 1. aegrotus, bolan, bolestan: a) o čeladetu: Cio miscen bolan, ništa ne maše veseo. A. Kanižić, fran. 222. Tito bijaše svedući bolan. A. Kanižić, utoć. 530. Bołan Ivo pod borom ležaše. Nar. pjes. bos. prijat. 1, 35. — b) o živinčetu: Istu bołanu marvicu od slabosti i bole izliči. Nadod. 106. — 2. dolore afficiens, dolore refertus, acerbus, što bołi, što zadaje bol: a) u tjelesnom smislu, kao łut: Usaditi u srcije nepristanitu uspomenu od bołne muke sina božjega. M. Radnić 172. — b) u

BOŁI

546

BOŁKOVÁČKI

sat. 55. Skoči kolo, da skočimo! da vidimo ko
cě boje. Nar. pjes. vuk. 1, 176. — što se govori
'dobro htjeti koga', prema tome dolazi i ,boje
htjeti' izjednačujući se sa volěti, u dva pisca
prošloga vijeka; u drugoga od nih dvojice bice
po němačkom: Mi krv prolijemo, a on za to ne
haje hotijući boje krvnika nego svoje virne voj-
nike. A. Kačić, korab. 210. Kopańe ašovi hoče
kupus boje nego motikama. J. S. Rełković, kuć.
218. — uz glagol nači, kad putniku reku: 'dobro
došao!' a on odgovori: ,boje našao!' značenje
se adverbu tiče staňa onijeh kojima se govori: Dobro
došao, šurače! — Boje tebe našao, zete! Nar.
prip. vuk. 298. — uz reći i druge glagole ta-
koga značena može se značene adverbu ticati i
onona što se govori (a ne samo govoreňa), a to
je tada kao bliže k istini ili više onako kako
prema sebi samol treba da je: Niova crkva boje
će se zvati eretička, nego li prava. A. Bačić 156.
Brez ovoga dara duha svetoga mučno se, ili, da
boje rečem, nije se moguće od privare sotonske
učuvat. J. Filipović 1, 174. Što nevirnik zemljom
upravljeł, il, da reknem boje, rasipše. M. A. Reł-
ković, sat. 32. — uz hoditi i druge glagole takoga
značena može se značene adverbu ticati brzine
kojom se navršuje što glagol nači, te je kao brže:
Reče mu: hod' boje. Đ. Baraković, jar. 12. Trětte
boje po bogatoj Mačvi. Nar. pjes. vuk. 4, 251.
Al' to Turčin ništa ne slušaše, no sve boje pojem
izdiraše; čera něga Rosniću Stevane. 3, 310. Ali
němu kniga zapovida da on boje ide na megdane.
Nar. pjes. mar. 68. tako i uz hajde: Hajde boje,
Krivokapić Joko! Nar. pjes. vuk. 4, 522. tako i
uz kúpiti, kad se gleda na brzinu kojom boje ona
što znači: Kupi boje siłu i krajinu. Nar. pjes.
juk. 202. tako i bez glagola kad se čelade već
nalazi u kakom poslu, kome se gleda na brzinu:
Tuj naredba svaka svim žudem dovole, posla svaka-
kojaka do lute nevoje, ta brzo, ta boje, niki nevo-
kadi, niki sprid, kako mrav kroz poje, zanose oka vid.
Đ. Baraković, vil. 56. tako i kad boja koga zove
bez glagola: K mene boje, crni kaluderu, k mene
boje i čadoru mome. Nar. pjes. vuk. 3, 74. u istom
poslu dolazi adv. i okrjen odaz u pjesmi: A boł'
k mene, moja vjerna ľubo! Nar. pjes. vuk. 1, 200.
A boł', sestro, ako boga znadeš. 1, 200. u istom
značenju dolazi za adverbom brže da bo je pa soka-
zala još veća brzina; kako brže već stoji, za to
s nim može stajati boje uz glagole vrlo različne,
uz koje brže može stajati: Onam' idi brže boje.
Nadod. 83. Izisavši on u poje traži koje svuda
brže boje. 94. Kad Latini knigu proućiše, brže
boje pustije Miloša. Nar. pjes. vuk. 2, 214. Brže
boje vatru naložiše. 3, 420. Onda ja brže boje
oseledam pijevca. Nar. prip. vuk. 202. Pa se brže
boje vrati natrag. Vuk, nar. pjes. 2, 84. Kad de-
vojka to čuje, ona brže boje potrči za proscima.
Vuk, nar. posl. 179. Otcap ga brže boje zamota u
ćurak. 354. — pokazujući da je radna kogu glagol
nači u većoj mjeri onaka kaka treba da je da
bi se uradila, ili u većoj mjeri nego druga, može
stajati i kad je zlo ili ružno ili nemilo ono što
se radi: Sve ču kazat; nu, jaoh, boje naricaću
neg spovijedat. I. Gundulić 386. Kada trnati jež
pun naperi, se jabuk, tada psi naj boje zgrabe a.
F. Glavinić, posl. 36. A tko boje vino dere, da
na ľubav hlepi boje. J. Kavaņin 23. Udarivši ga
još boje. J. Banovac, pripov. 155. Paklana bo
kuca boje od paklenog hrta koje. V. Došen 118.
Ni moj otac nije znao štití, al je znao malo boje
piti. M. A. Rełković, sat. 38. Čijem se uzmažna
nemoć, stisne boje. B. Cuceri 13. Sabłom seku
boje od Seńana. Nar. pjes. vuk. 3, 425. Begu boje
popriteže ruke. 3, 129. Al' se oni više razdražiše,

i na Turke boje udariše. 4, 374. — isto tako po-
kazujući samo da u većoj mjeri biva ono što glagol
znači, uz glagol davati s genetivom koji se go-
vori kad se kazuje koliko, izjednačuje se sa više:
u jednoga pisca prošloga vijeka: Boje mlika ispo-
kojna daje krava J. S. Rełković, kuć. 404. —
značenje adverbu može se ticati više onoga što se
želi učiniti radnom koju glagol znači nego same
radne, kad se gleda kakaw joj je svršetak, što od
ně biva, te joj se samo prema tome dodaje boje:
Jer vrućina udi cvitju mladom i svačemu što iz-
zemle vadiš, da ga sima na misto razsadiš; s toga boje
prid večer se sadi, kripak ob noć
jer sad stoji mladi. J. S. Rełković, kuć. 188. —
c) uz genetiv, kojim se kazuje koliko, s glagolom
jest bez subjekta, nalazi se u jednoga pisca xvi
vijeka, pokazujući kao naprijed pod b. da u većoj
mjeri što biva i samo na taj nacin izjednačujući
se sa više (vidi i naprijed pod b.): Jes mlijeka,
jes siła i k tomu još boje ľubavi i mira, je brašna
do voje. M Držić 83 — d) sa j mjesto 1 nalazi
se u dva pisca xvi i xviii vijeka: Koliko ga
boje budem razumi'. I. T. M. Minitović, ist. 18. sa-
su lliku: Dost je meni da na boje budem život
obratiti. J. Kavaņin 333. Livadu kosit boje. 360.
Neka u redu svetom stoje, napredkujući sve to
boje. 503.

BOŁINA, f. praestantia, melior rerum conditio. u naše vrijeme. a) stea u kom je tko kad je bojeoli od drugoga: Vele Turci de si junak dobri, amati ti je bojina za ludu: ne kče otist' da nikašića grada da te vide nikšićke gazije. Pjev. crn. 283. — b) stea u opće boje od drugoga staňa: O bołini onu se našoj stara. S. Milutinović, pjev. crn. 328.

BOŁINAK, bołinka, m. melior rerum conditio, convalescentia, emendatio. Od prošloga vijeka, između rjećnika samo u Stuličevu (status in melius mutatio, emendatio, correctio) i u Vukovu (melior rerum conditio). isporedi bołitak. — a) boje stea u bolesti, kad je bolniku boje: Davahu mu glas da nije mu sin umiro, neg da žive zdrav. Upita ih: u koje doba on bješe im' bołinak. Živ. is. 60. Povrhu nemoćnika ruke nalagaće, i bołinak imaće. 171. — b) boje stea u životu, u moralnom smisłu, kad se čelade popravi: Bez bołinka i jednoga od života primaju tako neskladno i neužudno kraja od kraja u svoju kuću. B. Cuceri 246.

BOŁITAK, bołitka, m. melior rerum conditio. isporedi bołinak. u naše vrijeme. S ľubavi bołitka i napredka. M. Pavlinović, raz. spis. 414. Da vidim bołitke koje je stekla nauka. M. Đ. Milićević, opšt. 48. Razvitak deteta, něgov bołitak. M. Đ. Milićević, zlosel. 260.

BÓŁIV, adj. aeger, što boli koga. xvii vijeka u jednoga pisca. o oćima: Koji imaju oči bojive, stave prid nih svitu zelenu. M. Radnić 383.

BÓŁKA, f. morbus. hyp. Boje u naše vrijeme. Rastvori se nebo da vidis svakojake bołke. M. Đ. Milićević, živ. 2, 48. Ali je ona imala neku tajnu bołku, koju kriju. M. Đ. Milićević, des. par. 8. bolesno mjesto na tijelu: Svaku bołku neka zamuze svojim mlekom žena dojila, pa će proći. M. Đ. Milićević, živ. 2, 68.

BÓŁKO, m. ime muško, hyp. Bołeslav. xiv vi-
jeka i u jednoga pisca xvi vijeka i u pjesmi. Glas-
nik II. 12, 44. 47. Bołko. D. Zlatarić 36b.

BÓŁKOVAC, Bółkôvca, m. selo u Bosni u
okrugu travničkom. Schem. bosn. 1864. 49. T. Ko-
vačević 34. grieškom „Bolkovac' . Statist. 75. ispo-
redi Bołkovci.

BÓŁKOVAČKI, adj. što pripada Bołkovcima.
Bołkovačka opština K. Jovanović, reč. 145.

BOŁKOVCI

547

BONO

BÓŁKOVCI, Bójkovácă, m. pl. 1. selo u Svriji u okrugu rudničkom. K. Jovanović, reč. 145. — 2. kao prezime porodici xv vijeka u hrcatskoj krajini: Vrh malina, ki je kupil ta isti Martinac od ‚Bolkovac‘. Mon. croat. 136.

BÓŁKOVIĆI, Bójkovićă, m. pl. selo u Bosni u okrugu sarajevskom. Schem. bosn. 1864. 55. griješkom Bójković. Statist. 15.

BÓŁMA, adv. magis, melius, bole (vidi kod boji). Od prošloga vijeka, između rječnika samo u Vukovu. — uz glagole: Ova se istina boja ukazuje iz svetoga pisma. A. Bačić 466. Bojma ganuti srca. E. Pavić, ogled. xii. Milost i prijateljstvo s bogom sam traži, da dobivši ju bojma ju znade čuvat. 131. Kandila ne samo ne potrnu se, veće još bojma razgorivši prosvitle se. 141. Da ga još bojma od sunčane žestine zakloni. 429. Da se onomu dade koji je bojma upravio svoj talenat. 601. Kada tihо vitar popuhuje, bojma se čezu zvona. Đ. Rapić 349. Poslušajte dok bojma viđimo. 59. Poslušajte bojma. 357. Onaj prihvalni ado sve bojma se slidi. I. Jablanci 101. Nastojte u napridak boja dolaziti na ova govoreňa. B. Leaković, nauk 19. Promotrimo bojma što su ove kriposti. 274. Da biste ih bojma razumili. 394. Ne ima nijedne (bolesti), po kojoj bi se bojma i većma grih mogao pokazati nego li guba na tilu čovićanskom. B. Leaković, gov. 35. Zar će se na čas smrti bojma moć pripraviti? 98. Budući ona dobra onda bila općena, bojma su se proviđale udovide. A. Tomiković 379. Kad su u tavniku pčele, onda bojma legu novanod. F. Đorđević 52. Pčele onda bojma prionu raditi. 56. Da bi se bojma milovale. Osvet. 1, 4. i kad se glagolom kaže što zlo ili ruđe ili nemilo (vidi u boje kod boji): Da mu ne dade slobode bojma sagrišivati. A. Bačić 376. Vičite bojma; spava, more bit, vaš bog. E. Pavić, ogled. 307. Da može u zemlji bojma istrunuti. I. Jablanci 59. — na jednom mjestu može biti griješkom boje: Možete se bojme dogovoriti. Bud. spom. glasn. II. 3, 205.

BOŁNIK, m. vidi bolnik. prošloga vijeka u jednoga pisca. isporedi boljan. Znam da ona razveseli zlovołnike, ugleda potrebnike, razgovori bolnik. Besjede kr. 222.

BÓŁŠÁNE, n. emendatio. u jednoga pisca xvi vijeka, a tada su glasovi ne još glasili nje; između rječnika samo u Stulićevu. Spodiv svoju čini umileno, a ne hini, s poniženjem i skrušenjem i s bošanja odlučenjem. M. Marulić 259.

BÓŁŠATI, bójšám, impf meliorem facere, meliorem fieri. xvi vijeka, između rječnika samo u Stulićevu. Od adj. bołj dokle je u nemu još bilo ši iza ł. — 1. prelazno: popravłati, činiti bołim čelade: objekb može biti neizrečen: Strah božji boša. Nauk Brnardov 4b. — 2. neprelazno: bołj bivati: Po daru božjemu bošamo. Nauk Bernardov 3b. Da nastojiš božati ‚n dobrih dilih. 58v.

BÓŁŠAV, adj. meliorem reddens, što čini bołim, što popravła. samo u Stulićevu rječniku. rječ vrlo nepouzdana.

BOŁUN, m. mjesto u Istri. pomiće se od xiii vijeka. List pošljite v ‚Bolun‘. Mon. croat. 8. Polpleniše Bojun i Vran. 94.

BOŁUNI, m. pl. dva sela u Hercegovini: jedno blizu Stoca a drugo blizu Hrasna. Schem. rag. 1876. 57. 60.

BOŁUNSKI, adj. što pripada Bołunu. Bołunski. Mon. croat. 259.

BÔMBA, f. vidi bumba. xvii vijeka u jednoga pisca i to sa n mjesto m, i u naše vrijeme (sa m).

Lunbarde ga biju, bonbe i karkaši. J. Radojević 17. Što nijesu bombe razorile. Pjev. crn. 249.

BÔMBÂK, bombáka, m. vidi bumbak. xv vijeka u jednom rukopisu (B. Šulek, im. 24) i u jednoga pisca xvii vijeka. Tu se vriče pune bombaka i vune. B. Krnarutić 34.

BOMBÀRA, f. pyrobolus. isporedi kumbara. od franc. bombarde. u naše vrijeme. Iz ni se mogu bacati i bombare. S. Tekelija, ‚n Letop. 119. 71.

BÔMBÂRDA, f. top iz koga se meću, bombare'. isporedi lubarda. od franc. bombarde. prošloga vijeka u jednoga pisca. Topi i bombarde Praga jesu tukle. A. J. Knezović 261.

BOMBAŽIN, adj. vidi bumbažin. u naše vrijeme u Istri. Įubi kupi baretu bombažinu. Nar. pjes. istr. 2, 38.

BOMBOROV, adj. samo u zagoneci: Na dnu mora bomborovo jage (odgonetaj: zrno u pušci). Nar. zag. nov. 65. mjesto toga dolazi i tamburovo, dundulovo, bumbulovo, sumbulovo, simsilovo i sandulovo.

BÔME, okršeno bog me, koje vidi kod bog.

1. BÔNA, f. žensko ime Bona. Opatica gospa Bona. M. Marulić 258.

2. BÔNA, m. ime muško, hyp. od Bonaventura. isporedi Bone, Bono. Bonu Šerafina prava u duši i u puti. J. Kavašin 176. Svetoga Bone mučnika. Nadod. 97.

BÔNACA, f. tal. bonazza, bonaccia, tranquilitas, tisina na moru, od xvi vijeka. isporedi bonačica. Zapovidje vjetru i moru, i utičnena jest bonaca velika. N. Rańina 32b. mat. 8, 26. Kada z bonacom, kadá s vjetrom. Zbor. 84. Vele krat je isprosio vjetra drijevom, koja se nahođahu u tišini ili bonaci. B. Kašić, fran. 169. Po jugu i buri, fortuni, bonaci. M. Kuhacˇević 40.

BÔNAČICA, f. dem. bonaca. u naše vrijeme u Istri. Kud Mikula jadriše, biše tiha bonačica. Nar. pjes. ist. 6, 10.

BÔNAČIĆ, m. prezime. od prošloga vijeka. Bonačiću iz Brača. H. Bonačić 3. M. Bonačić. Schem. rag. 1876. 62.

BÔNBA, f. vidi bomba.

BÔNE, m. muško ime, hyp. Bonaventura. isporedi Bona i Bono. Otac sveti Bone, kog u redu rodi sveti Frane. L. Įubuški 55.

BÔNICA, f. canis vertagus, vacca macra, hrt i mršava krava samo u Vukovu rječniku, gdje se dodaje da se govori u Bačkoj. Kao bon nga, kaže se slaboj ženi. Vuk, rjeć. 37a. Riječ je tuđa, inače tamna, može biti od mağ. bongyor, kudrac, pa mu značenje promištenje. isporedi zbončati se.

BÔNGIĆ, m. prezime. u naše vrijeme. Milun Bonćić. Rat 353. isporedi bon nga.

BÔNICA, f. vidi bolnica.

BÔNIĆ, m. prezime, po ocu Boni, xvi vijeka. Jakova Bonića. Mon. croat. 187.

BÔNIK, m. vidi bolnik.

BÔNÍNOVO, m. mjesto u Dubrovniku navrh Pila, otkle se počinje slaziti u Gruž, prozvano po čovjeku koji se zvao Bonini i onde imao kucu i baštinu. L. Zore. Dolazi prošloga vijeka u poslovici: Čeka te meštar Vjetrilo pod Boninovijem. Poslov. dan. 12.

BONKOVIĆ, m. prezime, xvi vijeka Mon. croat. 202. isporedi Bono. ali bi lako mogla biti porješka stamparska mjesto Borković.

BÔNO, m. ime muško. hyp. od Bonaventura.

*

BORČANI

552

BORIJA

ski: Borčec. Schem. zagr. 1875. 62. Pregled 18.
— 2. menecens Muls. L. Šloser, kor. 547. 552.

BORČANI, m. pl. selo u Bosni u okrugu trav-
ničkom blizu Župańca, griješkom Borčani. Statist.
75. 132. pišu mu i akus. za nom. Borčane. Schem.
herc. 1873. 184.

1. BÖRČANIN, m. čovjek iz Borča (u Srbiji). P. Đorđević. Akc. u pl. Börčani.

2. BÖRČANIN, m. čovjek iz sela Borka (u Srbiji). M. Đ. Milićević, let. več. 322.

1. BÖRČÁNKA, f. žensko čełade iz Borča (u
kragujevačkom okrugu u Srbiji). P. Đorđević.

2. BÖRČÁNKA, f. žensko čełade iz sela Borka (u Srbiji). M. Đ. Milićević.

BÖRČANSKÎ, adj. sela Borča u Srbiji. P. Đorđević.

BORČEC, vidi Borčac.

BORČIĆ, vidi kod Bokčić.

BORČIN, m. ime muško xiv vijeka. Spom. sr.
2, 27. ali kako je na drugim mjestima po svoj pri-
lici pogrješka mjesto 'Bogčinči' (vidi kod Bokčin),
lako može biti i na tom. isporedi i Bokčić.

BORČINE, f. pl. selo u Hercegovini blizu Mo-
stara. Schem. here. 1873. 156.

BÖRDEŁ, m. selo u Srbiji u okrugu krajin-
skom. K. Jovanović, reč. 123. Od rumun. bordeiu,
koliba.

BORĐOŠKI, adj. prezime u naše vrijeme. Šem. prav. 1878. 21.

BÖRE, m. ime muško. hyp. Borisav. xiv vijeka i u naše vrijeme. rečenoga vijeka ne dolazi u drugom obliku osim nom., a bez sumne je bio gen. Borete i Boreta; sada je gen. Bora. isporedi Boro. — Bore. Glasnik II. 12, 52. 129. 124. Glasnik 15, 297. Daničić 3, 559. Do čadora Bora barjaktara... Pobratime Bore barjaktare! Nar. pjes. vil. 1867. 352.

BORENA, m. ime muško ix vijeka u knizi grčki
pisanoj. F. Rački, doc. 358. Od korejena od ko-
jega je boriti se. isporedi Borenac.

BORENAC, Borenca, m. selo u Hrvatskoj u
podžupaniji križevačkoj, mještani govore krajkavski
Borenec. Schem. zagr. 1875. 182. Pregled 68. is-
poredi Borena.

BORENIK, borenika, m. vidi borac. samo u
rječnicima Bjelostijenčevu i Stuličevu.

BÖRÊNE, n. certatio. od xv vijeka, a u to je
vrijeme još bilo na kraju -nije, po tom -nje, a
pouzdano od prošloga vijeka -ne; između rječ-
nika u Mikaļinu, Bjelostijenčevu, Jambresičevu,
Stuličevu i Vukovu. — a) tjelesno: aa) vojničko:
Sii podvizi i borenija i trudi novago velikomu-
čenika Lazara. Glasnik 21, 164. Naš život jest
kako jedna vojnica ili borenje na zemlji. Š. Bu-
dinić, sum. 20. Soldat izhod borenja razumno ima
prociniti. F. Glavinić, cvit 394. Oruzje bojno to-
liko od brambe, koliko od borenja. F. Glavinić,
svitl. 54. Triba je družinu hrkati k borenju. P.
Vitezović, odił. 21. Koji ga je pozivao na borene
vojničko. A. Tomiković 129. I na gustu mi je
maglu težko, gdje ne vidim borene vitežko. Osvet.
2, 126. — bb) mučeničko, na mukama tjelesnim:
Tom ričju ukripšljena u mučnom branju i borenju
kripka ućiniviši se, slugam reče. Starine 1, 223.
Cetrdeset dasen je u borenje ulizlo. F. Glavinić,
cvit 70. — b) duhovno: aa) sa suprotivštinama
svjetskim: Borenje jest život človika vrhu zemlje.
F. Glavinić, posl. viii. Jer je ovo vreme boreňa. J.
Rajić, pouč. 1, 51b. — bb) u samom duhu, s mu-
kama koje bivaju u duhu: Ove dve ļubavi počele

su se boriti, poradi koga boreňa kaže može izka-
zati koliko se je nežino srdce mučilo. A. Tomi-
ković 26. U boreňu mojaše se bole. Vuk, luk.
22, 44.

BORETIĆ, m. prezime xv vijeka na jednom mjestu. lako može biti pogrješka u prepisivańjo mjesto Bogetić (vidi kod Bokčić i Bokčin). Spom. sr. 1, 162. Daničić 1, 66.

BOREVATI, borevam, impf. vidi boraviti. u
jednoga pisca prošloga vijeka biće pogrješka mjesto
boraviti. S. Dominik bora)vajući u Bolołni, teško
se razbała. V. M. Gučetić, pohv. 125.

BOREZ, m. boreas. u jednoga pisca XVII vijeka. Grmi nebo, vihrom magli, more smuti, borez daše. I. Zanotti, en. 2, 11.

BORHAN, m. ime muško. XIV vijeka, postašem
hyp. od Borislav. Borhanš. Glasnik II. 12, 7. 74.

BÖRİČE, n. vidi Boričje.

BÖRIČEVAC, Boričevca, m. 1. selo u Hrvatskoj
krajini blizu Gospiška. Schem. segn. 1871. 36. 1881.
34. Razdjeł. kr. 17. griješkom Boričevac. Schem.
prav. 1878. 63 — 2. zaselak u Hrvatskoj u pod-
zupaniji varaždinskoj. Pregled 45. — 3. viđi Bo-
ričevci. — 4. brdełak više Vaševa u Srbiji. Ł. Ko-
vačević.

BÖRIČÊVCI, Böričevácă, m. pl. selo u Slavonijā u podžupaniju požeškoj. Pregled 89. Schem. zagr. 1880. 47. grješkom pišu i Boričevac. Schem. zagr. 1875. 45.

BÖRIČEVIĆ, m. prezime. od XVI vijeka. od
imena koje samo ne dolazi a moglo bi biti Borić,
hyp. od Borisav. Mon. croat. 188. 244. Šem. srb.
1881. 299.

BORIČINA, f. rubiacea. u jednoga pisca na-
šega vremena, bez sumne načineno: Boričine, ru-
biaceae. J. Šloser-Vukot., flora cvi.

BÖRIČJE, n. selo u Hercegovini u Pivi. V. Łe-
šević. iza č može se odbaciti j kao i u drugim
takim riječima, u zagoneci o topu kad pukne:
Tele riče na Boriče, krava čuje čak na Bosnu.
Nar. zag. nov. 185.

1. BÖRIČ, m. 1. dem. bor. u naše vrijeme. Iz
Ivina (groba) zelen borić niče. Nar. pjes. mar. 56.
— 2. hippuris vulgaris L. i pinus pumilio L. B.
Šulek, im. 24. isporedi borak.

2. BÖRIČ, m. prezime. od XVIV vijeka, po ocu Bori (isporedi Bora, Bore, Boro od Borisav). Radoslav Borić. Glasnik II. 12, 132. Kuća Borića. A. Kačić, kor. 472. Borić. Schem. segn. 1871. 102. Schem. diac. 1877. 62. Šem. prav. 1878. 87. nose ga i Turci: Prelijepa Boriča Begzada. Nar. pjes. vuk. 1, 445.

3. BORIĆ, m. ime muško xv vijeka. samo na
jednom mjestu. lako može biti pogrješka u prepis-
sivańu mjesto Bogić, a mogla je pogrješka lako
postati od tuda što se staro čirilsko g uzelo za r
(vidi i kod Boretić, Bokčić, Bokčin). Spom. sr.
1, 31.

BORIĆAK, borička, m. 1. hyp. borić, borak.
Prik boričkov bi skakala, da bi bržja bila. Jačke
50. — 2. ribes rubrum L. B. Šulek, im. 24.

1. BÖRIJA, f. tur. bory, truba, tuba. Akcenat
se mješna u gen. pl.: borišă, a samo je i zadni
slog dug od gen. i instr. sing.: borišje, borišom.
Dolazi od XVI vijeka, između rječnika samo u Vu-
kovu (gdje je samo pl. borije, ein musikalisches
instrument). u pravom primjeru nije sa svijem
jasno značene: Priče v(aše) m ilosti) borozan i
zajedno noseći boriju. Starine 10, 9. Udarivši bo-
rija, zavapi Katarina. M. Divković, kat. 143. Pred

BORIJA

553

BORITI

hćim svire u borije sopci nove u načine. I. Kanavelić, iv. 337. Svirke i piskove, trubje i borije. I. Grličić 268. Tu su dipli, borje gusle. J. Kavanin 498. Udariše careve borije. A. Kačić, razgov. 64. Ne moj ni ti udarati u borije i nakarade. Nar. pjes. bog. 66. Udariše zile i borije. Nar. pjes. vuk. 3, 458. Ustavite zile i borije. 3, 457. Pobacaše zile i borije. 4, 258.

2. BORĪJA, f. gora u Bosni blizu Sarajeva. Glasnik 20, 353, 21, 299, 22, 49.

BÖRĪK, borīka, m. pinetum. u naše vrijeme, između rječniku samo u Vukovu. Ploviš k bräckim rudinam, korčulskim borikom. M. Pavlinović, raz. spis. 122.

1. BÖRIKA, f. 1. vidi bor. u naše vrijeme, između rječnika samo u Vukovu (gdje je i značene koje je stavljeno). dolazi u pjesmi prema boru kao žensko prema muškom i vije se oko njega. Iz Omera zelen bor nikao, iz Merime zelena borika, borika oko bora vila kano svila oko kite smija. Nar. pjes. vuk. 1, 259. a u jednoga je pisca našega vremena osobito drvo: abies pectinata i „prava borika" isto drvo. B. Šulek, im. 24. 25. — 2. onycetaea Steph. J. Loser, kor. 296. 305.

2. BÖRIKA, m. i f. ime muško i žensko, hyp. od Borisav i Borisava. a) muško, xiv vijeka: Sini mu Borika. Glasnik II. 12, 39. — b) žensko, u naše vrijeme. Sr. Nov. 1878. 35. Ł. Kovačević. M. Kovačević. dolazi i prije našega vremena, ali se ne može znati je li muško ili žensko. S. Novaković, pom. 45.

BÖRIKIĆ, m. prezime po materi kojoj je ime Borika. u naše vrijeme. Po 396.

BÖRILAC, borioca. m. vidi borac. od prošlogova vijeka: Dobre duše... stat će s anđeli i z borici (izboriocí). J. Kavašin 571. Vidjeste li da prez boga nema borioca. Osvet. 2, 163. Najslavnijega borioca za slobodu. M. Pavlinović, rad. 11.

BÖRİLO, m. ime muško. hyp. Borisav. od xiii vijeka, između rječnika samo u Daničevu, rečenoga vijeka dolazi samo kao ime caru bugarskom, i nominatiru mu nema potvrde: Cara bligartsko Borila. Stefan kr. 21. Domentijanb. 104. inače i u nom. dolazi od xiv vijeka: Borilo. Glasnik II. 12, 43. 54. Glasnik 24, 245. Spom. sr. 1, 34. Borila. S. Novaković, pom. 45.

BÖRİLOVIĆ, m. prezime, po ocu Borilu. od prošlogova vijeka. Vuka Borilovića. Glasnik 17, 315. I s nima je Borilović Vuče. Ogled. sr. 22.

1. BORĪNA, f. ime selima: a) selo u Hercegovini u Nevesihu. V. Ľešević. — b) selo u Bosni u okrugu sarajevskom. Samem bosn. 1864. 55. Statist. 13. je li i nemu akcenat kao prvom, ne zna se za cijelo. isporedi Borine.

2. BÖRINA, f. taeda, luč od borovine M. Đurović.

3. BORINA, m. prezime, XVI vijeka. nominativu nema potvrde. Po oficiale Lovreće Borine. Mon. croat. 289.

BÖRINAC, Börînca, m. selo u Srbiji u Pustoj Rijeci ne daleko od Želskovca. Otaġb. 4, 358. i neka mjesta pod livadama zovu se tako u okrugu smeđerevskom i jagodinskom: Livada u Borîncu. Sr. Nov. 1875. 11:2. 1871. 774.

BÖRINE, Börînâ, f. pl. selo u Srbiji u okrugu podrinskom. K. Jovanović, reč. 135. bila su dva: jedno gorja Borina a drugo doňa Borina, pa su sjedinena. Vuk, dan. 3, 233. M. Đ. Milićević, srb. 564. jedno će od nih biti došlo u zagonetku o pušci dok su još bila na po se: Lajka laje u dolini,

čak se čuje u Borini (borini'). Nar. zag. nov. 184. isporedi Boričeje.

BÖRINSKĪ, adj. što pripada selu Borinama: Borinska opština K. Jovanović, reč. 135.

BORĪNCI, Borińaca, m. pl. selo u hrvatskom primorju xvi vijeka. To isto selo miša níve i senokose z Boričci. Mon. croat. 214.

BÖRISAV, m. vidi Borislav.

BÖRISAVA, f. ime žensko. Zemłak 1871. br. 2. isporedi Borislav.

BÖRISAVAC, Borisâvca, m. něko mjesto pod nivama u Srbiji u okrugu kragujevačkom. Niva u Borisavcu. Sr. Nov. 1875. 91 isporedi Borisav.

BÖRISAVLJEVIĆ, m. prezime, po ocu Borisavu. u naše vrijeme. D. Avramović, sv. gora 200. 228. Rat 84. Sem. srb. 1881. 299.

BÖRISLAŁIĆ, m. prezime, po ocu Borislavu. xiv vijeka. pred otpalo je v. „Borislalićb". Glasnik II. 12, 44. 118. 131.

BÖRISLAV, m. ime muško. od xiii vijeka. prvoj je poli (Bori-) korijen od koga je boriti se. Borislav. Mon. serb. 29. 59. Glasnik II. 12, 16. 31. Daničić 1, 66. 3, 560. — iza s može otpasti 1, te glasi i Borisav u naše vrijeme i prije našega vremena. S. Novaković, pom. 45. Rat 97. 352. 400. — Borisavom zovu u Srbiji djeca i jednu od zvijezda rlašića, koje sve zovu imenima ludskim. M. Đ. Milićević, živ. 1, 4.

BÖRISLAVIĆ, m. prezime. vidi Borisavljević. u naše vrijeme. I s nima je Borislavić Vuče. Pjev. ern. 18.

BORISOVO, n. selo nehdje blizu Štipa XIV vijeka. Selo Borisovo. Glasnik 24, 251. 254.

BÖRĪŠ, m. ime muško. xiv vijeka. hyp. od Borislav. Mon. serb. 179. Daničić 1, 66.

BÖRIŠA, m. ime muško. od xiv vijeka. hyp. od Borisav. Glasnik II. 12, 50. 54. Glasnik 15. 297. Daničić 3, 559. Ču l', Boriša, mene, kapetane! Nar. pjes. vuk. 5, 358.

BÖRĪŠEV, adj. što pripada Borišu. u naše vrijeme dolazi kao prezime. Boca 8.

BÖRIŠIĆ, m. prezime, po ocu Boriši. od XIV vijeka. Glasnik II. 12, 53. Spom. sr. 1, 100. 101. Daničić 1, 66.

BÖRIŠTE, n. synagoga, zbornica. u jednoga pisca XVI vijeka. Od brati, berem. Ustavši Jesus od borišta. N. Rańina 64b. luk 4, 38. Ustavše njekoji od borišta. N. Rańina 23. djel. 6, 9.

BÖRITEŁ, m. a) certator, borac. XV—XVIII vijeka. između rječnika u Mikałinu (24b), u Belinu (114b), Bjelostojenčevu (boritel'), Jambrešićevu (boritel'), Voltišijinu i Stuličevu. Krjepei vitezite i boritelj slavni. Mon. croat. 155. Ja sam boritel i branitel za spaseńe. A. Tomiković 5. — b) eversor. prošlogova vijeka. Što nam pišete da smo boritelj i razoritelj obštinstva. Bud. spom. glasn. II. 3, 155. — isporedi boriti.

BÖRITEŁEV, adj. certatoris. samo u Bjelostojenčevu i Jambrešićevu rječniku (boritelov dar'), agonothesia).

BÖRITEŁSKI, adv. athletice. samo u Jambrešićevu rječniku (boritelski').

BÖRITEŁSTVO, n. athletica. samo u Jambrešićevu rječniku (boritelstvo').

BÖRITI, börîm, impf. aggredi, oppugnare, uggnare, certare. — Akcenat se mijeňa samo u 1 i 2 pl. praes. borimo, borite, i u 2 i 3 sing. aor.: bori. — Dolazi od XIII vijeka sa se (vidi pod 3 primjer Stefana kr.), a bez se od XVI; iz-

BORITI

554

BORJE

među rječnika bez se samo u Stulićevu, a sa se u svjema osim Belina: u Vrančićevu: luctari; u Mikałinu: ludere palaestra, certare lacertis; u Bjelostijenčevu: luctari, certare, decertare, luctare, in agone contendere, impugnare, oppugnare; u Jambrešićevu: luctari; u Voltlišjinu: ringen; u Stulićevu: certare, aemulari, contendere; u Vukovu: certare; u Daničićevu: pugnare. — Kor. bhar, udarati, biti, isporedi brati (borem), braniiti se.

1. prelazno: a) objekat čelade, čelade, čelade uz part. praet. pass. biva subjekt. kao udarati na koga, navašivati, napadati. XVI-XVIII vijeka, ali veoma rijetko: Vazda rvani i boreni jesmo od različih napasteh. Š. Budinić, sum. 20. Ako te put bori huda pohotinja. A. Komulović 70. Ne bi te taj mrtvački boro san. G. Zelić 7. — b) objekat rat i borba. prošloga vijeka u jednoga pisca i u naše vrijeme u jednoga: S Pipinom boreč rati. J. Kavašin 210. Borbu bore jaci momci. Osvet. 4, 47.

2. neprelazno; kao dałe pod 3 sa se. XVII i XVIII vijeka u dva pisca: Ne bižećim nego borećim kruna se daje. F. Glavinić, cvit 211. S Petrom borio je prama Karlu. J. Kavašin 184.

3. sa se, pugnare, certare, kada dvoje udara jedno na drugo, drije vojske, dva čeladeta ili što se misli kao čelade, drije živine jedna na drugu ili na čorjeka ili čorjek na niu, ili što god dvoje. izrečeno može biti ili oboje različnjem načinom ili samo jedno: a) kažu se obje strane koje se bori: a) obje se kažu jednijem imenom u množini ili se brojem dva: aa) bore se vojske, mjesto kojih se mogu kazati i gospodari im: Dva se brata bore oko vjere, a oko nih hijade vojnika. P. Bratavić, vijen. 27. — bb) bore se dva čeladeta, kad se u svadi biju ili u prenesenom smislu, kad se samo svadaju: Rad nih žene kod gнizda se bore. J. S. Rełković, kuć. 32. Da nevjeste ne zatiču zava, da s' ne kore i u dvorim bore. Nar. pjes. juk. 235. — cc) bori se u prenesenom smislu i umno što, radna, stane: Ove dvi javubi susritnuvuši se u ne prisvetomu srduz uzbunile su i počele su se boriti hotijući jedna drugu pokvariti. A. Tomiković 26. Bore se u putnika dvije žeje. S. Lubiša, prip. 4. — b) samo se za jednu stranu kaže da se bori, a druga se izriće: aa) u instr. s prijedl. s: aaa) bore se vojske, mjesto kojih se može kazati i drugo što, ali se one misle: S kim no se Rim bori od svita od stanje. H. Lucić 264. S neprijateći kad bori se, kad li u miru tihom stoji. J. Kavašin 209. Bore li se s gradom Košašinom? Nar. pjes. vuk. 5, 541. Mi se sami ne možemo boriti s carstvom turskijem Vuk, sov. 23. — bbb) čelade s čeladetom bori se neprijateški da bi jedno drugomu dosadilo: Ne mogu si nimbi boriti se. Glasnik 13, 361. — ccc) čelade s čeladetom bori se samo igre i zabave rad, ali vojničkim načinom: Da se i one s mušim bore na mejdanu. J. Kavašin 279. — ddd) čelade se bori sa zvjerkom, ili zvjerka su čim god: S medvedom boreći se primogal si ga. F. Glavinić, svitl. 10. Kako se s aždajom bori, pa mu ništa ne naudi? Nar. prip. vuk. 60. Bori se kao ala s berićetom. Nar. posl. vuk. 28. — eee) u prenesenom smislu bore se stvari tjelesne jedna s drugom: Rijeka se s morem bori. Poslov. dan. 107. Tavni mjesec da se s krstom bori. Nar. pjes. petr. 2, 271. — fff) u prenesenom smislu kad borba nije tjelesna nego duhovna, kad se tako bori čelade s čeladetom ili što se kao čelade misli, ili kad se čelade bori s duhovnim čim: Běsno boreštih se s nami. Stefan kr. 25. Za č se boriš z bogom? Starine 1, 223. Da se bijemo i borimo s neprijetežima našima duševnima. B. Leaković, nauk 176. — tako kad se

dva čeladeta natpijeaju: pred riječju koja se počine glasom s izostavljen prijedlog: Minute ove dvi (s) Silvanom ja no kad natječu u pjesni borrah se za obklad. D. Rašina 135b. čelade se bori s umnim čim: s nevojom, s mukom: Oni se s nevojom bore. M. Pavlinović, rad. 141. S onijem, ki se s mukom bore. Osvet. 1, 38. tako i s pameću, kad dvoumi, kad se mući mislima ne znajući što bi činio: Stanem se boriti s pameću. Pravdonoša 1852. 33. čelade se bori s dušu, kad je na umoru: To govori, a s dušom se bori. Nar. pjes. vuk. 2, 113. 4. 209. — bb) u dat. s prijedl. protiv, ili u gen. s prijedl. suprot: aaa) kao kad se biju vojske: Dobar kapitan kad protiva neprijeteže bori se. F. Glavinić, cvit 83. — bbb) bori se životiņa, a s prijedl. je čelade: Kako lav proti lovcem srčeno bori se. F. Glavinić, cvit 86. — ccc) bori se čelade, a s prijedl. je strar tjelesna: Tvrdo jest tebi proti ostnu boriti se. F. Glavinić, cvit 35. — ddd) borba duhovna: Ki suprotiva veri bore se. F. Glavinić, cvit 38. Proti heretikom tako se boraše. 296. Kako se imaju vladati i boriti suprot svita. M. A. Rełković, sabr. 32. — b) kaže se samo jedna od obiju, a druga ne, nego se ili razumije iz ostaloga govora ili se misli se ili što se namjeri: a) bori se čelade: Gospoda hvatska i bani hvatski dvigoje vojsku prot(i)vu im (Turcima), i tu boriše se braniju velijingi. Mon. croat. 115. Sluge moje bi se stanovito borili. Anton Dalm., ioan. 18, 36. Ako se borimo, borimo se jeda bi u miru počivali. F. Glavinić, posl. VIII. Turci urdiše na kršćanski tabor i učiniše strašan boj boreći se borenjem likim. M. Vitezović, kron. 131. Pa se junak i borijo harno. Osvet. 2, 146. — b) bori se vjetar: Nek se vitar kroz pengere bori. J S. Rełković, kuć. 293.

BORIV, adj. vincibilis, expugnabilis. samo u Stulićevu rječniku. riječ nepouzdana.

BORIVŌJ, Börivoja, m. ime muško. u naše vrijeme. Borivoj Nešić. Rat 325.

BORJAD, m. selo u Ugarskoj u Barańi. Šem. prav. 1878. 39.

BORJANOV, adj. prezime. u naše vrijeme. Šem. prav. 1878. 92. isporedi Borjanović.

BORJANOVIĆ, m. prezime. u naše vrijeme, Šem. prav. 1878, 26.

BŌRJE, n. coll. pini. od XIV vijeka, između rječnika u Belini (566a), Stulićevu, Vukovu i Dančićevu. na kraju -je stoji mjesto -ije, koje se pomenotoga vijeka pisalo. — 1. u pravom značenju: (Međa) na borije. Glasnik II. 12, 43. Mon. serb. 95. (Međa) konč estoga borija. Glasnik II. 12, 67. Pod borjem u hladu. M. Marulić 29. Gdi jelje i borje živ človjk uživa. M. Vetraćnić 1, 7. Gdje jelje i borje s topolom rastješe. 2, 133. Zeleno borje zemlj s pokloni. M. Držić 429. Uz bistri vir pod borjem sjeđaše. D. Rašina 22b. Drinovje, jelje i borje. P. Zoranić 42b. Tako Zadar borjem, ko varoš odgoji, pod gustim staborjem svoje srce pokoji. D. Baraković, vil. 46. Štruci izvrženi množ borja kažuju. I. T. Mrnavić, osm. 167. Uputi se u planinu gusta borja. J. Palmotić, dubr. 103. A borje se sve zeleno simo i tamo razvedeno. J. Kavašin 480. Popovi su dvoj borjem ograđeni, borjem i javorjem. Nar. pjes. vuk. 1, 101. Mutna teče Tara valovita, ona važa drvje i kamele, na njoj nema broda ni čuprije, a oko ne borije i mramorje, 2, 105. nalazi se i u množini kad je po više borova na više mjesta: Borja tere jelja zide su nadili. M. Marulić 58. Svud borja povaљena. J. Kavašin 557. dolazi i za jedan bor u pjesmama u Istri: Prid dvorom joj zelen

BORKA

555

BOROVAK

borje resa, zelen borje, zelena naranča. Nar. pjes.
istr. 1, 15. Zrasla su mi dva borja rumena. Nar.
pjes. istr. 1, 57. — dolazi i u zaklīnanu kao bor
(koji vidī): Borja tebi, ўbo Nikolina, polkoni mi
Dragoman-divojku. A. Kačić, razg. 147. Ah borja
mi, moj čestiti care! Nar. pjes. bog. 239. — 2. ime
brdima: a) brdo u Srbiji u čačanskom okrugu.
M. Đ. Milićević, srb. 724. — b) brdo u Bosni
ne daleko od Baņe Luke k Tešņu. Glasnik 21. 1875.
22, 49. — 3. ime selima: a) u Hrvatskoj dva sela,
jedno u podžupaniji varaždinskoj a drugo u kri-
vezačkoj. Schem. zagr. 1875. 33. 176. Pregled 48.
66. — b) selo na poluostrvu Peļešcu blizu Du-
brovnika. Schem. rag. 1876. 44.

BÖRKA, f. vidi bóra (na hałini). Ł. Kovačević.

BÖRKO, m. ime muško, hyp. Boro (Borisav).

S. Novaković, pom. 45.

BÖRKOVAC, Bórkóvca, m. selo u Hrvatskoj
u podžupaniji zlatarskoj, u mještana kajkavski:
Borkovec. Schem. zagr. 1875. 29. Pregled 59.

BÖRKOVČANIN, m. čovjek iz Forkorca. dolazi
kao prezime u naše vrijeme. Šem. prav. 1878. 14.

BÖRKOVIĆ, m. prezime, po ocu Borku. od xvi
vijeka. Mon. croat. 193. P. Vitezović, kron.
197. A. Kačić, kor. 391. Akc. može biti u voc. i Bör-
koviću! Vuk, rječ. 37b. a taki bi mogao biti i u
ostalnim oblicima. Zelen bor! Borkoviću! Nar.
pjes. vuk. 1, 326.

BÖRKOVIĆI, Borkovića, m. a) selo u Herce-
govini u Pivi. N. Dučić. V. Ļešević. — b) selo u
Bosni u kotaru baņolučkoj. Statist. 33.

BORKOVO, n. a) mjesto xiv vijeka negdje blizu
Prizrena: I Borkovo město što se nahodi u Pod-
brževni i... vse što je nadi Borkovo. Mon. serb.
564. Daničić 1, 67. — b) ‚Borkovo‘, selo u Srbiji
u okrugu čačanskom. K. Jovanović, rec. 172.

BÖRŁIV, adj. pugnax, belliger. samo „Stuli-
cevu rječniku. rječ nepouzdana.

BÖRME, vidi kod bor.

BÖRNIK, m. ime muško u pjesmi jednoga pisca
xvi vijeka izmišleno. Bornik i Slavko. P. Zorančić
47b. Borniče moj. 11.

BÖRO, m. ime muško, hyp. Borisav. isporedi
Bore i Bora. u naše vrijeme. Akc. u voc.: Bôro.
Drugu šije Boru kapetanu. Nar. pjes. vuk 5, 270.
Lov lovio Rišnanine Boro. Nar. pjes. vuk. 9erc.
59. Uze Boro zelena barjaka. Nar. pjes. mar. 42.

BÖROGOVO, n. a) planina u Bosni blizu Pa-
praće. Vuk, rječ. 37b. I Papraču blizu Borogova.
Nar. pjes. vuk. 2, 103. Pod visokom gorom Bor-
govom. 2, 212. — b) selo kod te planine u okrugu
zvončikom. Statist. 98.

BÖROJE, m. ime muško. hyp. od Boro (Bo-
risav) od xiv vijeka, između rječnika samo u Vu-
koru; u spomeniku latiniski pisanu dolazi i xi
vijeka. F. Rački, doc. 171. Boroje. Glasnik II.
12, 5. 7. 10. S. Novaković, pom. 45. Kum Boroje
nek ide na kuma. Nar. pjes. vuk. 3, 27.

BÖROJÉVCI, Börojevác, m. a) zaselak selu
Radanocvima xiv vijeka u sadašnoj Srbiji negdje
blizu Balajina Broda (koji vidī). Mon. serb. 198.
Daničić 1, 67. — b) selo u Slavoniji u podžupa-
niji ďakovačkoj. Pregled 105.

BÖROJEVIĆ, m. 1. prezime, po ocu Boroju.
od xiv vijeka. Glasnik II. 12, 7. D. Avramović,
sv. gorą 256. — 2. selo u Srbiji u okrugu čačan-
skom. K. Jovanović, reč. 173. vidi i Borojevići.

BÖROJEVIĆI, Börojevića, m. pl. ime selima:
a) selo u Hercegovini u okrugu mostarskom blizu
Štoca. Schem. rag. 1876. 57. pišu ga grieškom i

Borojević. Statist. 122. — b) selo u hrvatskoj kra-
jini blizu Kostajnice. Šem. prav. 1878. 73. Raz-
djeł. kr. 22.

BOROKA, f. vidi Barovka.

BORONGAJ, m. selo u Hrvatskoj u podžupaniji
zagrebačkoj. Schem. zagr. 1875. 70. Pregled 17.

BORONOŠA, m. i f. pinifer. samo u Stulićevu
rječniku. rječ nepouzdana.

BÓROŇA, m. ime volu. Ł. Kovačević. M. Ko-
vačević.

BORÓŇINA, f. selo u Crnoj Gori u Bjelopav-
lićima. J. Pavlović. pogrješka će biti ‚Boronina‘.
Glasnik 40, 20.

BÖROŠA, m. prezime, u naše vrijeme. Schem.
zagr. 1875. 204. isporedi Borošić.

BÖROŠIĆ, m. prezime, u naše vrijeme. Schem.
zagr. 1875. 227. isporedi Boroša.

BÖROTA, m. prezime, u naše vrijeme. Šem.
prav. 1878. 6. Rat. 318.

BÖROV, adj. pineus. od xiv vijeka, između
rječnika u Mikašinu (24a), Belinu (566a), Bjelo-
stojenjevu (juniperi), Voltišinu (von wachholder),
Stulićevu, Vukovu i Danićićevu (1, 66, 3, 559).
(Međa) na borovu kyku. Glasnik 15, 272. (Međa)
u borovu pršěku. Daničić 1, 66. Voće borovo.
Mikała 24a. Pod borovim stablom. Đ. Baraković,
jar. 70. Od ploda borima. I. Dorić, salt. 88. Bri-
zove, jelove i borove stabre posaditi. I. Jablanci
39. Smole borove skuvaj. J Vladimirović, lik. 9.
Vidi da mu je koža tvrda kao borova kora. M.
Zoričić, zrc. 60. Prođoh goru, prođoh drugu i
treću, kada dođođ u četvrtu borovu. Nar. pjes.
vuk. 1, 332. Oj na brdu na borovu bor se zeleni.
1, 521. Trn mu pod rep i borova. šešarka. Nar.
posl. vuk. 321. — još s kojom rječju dolazi u
imenima biļu: Borovo evijeće, calluna vulgaris.
B. Šulek, im. 75. Borova gliva, ņeka gliva. 25.
Borov mleč, također ņeka gliva 25. — u ime-
nima mjesnim, kao Borova Glava, vidi na po se.

BÖROV VŘH, m. selo u hrvatskoj krajini blizu
Zaborskoga. Schem. segn. 1871. 55.

BÖROVÁ, f. adj. selo u Slavoniji u podžupa-
niji virovitičkoj. Schem. zagr. 1875. 152. Pregled
110.

BÖROVA GLÁVA, f. a) planina u Bosni blizu
Hlijevna. Zemljop. bos. 28. — b) selo pod tom
planinom. Statist. 70.

BÖROVA RÁVAN, Börovê Râvni, f. selo u
Bosni u okrugu travničkom. Statist. 75.

BÖROVA STRÁNA, f. planina u Srbiji u ča-
canskom okrugu. M. Đ. Milićević, srb. 645.

BÖROVAC, Bôrôvca, m. 1. me brdima: a) brdo
u Hercegovini između Drobnika i Tušimne na li-
jevoj strani rijeke Bukovice. N. Dučić. Vrijeme je
vojsci polaziti, polaziti vojsci uz planinu u Bo-
rovca navrh Bukovice. Nar. pjes. vuk. 4, 396. —
b) brdo u Srbiji u okrugu užičkom. M. Đ. Mili-
ćević, srb. 578. — 2. ime selima: a) selo u sla-
vonskoj krajini blizu Gradišta. Schem. zagr. 1875.
54. Razdjeł. kr. 23. — b) tri sela u Bosni: jedno
u kotaru čajničkom a dva u kotaru rogatičkom.
Statist. 12. 20. 23. — c) u Srbiji dva sela: jedno
u okrugu užičkom a drugo u kneževačkom. K. Jo-
vanović, reč. 158. 114. — 3. prezime, po mjestu
odakle je čeļade (isporedi Borovo). u naše vri-
me. Schem. diac. 1877. 66.

BÖROVAČKÎ, adj. što pripada selu Borovcu.
Borovačka opština. K. Jovanović, reč. 114. Boro-
vačka reka. Glasnik 19, 295.

BOROVÁK, Borováka, m. zaselak Bijeloj Sti-

BOROVAN

556

BORŠT

jeni u Srbiji u okrugu čačanskom. K. Jovanović, reč. 171.

BOROVAN, borovna, adj. pineus, borov. samo u Stulićeru rječniku. riječ nepouzdana.

BÖROVÇI, Börovåcå, m. pl. ime selima: a) selo u Dalmaciji blizu Metkovića. Schem. spal. 1862. 19. Repert. 19. — b) selo u hrvatskom primorju blizu Seńa. Schem. segn. 1871. 23. — c) selo u Srbiji u okrugu čačanskom. K. Jovanović, reč. 171.

BÖROVČIĆI, Börověčića, m. pl. selo u Hercegovini u Neresinu. Statist. 120.

BÖROVICA, f. 1. juniperus communis L. smreka, kleka. isporedi borovnica. Od prošloga vijeka, između rječnika samo u Vukovu. Postańem od bor. — Kad zatvoriš, borovicom kađi. J. S. Rełković, 72. Borovica, juniperus. J. Šloser-Vukot, flora 1040. juniperus communis L. B. Šulek, im. 25. Borovica crłena, divła ili morska, juniperus oxycedrus L. cr. Šulek, im. 25. — 2. selo u Bosni u okrugu sarajevskom, kotaru visočkom. Zemłop. bos. 34. Statist. 26. upraco su dva, jedno do druggoga: Borovica dońa i gorńa. Schem. bos. 1864. 19. 20.

BÖROVIČAN, borovična, adj. juniperi. od prošloga vijeka, između rječnika u Bjelostijenčevu (borovični), Jambrešićeru (,borovičnoʻ 1, 464b) i Stulićeru (pineus). Kade se borovičnim ili smrkirovim zrńem. J. S. Rełković, kuć 244.

BÖROVIĆANIN, m. čorjek iz Borovice. dolazi mjesto prezimena u naše vrijeme. Rat 242.

BÖROVIČKĪ, adj. 1. juniperi, smrekov. u zagoneci: A. Koja je šuma bez lišća? — B. Borovička ili smrekova. Nar. zag. nov. 252. — 2. što pripada selu Borovici: Borovička ruda. T. Ko vačević 7.

1. BÖROVIĆ, m. někaka vrlo sitna bundevica, koja se tako zove u Slavoniji. Vuk, rječ. 37b. B. Šulek, im. 25.

2. BÖROVIĆ, m. prezime, po ocu Boru. od xiv ili xv vijeka: Protamajstoro Borovićno Rad(e). Glasnik 21, 44. M. Đ. Milićević, srb. 184. Borović. Rat 176. 355.

BÖROVIČKA, f. žena kojoj je mužu prezime Borović. Ľubica Borovička. M. Đ. Milićević, zlosel. 312.

BOROVĪK, Borovika, m. selo u Slavoniji u podžupaniji čakovačkoj. Schem. diac. 1877. 24. Pregled 104.

BÖROVINA, f. lignum pineum. u rječnicima Mikałinu, Belinu (566a), Stulićevu i Vukovu.

BOROVINIĆ, m. prezime vlasteoseoskoj porodici u Bosni xv vijeka. od muškoga imena Borovina, koje samo ne dolazi (isporedi Borovinin). Mon. serb. 294. Daničić 1, 66-67. isporedi Borovići.

BOROVINIĆI, m. pl. selo u Hercegovini u mostarskom okrugu. Statist 111. isporedi Borovinić.

BOROVININ, adj. što pripada čovjeku kojemu je ime Borovina, koje ime samo ne dolazi. xvi vijeka. Sini Borovinins. Mon. croat. 189. isporedi Borovinić.

BÖROVĪSTE, n. pinetum. samo u rječnicima Mikałinu, Belinu (566a), Bjelostijenčevu (,borovišćeʻ, junipretum) i Stulićevu (u kom ima i zlo načineno, ‚borovivstvo‘).

BOROVIT, adj. pinifer. samo u rječnicima Belinu (566a) i Stulićevu.

BOROVITÁ, f. adj. selo u hrvatskoj krajini

ne daleko od Gline. Šem. prav. 1878. 72. Razdjeł. kr. 12.

BÖROVĪANI, Börovłână, m. pl. selo u Hrvatskoj u podžupaniji koprivničkoj. Schem. zagr. 1875. 161. Pregled 74.

BÖROVĪANIN, m. čovjek iz mjesta Borova ili Borove. u pjesmi, u kojoj griješkom stoji Boravłani: Falili se Dubravłani i Boravłani. Nar. pjes. petr. 1, 297.

BOROVNICA, f. 1. vaccinium myrtillus L. J. Pančić, bot. 317. flora srb. 485. vaccinium. Šloser-Vukot, flora 957. u Vukovu rječniku isto što i borovica, juniperus. — 2. selo u Bosni u okrugu bańolučkom. Statist. 43. — 3. planina u Bosni na rijeći Jadru blizu srpske granice prema Luboriji. T. Kovačević 62.

BÖROVĪNĪK, Borovnika, m. vrh nasred Luka-vice, između Nikšića i Bjelopavljača. Vuk, rječ. 37b.

BÖROVŇAČA, f. ridi borovnica. u naše vrijeme. u dva pisca dolazi tako da se značeće ne može pouzdano znati: Divje voće: oskorusi, borovnáče. Zemłop. bos. 5. Od divljeg voća nalazi se oskoruša, borovnáča. T. Kovačević 6. treći veli da je isto što borovnica. B. Šulek, im. 25.

BÖROVŇÁK, borovnáka, m. 1. šib od borovnica i gdje su porasle borovnice. M. Kovačević. Nastani se (braveňak) po borovnacih. J. Ettinger 116. — 2. turdus pilaris L., braveňak, brańug. tako nazvan po borovici kojom se hrani. samo u rječnicima Bjelostijenčevu i Jambrešićevu (1, 1006b). — 3. sud od borovine, ‚vas juniperinum‘ (isporedi bor). u Bjelostijenčevu rječniku.

BOROVŇÁKOVIĆ, m. prezime, u naše vrijeme. Šem. srb. 1881. 299.

BÖROVO, n. a) selo u Slavoniji blizu Osijeka. Šem. prav. 1878. 16. Šem. diac. 1877. 28. Pregled 115. U Borovu. A. Kanižlić, utoč. XXIII. — b) dva sela u Srbiji: jedno u okrugu kraševačkom a drugu u pirotskom. K. Jovanović, reč. 131. Sr. Nov. 1879. 175.

BÖROVO PÖLE, n. a) selo u Dalmaciji na ostrvu Visu. Repert. 19. — b) połe u Bosni na Borovoj Glavi blizu Hlijevna. Pa izašo na połe Borovo. Nar. pjes. juk. 563.

BOROVSKI, adj. vidi borov. samo u Stulićevu rječniku. riječ nepouzdana.

BÖROVSKŌ, n. adj. selo u Bosni u okrugu sarajevskom, kotaru rogatičkom. Statist. 22.

BORÖZAN, m. tur. boruzen, trubač, tubicen. isporedi bolozan. xvi vijeka. Ovamo k namš pride v(aše) m(ilosti) borozans. Starine 10, 9. pogrješka: ‚rečenoga porozana‘. 9.

BÖRSKI, adj. a) borsko poła ńegdje blizu Prižrena xiv vijeka, može biti po selu tako nazvano: Kako putr ishodi otb boriskoga poła, .. i kako se staje s putem prizrěnskym. Glasnik 15, 301. Daničić 3, 559. — b) što pripada selu Boru u Srbiji u okrugu crnořečkom: Borska ravnica. M. Đ. Milićević, srb. 876.

BORSUK, m. jazavac. samo u Stulićevu rječniku. riječ nepouzdana.

BORŠINCI, Boršinaca, m. pl. zaselak selu Ogradeniku xiv vijeka. Glasnik 15, 279. Daničić 3, 559.

BORŠOD, m. ime jednoj županiji u Ugarskoj. Boršod Bač. 1. Kanavelić, iv. 86. isporedi Boršot.

BORŠOT, m. selo u Bačkoj, mać. Borsod. S. Novaković, pom. 126.

BORŠT, m. u jednoga pisca našega vremena

BORTAÑE

557

(B. Šulek, im. 25), koji veli da je našao u druga, ali u toga druga stoji, borset (Čas. čes. muz. 1852. 2, 47), a to nije ništa drugo nego zlo prepisano iz Stulićeva rječnika, borset (acanthus), kod kojega izrijekom stoji da je uzeto iz ruskoga, tako je i jedno i drugo riječ koje nema.

BÖRTÄNE, n. bolovałe. samo u Vukovu rječniku. isporediti bortat.

BÖRTATI, börtâm, impf. bolovati. u naše vrijeme, između rječnika samo u Vukovu (gdje se dođaje da je Vuk čuo u Bačkoj). Postańce će biti od maž. boritani, crvi, oboriti, obáliti. — U jednoga pisca i prelazno s akus., u kom stoji bolest i drugo što se podnosi: Lakše bi joj kugu bortat bilo u rođenom zavičaju. Osvet. 3, 141. Ostavivši i vlast i imaće, u tudini bortat pokaraće. 4, 15.

BORTUL, m. vidi Bartul. samo na jednom mjestu. Gospodinu Bortulu. I. Ivanišević 279.

BORTUN, m. neka velika lađa. samo u Bjelostojeniju rječnika. Od něm bord.

BORUČANIN, m. čovjek iz Boruta. u pjesmi istarskoj bez in u jedn.: Divojčice, kega biš ubrala, biš li tela Borućana? Borućana nikad ni jenega: Borućani predrtani. Nar. pjes. ist. 2, 166.

BORUJ, m. ime muško. XIV vijeka. Glasnik II. 12, 70.

BORUJSKI, adj. neki kraj u Bugarskoj XIII vijeka zvao se borujska hora. Mon. serv. 3.

BÖRÜŁA, f. ime kravi. M. Kovačević.

BORUT, m. a) selo u Hercegovini blizu Hrasna. Schem. ragus. 1876. 60. — b) selo u Istri. Schem. terg. 1876. 4. isporedi Boručanin.

BÖS, bōsā, adj. non cealceatus. Akcenat kakī je u nom. sing. taki je još u nominalnem acc. sing. masc., koji je i inaće jednak s nom., a kakī je u stavlenom gen. sing. (bōsī) taki je u slijem ostalijem oblicima nominalnijem, a u složenijem se mijeňa: bōsī. — Dolazi od XIII vijeka (vidi prvi primjer) i u slijem rječnicima osim Vrančićeva. — Kor. bhas. sijati, svijetliti se. — a) o čeladetu neobuvenu: Hodešu onomu bosu. Stefan kr. 3. Nagyje i bosje oděvati i obuvati. Sava, tip. hil. glasn. 24, 217. tip. stud. glasn. 40, 176. Ijcreji bosi služetš svetiju lituršiju. Domentijana 313. Što bosa ideš? M. Držić 134. Ne nagi odvene, ne bosi obuveno. B. Krnarutić 37. Tako gol i bos prihodi, koga žena za nos vodi. J. Kavaņin 25. Gladan, bos i nag po vratijev upi. I. Đordić. salt. 379. Andelj peŋaju se bosi i goli. J. Filović 1, 67. Ne bišla u po zime bos u crvku. A. Kanižlić, utoč. 451. Jeda more oditi bos po čeravici, da mu se ne ožegu tabani? F. Lastri, ned. 304. Nego hodim ja i dica bosa. M. A. Rełković, sat. 69. Putujući bos. A. Kačić, korab. 203. Nije zdravo hodit bosu. J. S. Rełković, kuć. 228. Nit si gola preodela, niti bosa preobula. Nar. pjes. vuk. 1, 133. Je li bosa, il' je obuvena? 1, 573. Snijeg pade o Durděvu danu, ne može ga tica preletjeti, djevojka ga bosa pregazila. 1, 220. Ja sam bosa do Trogira došla, ja ču bosa i do cara doći. 1, 400. Je l' ti bosoj po snijegu zima? 1, 528. Daj ti meni dvanaest vojvoda, gole, bose, u košuli tankoj; ja ču tebi tri stotin' Mačara, ve na košima pod oružjem svetlim. 2, 486. — b) u prenesenom smislu o crkvi u zlu šaņu, jednačeći je s čeladetom. Crkva stoji odrta, gola, u bosa. M. Dobretić 332. — c) o čeladetu se veli da je boso i onda kad su mu na goliem nogama i papuče, te upravo nije obuveno: Jeste bosa u papuče žute. Nar. pjes. vuk. 4, 389. — d) o nogama: Bosěma nogama hode to pustyňahs. Domentijana 133.

Vas svit bih obagnal... jošce z bose noge. M. Marulić 102. Ini su ti s noće bose. 252. Gredu s noće bose. 289. Obje mu s noće bose. I. Gundulić 436. Koji je trideset i tri godišća svrhu tebe bosim nogami hodio. L. Terzić 308. S bosimi nogam putovaše. J. Banovac, pred. 139. Otići na bosih nogu M. Dobretić 112. Vukijeh noga hodeći. I. Đordić, ben. 182. — e) o košu nepotkovanu: Braneć se i koš bos kopiti razmita. Đ. Baraković, vil. 105. Jašu kože nekove i navlaš ih bose drže. I. Kanavelić, iv. 341. Brate Pavle, koła poželio, koga goniš bosa priko gore. Nar. pjes. vuk. 1, 580. Na bosu koćnicu. Pjev. crn. 10. Bos je koćni u sve četri noge. Nar. pjes. mar. 118. — f) i o psu u poslovici: Bos kao pas. Nar. posl. vuk. 28. — g) o hodu bosim nogama: Boso hoždenije. Domentijanb 116. — h) o siromaštvu u kom je čelade boso: Pritišče vas golo i boso uboštvo. A. Kanižlić, utoč. 130.

BŌSA, f. hyp. Bosijka. I. Kovačević.

BŌSÁNAC, Bosánca, vidi Bošňak, Bošňanin. — naše vrijeme, između rječnika samo u Vukovu. isporedi Bosanci. — Akcenat se mijeňa u vok. — Bōsânde, i u gen. pl. Bōšânćâ. — Jer Bosanci mlidjau Turci. Nar. pjes. vuk. 4, 310.

BŌSÁNCI, Bōšânćâ, m. pl. selo u Hrvatskoj u podžupaniji karlovačkoj. Schem. zagr. 1875. 79. Pregled 31.

BŌSÁNČIĆ, m. prezime, po materi, kojoj je ime Bosanka u naše vrijeme. Zarija Bosančić. Nar. pjes. petr. 1, 354.

1. BŌSÁNKA, f. a) žensko čelade iz Bosne. u rječnicima Mikafinu (25a), Bjelostojenčevu i Vukovu. isporedi Bosankiniha, Bošniška. — b) čutura bosanka, kakova se pravi u Bosni: Bosanka čutura nije plosa kao ploska, nego je okrugla i dugułasta. Vuk. rječ. 38a. — c) motika bosanka, kaka se u Bosni kuje, na tri ugla kao zidarska lopatica. P. Bolić 1, 216. — d) neka kruška, koja se zove i Bošnaša, jamačno iz Bosne presađena. Bjelostjenac 26b. — e) brdo više Dubrovnika. Vuk. rječ. 38a. i na němu seoce. Schem. rag. 1876. 23.

2. BŌSÁNKA, f. ime žensko. hyp. od ženskoga imena Bosna, koje vidi. prije našega vremena i u naše vrijeme. S. Novaković, pom. 45. Glasnik 30, 94.

BŌSÁNKIŇA, f. žensko čelade iz Bosne. prošłoga vijeka. Łepše djeve Bosankiniće. J. Kavaņin 276. Tri djevojke Bosankiniće. Nar. pjes. bog. 13.

BŌSÁNLIJA, m. vidi Bosanac, od kojega je i postao, promjenivši završetak na turski. od prošłoga vijeka, između rječnika samo u Vukovu. Bosanlija, nije Ličanine. Š. Stefanac 34. A kad čuli Turci Bosanlije. Nar. pjes. vuk. 4, 309. A tako vi, Bosanlije Turci! Pjev. crn. 52.

BOSANOVCI, Bosanovaca, m. pl. selo u Bosni u dojem Skoplju. T. Kovačević 34.

BŌSANSKÂ, f. adj. vidi Bosna (zemłą) u jednoga pisca prošłoga vijeka. To videći u Bosanskoj ljuđi ņima ne bi vladaće po čudi. Nădod. 201.

BŌSANSKĪ, adj. a) šo pripadaj Bosni zemłij kojim god načinom. od xii vijeka, i to sa b mjeto a, koje je umetnuto po što je glasa b nestalo; sa a od xiv vijeka (vidi u primjerima) između rječnika u Vukovu i Damićevu. Banb bosinskii. Mon. serb. 1. Kako je zakona bio među gospodombs bosanskombi starombs. 102. Gospodina svembs zemłambi bosanscemb i humscemb i dojembs krajemb. 102. Da pođu iskat' lijepos novu po bosanskoj krajevini. I. Gundulić 373. Koje molitve

BOSANSKI

BOSIOČKI

559

BOSONOĞ

licularna vulgaris Grtn. u jednom rukopisu xv
vijeka i iz něga u jednoga pisca našega vremena.
B. Šulek, im. 26. isporedi bušinac.

BŌSIOČKĪ, adj. vidi bosiļkov. samo u Stuli-
ćevu rječniku. rječ vrlo nepouzdana.

BŌSIOKOV, adj. vidi bosiļkov. od bosilak. do-
lazi od xv vijeka, ali toga vijeka još sa 1 nepro-
mijenijem u o., i to tako da se ne može za cijelo
znati treba li čitati 1 ili 1. sa o dolazi od pro-
słoga vijeka. Bosilskovo sême. Starine 10, 108.
Stade ti ga buditi kitom cv'jeća bosikova. Nar.
pjes. bog. 62. Od mirisa od bosikova. Nar. pjes.
petr. 2, 586.

BŌSIOKOVĪČ, m. prezime, po ocu Bosioku
(vidi kod bosilak). u naše vrijeme. Rat 399.

BŌSJĀK, bosjáka, m. bos vo. u jednoga pisca
našega vremena. kao da to znći. Podignem mu
(volu) noge, da mu vidim papke; kad li je, tomo,
dosjak i mekoputast u sve četiri. S. Ľubiša,
prič. 35.

BOSKŌPOŁE, n. Moscosopolis, grad u Arbaniji
blizu Berata. I prostrana šeher Boskopoła. Ogled.
sr. 229.

BOSKVA, f. imperatoria ostruthium L. u jed-
noga pisca našega vremena. B. Šulek, im. 26.
isporedi bozgva.

BŌSMAN, m. brdo u Srbiji u srezu golubačkom.
M. Đ. Milićević, srb. 1025.

1. BŌSNA, f. ime rijeci i zemlji, i jednom selu.
Bez sumne je ostalo od starijega tuđega naroda.
pisalo se u tuđijem jezicima x vijeka Bosona (F.
Rački, doc. 407), poslije i Bosina (Mon. rag. 1, 72).
— 1. rijeka koja izvire blizu Sarajeva a utječe
u Savu kod Šamca, između rječni-
ke sa u Kaviku. Od rike Bosne. F. Glavinić,
evit xv. Vino piju Novak i Radivoj a kod Bosne
kod vode studene. Nar. pjes. vuk. 3, 1. — 2. zemla
na pomenutoj rijeci, po noj i prozvana, s kojom
su vremenom gospodari nezini, najprije bani a
poslije kraći, posastavlali i druge obližne, pa se
si e sve zajedno pod jednijem gospodarem budući
zvalce i zovu Bosna, prem da su se i razli-
kovale od ne svojim imenima, koja se i sada drže.
Dolazi od xiii vijeka (vidi pod b.), između rječ-
nika u Mikaliju, Vukovu i Daničeviću.) a užem
smislu u kom se razlikuje od drugih dijelova, xiv
i xv vijeka: Banl Bosni i Usori i Soli. Mon. serb.
105. Krałs srbljem, Bosně, primoriju, hlsmsće
zemlji, dolinim baje, krajem, zapadnemi stranam,
Usore, Soli i Podriniju. 225. 226. 231. 248. 253. 448.
— b) u širem smislu, u kom se razumiju i drugi
dijelovi nezini, od xiii vijeka: U Bosně. Mon.
serb. 30. Zakonki ki je prvo bio među Bosnomi
i Dubrovnikom. 101. Bivši krałs Bosni. 254. De-
spoti i kraći od Bosne što bjehu. M. Vetranic 1, 46.
Sokolović paša od što Bosni. I. Gundulić 326. Kako
se u Bosni govori jezikom slovinskijem. M. Div-
ković, nauk 43. U Bosni blizu sela Olova. B. Ka-
šić, is. 118. Po svoj Bosni plemenitoj. S. Margitić,
ispov. 144. Plodna Bosno! J. Kavaņin 286. Za što
je malo crkava ovdi u Bosni. F. Lastrić, ned. 319.
Ova sabla osvoji Carigrad, ... osvojiće i Bosnu
ponosnu. A. Kačić, razgov. 143. Te lepote u svoj
Bosni nema. Nar. pjes. vuk. 1, 281. Jer ako se
ja rasrdim na te, sva nas Bosna pomirit' ne može.
1, 344. Dao bih mu na Bosni vezirstvo. 4, 203.
Da počeka sa Bosne vezira. 3, 51. Oko ne se zemlje
zavadiše, slavna Bosna i Ercegovina. 1, 536. Hoču
tobe, slugo, pokloniti u državu zemlju Bosnu
slavnu. 2, 170. A na onoj na Bosni ponosnoj,
onde bješe Boško Bošnanine. 3, 54. Da je vodi u
Bosnu ponosnu. 3, 482. Od čestite Bosne kame-

nite. 4, 206. Nek se vali po Bosni kamenoj. 4, 193.
Jedan (ferman) posla Bosni kalovitoj. Ogled. sr.
163. Nemoj mene Bosni kalovitoj! ne mogu ti
Bosnom upraviti. Nar. pjes. juk. 597. Kad udriše
janičari Turci iz te naše Bosne kalovite. Nar.
pjes. petr. 2, 630. — u prenesenom smislu dolazi
i mjesto gospode bosanske i u opće mjesto naroda,
i to od xv vijeka: Krałs i vsa Bosna (‚Bosana',
gdje je među s i n samo napisano da v tadašnem
običaju, a bez glasa je) namb da vse primorje.
Mon. serb. 255. Tu mu dođe zemla Bosna slavna.
Nar. pjes. vuk. 2, 180. Dok dovede tu ponosnu
Bosnu. 3, 51. Brže kupi Bosnu plemenitu . . . brže
s Bosnom da si kod Otina. Nar. pjes. mar. 152.
Pa je svojoj Bosni govorio: sad mi s mirom u
paradi stojte. 160. — po mjestu Srebrnici, gdje
je bio manastir franciškanski, zvalo se je cijelo
podrujeće tijeh fratara u Bosni Bosna srebra i
ardentina (po lat. argentina): S junačkijem četam
dođe, kih srebra Bosna poda. J. Palmoti, dubr.
75. U očinstvu ovom mom, Bosni srebrnitoj. F.
Lastrić, test. II. Iz provincije Bosne ardentine.
M. Divković, nauk 1. — griješkom u jednom spo-
meniku: kъ Bonê mjesto kъ Bosnê. Spom. sr. 169.
S. Novaković, obl. 41. — kako se gdje gdje govori
š mjesto s nalazi se i u ovoj riječi: Bošna moja
mojoj zemlji glava. Nar. pjes. vuk. 2, 609. samo
je štamparska pogrješka sa ž mjesto s (vidi i
dače): Od naše provincije Božna. M. Divković,
nauk XXIV. u jednoga pisca prošloga vijeka tu-
dinski Bosina: Kraja Rasine i Bosine. J. Kavaņin
184. također tuđinski Bosnija, prošloga vijeka:
Bosnija zemla i Hercegovina. Nar. pjes. bog. 222.
u iekih i iz mağarskoga jezika Bošna: Nek. 322.
u Bjelostijenčevu rječniku ‚Bosnya', a kako se i
nemu se može čitati i ž, po tome ima u Voltligijnu
rječniku Božna i Božha. — griješkom kao da bi
bio adj.: Bosno mjesto Bosni u jednoga pisca
prošloga vijeka: Drugi k Bosnoj put uzeše priki.
Nadod. 11. — 3. selo u Hrvatskoj u podžupaniji
zlatarskoj, može biti po ljudima iz Bosne dose-
jenim: Schem. zagr. 1875. 182. Pregled 61.

2. BŌSNA, f. ime žensko. Od Bósa (kao Radna
od Rada, Vidna od Vida). U naše vrijeme u
Vukoru rječniku (gdje se veli da je nadimak
ženski u Crnoj Gori).

BŌSNIĆ, m. prezime po materi Bosni. u naše vrijeme. Schem. segn. 1871 102. Schem. rag. 1876. 62.

BŌSNIJA, f. vidi kod Bosna.

BOSNOVI, m. pl. selo u Bosni u kotaru baño-
lučkom. Statist. 33.

BOSŌČA, f. pedum nitidas, bosota, bosotina-
od xvii vijeka, između rječnika samo u Stulićevu.
Bosoću, goloću, glad i žedu trpje. M. Divković,
nauk 19. Ni očuti goloće ni bosoće. M. Divković,
bes. 580. Isukrst svoje apoštole izkuša goloćom
i bosoćom. S. Margitić, fala 152. Život ne bi u
gladu i žedi, u goloći i bosoći. F. Lastrić, svet.
112. Uboštvo te je do goloće i bosoće pritislo.
A. Kanižlić, utoc. 37. Kada on na gori u goloći,
bosoći i postu mojaše. A. Kanižlić, uzroci 141.
Koji svoj život u gladu, žedi, goloći i bosoći pro-
vodi. D. Rapić 54.

BŌSŌHOD, adj. pedibus nudis incedens. xvii
vijeka u jednoga pisca. Fratar kamalitanskich bo-
sohodih. P. Radovčić, symb. 213.

BOSOHOĐEC, adj. vidi bosohod. u jednoga
pisca xvii vijeku. Družba bosohodećih. P. Ra-
dovčić, symb. 212.

BŌSŌNOG, adj. nudipes. od xvi vijeka, između

BOSONOŠTVO

560

BOSTI

rječnika u Vrančićevu (nudipes, u Mikašinu (bos 246), u Belini (nudis pedibus 563b), u Vojesti-jenčevu (bos), u Jumbresićevu (nudipes 1, 608), u Votižijinu (blossfüssig), u Stuličevu (bos), u Vukovu (u jednu nogu obuvena u drugu bos, al-tero pede nudus¹), bez sumne je bosonog i onaj koji je samo u jednu nogu bos, i sada se u obič-nom govoru samo o ņemu kaže da je bosonog (kao što stoji u Vukovu rječniku), a tko u olje noge bos, o ņemu se veli samo da je bos. ali u pri-merima koje imamo, i starijem i novijem, bosonog je što i bos. A tko gre bosonog gdi drača sve nikne, trijeba je napokon oboden da vikne. D. Rańina 97. Poči kad godijer bosonog u gospe izvan Mantue. M. Orbin 112. Uputi se u Spańu bosonog i bez bičava. B. Kašić, ign. 48. Hojaše svejer bosonoga. B. Kašić, per. 125. Od bosono-zijev Frančeškina. B. Kašić, fran. 4. Mečeti Te-vriški bosonog obajdoh. I. T. Mrnavić, osm. 142. Po ulicah i po putevih viđahu se mnoge žene u ha)inah raskinutijev, bosonoge, raspletene. I. Ka-navelić, iv. 542. Crn vas, bosonog i logolav. A. Vitajić, ostan 405. Hodila bi ... po putu ogne-nome ... bosonoga. B. Kavańin 411. Imaš boso-nog odit. P. Filipović, istom. 33. Bosonog odio pišice. F. Lastrić, test ad. 111. Vidjela bi se mla-dice s kosama razpletenijem bosonoge. Besjede kr. 174. Neka bi on vas kolik svoj puk posl'o bo-sonog n neku crkvu. I. Đorđić, ben. 196. Mlađi bosonog, logolav. I. J. P. Lučić, razg. 24. Otišla je bosonoga. I. Velikanović, prik. 84. Pastijerče bosonogo. B. Cuceri 131. Er se jadne njesmo nauciće bosonove ići po kamenu. Nar. pjes. bog. 305. U košuli bosonoga pregrača preko poja. Nar. pjes. vuk. 1, 191. Bosonoga bez kajsar-pa-puča. Nar. pjes. petr 1, 244. — « Belini rječ-niku ima i adv. bosonogo (563b), ali mu nema potvrda.

BOSONOŠTVO, n. pedum nuditas. u jednoga pisca prošloga vijeka. š pred t stoji mjesto ž. od bosonog. Mnogi nasliđuju ostrinu kolidarsku i u bosonoštvu. A. d. Kosta, zak. 1, 106.

BOSONOŽAN, bosonožna, adj. vidi bosonog. samo u Stuličevu rječniku, za koji će biti i nači-neno.

BOSONOŽICÊ, adv. nudis pedibus. samo u Stuličevu rječniku, za koji će biti i nači-neno.

BOSONOŽITI, bosonožim, impf. nudis pedibus incedere. samo u Stuličevu rječniku. rječč vrlo nepozdana.

BOSOTA, f. pedum nuditas, bosotina, bosoća. xiv vijeka, između rječnika samo u Daničićevu. Bosoty radi nogu jego. Domentijanb 21.

BOSOTICA, f. verbena officinalis L. B. Šulek, im. 26.

BOSÒTINÒST, bosòtino:ti, f. vidi bosotina. samo u Stuličevu rječniku, gdje ima i bosotinstvo. oboje bez sumne načineno za rječnik.

BOSÓTIÑA, f. pedum nuditas, bosoća, bosota. od xvii vijeka, između rječnika samo u Stuličevu i Vukovu. Golotinu, bosotinu ... ja ti prikažujem. V. Andrijašević, dev. 87. Tilo muče s golotinom i s bosotinom. I. J. P. Lučić, razg. 29. Mačuha je Ružu gladihom i bosotinom morila. S. Ľubiša, prip. 38.

BOST, m. dva sela u hrvatskoj krajini: jedno kod Ogulina. Schem. segn. 1871. 51. a drugo blizu sela Barilićova. Razdjeł. kr. 21. ovo drugo pišu i Bošt. Schem. zagr. 1875. 83.

BOSTADIN, m. ime muško. xiv vijeku. Glasnik 15, 295. Daničić 3, 559.

BOSTAKOVINA, f. selo u Bosni u okruge zvorničkom blizu Svebrnice. Statist. 95.

BÒSTAN, m. tur. bostân, vrt, hortus. od prošloga vijeka, između rječnika samo u Vukovu. — a) vrt kavak god, za što god. Iz velikoga bo-stana kraja brandiburskoga. I. Zaničić 117. Sa-dite vi voće i sijte bostane, ako ne ima kiše iz neba, zaludu se sadi i sije. Đ. Rapić 347. Pro-evaše ti cvitje po polana, u bostanu ružica ru-mena. F. Radman, 28. Vrtao ili ti bostan. A. T. Blagojević, kin. 16. U bostanu srca svoga usadiće, Jele, tebe. A. Kačić, razgov. 17. Ružu sladku da veseli i u bostan da dovede. M. P. Katančić 71. Jedni sade raskošne bostane. J. S. Rełković, kuć. 2. Dva cvijeta u bostanu rasla: plavi zumbul i zelena kada. Nar. pjes. vuk. 1, 401. Djevojka je livadu gojila, po livadi bostan posijala, po bo-stanu cvijet svakojaki. I. 286. — b) voćnak: Niti drži druge bašće nego voćnaka ili bostana i ku-hišnu bašću ili vrta. I. Jablanci, 178. — c) vrt za diže i lubenice: Bostan sadi bostanžija Mujo, bostan sadi bogu se mołaše: daj mi, bože, da mi bostan rodi. Nar. pjes. vuk. herc. 17. — d) i same diže i lubenice: Vuk, rječ. 38a. Obrati zelen bostan. Nar. posl. vuk. 230. Kako radi, obraće zelen bostan, t. j. propašeće. Vuk, rječ. 38a.

BOSTANČIĆ, m. dem. bostan. samo u Vukovu rječniku (u dodatku).

BOSTANGLI-BAŠA, m. tur. bostanġy-bašy, sta-rješna nad dvorskom stražom cara turskoga, co-hortis praetorianae praefectus. isporedi bostan-ġija. xvii vijeka. Koje groše car daruje bostanġi (bostanči) baši. Starine 11, 114.

BOSTÀNGIJA, m. tur. bostanġy, vtlar i voj-nik od dvorske straže cara turskoga, hortulanus, cohortis praetorianae miles. od xvii vijeka (vidi prvi primjer), između rječnika u Vukovu (hortulanus) i Daničićevu (hortulanus). 1. vtlar svaki, osobito koji sije diže i lubenice i krastavce: a) vtl- lar svaki: Izgna „bostanžije' iz monastira. Da-ničić 3, 559. Pošetalo zlato materino po bostanu i po dulistanu, šetajući bostanžije kara. Nar. pjes. petr 1, 186. — b) koji sije diže i lubenice i krastarce: Bostan sadi bostanžija Mujo, bostan sadi, bogu se mołaše: daj mi, bože, da mi bostan rodi. Nar. pjes. vuk. herc. 17. — 2. vojnik od carske straže: Orla tega na medvjeda bostanžija pusti. J. Palmotić, dubr. 320. u tom če smislu biti i u narodnoj pjesmi: A tako mi, carev bo-stanžija! Pjev. crn. 138.

BÖSTANIŠTE, n. mjesto gdje je bio bostan. u naše vrijeme, između rječnika samo u Vukovu. Niva u bostaništu. Sr. Nov. 1873. 1164.

BOSTÁNLUK, m. vidi bostan. u pjesmi: Ja bi znala gdje bi cvala, u carskome bostanluku. Nar. pjes. petr. 1, 264.

BÖSTANOV, adj. peponum, od diha i lube-nica. samo u Vukovu rječniku. Bostanovo sjeme. Vuk, rječ. 38a.

BÖSTAŇ, m. vidi bostan (svaki vrt). u naše vrijeme, između rječnika samo u Vukovu (gdje se napomiše da se govori u primorju). U bostańu trigu sofe sadila. Nar. pjes. vuk. 1, 397. Đevojke su bostań posadile. 1, 397.

BÖSTI, bódêm, impf. pungere. od xii vijeka (vidi prvi primjer) i u svijem rječnicima osim Daničićeva. Akcenat se mijeňa u praes. 1 i 2 pl.: bodémo, bodéte; u aor. 2 i 3 sing.: bôde; u part. praet. act. 1 u nom. sing. masc., gdje se na kraju 1 mijeňa na o te se s prednim o sažima u jedno: bô; u part. praet. pass. u svijem padežima osim nominalnoga nom. i acc. sing. masc.: bo-

BOŠNANIN

563

BOTOLA

spomíne příje našaše vremena samo po imenu
Bošnáni. S. Novaković, pom. 126.

BŐŠNANIN, m. čovjek iz Bosnc, Bošnak, Bosanac. Od xiv vijeka, između rječnika samo u Vukovu i Daničirvu. Akc. u pl. Bošnáni. — Stari instr. pl. Bošnami dolazi xv vijeka (vidi daše u primjeru). Ako ima dubrovcanini koju pravdu na bošnaninu. Mon. serb. 101. Dobrimi bošnami. 400. 440. Pohitaše mnoge Bošnane. Łetop. duk. črnč. 25. Pokle je u nemu Bošnanin pop Ivan. Đ. Baraković, vil. 373. Tumačenjen Ivana Tomka Mrnavića Bošnanina. I. T. Mrnavić, ist. III. Prid vojskom Bošnani se vide. B. Krnarutić 16. Bosna slavi Reju Bošnanina. A. Kačić, razgov. 302. S Bošnani bosanski govorit'. Poslov. dan. 108. Janko gleda Reju Bošnanina. Nar. pjes. vuk. 2, 477. Onde bješe Boško Bošnanine. 3, 54. — štamparska će pogrješka biti: Božanina. M. Divković, nauk xxii. vidi i kod Bosna.

BŐŠNANOVIĆ, m. selo u Srbiji u okrugu valěvskom. K. Jovanović, reč. 102.

BŐŠNANSKIJ, adj. što pripada selu Bošnanima u Srbiji u okrugu jagodinskom. Opština bošnanska. K. Jovanović, reč. 108.

BŐŠNO, m. hyp. Bošnak. samo u Vukovu rječniku.

BOŠPOR, m. něka kisela juha s bijelim lukom u Hrvatskoj i Slavoniji, alliatum. od prošloga vijeka, između rječnika samo u Bjelostijenčevnu govori se i u Slavoniji. F. Ivančić. Biće kao i slovačko bospor od sr. lat. basum, bijeli luk, i porrum, bijeli luk (Matzenauer, ciz. slov. 116).

BOŠT, m. vidi kod Bost.

BŐŠTA, f. vidi bošča. Sve pokrije velikom boštom. M. Đ. Milićević, zlosel. 326.

BOŠTERIEN, m. pokvareno Borysthenes, Dnepar. u jednoga pisca xvi vijeka. Tibiška i Bošterien. M. Vetranić 1, 263.

BŐŠTVEN, adj. vidi božanstven.

BŐŠTVO, n. vidi božanstvo.

1. BOT, m. prezime. xvi vijeka. Andriaš Bot. Mon. croat. 194.

2. BŐT, m. tal. botto, čas, momentum. samo u jednoga pisca xvi vijeka. Tudje u jedan bot vaze gva. M. Marulić 16. Ludost je obitati sam sebi dug život a na oblast nimat od ure jedan bot. 147.

3. BOT, riječca bo sastavljena ozad sa t od conj. ti. vidi kod pod 1, c.

1. BÔTA, f. fornix, camera, taberna. od tal. volta. Iza o promijenilo se 1 na o, pa se saželo s prednim u jedno, a po někim se krajevima još drži 1, te riječ glasi i bôlta. s promjenom glasa o na u glasi i bulta, koje vidi na po se. Od xvii vijeka (sa u i prije; vidi bulta), između rječnika u Mikašinu (bota 25a. 119b), u Belinu (bota 777b), u Bjelostijenčevu (bota), u Bolšinu (bota), u Jambresičevu (bota), u Voltišinu (bota), u Stuličevu (bota) i u Vukovu (bota). — 1. svod, čemer. toga je značěna u svijem pomenutijem rječnicima osim Vukova. a) bez 1: Kuča na botu. Mikaša 25a. Graditi na botu. 119b. Učiniti kliti na botu pod zemljom. P. Macukat 60. U ložnički krajevoj koja biše na svod oli ti na botu. A. Kadčić, bogosl. 91. Uzidana u gorju stranu, to jest botu ili ti čemer. I. Velikanović, upuć. 1, 281. — b) sa 1: Crkev ove strana gorja ili ti bolta. A. Kanižlić, utoč. 367. Na svituća ih visećih o bolti. I. Velikanović, upuć. 1, 495. — 2. dućan, štacum. toga je značěna između rječnika samo u Bjelostijenčevu i u Vukovu, u kom se još dodaje da je ‚veliki dućan‘.

Dućan, a po mjesti bolta. A. T. Blagojević, kin. 35. Nahodi se u njoj 39 vojničkih a 70 varoških kuća i jedanaest bolti. M. A. Rełković, sat. 27. Unidite u bolte, unidite u dućane među zanašije. Đ. Rapić 119. Što je Jova skupo kupovao sred Piroša u najvećoj bolti. Nar. pjes. vuk. 1, 631. Posle je postao trgovac: otvorio je boltu. M. Đ. Milićević, des. par. 55.

2. BŐTA, f. od tal. botta, udarac, mah, ictus. a) u jednoga pisca prošloga vijeka u prenesenom smislu, impressu, appulsus: Poste dva krat u subotu, bde, plaču se, pokore se, da učine veću botu, kad svetišnom oprave se. J. Kavařin 377. — b) u pravom će smislu kao udarac biti u zagoneci: Zabobota bôta, te padoh s plota u bogato selo, u duševne žene. (odgonetlaç: pčela.) Nar. zag. nov. 187. — c) koliko se u jedan put (u jedan mah) izvadi žicom palente iz kotla. u Lici. J. Bogdanović. isporedi botati.

3. BŐTA, f. štan, kijača, fustis. samo u Bjelostijenčevu rječniku. biće od mag. bot (istoga značěna).

BOTAC, m. od tal. bottaccio, vinski sud, boca. samo u jednoga pisca prošloga vijeka, i to u sliku, te može biti da na kraju stoji c mjesto č slika radi samo za oko. Noem, drugi otac po potopu, plijuć u vinu, bio se obvinio jakno botac. J. Kavařin 26.

BOTAJICA, f. selo u Bosni u okrugu bańulučkom. Schem. bosn. 1864. 33. Statist. 39.

BŐTÂNE, n. z bija ne dlanima. isporedi botati. J. Bogdanović.

BOTAR, botra, m. vidi kum. xv vijeka. od lat. compater, od čega je i kum. isporedi botra. Si sut svojim botromi zbaja slovesa glagolali. Arkiv 9, 112.

BŐTATI, bôtâm, impf. valajući među dlanima zbijati, kao pleskati. od tal. (di)bottare. Kada djeca izvadenu iz kola bôtu (vidi bota pod c) uzmu u ruke te je kuvaju rukama, reče im se: šta botate tu palentu? J. Bogdanović u Lici.

1. BŐTICA, f. dem. bôta. mali svod. od prošloga vijeka. između rječnika samo u Stuličevu. Krcat je špotica k'o Pustijerna bôtîcâ. Poslov. dan. 50.

2. BŐTICA, f. dem. bôta (vidi bôta pod 3), clavicula, kijačica. samo u Bjelostijenčevu rječniku (1, 294b).

BOTIĆ, m. prezime. xv vijeka. između rječnika samo u Daničićevu. Šišmanđ dijak Botići od Jeleča. Mon. serb. 512.

BOTINAC, Botinca, m. dva sela u Hrvatskoj: jedno u podžupaniji zagrebačkoj, u mještana kajavski Botinec. Schem. zagr. 1880. 153. Pregled 21. drugo u podžupaniji bjelovarskoj. Botinac. Pregled 78. Schem. zagr. 1880. 125.

BOTINOVAC, Botinova, m. dva sela u Hrvatskoj u podžupaniji koprivničkoj, jedno Botinovac a drugo kajkavski Botinovec. Schem. zagr. 1880. 116. 122. Pregled 72. 73. ovo drugo pišu grijeskom Bastinovec. vidi Bastinovac.

BŐTITI, bôtîm, impf. graditi na bôtu. concamerare. isporedi boltati. samo u rječnicima Belinu (298b) i Stuličevu.

BOTOCI, Botoka, m. pl. něko mjesto u hrvatskom primorju xv vijeka. dolazi samo u loc. Vš. Botocih 1 žribi zemle. Mon. croat. 99. isporedi Botuci.

BŐTOLÊNA, f. vidi butulena.

BŐTOLA, f. vidi butula.

*

BOTOLENKA

564

BOZGOVINA

BÔTOLÊNKA, f. vidi butúlenka.

BÔTOLINA, f. potok u selu Žabarima u Srbiji u okrugu vačeveskom, koji u istom selu ponire u zemłju. Ľ. Kovačević.

BÔTOŠ, m. selo u Banatu. Šem. prav. 1878. 56. pomoće se i prije našega vremena. S. Novaković, pom. 126.

BOTOVO, n. selo u Hrvatskoj u podžupaniji koprivničkoj. Schem. zagr. 1875. 155. Pregled 72.

BOTRA, f. vidi kuma. xv vijeka. isporedi botar, od čega je i načineno. To sut bludešte s bo-trami. Arkiv 9, 116.

BOTUCI, Botuka, m. pl. selo u hrvatskom primorju xv vijeka, može biti isto koje je na jednom mjestu zapisano Botoci (koje vidi). Selo Botuci. Mon. croat. 137. Nam da... selo Botuke. 172.

BÔTUŁA, f. lagena, bôca. od tal. bottiglia. samo u Vukovu rječniku (gdje se dodaje da se govori u primorju).

1. BOTUN, m. selo u Bosni blizu Skopla i Kupresa. Schem. bosn. 1864. 75. T. Kovačević 35.

2. BÔTÛN, m. tal. bottone, udarac ili bodac riječima. isporedi bot. samo u jednoga pisca xvi vijeka: Od vražijeh dötuna živjet’ mi nije moć’, što mi će botuna na uru za te doć’. N. Načešković 1, 254.

3. BÔTÛN, m. calcinus, čizma. od tal. bottone, franc. botte, bottine. u naše vrijeme u Istri. Onde su divojke, nimaju ni botun... Onde se divojke, nimaju košule. Nar. pjes. ist. 2, 168.

BOTUNEGA, f. neko mjesto u Istri. Botunega. Nar. pjes. ist. 2, 167. isporedi Botunežanin.

BOTUNEŽANIN, m. muško čelade iz Botunege. griješkom dolazi i u sing. bez -in u Istri. Divojčice, biš li tela Botunežana? Nar. pjes. ist. 2, 167.

BOTUNIĆI, m. pl. trifolium ochroleucum L. u jednoga pisca našega vremena, koji veli da se govori u Istri. B. Šulek, im. 482.

BOTUŇ, m. selo u Bosni u Birču. prije našega vremena: Botuń. S. Novaković, pom. 126. je li na kraju doista ј, ne zna se za cijelo. Blizu Birča ima planina koja je na karti zapisana ,Botanj'.

BOTUŇA, f. ime selima: a) selo u Srbiji u okrugu kruševačkom. K. Jovanović, reč. 125. — b) selo u Bosni u okrugu sarajevskom, kotaru fojničkom, blizu Kreševa. Statist. 15.

BÔTÛNE, n. selo u Srbiji u okrugu kragujevačkom. K. Jovanović, reč. 116. U selu Botuńu. M. Đ. Milićević, srb. 767.

BÔTÛNSKÎ, adj. što pripada selu Botuńu. Botuńška opština. K. Jovanović, reč. 116.

BÔTÛR, m. scirpus palustris L. od xv vijeka (B. Šulek, im. 26. gdje je i značeće koje je stavljeno). Iskat' kojenac u boturu. Poslov. dan. 33. Stapať se štapom od botura. 121. Botur od šišaka, sparganium erectum L. B. Šulek, im. 26. isporedi baturak.

BOTURA, f. vidi butura.

BOTURAN, m. artemisia abrotanum L. B. Šulek, im. 26.

BOTURI, m. pl. selo u hrvatskoj krajini blizu Petriše. Schem. zagr. 1875. 20. Razdjejl. kr. 22.

BÔTURIĆI, Bôturčća, m. pl. selo u Srbiji u okrugu kruševačkom. K. Jovanović, reč. 125.

BOTUROVAC, Boturovca, m. neko mjesto koje se spomine prije našega vremena samo po imenu. S. Novaković, pom. 126.

BOTUŠA, f. selo blizu Dečana xvi vijeka, bes sumne isto koje je u drugom spomeniku zapisano Batuša (vidi Batuša pod b.): U Botuši. Glasnik II. 12, 131.

BOTUŠANI, m. pl. varoš u Rumunskoj, u Karabgdanskoj. Gdi je zemłja i łudi, gdi l' su ti Fokšani? Galac, Barlat, Bukurešt, gdi li Botušani? Sve uzeše. J. Rajić, boj 13.

BÔVÂN, m. ime mjestima i kamen. isporedi balvan, s kojim je istoga postaňa, između o i v ispolo je l, koje se držalo još xiv i xv vijeka. u drugim značenima, u kojima je u običaju po nekim krajevima, drži se l jednako: vidi na po se bolvan. — 1. ime mjestima: a) xiv i xv vijeka, a tada se još držalo 1, grad u sadašnoj Srbiji u okrugu aleksinačkom blizu Aleksinca, sada zidine. Oti Bolšvana vsako godište po peti štir kruščevi soli (da se daje manastiru). Glasnik 24, 273 U Bolvanu. 283. Vzeti Bolvani. Konstintin fil. u Glasn. 42, 307. sada selo kod toga mjesta: Bovan. K. Jovanović, reč. 92. M. Đ. Milićević, srb. 786. — b) selo u Srbiji u okrugu kruševačkom: Bovan. K. Jovanović, reč. 129. — c) selo u Bosni u okrugu sarajevskom, kotaru višegradskom: Bovan. Statist. 29. — d) selo u (rnoj Gori u Rjelopavlićima: Bovan. Glasnik 40, 26. — c) selo u Hercegovini blizu Stoca: Bovan. Schem. rag. 1876. 57. — 2. kamen. od prošloga vijeka. je li i u tom značenju akcenat isti koji je naprijed, ne zna se za cijelo. a) kamen stanac, između rječnika samo u Stuličevu (,sasso grandissimo radicato in terra, saxum ingens'). Tu si u bovan, gdi s koļeni pavši obišeg upri u stijeni. J. Kavaņin 321. — b) kamen koji se može dignuti, kamčnica: Stjepanov jedan bovan, s kim je bio kamenovan. J. Kavaņin 328. Bovan je obla stijenka koja se može dignuti ru-kom. M. Pavlinović. I vikli se metat kamenova;... osta bole Zule utrinu mjereći, ode Vule bovane berući. Osvet. 2, 142.

BÔVÁNSKÎ, adj. što pripada mjestu Bovanu u Srbiji blizu Aleksinca. Bovanska klisura. M. Đ. Milićević, srb. 777. Bovanska połana. 786. Vinarogr u brdu bovanskom. Sr. Nov. 1872. 315.

BOVICKI, vidi bovički.

BOVIČ, m. selo u hrvatskoj krajini blizu Topuskoga. pomine se od xvi vijeka. Mon. croat. 237. 239. Schem. zagr. 1875. 188. Šem. prav. 1878. 70. Razdjejl. kr. 22.

BOVIĆANIN, m. čovjek iz sela Bovića. Moje bratje Bovićan. Mon. croat. 238.

BOVIĆSKI, adj. što pripada selu Boviću. mjesto čs nalazi se i c xvi vijeka. Sudac bovicki. Mon. croat. 250.

BOZA, f. vidi baza. B. Šulek, im. 27. riječ nije sa svijem pouzdana. biće načinena od ,bozovina', koju vidi.

BOZANIĆ, m. prezime. xvi vijeka. Martina Bozanića. Mon. croat. 241.

BOZAVAC, bozavca, m. prost naprstak. M. Pavlinović. postaia neznana. može biti od tur. boz, sur.

BÔZBOLE, adv. dosta, izobila. od turskoga bol, mnogo, i bos, koje ne znači ništa nego samo pokrepljuje značeće druge riječi. samo u Vukovu rječniku. Ima bozbole. Vuk, rječ 35b.

BÔZBOLICÊ, adv. vidi bozbole, od čega je i načineno. samo u Vukovu rječniku. gdje gdje se govori i bobolice i bolbolice, koje vidi.

BOZGOVINA, f. vidi bazgovina. riječ vrolo ne-pouzdana, može biti postala pisarskom griješkom

BOŽIČKOVIĆ

569

BOŽJAKOVINA

nauk xxiii. istoga isti pisac u drugoj knjige přa
Pfe Ivan Dominiko primenkom Viniš, meštar i
općeni iziskalac. M. Divković, bes. xiv. isti se
Ivan sam pise latinski: Frater Joannes Domin-
nicus Vignitius, magister, generalis inquisitor.
M. Divković, bes. xiv. i svetoga Dominika isti
pisac tako zove: Sveti najučiteći! s. Benedikte!
s. Franceško! s. Antune! s. Božičko! s. Bnardo!
M. Divković, nauk² 307. u drugih pisaca na istom
mjestu Dominik: S. Antoniju! s. Benedikte! s.
Bernarde! s. Dominiče! s. Frančisko! M. Alberti
331. S. Antune! s. Benedikte! s. Bernarde! s. Do-
miniče! s. Frančesko! B. Kašić, rit. 92.

BŌŽIĆKOVIĆ, m. prezime, po ocu Božičku. u
naše vrijeme na jednom mjestu, ali griješkom sa
č mjesto ć: ,Božičković'. Boca 22.

BŌŽIĆNĪ, adj. festi natalis Christi. od XVI vi-
jeka, između rječnika samo u Stulićevu (gdje ima
i nominalno božićan) i u Vukovu. isporedi bo-
žithi. U kojoj (pjesmi) sa svu moć slaviti ne kratih
božičnu ovu noć. H. Lucić 278. Meu osam dan
božičnih. Bernardin 7b. Na sam božični dan. P.
Vitezović, kron. 137. Na božičnu noć. A. Kanižlić,
bogo). 230. Pjesma božiņa. E. Pavić, jezg. 158.
Pjesme božične. Vuk, nar. pjes. 1, 117. Božični
ražań, svijeća. Vuk, rječ. 35b.

BŌŽIĆNICA, f., dar koji se daje prijatelju na
znameše kakoga veselą, xenium'. u Bjelostijenčevu
rječniku. a u jednoga pisca našega vremena u
Hrvatskoj dar koji daje nladoženja djvojci kad
je zaručuje, i to je jabuka u koju je zadjeven
koji novac. Dječak pruži devojki božičnić (ja-
buku) načičkanu cvancikami. V. Bogišić, zbor.
160. — u jednoga pisca našega vremena neka ja-
buka u Hrvatskoj. B. Šulek, im. 27.

BŌŽIĆNĀK, m. helleborus niger L. B. Šulek,
im. 27. isporedi božitnāk.

BŌŽIĆNÎ, adj. vidi božitnī.

BŌŽIĆOVĀNE, n. celebratio festi natalis Chri-
sti. samo u Vukovu rječniku.

BŌŽIĆOVATI, božičujém, impf. agere diem
festum natalitiorum Christi. u Vukovu rječniku i
u jednom pismu XVII vijeka, gdje je kajkavski
sa -uva- mjesto -ova-: Kade bude božičuvala pri
majke. Starine 12, 2.

BŌŽIDĀR, m. ime muško. od xv vijeka, iz-
među rječnika u Vukovu i Daničićevu. Dijak
Božidar. Mon. serb. 460. Vino služi sluga Bo-
židare. Nar. pjes. vuk. 2, 202.

BŌŽIDÁRCA, Božidárca, m. prezime, u naše
vrijeme. Mihajlo Božidarac. Rat 323.

BŌŽIDÁRKA, f. ime žensko. u naše vrijeme.
Sr. Nov. 1878. 133.

BOŽIJEV, adj. selu je Lubińu u Peku XIV
vijeka išla međa ,na raskrštije kod Božijeva
kršta'. Mon. serb. 199.

BOŽIJI, vidi božji.

BŌŽIKA, f. ime žensko. u naše vrijeme. po-
staņem kao i Božica. L. Kovačević.

BŌŽIKIĆ, m. prezime, po materi kojoj je ime
Božika. u naše vrijeme. Sr. Nov. 1878. 368.

BŌŽIKOVAC, Bōžikōvca, m. selo u Bosni u
okrugu travničkom, kotaru jajačkom. Statist. 65.

BŌŽIKOVINA, f. ilex L. Šloser-Vukot., flora
609. ilex aquifolium L. B. Šulek, im. 27.

BOŽILO, m. ime muško. u naše vrijeme. od
Boža, Božo. Za sina Božila. D. Avramović, š-
gora 250. isporedi Božilović.

BŌŽILOVIĆ, m. prezime, po ocu Božilu. od xv
vijeka. Mon. croat. 72. Šem. srb. 1881. 298.

BŌŽIĆINA, f. vidi kod Bosilina.

1. BŌŽIN, m. ime muško. od XIV vijeka. po-
staņem hyp. Boža, Božo. Glasnik II. 12, 24. 39.
Rat 87. 176. Sr. Nov. 1878. 57. 64. 99.

2. BŌŽIN, adj. što pripada Boži. Božina mati.
Bud. spom. glasn. II. 3, 78. ,Božina reka' potok, od
kojega sastavljena s drugima postaja rijeka Lipa
u Homolu u Srbiji. M. Đ. Milićević, srb. 942.

BŌŽIÑCI, Bōžinācā, m. pl. selo u Bosni u
okrugu baišoluškom blizu Dervente. Schem. bosn.
1864. 35. Statist. 39.

BŌŽINOVAC, Bōžinōvca, m. selo u Srbiji u
okrugu kneževačkom, navzano po čovjeku Bōžinu.
K. Jovanović, reč. 111.

BŌŽINOVIĆ, m. prezime, po ocu Božinu, i
ime selu. a) prezime. od xv vijeka. Spom. sr. 1, 79.
Danićić 1, 62. A. Kačić, kor. 452. Nov. srb. 1835.
73. Rat 37. 36k. Sr. Nov. 1880. 1229. — b) selo
u Hercegovini u okrugu mostarskom, kotaru ne-
vesiškom. Statist. 119.

BOŽIÑEVCI, Božiņevaca, m. pl. selo između
Vraņe i Kumanova. S. Novaković, nov. brd. 89.

BŌŽITI, bōžim, impf. nazivati kome boga ili
božju pomoć (vidi kod bog 1, a.) u naše vrijeme,
između rječnika samo u Vukovu, gdje se napo-
miše da dolazi samo u pjesmama. — Prelazno:
objekat je čelade kome se bog naziva: Božio je
Janković Stojane: božja pomoć, sirotico stara!
Nar. pjes. vuk. 3, 119.

BŌŽITKO, m. ime muško, xv vijeka u jednom
spomeniku. može biti da griješkom stoji t mjesto ć
(isporedi Božičko). Spom. sr. 2, 63. Danićić 1, 62.

BŌŽITKOVIĆ, m. prezime. xv vijeka u jednom
spomeniku. može biti da griješkom stoji t mje-
sto ć. Spom. sr. 1, 117. Danićić 1, 62.

BŌŽITNĀK, m. što god što pripada božiču.
nalazi se samo badnaku pridjeveno. u naše vri-
jeme. t pred n stoji mjesto ć, isporedi božičnak.
Da kitimo naše kuće i badnake božitnake. Nar.
pjes. vuk. herc. 340.

BŌŽITNĪK, adj. vidi božični. od prošloga vijeka,
između rječnika samo u Vukovu. postaņem od boži
promijenivši ć na t pred n. a prošloga vijeka do-
lazi jos sa ć. Izvan dneva božičnega. A. d. Kosta,
zak. 1, 135. sa t mjesto ć: Od božitne slame gdje-
koji nose na nive da bi bože rodile. Gdjekoji
udaraju rogom od božitna peciva voćku ne-
rotkiņu po žilama govoreći: ja tebe rogom, a ti
mene rodom. Vuk, rječ. 35b. Na božitne poklade.
S. Łubiša, prip. 192.

BŌŽJĀČKĪ, adj. što pripada božjacima ili što
je kao u božjaka. u naše vrijeme u jednoga pisca
na jednom mjestu gdje dneva neije jasno, te može
biti da je pisac mislio i drugo što: Gledaš lava,
gdje no zubi škripa, ... al ne vidiš božjačkoga
kipa. Osvet. 4, 11.

BŌŽJĀK, m. 1. mendicus, u naše vrijeme, iz-
među rječnika samo u Vukovu. Od adj. božji, može
biti za to što boga radi prosi i za boga mu se di-
jeli, te je po tome božji. Cujte braćo božjaci. Nar.
pjes. vuk. 1, 130. I besjede božjaci. 130. Pa ga
dada božjaku. 191. — 2. upupa, pupavac. zove se
i božji pijetao (vidi kod božji). u naše vrijeme,
u rječnicima Stulićevu i Vukovu (gdje se dodaje
da se tako govori u Dubrovniku). pisu i božijak
(isporedi božji). Božijak, upupa epops. Slovinac
1880. 31b.

BŌŽJĀKOVIĆ, m. prezime u naše vrijeme. Kod
Đurda Božjakovića. Prot. šab. mag. 32.

BOŽJAKOVINA, f. selo u Hrvatskoj blizu Za-

BOŽLIN

573

BOŽURICA

našega vremena balsamita major Dest. koja se u istoga zove i božje plavtice. B. Šulek, im 27. — hh) božje suzice, њeka trava u jednoga pisca našega vremena. B. Šulek, im. 27. — ii) božja trava, passerina annua Wickstr. S. I. Pelivanović. — kk) božja travica, foenum graecum. Mikaja 24b. Bjelostjeņac 26a. Stulić. trigonella foenum graecum L. Čas. čes. muz. 1552. 2, 58. B. Šulek, im. 27. zove se i piskavica i prosac. — g) Božja stopa, њeko mjesto u Srbiji u Rušnu u biogradskom okrugu. Glasnik 19, 105.

BOŽLIN, m. ime muško. xiv vijeka. samo na jednom mjestu. Glasnik II. 12, 79.

BOŽNO, adv. vidi kod božan.

BOŽNAK, m. fadella. u jednoga pisca našega vremena, koji veli da je našao zapisano, bosengnak mali'. B. Šulek, im. 28. riječ nepouzdana.

1. BÓŽO, m. hyp. od božić, mali bog (isporedi 1 božić). Akcenat se mijeňa u voc.: Božo. — a) neznabožački, koji se zvao Cupido, u jednoga pisca XVI vijeka: Molite dragoga planoga djetića, strilama onoga ognena božača, koji me ustrili, ... da božo gorušti pogleda. M. Držić 123. isporedi božole. — b) o Isusu djetetu u pjesmama božićnim kao što se u pjesmama nasiva i božić (vidi 1 božić pod 2): U Božića tri mile sestrice: Božo sestre divno razređuje. Nar. pjes. vuk. herec. 335. Granu sunce iza brda. Nije sunce nego Božo. 337. Zove Božo iza vode: prevezite me. 338.

2. BÓŽO, m. ime muško. hyp. od Božidar (može biti i Bogdan i Bogosav). isporedi Boža. Alc. se mijeňa u voc.: Božo. dolazi i prije našega vremena, između rječnikova samo u Vukovu. Božo. S. Novaković, pom. 45. Al ne dadu Raškovića Boža. Nar. pjes. bog. 268. Na mehanu Popovića Boža. Nar. pjes. bog. 448.

BOŽOGROBAC, božogropca, m. kaluđer od božjega groba, iz Jerusalima, monachus sancti sepulcri. samo u Vukovu rječniku.

BOŽOJEVIĆ, m. prezime, xv vijeka. Spom. sr. 1, 137. Danićić 1, 63.

BOŽOLE, u dodolskim pjesmama, biće upravo dvije riječi: voc. božo, mali bog (vidi 1 božo) i uzvik le, koji dolazi i uz vok. dodo. razlika u akcentu (božo i božole) tomu ne smeta. između rječnika samo u Vukoru. Udri, udri, sitna kiša, oj dodo le, moj božole! Nar. pjes. vuk. 1, 112. Mi idemo preko sela, oj dodo le, moj božole! 1, 113.

BOŽOVIĆ, m. prezime, po ocu Božu. u naše vrijeme. Čujete l' me, bračo Božovići! Nar. pjes. vuk. 4, 128. Četiri brata Božovića. Pjev. crn. 143. Božović. Rat 34. Šem. srb. 1881. 299.

BOŽUK, m. selo u Ugarskoj blizu Mohača. Šem. prav. 1878. 39.

BOŽUN, m. neki grad u pjesmama, u koji se ide u jednoj pjesmi iz Erdeļa preko Arapske, a u drugoj od Prizrena preko Leške i Arapske, a u trećoj od Zmijaņa grada preko planina Proloma i Ostroga. jamačno će pjevač biti znao po čuvenu za Božun u Ugarskoj pa ga stavšao gdje ga se kad sjetio. Curu prosi od Sibiņa Janko ... u Božunu gradu bijelome " onoga od Božuna bana. Nar. pjes. petr. 2, 397. Od Božuna do Prirena grada. 3, 340. Kniņu piše sa Zmijaņa Rajko, te je šaće do Božuna grada, na kołeno od Božuna banu. 563.

BÓŽUR, božúra, m. paeonia, bulla, glomus. Postaņa vrlo tamna: može biti od arap. busur, pl. od besre, pupołak i bubułica. toga postaņa može biti u prva tri značeņa, što idu, a u ostalima će biti druga riječ i po tome drugoga po-

staņa. — 1. paenia. od XVII vijeka, između rječnika samo u Stulićevu i Vukovu. isporedi božurak, koji dolazi i prije. u prvom je primjeru samo cvijet, a biłka na kojoj je zore se gacinac: I maćinac gorko zelje rodi božur evit gizdavi. Đ. Baraković, jar. 24. Uzmi korena od božura (peonia). J. Vladmirović, lik. 16. I pod lozom božur cvet. Nar. pjes. vuk. 1, 278. Kad udari cvijet u planinu, kad poraste ruža na božuru, dizahu se prizenske devojke. Nar. pjes. vuk. 3, 430. tome dodaje Vuk: „ovdje ruža vaļa da znači božurov cvijet, kao što se u načinjen od ceega mu drago na ružu nalik cvijet zove ruža'. Božur, paeonia officinalis L. G. Lazić 138. paenia L. Šloser-Vukot., flora 188. J. Pančić, flora biogr. 2 450. u jednoga pisca našega vremena i paeonia corallina Pers. B. Šulek, im. 28. a to je u istoga i muški ili planinski božur. B. Šulek, im. 28. Veliki božur, ricinus communis. B. Šulek, im. 28. Vodeni božur, nuphar luteum. Čas. čes. muz. 1852. 2, 47. i nymphaea alba L. i acorus (calamus) L. i iris pseudacorus L. B. Šulek, im. 28. Ženski božur, paeonia officinalis L. B. Šulek, im. 28. — 2. bulla, klčbūk. isporedi božurak. samo u Stulićevu rječniku. — 3. glomus, smotak lijepo smotan: Tri kraja idahu, tri božura nošahu: jedan božur mestra zlata, drugi božur tamjan sveti, treći božur mira kršćanskoga. M. Pavlinović iz narodne pjesme. — 4. planina u Hercegovini blizu Jeleча. u Vukovu rječniku. — 5. neko mjesto pod vinogradima u Srbiji u okrugu požarevačkom. Vinograd u Božuru. Sr. Nov. 1861. 178. — 6. ime muško u pjesmi: Ja ne imam od sraca evlada, već Božura u bešici sina. Nar. pjes. petr. 2, 43. isporedi Božurin. isporedi Božurovac.

BÓŽURA, f. prasica što se koje za božić. samo u Vukovu rječniku (u dodatku), gdje se napomiđe da se govori u Grbłu. isporedi božuraka i boža pod 2.

1. BOŽURAC, Božúrca, m. čovjek iz sela Božurne. Ł. Kovačević.

2. BOŽURAC, božúrca, m. dem. božur (klčbūk). vidi božur pod 2. samo u Stulićevu rječniku, za koji će biti i načinjeno.

BÓŽURAČKĪ, adj. što pripada selu Božurni. upravo ļudma iz toga sela, Božurcima, pa preko nihi i selu. Božuračka opština. K. Jovanović, reč. 119.

BOŽURAK, božúrka, m. što i božur u oba prva značeņa, prem da je postaņem hyp. od božur. Akcenat se mijeňa u gen. pl.: bòžūrākā. 1. vidi božur pod 1. od XVI vijeka, između rječnika u Mikaļinu (25a), Beliniu (553a), u Bjelostijendevu (858b. gdje se zove i trojačka rožica), Stulićevu i Vukovu. Ter pasu božurak. M. Vetranī 2, 280. Ne tamni nit gine na način svitloga božurka. A. Ka nižić, rož. 118. Mali božurak, ricinus. u jednoga pisca našega vremena, u koja je i značene koje je stacłeno, ali koji o ņemu sumna. B. Šulek, im. 28. Zuti božurak, iris germanica L. B. Šulek, im. 28. — 2. vidi božur pod 2. u tom značeņu dolazi od XVII vijeka, između rječnika u Mikaļinu (samo pl. božurci), u Belinu (144a), Bjelostijendevu i Stulićevu. Božurci, koji se čine u vodi kada daždi. Mikaja 25a.

BOŽURČAC, m. dem. božurak. samo u Stulićevu rječniku (s gen. božurča), za koji je i načinjeno.

BOŽURČIĆ, m. dem. božurak u značeņu koje je kod nega pod 2. samo u Stulićevu rječniku. riječ nepouzdana.

BOŽÚRICA, f. vidi božura. samo u Vukovu rječniku (u dodatku).

BOŽURIĆ

574

BRAČE

BOŽURIĆ, m. dem. božur. akc. u gen. pl.: božurica'. 1. što i božur u značenju pod 1, prem da je postaćem dem. od nega. xv vijeka. B. Šulek, im. 28. — 2. mali božur (klšobik). isporedi božur pod 2. samo u Stulićevu rječniku. — 3. mezium Curt. J. Šloser, kor. 486. 491.

BOŽURIN, m. ime muško. xiv vijeka. Glasnik 11. 12. 80. postaćem će biti od Boža, Božo.

BOŽURITI, bôžurîm, impf. leviter fervescere, leviter spumam emittere, od božur u značenju pod 2. samo u Stulićevu rječniku.

BÔŽÜRŇA, f. dva sela u Srbiji: a) u okrugu kragujevačkom. K. Jovanović, reč. 119. — b) u okrugu topličkom, srezu dobričkom. Sr. Nov. 1879. 176. ovo drugo dolazi prošloga vijeka zapisano tako u gen. sing., da bi se moglo misliti da je u nom. bilo Božurno: „ot Božurna'. Glasnik 49, 12. ali lako može biti da je a napisano mjesto ja, tada bi mogao biti nom. Božurne, ali može i to biti da je zapisan nom. mjesto gen.

BOŽEROV, adj. 1. paeoniae. Da pije seme božurovo. Starine 10, 92. Božurovo cvijet. Vuk, nar. pjes. 3, 430. — 2. brdo Božurovo, brdo u Hercegovini između Klobuka i Ľeševica: Dok za brdo Božurovo bili. Nar. pjes. vuk. 4, 506. isto će biti i gora Božurova. Kolika je gora Božurova. Nar. pjes. vuk. herec. 199.

BOŽEROVAC, Bôžûrovca, m. selo u Srbiji u okrugu jagodinskom. K. Jovanović, reč. 110. isporedi božur pod 6.

BRÁBAC, brápca, m. vidi vrabac, od kojega je i postao promijenivi v na b. isporedi bravac (istoga značena, s premještenim glasovima). prošloga vijeka u knžiš pisanoj u Dubrovniku. Boje je brabac u ruci neg soko na prici. Poslov. dan. 7.

BRÁBINAC, brábînca, m. vidi mrav, od kojega je i postao promijenivi glasove. u Srbiji i Ľeskovcu, najviše u pl., i to s akc.: brábinci. M. Đurović. može se čuti i brabični. P. Đorđević.

BRABKA, vidi brapka.

BRÁBOŁAK, brábôłka, m. vidi brabońak. M. Pavlinović.

BRABONITI, brabonim, impf. vidi brabońati. samo u Stulićevu rječniku.

BRÁBOŇAK, brábôńka, m. baca ovilis vel caprini stercoris. isporedi brapka. od prošloga vijeka, između rječnika samo u Stulićevu i Vukovu. Akcenat kako u gen. sing., taki je u svijem oblicima osim acc. sing., koji je jednak s nom., i osim gen. pl.: bráboňáká. Korijen bharb, vrtjeti, tiskati, bacati. Ništa nije čistije od ovce, vele naši Dalmatinci; i nějzine brabońke („brabonke") iscedi čovek iz mleka, pak jede mleko, niti mu se gadi. D. Obradović, bas. 266. Ostao kao brabońak na cjedilu. Nar. posl. vuk. 242. Stara baba u brabońke gata. Nar. pjes. vuk. rječ. 38b.

BRABÔNÂNE, n. caprae cacatio. samo u Vukovu rječniku.

BRABÔNATI, brabônâm, impf. cacare (de ca-pra). samo u Vukovu rječniku. isporedi brabońak i brabońtiti.

BRÁBÔNČEÑE, n. sermo insulsus. u Vukovu rječniku.

BRÁBÔNČITI, brábôńcím, impf. govoriti koješta, ineptire. Od brabońak. isporedi bałezgati. samo u Vukovu rječniku. Ne brabońči! Vuk, rječ. 38b.

BRABRANAK, brabranka, m. nucamentum, resa na drvetu. samo u Bjelostijenčevu rječniku („brabranki"). Od korijena od kojega je i brabońak.

1. BRÁCA, m. hyp. brat. u naše vrijeme, između rječnika samo u Vukovu. Udri, braca, puca niz nedarca. Nar. pjes. vuk. 1, 316. Zdravo braca poder'o čelenku. 1, 552. Tuděg brata bracom zovem. 1, 144.

2. BRÁCA, m. vidi braco. u Vukovu rječniku. akcenat se mijena u voc.: bráco.

BRÁCAN, m. ime muško. postaćem hyp. od Bratoslav. Od Bracana Perčevića. Pjev. crn. 249. Od Sjenice vojvoda Bracane. Nar. pjes. vuk. 5. 139. I sokola vojvodu Bracana. 151.

BRÁCANOVIĆ, m. prezime po ocu Bracanu. Schem. cath. 1876. 13.

1. BRÁCIN, adj. što pripada bráci. u naše vrijeme, između rječnika samo u Vukovu. Drž'de, snašo, końa bracinoga. Nar. pjes. vuk. 3, 507.

2. BRÁCIN, adj. što pripada bráci. samo u Vukovu rječniku.

BRÁCO, m. hyp. brat. od prošloga vijeka (isporedi adj. brakov, koji dolazi i prije), između rječnika samo u Stulićevu i Vukovu. Akcenat se mijena u voc., bráco. isporedi bráca. Ah, da bi me ti nazrio, mili braco (griješkom, „bratco"). J. Kavaćin 416. Ah braco moj! A. Kanižlić, bogoљub. 474. Braco! prikrsti se. 501. Il' je s moje, il' je, braco, s twoje. M. A. Rełković, sat. 143. Ja ču tebi kazivati, braco, kako ćeš me lasno izvaditi. Nar. pjes. bog. 327. Kaduna se bratu svomu moli: aj tako te ne želila, braco! Nar. pjes. vuk. 3, 531.

BRÁCOKA, m. ime muško. postaňa kojega je i Bracan. Pjev. crn. 67. Puškom gađa Jovašev Bracoka. Pjev. crn. 239. Vidiš, pobro, Jovašev Bracoka! 238. Od Bracoke Bjelopavljača. 67.

BRÁCOV, m. što pripada brácu. od xvi vijeka. Bi čut' bracov govor. F. Lukarević, 268.

1. BRÁČ, Bráča, m. otok u Dalmaciji, tal. Brazza. od xv vijeka, između rječnika u Mikałinu, Belinu (147b) i Vukovu. Gdi se s Suletom Brač malo ča ne staje. P. Hektorović 23. Pitajte Brač otok. Đ. Baraković, vil. 348. Na Braču. I. Ivanišević 103. Vas puk, ki je u Braču. J. Kavaćin 150. Stadoše u Braču. A. Kačić, korab. 411. Iz Brača. Norini, pripis. 62. Za Hvarom je Brač. Poslov. dan. 152.

2. BRÁČ, bráča, m. vidi berač. u rječnicima Bjelostijenčiju i Jambrešićevu. a govori se i u Dalmaciji. M. Pavlinović.

1. BRÁČAN, brâčna, adj. nuptialisat, conjugalis. od xiii vijeka, između rječnika samo u Stulićevu i Daničićevu. sada nije u običaju u narodnom govoru. isporedi brak pod 1. Isprošena bibr po zakonu braćnomu. Stefan kr. 7. Kojih reši ona bračna ili pirna odežda. Š. Budinić, sum. 184. Bračna rastava, divortium. Stulić 1, 57b.

2. BRÁČAN, bračna, m. u jednoga pisca prošloga vijeka mjesto vino (ako nije kako pogrješka). od brače, koje vidi. Znamo, da nije moći mnogom' bračnu odoliti, ki u ognice i u nemoći često ima nas obaliti. J. Kavaćin 25.

BRÁČANIN, m. čonjek s otoka Brača. od xvii vijeka, između rječnika samo u Vukovu. a) u pravom smislu: Dominik Gospodnetić Braćanin. I. Ivanišević 12. — b) neka vinova loza crna grožda u Dalmaciji u jednoga pisca našega vremena. B. Šulek, im. 28.

1. BRÁČE, brâča, f. pl. vinova komina, vinacea. samo u Vukovu rječniku (gdje se napomine da se govoriti u Boci). isporedi breče pod 2. — Postaćem će biti od sr. lat. brace, bracium, hordeum aqua maceratum, ex quo fit cerevisia.

BRADAČ

578

BRADAŠ

bradu. P. Petrović, ščep 66. — da neka opadne brada. reče se mjesto umrlijeti. Neka znađe da će mu siroma Milovan na onu staru crnogorsku od-pjevati, kako umio bude; ako li mu brzo brada opadne, da ako se ko god nađe ter ga osveti A. Kačić, razgov. 317. — prema tome i,za moje brade' mjesto ,za moga života': U mojoj kući za moje brade dva zakona biti ne će. V. Bogišić, zbor. 200. — ,bradu u šake' reče se mjesto ,bježi' kao čuvajući bradu: Od zle žene bradu u šake (bježi). Nar. posl. vuk. 233. — brade nose oso-bito stari łudi, a o nima se misli da ne mogu lagati, za to se reče da ,brade ne lažu' mjesto da bradati judi ne lažu: Tako starci od Połica kažu viruj, brate, jer brade ne lažu. A. Kačić, razgov. 264. — po tome za mlada čovjeka, koji nema brade, ako što reče što bi moglo biti laž, kao braneći ga u šali reče se: Ako laže, brada mu ne smeta (mlad je, može mu još podnijeti; jer je staru čoeku osobito ramsota i grjehota lagati). Nar. posl. vuk. 5. — zaklinaći su se bradom xvi do xvii vijeka, ali samo od šale i od objesti: Po bradu božu, da vrag uze me dušu i onijem. M. Držić 368. Vrsta psovanja šesta: .. koji govore: po bradu Isukrstovu ali svetoga Petra. I. T. Mrnavić, ist. 88. Zaklevši se odićom, bramom itd., niiti je zakletva, niiti je grijeh. A. Bačić 67. — da-nas se samo Turci zaklinu bradom i to i bradom svoga secca ili svojom: A ti aga, brade ti sveče. P. Petrović, vijen. 46. Opet spahija reče: cuješ vlase! moje mi brade, nije pravo ni ti da moju livadu paseš. Nar. prip. vrč. 78. — b) u životine brada nalik na čovjeju: u koze: Kozja brada. Mikaļa 209b. Bella 128b. Bjelostjenka. Ima kudu od vepra, bradu od koze. I. Đordić, salt. 68. Jarac ka se ponapoji i nad vodom popostoji, videć bradu i rogeve, ne ima li misli ove? V. Došen 21. — u nekiptica perje ispod kuna: Takova pera kažu se brada, ako zauzaimaju pod-bradak. J. Pančić, ptice 6. — u kokota, vola, je-lena, palear, podvartnik: Brada od kokota al vola, palearia. Mikaļa 25b. Griva mu je ka' jelenu brada. Nar. pjes. vuk. 3, 429. — c) u biła što visi kao u čovjeka brada: u klasa, arista, osje: brada od klasa. Mikaļa 25b. — u kukuruza: brada kuku-ruzna. Vuk, rječ. 39a. zove se i svila. isporedi bradati, svilati. — 2. mentum, doni kraji luka čo-vjećjega gdje se sastavlaju doše vilice, gdje brada raste. u tom značenju između rječnika samo u Vrančićevu, Mikaļinu, Bjelostijenčevu i Vukovu. Brada bez dlaka, mentum. Mikaļa 25b. — Izagniše mu usta, jezik i brada. Turl. blago 2, 262. Brada gola i prez dlak, mentum. Bjelostjenak 27b. Jedno se goloj a drugo sijedoj bradi pristoji. Poslov. dan. 39. — 3. s nekim je pridjave ime biłu: a) brada Aronova, arum italicum. Čas. čes. muz. 1852. 2, 47. B. Šulek, im. 28. — b) biskupova brada. vidi kod biskupov. — c) božja brada. vidi kod božji. — d) djedova brada. vidi kod djedov. — e) košutina brada. vidi kod košutin. — f) kozja brada. vidi kod kozji. — g) kozlova brada, što i kozja. vidi kod kozlov. — h) ovčja brada. vidi kod ovčji. — i) prčja brada, što i kozja. vidi kod prčji.

BRÅDÅČ, bradáča, m vidi brkaš (riba). samo u Stulićevu rječniku.

BRADAČA, f. zidine od crkve blizn sela Cr-łenca u Srbiji u okrugu požarevačkom. M. Đ. Mi-lićević, srb. 1031.

BRADÅJÅGA, m. samo u pjesmama i iz niłh u Vukovu rječniku, ali u němu bez značěna. u pjesmama dolazi za Turke koji se u boju ne biju nego idu za vojskom, te daju darove vojnicima

koji osijecaju i donose glave, postańem onće biti turski marda, što prodavac ište preko onće što stvar vrijedi, i aga, gospodin. A najpotje brada-jage Turci, što ne nose ništa od oružja, do na ruke zlatne perjanice, a da níma begenišu glave. Nar. pjes. vuk. rječ 39a. Potrčaće malo i veliko, silni końi da ne savijaju, a pješaci da nam grabe glave, a za níma bradajage stare, što s' ne biju ni nose oruže, no na ruke perjanice zlatne, gazi-jama da čelenke daju. Pjev. crn. 139.

1. BRÅDAN, m. gypaetus barbatus. J. Pančić, zool. 204.

2. BRÅDAN, brâdna, adj. barbae. samo xiv i xv vijeka, između rječnika samo u Daničićevu. Vlasy bradnye. Domentijanb 208. Glasnik 42, 320.

BRÅDÅNE, n. dobivaće brade, svilaće. isporedi bradati. samo u Vukovu rječniku.

BRÅDÅR, bradára, m. tonsor, berberin. samo u Stulićevu rječniku. rječ nepouzdana.

BRÅDARA, m. prolixa barba ornatus. u naše vrijeme, između rječnika samo u Stulićevu. Uz breg, niz breg, na bregu košara, u košari brada- ra. Nar. zag. nov. 235. odgonetlaj će upravo biti: pop u crkvi. — i u lijepom se razgovoru kaže popu: moja bradaro! M. Kovačević.

BRADARAC, Bradarca, m. neko mjesto pod nivama u Srbiji u okrugu požarevačkom. isporedi Bradarca. Niva u Bradareu. Sr. Nov. 1866. 606.

BRÅDÅRAČKÎ, adj. što pripadna selu Bradar-cima. Bradaračka opština. K. Jovanović, reč 138. Do bradaračkog poła. Sr. Nov. 1866. 177.

BRADÅRCI, Brâdârâcâ, m. pl. dva sela u Srbijи: jedno u okrugu požarevačkom a drugu u aleksinačkom. K. Jovanović, reč. 91. 138. mještani govore akus. i za nom.. Bradarce. isporedi Bra-darce.

BRADÅRICA, f. 1. neko mjesto pod nivama i vinogradima u Srbiji u okrugu požarevačkom, može biti isto koje pišu i Bradarac, koji vidi. Niva u Bradarici. Sr. Nov. 1867. 593. Vinograd u mestu zvanom Bradarica. Sr. Nov. 1873. 1133. — 2. vidi Bradarce.

BRADARICE, f. pl. selo u Srbiji u okrugu požarevačkom isto koje pišu i Bradarci. Iz Bra-darica. Vuk, živ. 17. isto ime dolazi i u jedn.: Bradarica. Vuk, dan. 2, 73.

BRÅDARIĆ, m. prezime u naše vrijeme. Boca 15. isporedi brada.

BRADAST, adj. barbatulus, bradat malo. samo u rječnicima Bjelostijenčevu (27b) i Stulićevu.

BRÅDÅŠ, m. bradaša, m. prolixa barbatus. Akc. se mijeňa u voc.: brâdâšu; u ostalijem oblicima ostaje kao u gen., samo je u gen. pl. i zadni sloj dug: bradaša. Dolazi od xvi vijeka, između rječ-nika u Belinu (129b), Bjelostijenčevu, Voltišinu, Stulićevu i Vukovu (ali u němu samo lonac bra-daš). — a) čovjek bradat. xvi vijeka kao nadimak: Kako nam pobježe u Dubrovnik Bradaš. N. Na-ješković 1, 332. A Bradaš lje brode ne će moć sastati. 332. — sađa mjesto prezimena: Milan Bradaš. Šem. prav. 1878. 49. — b) u jednoga pisca prošloga vijeka kao da je o jarcu: Taj skup smradnijeh opanaka, kozji bradaš kojega vodi, poriga se tute. J. Kavańin 154. — c) u naše vrijeme u jednoga pisca něka bubina, sar-rotrium Illig. J. Šloser, kor. 282. 283. — d) lonac najveći od jednoga uha, pa ima usnu kao bradu otobolenu. Vuk, rječ. 39a. — e) ime selima: aa) selo koje je do skora bilo u Labu s desne strane rijeke Laba. Otağb. 2. 4. 211. — bb) vidi Bradaši.

BRADIJEVIĆ

580

BRAJA

BRADIJEVIĆ, m. prezime. xv vijeka. Mon. serb.
470. 472. Danićić 1, 69.

BRÀDILO, m. Bardylis. u jednoga pisca prošloga vijeka. Krał Bradilo, rodom iz Slovinske, glava biše od sve Liričke. Nadod. 122.

BRÀDINA, f. 1. augm. brada. u rječnicima Belinu (128b), Bjelostijenčevu, Voltišijinu i Stuličevu. — 2. selo u Hercegovini u okrugu mostarskom, kotaru kočičkom. Statist. 115. Zemłop. bos. 9. je li i ņemu akcenat kao u prvom značenju, ne zna se za cijelo.

BRADIŠTE, n. mentum. vidi brada pod 2. samo u Jambresičevu rječniku (bradische' 553).

BRADÒNOS, adj. barbiger, koji nosi bradu. samo u Jambresičevu rječniku.

BRADÒNOSAC, bradònosca, m. barbiger. samo u Bjelostijenčevu rječniku (1, 172b). isporedi bradonos.

BRADÒVATICA, f. barbus, riba koja se zore i barbun. u rječnicima Stuličevu i Vukovu (u kom se dodaje da se govori u Duborniku).

BRÀDÒVKA, f. agarius phalloides Fries. B. Šulek, im 29.

BRADOVNICA, f. naevus, mládež. Slovinac 1880. 389:

BRADŮLICE, f. pl. selo u Srbiji u okrugu užičkom. K. Jovanović, reč. 152.

BRÁDŮLKA, f. rhopalodontus Mellić. J. Šloser, kor. 504.

BRÁDURA, f. augm. brada. prošloga vijeka. isporedi bradurina. Ake. ce se mijena u gen. pl.: brádûrâ, a samo je i zadní sloj dug u gen. i instr. sing.: brádurê, brádurôm. Zamrsivši braduru skáče kano smušen. N. Rajíč, boj S.

BRADŮRINA, f. augm. brada (upravo od bradura). u naše vrijeme, između rječnika samo u Vukovu. Akcenat ostaje, samo su u gen. pl. i oba zadna sloga duga: bradûrînâ, a u gen. i instr. sing. samo zadni: brádurê, brádurôm. Iz krvi mu viri bradurina. Pjev. crn. 135.

BRÁDUŠKA, f. micropeplus Latr. J. Šloser, kor. 215.

BRÁDVA, f. securis, ascia. od XVI vijeka, između rječnika u Mikaļinu (securis), u Belinu (ascia 107a. securis 460a), u Bjelostijenčevu (securis), u Voltišijinu (beil), u Stuličevu (securis), i u Vukoru (ascia, axt). — Akcenat ostaje, samo su u gen. pl. i oba zadna sloga duga: brádávâ, a u gen. i instr. sing. samo zadni: brádvê, brádvôm. — Korijena kojega je i brada. — U staro je vrijeme bila ubojno oružje, kao sjekira, a sada je samo osobito oruđe drvođeljsko kojim se teše, nalik na sjekiru. XVI vijeka dolazi među oruđem kojim su u starije vrijeme mući i mućenike i kojim su odsjecali glave: Imam klišće, bradvu i konop. P. Hektorović 161. Sjemo mi bradvu da'. F. Lukarević 171. XVII vijeka pjeva se u kojnika koji su se bili pod Trojom kao oruđe kojim su razbijali vrata, itd.: Bradvom cipat poče prage. I. Zanotti, en. 2. 32. Ali podi ... bradvom razsikosmo. 31. i poslije i danas dolazi za tako stariinsko oružje: Vas grad i najviše svijetlijej dvora grade i mire udorcima potlačiše tvrde od bradvu i sjekire. I. Đorđić, salt. 246. Sve u ņemu što je rezano razbiše sjekirama i bradvama. Đ. Danićić, psal. 74, 6. u tom će smislu biti i sada u poslovicama: Ali mi svadbu, ali bradvu. Nar. posl. vuk. 9. Vuk tumačči veli da se još misli: ,daj ili kaži' i dodaje da se govori ,kad se ko za što moli ili ćeka kaku presudu; i znači: ili me obra-

duj ili ubij, posijeci bradvom'. Ko o svadbi, ko o bradvi. Nar posli. vuk. 151. tumačči Vuk dodaje: ,vała da je nekakav došao na svadbu pa ukrao bradvu'. Ali će prema predněm primjeru prije biti da se ņeko nada dobru ili misli o dobru, a drugi mu sprema zlo ili misli o zlu. — ali od XVII vijeka već dolazi kao oruđe drvodjełsko: Drivodi]ne ruke ako ga obstrane, bradve mnogostruke ter mu koren rane. I. T. Mrnavić, osm. 167. Bradva teše. J. S. Rełković, kuć. 21. Začudio se kao da je vidio lijevu bradvu. Nar. posl. vuk. 87. Povedoše dvanaest majstora ponesoše bradve i oprave. Nar. pjes. petr. 2, 107.

BRÁDVÁROVIĆ, m. prezime, u naše vrijeme. od rječi bradvar (koji gradi bradve), ali ta riječ ne dolazi. Šem. prav. 1878. 44.

BRADVĚNÎ, adj. asciae. samo u Vukovu rječniku.

BRADVĚTINA, f. augm. bradva. samo u Vukoru rječniku.

BRÁDVICA, f. dem. bradva. od prošloga vijeka, između rječnika u Belinu (460a), Bjelostijenčevu i Stuličevu. Ake. ostaje, samo su u gen. pl. i oba zadna sloga duga: brádvícâ, a u gen. i instr. sing. samo zadni: brádvicê, brádvicôm. Prošloga vijeka dolazi još kao sjekirica u opće. Biše težak uzeo bradvicu da ju (smokvu) podsiće. J. Filipović 1, 167.

BRÁDVÎĆ, brádvica, m. asciola, mala bradva (oruđe drvodjełsko). u naše vrijeme. I. Kovačević.

BRÁDVÎĆ, brádvija, m. velika bradva. u naše vrijeme. u hrvatskom primorju.

BRADVIT, samo u zagoneci: Ni bradvom (bradom') bradvito, ni svrdlom svrdlito, a sve rupa do rupe (odgonetaj: saće). Nar. zag. nov. 198.

BRÁDVITI, brádvîm, impf. dolare, bradvom tesati. samo u Vukovu rječniku.

BRÁDVÚRINA, f. augm. bradva. samo u Vukovu rječniku.

BRÁĐÁŠ, brádaša, m. vidi bradaš. u jednoga pisca našega vremena. Car Konstantin, pridijevkom Bradaš. M. Pavlinović, razg. 92.

BRÁĐÁŠEVÍĆ, m. prezime. u naše vrijeme. Boca 18. isporedi Bradijašević.

BRÁĐOVIĆ, m. prezime, u naše vrijeme. Rat 408. postańem od brado, koje samo ne dolazi a bilo bi hyp. od bradaš.

BRÁGEŠE, brágěšâ, f. pl. gaće, tal. bracheshe, lat. bracae. u naše vrijeme u Istri. isporedi bragiše, bragešice. Jež, jež prez brageš, kamo greš? Nar. pjes. ist. 4, 21.

BRÁGEŠICE, brágešicâ, f. pl. dem. brageše. XVI vijeka u jednoga pisca. Nea ti našijeh bragešica: u kojijeh se oženimo, u tizijeh nas i ukopaju. M. Držić 327. Ne može li mi bit od one karižice zubun i bragešice? 339.

BRÁGÎŠE, f. pl. vidi brageše. samo u Bjelostijenčevu rječniku.

BRAGÒDIJER, Bragodijèra, m. u pjesmi prezime Rusu: A drugo je Moskva dèneralu, na ime ga Bragodijer viču. Nar. pjes. vuk. 4, 336. Bragodijer podiže soldate. 4, 337.

BRAH, m. panni, stara, iznošena hajina. samo u jednoj knizi prošloga vijeka; samo u instr. sing., te se nom. sing. ne zna za cijelo. postańem može biti od ņem. brack, izmet. Za kom ču do smrti s brahom ja hoditi, ni ču več život moj u svitlo oditi. Oliva. 59.

1. BRÁJA, m. hyp. brat. u naše vrijeme, iz-

BRAJA

581

BRAJIĆI

među rječnika samo u Vukovu. isporedi brajo.
Akcenat se mijeņa u voc.: brájo. Svi su bolesni
osim kilavoga braje. Nar. posl. vuk. 282.

2. BRÁJA, m. ime muško, hyp. Bratoslav. od
xiii vijeka, ali sada nije u običaju. Mon. serb.
12. 60. Glasnik II. 12, 4. 14. 27. Daničić 1, 77,
3. 562. S. Novaković, pom. 46. isporedi Brajslav.

BRÁJAC, brájca, m. *judi* između Kupu, Dobre i Kraške oko Oža i Brloga između čakavaca i kojekavaca zovu se brajci. J. Torbar. isporedi Brajskoj.

BRÁJÁK, m. ime muško, hyp. Braja. XIV vi-
jeka. Glasnik II. 12. 8. 18. 27. 32.

BRÁJÁKOVCI, Brájakovćâ, m. pl. *selo* XIV
vijeka u Srbiji *negdje* između Morave i Kućajine.
Daničić 1, 78. *griješkom*: Brłakovci. Mon. serb. 196.

BRÁJÁKOVIĆI, Brájakovićâ, m. pl. *selo* u
Bosni u okrugu sarajevskom. Statist. 20.

BRÁJÁKOVO BŘDO, n. *selo* u Hrvatskoj u
podžupaniji karlovačkoj. Pregled 30. pišu ga i
Barjak brdo, koje vidi.

1. BRÁJAN, m. hyp. brat. isporedi braja pod 1 i brajo, od čega je i postalo. u naše vrijeme, između rječnika samo u Vukovu. isporedi brajen i brajin. Jakšić Mitre, moj mio brajane! Nar. pjes. vuk. 2, 633. Poslušaj me, moj mili brajane! 5, 137. Dodi Božo, dođi mi, brajane! Nar. pjes. vuk. herc. 335.

2. BRÁJAN, m. ime muško. hyp. Bratoslav. od
xiv vijeka, između rječnika u Vukovu. i Dani-
čićevu. isporedi Braja pod 2, od čega je i postalo.
Brajans. Glasnik II. 12, S. 35. 40. Mon. serb. 185.
S. Novaković, pom. 46. isporedi Brajić u
Brajin.

BRÁJANIĆ, m. prezime xv vijeka. Mon. croat.
75. 114.

BRÁJANOV, adj. što pripada Brajanu. Dća
Brajanova. Spom. sr. 1, 4. Daničić 1, 78.

BRÁJANOVICA, f. planina u Crnoj Gori blizu
Nikšića. Kad dodoše na Brajanovicu, a ovčari
puške ostaviše. Ogled. 189.

BRÁJANOVIĆ, m. 1. prezime po ocu Brajanu.
xiv vijeka. Glasnik II. 12, 14. 82. — 2. selo u
Bosni u sarajevskom okrugu, koje se zove i Bje-
lugovina. Statist. 12. pogrješka ,Brajamović'. 132.

BRÁJATI, brâjâm, *impf. numerat. brojiti. od
prošloga vijeka*. a) u pravom smislu: Sve do posne
neđeje brajale bi (koliko će im kokoš jaja sni-
jeti). V. Bogišić, zbor. 119. — b) u prenesenom
smislu sa se, kao i brojiti se, držati se za što,
cijeniti se: Veći bi se opet braja' preveliki, kom
ni kraja. J. Kavačin 534.

BRÁČEVIĆI, Bráčjevićâ, m. pl. *selo* u Her-
cegovini u okrugu mostarskom. *griješkom*: Bráj-
čević. Statist. 114.

BRAJČIĆ, m. *selo* u Bosni u okrugu travničkom.
Statist. 59. može biti da griješkom stoji j mjesto ji.
isporedi Brajićić.

BRÂJDA, f. pergula, odrina u vinogradu. od
xv vijeka, između rječnika samo u Bjelostijen-
jevu (30), Jambresićevu (700) i Voltijijinu (reben-
laube). od sred. lat. braida, koje je od něm. breit.
Dajem mu sve zemlje nasajene, z brajdami. Mon.
croat. 64. Gdi šenica nikne, kukoł mesto najde;
prez zločeste trave ni moć naći brajde. M. Ku-
hačević 41. — neka loza vinova: brajda, brajda
mala, brajda vela. B. Šulek, im. 29.

BRAJDÍČ SELO, n. *selo* u hrvatskoj krajini
ogulinskoj kod Rakovice. Schem. segn. 1871. 54.

BRÁJE, m. ime muško. vidi Braja. XV vijeka.

Braje Jakovčić. Mor. croat. 86. može biti da je
gen. bio Brajeta.

BRAJEHNA, m. ime muško. XIV vijeka. od imena
Braja (koje vidi). Glasnik II. 12, 21. 89.

BRÁJEN, m. hyp. brat. isporedi braja pod 1
i brajo, od čega je i postalo. dolazi od XVI vi-
jeka, između rječnika u Belinu (329b), Bjelosti-
jenčevu (29a), Stuličevu i Vukovu. isporedi brajan
i brajin. dolazi i za pravoga brata i za druga i
prijateła, svakoga koga bi iz łubavi zvao bratom.
Zdravje naziva svojemu brajenu. Š Menčetić 67.
Mi dva brajena. 220. Dodi Gojo, moj brajene u
zabrdje sam do mene. N. Načešković 1, 241. Vitez
Marko Krałeyiću i brajen mu Andrijašu. P. Hek-
torović 18. Ča mniš, mudrih slavo, Nikola bra-
jene? 70. Vojno me obrani, brajen me obdiše. H.
Lucić 228. Frano, moj brajene dragi! M. Držić
185. O srečni na saj svit, Oreste brajene! D. Zla-
tarić 5. A vaj bratcu prez brajena! D. Baraković,
vil. 208. Kud ideš, brajene? M. Divković, plač.
91. S dva brajena digli smo se iz Sofije. J. Pal-
motić, dubr. 187. Jakšić Mitre, moj mio brajene!
M. A. Rełković, sat. 143. Nisu ono tri bora ze-
lena, već su ono tri mila brajena. A. Kačić, razg.
61. Moj brajene kraļu! Nar. pjes. bog. 62. Odma
bratu na muštuluk trči: men' muštuluk, moj
mili brajane! Nar. pjes. vuk, 1, 623. Najstarijega
djevera zove snaša brajenom. V. Bogišić, zbor.
382.

2. BRÁJEN, m. ime muško. hyp. Bratoslav. isporedi. Braja pod 2, od čega je i postalo. isporedi Brajan i Bráji xiii i xiv vijeka, između rječnika samo u Daničićevu. Mon. serb. 12. 58. Glasnik II. 12. 5. 6. 28. 35. Daničić 1, 78. 3, 562.

BRAJÉNAK, brajénka, m. dem. brajen. od XVII
vijeka. Ona majka, klikovaše sinka svoga i bra-
jenka. D. Baraković, vil. 197. Našemu brajenku
Jače 32.

BRAJENKO, m. ime muško. hyp. Brajen. prije
našega vremena. S. Novaković, pom. 46.

BRÁJICA, m. hyp. Braja i Brajo. ime muško i
prezime. od XVI vijeka, između rječnika samo u V-
nkovu (gdje je samo ime). a) kao prezime, upravo
naimal, XVI vijeka: Pop Frančisko,Braica'. Mon.
croat. 246. — b) kao ime muško dolazi i prije
našega vremena. S. Novaković, pom. 46. Vuk,
rjeć. 396.

BRÁJIČIĆ, m. prezime. po ocu Brajici. od XVII
vijeka. Bogdan Brajičić (‚Braichich‘). Arkiv 2, 316.
Brajićići. J. Kavačin 134. Jedno bješe Brajićiću
Zrno. Pjev. crn. 149.

BRAJIČNI DÎJEL, m. *neki dijel (brdo) kod sela*
Potočca u Peku u Srbiji xiv vijeka. Na ssstavku
delu potočnu i kukovu i ‚braičnem‘. Dani-
čić 1, 69.

BRÁJIČ, m. prezime, po ocu Braji od XIV
vijeka. Ozrislavl. Braćis. Glasnik II. 12, 4. 70.
Bratuš, Brajićs. 30. 104. Brajić. Nar. pjes. petr.
1, 354. Šem. srb. 1881. 299.

1. BRÁJIĆI, Brájićâ, m. pl. ime selima: a) selo
u Srbiji u okrugu rudničkom. K. Jovanović, reč.
147. — b) selo u Bosni u okrugu travničkom.
Statist. 63. je li i němu akcenat kao prvom, ne
zna se. isporedi Brájić i Brájić.

2. BRÁJIĆI, Brájićâ, m. yl. pleme u primorju
više Budve na granici crnogorskoj. Vuk. rječ. (u
dodatku). Vuk, nar. posl. XVIII. Šem. bok. kot.
1875. 25. Od tri komuna: Pobora, Mahina i Bra-
jića. Starine 10, 38. Opravno posao kao Petronije
na Brajićima. Nar. posl. vuk. 204. Išao sam na
Braiće. Vuk, nar. posl. 204.

BRAJIĆSKI

582

BRAJŠINCI

BRÅJIĆSKI, adj. što pripada Brăjićima. Na sokola popa ,braickoga'. Pjev. crn. 72.

BRÀJILO, m. ime muško. od xiv vijeka. po-
stanjem od Braja. između rječnika samo u Da-
ničićevu, a nalazi se i danas. Glasnik II. 12, 12.
Mon. serb. 341. 544. Daničić 1, 69. Sr. Nov. 1877.
1165.

BRÀJILOV, adj. što pripada Brajilu. Oba sina
Brajilova. Mon. serb. 544. Daničić 1, 69.

BRÀJILOVIĆ, m. selo u Bosni u okrugu sa-
rajevskom blizu Goražde. griješkom ,Brašlović'.
Statist. 17. može bita da je pravo ime pl. Braji-
lovići.

BRAJILSKI, adj. što pripada selu koje je bilo
xiv vijeka negdje blizu Prilipa a kojemu samome
ime ne dolazi a bez sumne je isto kojemu je sada
na karti ime ,Brailovo'. Brałsku meždu. Glas-
nik 11, 133. Daničić 1, 69.

1. BRÁJIN, m. hyp. brat. isporedi brajan i
brajen, s kojima je jednoga postaŭa. u naše vri-
jeme. Susrete ga młađanićan Jaŭnin brajine. Nar.
pjes. vuk. 1, 613. Ŋemu veli młađanićan Jaŭnin
brajine. 1, 614.

2. BRÁJIN, m. ime muško. hyp. Bratoslav. is-
poredi Brajan i Brajen, s kojima je jednoga po-
staŭa. dolazi prije naše vremena. S. Novaković,
pom. 46.

3. BRÁJIN, adj. što pripada braji. u naše vri-
jeme. između rječnika samo u Vukovu. Čisto kao
brajine gaće. Nar. posl. vuk. 348.

BRÁJINA, f. selo blizu srpske granice na jugu,
kod sela Brvenika na rijeći Brvenici, koja utječe
u Lab. Otaŭb. 4, 217.

BRAJNIĆ, m. prezime. u naše vrijeme. Boca 35.

BRÁJINOVAC, Brăjinňovca, m. selo u Srbiji u
okrugu jagodinskom. K. Jovanović, reč. 110.

BRAJINSKA, f. adj. dva sela u Hrvatskoj u
podžupaniji križevačkoj: ,Brainska' mala i velika.
Pregled 66.

BRÁJISLAŁIĆ, m. prezime po ocu Brajislavu.
xiv vijeka. Glasnik II. 12, 44. 118.

BRÁJISLAV, m. ime muško, xiv vijeka. Glas-
nik II. 12, 6. 24. 26. 50. 52. Glasnik 15, 295. Da-
ničić 3, 560. bez sumne je štamparska pogrješka
,Braislak'. Glasnik II. 12, 20. isti se čovjek na
drugom mjestu naziva ,Braislav'. 88. Postańjem
cě biti od Bratoslav, čemu je prva pola (brato-)
promijeňena prema hyp. braja.

1. BRÁJKO, m. hyp. brajo i braja. u naše vri-
jeme, između rječnika u Stulićevu i Vukovu. Bajko
i sele Stulić 58a. Drugi viču: ne boj mi se, brajko!
Nar. pjes. vuk. 2, 561.

2. BRÁJKO, m. ime muško. hyp. Braja (Brato-
slav). xiv i xv vijeka (može biti i u naše vri-
jeme, o čemu vidi dałe), između rječnika samo u
Daničićevu (1, 69, 3, 560). Glasnik II. 12, 4. 5. 7.
10. 12. 18. Glasnik 15, 294. Mon. serb. 184. Mon.
croat. 110. 112. 135. u naše vrijeme u poslovici,
ali bi u noj moglo biti brajko (brat): Ima i brajko
gaće. Nar. poslov. stojan. 79.

1. BRÁJKOVAC, Brájkóvca, m. selo u Srbiji
u okrugu jagodinskom. K. Jovanović, reč. 108.

2. BRAJKOVAC, brajkovca, m. neka loza vi-
nova, koja se zove i brańkovac u jednoga pisca
našega vremena. B. Šulek, im. 29.

BRÁJKOVIĆ, m. 1. prezime, po ocu Brajku. od
xiv vijeka. Glasnik II. 12, 26. S. Novaković, pom.
46. M. Radnić III. Norini 56. Schem. bos. 1864.
98. Schem. spal. 1862. 27. Schem. zagr. 1875. 213.

Rat 30. Šem. srb. 1881. 299. — 2. selo u Bosni u
okrugu travničkom. Statist. 59. isporedi Brašović.

BRÁJKOVIĆEV, adj. što pripada Brajkoviću.
Mileva Brajkovićeva. Šem. srb. 1881. 299.

BRÁJKOVIĆI, Brájkovića, m. pl. a) selo u Sr-
biji u okrugu užičkom. K. Jovanović, reč. 160. —
b) selo u Hercegovini u okrugu mostarskom. Sta-
tist. 112.

BRAJMIL, m. muško ime, XIV vijeka. postańem od Bratmil (isporedi Bratmiloveći), promijenišvi pruvi polu brat- na braj- prema braja, brajo. isporedi Brajslav i Bratomil. zapisano dolazi tako da bi se moglo čitati i Brajimil. Glasnik II. 12, 29. 35. 87.

BRAJNE, m. hyp. braja, brajo. od XVII vijeka.
Za to brajne, imaš znati, da hoće te najti oblast
božja. Ivan trog. 3b. Dobar si voń čul, brajne!
F. Vrančić, živ. 19. Jure brajne mili! Đ. Bara-
ković, vil. 367. Ne plaši se, brajne Jako! J. Ar-
molušić 3. Pol mora sam rožice trgala, .. brajnu
sam ih brodić nakrcala. Nar. pjes. instr. 2, 36.

BRAJNI, adj. što pripada braji. Pak ju (djetetinu) meče pred brajnemi końi. Nar. pjes. ist. 2, 80.

BRAJNIĆ, m. dem. brajne. Zača ľubčića druga
cu dobavit, a brajnića nikad nijednoga. Nar. pjes.
istr. 2, 36. 129.

BRÁJO, m. hyp. brat. Akcenat se mijeňa u voc.: brájo. isporedi braja. Od XVI vijeka (vidi primjer Đ. Držića), između rječnika u Stulićevu i Vukovu. Dolazi i za pravoga brata i za drugoga, s kim što lijepo živi. a) o pravom bratu: Ka što je, brajo, noć i jošte nije zora. M. Držić 444. Hrabreni brajo moj! D. Rańina 79b. može bita da je pravi brat i u ovoj poslovici: Stavi biti braj malos prs u rilicu, ne umije ni zagristi. Poslov. dan. 125. — b) o pobratimu: Moj brajo, kaži mi. M. Vetranić 2, 324. — c) o drugu i prijatełu: Moj brajo, koli krat kle mi se! Đ. Držić 433. Ne moj se, brajo, bit. M. Držić 105. Pravo brajo mojjo kuli b'jeloj. Nar. pjes. juk. 313. u tom se smislu može reći i ženskom (isporedi bratu): Grube, brajo, bogme bes šale. M. Držić 226. — d) snaha djevera zove tako: Nemoj mi se zaustavit' mlađi brajo! Nar. pjes. vuk. 5, 458. ,Da li nijesom ja brat tvoga muža? — ,Istina je, brajo, ali su vam zemlje podijeljene.' Nar. prip. vrć. 18. Najstarijega djevera zove snaša brajenom, drugoga brajom. V. Bogišić, zbor. 382. U Boci je brajo muževlji rođak ženi. Vuk, rječ. 39b.

BRÁJOV, adj. što pripada braju. u naše vri-
jeme, između rječnika samo u Vukovu. Ovo li je
brajov duduk? Nar. pjes. vuk. 1, 518.

BRÁJOVIĆ, m. prezime, po ocu kojemu je ime
Brajo, koje ime samo ne dolazi a može biti hyp.
od Bratoslav kao i Braja, koje vidi. Priskočilo
tridest Brajovića. Ogled. 469. Milić Brajović. M.
Đ. Milićević, srb. 347.

BRÁJSKO, n. adj. zemła gdje žive Brajci (vidi
Brajac). J. Torbar.

BRÁJŠA, m. ime muško. upravo hyp. od Braja
(Bratoslav). od xiv vijeka, između rječnika samo
u Daničićevu (3, 560). Glasnik II. 12, 35. Glasnik
15, 297 S. Novaković, pom. 46.

BRÁJŠIĆ, m. prezime, po ocu Brajši. XIV-xvi
vijeka. između rječnika samo u Daničićevu (1, 70.
3, 560). Glasnik 15, 298. Spom. sr. 1, 79. Mon.
croat. 304.

BRÁJSIN, adj. što pripada Brajši. Brajšint
laži (kod mjesta Brajšinaca). Mon. serb. 87. Da-
ničić 1, 70.

BRÁJSÍNCI, Brájšinácá, m. pl. neko mjesto

BRANA

584

BRANDIBURČE

1. obrana, koja može biti i tjelesna i duhovna, a može se reći u prenesenom smislu i o čorjeku koji koga brani i o starijim kojom se pomaže braneći se. U tom značenju dolazi od xvi vijeka, između rječnika u Vrančićevu: defensio, patrocinium, praesidium, propugnaculum; u Mikałinu: patrocinium, defensio (26); u Belinu: defensio (255b), tutela, la cura del pupillo (749a); u Bjelostijenčevu: propugnatio, propugnaculum, patrocinium, praesidium, tutamen, tuitio, defensio; u Jambresičevu: tutela, defensio, tutamen, praesidium, tuitio; u Vottijijinu: obramba, branište, festung; u Stuličevu: defensio, patrocinium, tutela, propugnaculum, praesidium, toga značena sada nema u narodnom gororu, ali se u križernika nahodi. — a) radna kojem što koga ili što brani u tjelesnom ili unnom smislu: Ovdi bi od potrebe opeta rvati se s bogojułnosti onoga puka i s dragosti od rodjaka cijeć brane svetoga uboštva i poniženstva Isukrstova. B. Kašić, ign. 55. Ne noseći sobom nijednu pomoć od brane lücke. B. Kašić, fran. 67. Običaj gospodina našega jest nadariti svece svoje izvrsnostju někem vruh nemoći, dajući nijim posobitu brani u nadgledanje vrh onijeh ljudi koji su od ovijeh mućeni. 168. Koji se je za brani slave twole utopio. B. Kašić, is. 59. Zaklinam tebe (so) bogom, koji te je na brani roda človijegja satvorio. B. Kašić, rit. 12. Gospodin mu podao brani vrh odra bolezni něgove. 102. Da koji godir od něga (tjela) budu uzeti, tila zdravje a duše brani prime. 265. Hočeš stati tute tužno ter gledati na sve strane, ali ti nije nigdir brane. P. Posilović, nasl. 203. Da u slavi uzvisi se vrloim branom. J. Kavašin 278. Ki su brane nih obrali. 310. Što je nedokučeni uzdržite! zemaškoga klupka... umrlom čoviku za něgovu potribitu branu, brani u odiču ostavio. M. A. Rejković, sat. 5. U prognostvu brana. B. Leaković, gov. 163. Čovik želi oprošteće grhā, branu od neprijeteja duhovnih. B. Leaković, nauk 396. danas u tom značenju u jednoga kniževnika: To mu hrana i od glada brana. Osvet. 2, 35. — b) u prenesenom smislu: o čeladetu kuje koga brani: Ti s'... naša brana i ščit. M. Marulić 215. Da je divica nami brana. P. Posilović, nasl. 60. Gladnih brana, tužnih brana. Azbukv. 38. Nije ogrijenih jačićara, iztočnoga koji bihu brana tvrda. J. Kavašin 269. — po tome i o vojsci koja što brani: Da ne stane vjernicu puku skuplāt brane. J. Kavašin 113. Zemlje arbanaske, odkle im idu brane. 281. — c) ta-koder u prenesenom smisłu: stvar kojom se tko pomaže braneći se: Da bude (križi) utišenje i brana protiva vrlič strilam. B. Kašić, rit. 271. Ova (hazna) da im je brana izuća. J. Kavašin 217. — d) u istom smislu i mjesto gdje se tko može zakloniti i braniti: Ka se najti može brana, kora tvrdnim jest svorena, najzad da ni razorena sva kolika njeje strana? J. Armolušić 16.

2. moles, brana u vodenice, u naše crijeme, između rječnika samo u Vukovu. tako navzana po tome što ustavla vodu, ne da jaj, brani joj teći. Vojska prelazi preko Topčidera, ali ne može brzo da prede preko vodenički brana. M. Nenadović, mem. 91. Oraše kod brane kaluderske. Sr. Nov. 1861. 778. Valda opet uspor od Stevanove brane? M. Đ. Milićević, već. 284.

3. occa, drlača, zubaća. od prošloga vijeka, između rječnika u Bjelostijenčevu (occa, crates), u Jambresičevu (occa), u Stuličevu (irpox, crates occatorica) i u Vukovu (occae genus). tako će biti nazvana po tome što je isprepletana i gusta, te brani proći kroza se. Vlačiti branu. Bjelostijenac 1, 375b. Boje se i na brani voziti nego pješice

hoditi. Nar. posl. vuk. 26. Prevuci branu, pak hajde u Bosnu na hrangu. 260. Metnu hi pod pile i pod brane gvozdene. Đ Daničić, 2sam. 12, 31. Po kamenitoj zemlj i ne mogu duboko da oru, i tako im ne treba drlača, nego samo brana (grana). Vuk, nar. posl. 260. tu Vuk razlikuje branu od drlače nagorješujući da je od grana, kao što i u rječniku veli da je occae genus. razlika će biti samo otuda što prije nije ni bilo drugih nego od grana, pa niima i ostalo ime a druge dobile drugo.

BRANA BAČIĆ, selo u Bosni u okrugu zvorničkom, kotaru srebrničkom. Statist. 94.

BRÁNAC, bránca, m. defensor, occator. Akennat kaki je u gen. taki je i ostalijem padežima, samo se mijenja u oc.: bránče i u gen. pl.: bránča. Dolazi od prošloga vijeka u oba značeća, između rječnika u Belinu, Bjelostijenčevu, Jambresičevu i Stuličevu, ali ne u stakom značenju, o čemu vidje daše. — 1. koji koga brani, branič, braničite. između rječnika samo u Belinu (actor causar 122b) i u Stuličevu (defensor, patronus, tutor). Andelske dvi delije, Grške branci i Persije. J. Kavašin 376. Zakrilite tvoj i branac. 521. — 2. koji brana, isporedi vlač, vlačar. samo u rječnicima Bjelostijenčevu i Jambresičevu (1, 628).

BRANAN, brana, adj. bellii. XIV i xv vijeka, a tada je glasilo branbln. samo u knigama u kojima se miješa jezik se crkvenim, između rječnika samo u Daničićevu (1, 72, 3, 560). Od staroga bran, baj. O odijelu, oružju, trubi. i o ludma što su za boj. Vjstrubite triseby branblnje. Danilo 184. Odjela-nije branšnoje. 349. Brannoje oružije. Domen-tijanb 159. Slevkupivb brannoje vlse, i syna po sredě postavlb. Glasnik 11, 73.

BRÂNÁNE, n. occatio. samo u rječnicima Bjelostijenčevu i Vukovu.

BRÁNATI, bránbām, impf. occare, branu vuči preko orāna, vlačiti, drlāti. od prošloga vijeka između rječnika u Ijelostijenčevu, Stuličevu i Vukovu (gdje se dođuje da je Vuk čuo u Hrvatskoj, govori se i u Hercegovini. N. Dučić.

BRÁNBA, f. vidi bramba.

BRANČA, f. škrga od tal. branchia, lat. branchia. Od xvi vijeka, između rječnika samo u Mikałinu. On mu potopari goruć suk pod branču. M. Marulić 254. Uhitu oniti ribetinu za branče. I. J. P. Lučić, razg. 42.

BRÁNČIČI, Bránčiča, m. pl. selo u Srbiji u okrugu rudničkom. K. Jovanović, reč. 145. pomine se i prije našega cremena. S. Novaković, pom. 126.

BRÁNČIČSKI, adj. što pripada selu Brančićima. Brančićska opština. K. Jovanović, reč. 145.

BRÁNDEBURGO, m. nem. Brandenburg. isповidi Brandibur, Brandiburag. prošloga vijeka. Princip pade sred poja Vračara, Brandeburgo na poje Pančevo. Nar. pjes. bog. 320.

BRÁNDIBÚR, m. vidi Brandiburag. u jednoga pisca prošloga vijeka. Udił su odstupili Brandiburi od Zlatnog Praga. I. Zaničić 90. Na Moskove Brandibur ustade. 229.

BRÁNDIBURAG, Brändiburga, m. nem. Brandenburg. u jednoga pisca prošloga vijeka. isповidi Brandeburgo, Brandibur. Al Soltikov ništa s' ne pristraši, što ga tako Brandiburag straši. I. Zaničić 229.

BRÁNDIBÚRČE, Brändibūrčeta, n. mlad Brandibur. u jednoga pisca prošloga vijeka. I baš ne znam kakvo Brandiburče ... pušku uze. I Zaničić 249.

BRANIŁAC

586

BRANIТЕЛ

Pavlinović, razg. 99. — 2. zemła koja ima svoja gospodara, te je zabrańena drugom, zabran, brajevina, braćenica. Vuk, rječ. 164b. Ł., Kovačević. Niva u braniku. Sr. Nov. 1865. 243. Niva u Man-gukinu braniku 1875. 43. — 3. u puške odozošto pokriva obaraču. isporedi straža. samo u Vu-koru rječniku. — 4. lijevi (debeli) kraj u raonika od ušiju pa gore do nokta. zore se i usperica (a lijeva oštra strana zove se pero). samo u Vu-koru rječniku.

BRANIŁAC, branioca, m. defensor, branič, braniteł, branac. Akc. u gen. pl.: braniłčāc. Od prošłoga vijeka, između rječnika samo u Stuličiju. Ne pristoji se sudcima braniocima imati uzdig-nuto pristoje. I. J. P. Lučić, nar. 99. Branioci svojeg ognista izlase vijetu na vidik. Dubrovnik 1868. 142.

BRANIŁICA, f. quae defendit. samo u Stuličevu rječniku, riječ nepozdana.

1. BRANILO, m. ime muško. XIV vijeka, između rječnika samo u Daničićiju. Glasnik 27, 292. Mon. serb. 178. postańem od Branimir i Glasavism.

2. BRANILO, n. 1. čim se čojek brani od muha, mahalo, muscarium. samo u Bjelostijenjevi i Jambrešićevu rječniku. — 2 načinčeno za obranu, munimentum, propugnaculum. isporedi brana, branik, branište. samo u rječnica Voltīgijinu (festung) i Stuličiju.

BRANILOVIĆ, m. prezime, po ocu Branilu, od XIV vijeka. (Glasnik 15, 272. Daničić 3, 560. A. Kačić, kor. 452. — isporedi Branilović).

BRANILOVIĆI, Branilovićā. m. selo u Hercegovini u okrugu mostarskom Statist. 133. pišu ga i Branilović. 114.

BRANIΜĪR, m. ime muško, koje dolazi u spomenicima latinski pisanim IX vijeka: Branimir. P. Rački, doc. 8. 9. Branimier. Rad 12, 207. inača XVIII vijeka: Branimir. A. Kačić, kor. 416.

BRANIΟΝΙΚΑ, f. vidi branilica samo u Stuličiju rječniku. riječ sasma nepozdana.

BRANIŠAŁIĆI, m. pl. selo samo se pomine samo po imenu prije našega vijeka, sada nepoznato. S. Novaković, pom. 126. iza s ispalo je 1, a pred į ispalo je v.

BRANIŠAV, m. vidi Branislav.

BRANIŠAŁIĆ, m. prezime po ocu Branislavu. pred į ispalo je v. XIV vijeka. Glasnik II, 12, 18. 125.

BRANIŠLAV, m. ime muško. od XIV vijeka, između rječnika samo u Daničićiju (3, 560). Branislav. Glasnik II, 12, 42, 55. Glasnik 15, 295. — iza s može mu se izbaciti 1: tako još XV i XVIII vijeka: Branislav. Spom. sr 1, 36. Mon. serb. 480. Daničić 1, 70. Bud. spom. Glasnik 3, 77. i sa 1 dolazi prošloga vijeka, ali o ludma koji su žirjeli mnogo prije: Branislav. J. Kavaņin 245 A. Kačić, kor. 416.

BRANIŠIN, m. něko mjesto u hrvatskom primorju kod Bribira XIV vijeka. Počanši od Glubokoga v Branišin. Mon. croat. 2

BRANIŠTE, n. propugnaculum. isporedi branik branilo, brana Od XV vijeka, između rječnika u Mikaļini (2b), Belini (131b), Bjelostijenčevu (28a), Jambrešićevu (795b), Voltīgijinu i Stuličiju. mjesto š dolazi i šč, kao što se po nekim krajevima izgovara svako št. Riječ dolazi najprije u spomeniku u kom je godina zapisana glagolski i pročitana 1379: ali se u nemu spomiju na otoku Krku tursko branište, a rečene se godine nije moglo ondje tako veći, za to će godina biti zlo pročitana mjesto 1479. S jednim kalon

velikim, kadi se zove branišće tursko (na otoku Krku). Mon. croat. 44. Branište od krajine Mi-kała 26. Država nedobitna cijec utvrđenih braništa i gradova. I. Đorđić, salt. 197. Ti si branište me hrabreno. 420. Branište prsno. Stulić 1, 58b. — više mjesta pod nivama, vinogradima i livadama ima u Srbiji, koja se tako zovu: u okrugu aleksinačkom: Niva kod Braništa. Sr. Nov. 1870. 694 u okrugu čuprijskom. Niva u Braništu. 1875. 249. u okrugu knežeračkom: Livada u Braništu. 1871. S41. Vinograd Branište. 1867. 314. u okrugu krajinskom: Niva u Braništu. 1871. 141. u okrugu požareračkom: Niva u Braništu. 1875. 1235.

BRANIŠTVO, n. defensio, obrana. samo u jednoga pisca XVII vijeka. (ima i u Stuličevu rječniku, ali značeňa istoga kojega je branište, te je bez sumne i načineno za rječnik od te rječi). pred t stoji š mjesto č, koje rečeni pisac piše. Bože, braničtvo osobito ludske nemoći! B. Kašić, rit. 103.

BRANIТЕЛ, m. defensor. isporedi branič, branilac, branaac. akcenat ostaje, samo su u gen. pl. i oba zadna duga: braništěj. Dolazi od XVI vijeka (naјprije u Vrančićevu rječniku), rječnica sijem osim Vukora i Daničićeva, ali se na-lazi i sada u narodnom gorovi (vidi daše): u Vrančićevu: defensor, patronus, tutor: u Mika-linu isto i još propugnator, advocatus adstipulator; u Beliniu: fautor (182a), stipator (361a), patronus (593a), tutor (749a), actor causarum (122b); u Bjelostijenčevu: defensor, patronus, advocatus, tutor, protector, propugnator, tutator, sospitator; u Jambrešićevu: defensor, tutor, advocatus; u Voltīgijinu: verteidiger; u Stuličevu kao u Vrančićevu. — Značene mu je: tko koga brani kajim god načinom; a dolazi: a) o bogu, anđelu, svecu: Bog svetoga Mihovila pod crikvi za čuvara i braniteja. F. Glavinić, cvit 134. Bože od svakoga krajestva braniteju! I. Akvilini 344. I poznaše gospodara i stvoriteja, svega ludstva braniteja i spasiteja. Azbukv. 34. Isukrste braniteju naš! L. Terzić 299. Hrabreni braniteju toj su svetci, prijateći. J. Kavaņin 327. Moj prislavni čačko i braniteju na nebu toliko veliki! Čestitosti 57. Hod'te k vašem braniteju, o grčšenic. I. Đorđić, mand. 201. Da ga drži za svoga braniteja i odvitnika pri bogu svemogućemu. A. Kadčić, bogosl. 133. Isukrst je naš branitej. J. Filipović 1, 566. Moj prislavni braniteju! P. Knežević, živ. 49. Saverio, krjstjanskoga cesarsta braniteju! A. Kanižlić, fran. 237. O anđele blagosovljeni čuvaru i braniteju moj privirni! A. Kanižlić, bogojub. 353. Bog će svagda tvoj branitej biti. E. Pavić, ogled. 394. Isukrste, koji si branitej i zaštitejtěj svih kršćana. J. Banovac, bogosl. 53. Imat na nebesi branitej. F. Matić 82. Bog veliki ńiov vojvoda budući i branitej. A. Kačić, korab. 75. Zastava, na kojoj upengani jesu sveti erkve pomoćnici ili ti braniteju. I. Velikanović, upuć. 2, 513. Ona zna da ima boga za braniteja. Misli kr. 23. Isti anđeli stražani naši i braniteju i životu. B. Cuceri 95. Andeo branitej. A. Tomiković xi. Ako je bog branitej života moga. I. J. P. Lučić, isk. 73. Istina jest da je Isukrast naš branitej i zagovoriteł bez otca nebeskoga. B. Leaković, nauk 280. Bezbrojenih nebeskijeh braniteja tvojih, koji nepristavno paze na tvoju pomoć i obranu. A. Kalić 496. — o svecu, kojega koja država ili mjesto ili pleme ili čeјade drži za svoga osobitoga braniteja: Našega braniteja sveta Vlasi. N. I. Bunić, dub. 4. Sv. Marku braniteju i odvitniku republike mletačke. I. T. Mrna-

BRANITSVO

591

BRANOVIC

2. značneće koje je naprijed pod I, 2. u tjelesnom ili u umnom smislu. a) refleksivno: kao protivsi se, opirati se: a) bez onoga komu bi se ili čemu to protivio; b) čemu se tok protivi izrečeno: aa) u dat.: Ako sam što dostojno smrti učinil, ne branim se smrti. Anton Dalm., act. 25, 11. — bb) u gen. s prijedl. od: Niti se od troška branimo. Bud. spom. glasn. II. 3, 57. — b) pasieno: a) sa subjektom: aa) bez onoga komu bi se što zakraćivalo (vidi naprijed pod 2, a, a.): Ako stvar prositi u koga koju hoć, praša(j) što s' brani t s razlogom ne će moć. M. Dimitrović 5. tako i part. praet. pass.: Kad voće braćeno bude okusiti. N. Dimitrović 48. Voća braćena. D. Ranićna 149b. Stvari braćene većma želiti. P. Zoranić 1b. Eva prva braćena se hiti drva. D. Palmotić, christ. 63. — bb) komu se što zakraćuje ili ne da, izriše se: aaa) u dat. (vidi naprijed pod 2, a, b, aa.): Dava nam se plać i tužbe, a milosti se brane. N. Našešković 1, 238. Polag lubavi moje se nastani, ka ti se ne brani, pače ću reć veće: ka se tebi hrani, ka ti se nameće. H. Lucić 219. Pregda ne će, ni u ijedinu razlog strani, da se svoj rod majci brani. S. Mišetić 229. Meni svjetlos i sloboda jednako se tužnoj brani. I. Gundulić 76. — bbb) u gen. s prijedl. od (vidi naprijed pod 2, a, b, bb.): Blagoslov da se moj od tebe ne brani. M. Vetronić 2, 221. — b) bez subjekta, a s rečenicom koja se pricezuje riječu da: Teb' vratnice ove bijele otvaraju se svakim časom, ti ulazi; ali se brani i da pojde tko izvani. J. Kavańin 492.

BRANITSVO, n. patrocinium. samo u Stuličevu rječniku (,branitsvo'). riječ nepouzdana.

BRANITVA, f. patrocinium. samo u rječnicima Bjelostijenčeva, Jambrešićevu (u kom će biti štam-parska pogreška, ,branitvo'). Voltujijnu (schutz) i Stuličevu. isporedi branidba.

BRANIV, adj. ad defendendum aptus. samo u rječnicima Mikušinu (ali ne u redu, nego kod riječi oružje) i u Stuličevu. Oružja braniva, arma ad tegendum. Mika[ja] 381a.

BRANIVÓJ, Branojova, m. ime muško. xv vijeka, u spomenicima latinški pisanim i xiv. između rječnika samo u Danićićevu. Spom. sr. 1, 52. Mon. rag. 1, 66.

BRANIVOJEVIĆ, m. prezime, po ocu Branijovu. XVI vijeka. Mon. croat. 191.

BRANKO, m. ime muško. postašem hyp. Branimir i Branisav. od XIV vijeka, između rječnika u Vukovu i Daničićevu (1, 71. 3, 560).

BRANKOV, adj. što pripada Branku. Bran- kovo učišenje. Spom. sr. 1, 164. Danićić 1, 72. Idi, bježi, Brankovo kołeno! Pjev. crn. 291.

BRÁNKOVAC, Bránkóvca, m. im ejmima: a) selo u Bosni u kotaru travničkom. Statist. 61. — b) dio varoši Mostara. Ł. Stojanović. — c) mjesto pod voćnicima u okrugu kruševačkom u Srbiji. Šljivak u Brankovcu. Sr. Nov. 1875. 19.

BRÁNKOVAČKÍ, adj. što priyada selu Bran- kovini. Opština branovačka. K. Jovanović, reč. 100. Brandovački vis. M. Đ. Milićević, srb. 400.

BRÁNKOVICA, f. selo u Crnoj Gori u katunskoj nahiji u Grahowu. Glasnik 40, 18.

BRÁNKOVÍČ, m. 1. prezime, po ocu Branku. od XIV vijeka, između rječnika samo u Danićićevu. Priboje Branković. Mon. šerb. 97. Vlški Branković. 207. Lazar da gizdavu Maru Vuku Brankoviću. I. Gundulić 386. Đe pogibe Vuče Brankoviću? Nar. pjes. vuk. 2, 294. Miloš Bran- ković. Sem. srb. 1881. 299. — 2. dea sela u Bosni: jedno u okrugu sarajevskom. Statist. 23. a drugo u okrugu banolučkom. Schem. bos. 1864. 59. Statist. 48.

BRÁNKOVINA, f. selo u Srbiji u okrugu va-levskom. K. Jovanović, reč. 100. S. Novaković, pom. 126. Rad 1, 186. Starine 10, 269. Iz lijeja sela Brankovine. Nar. pjes. vuk. 4, 140.

BRANOGOVOR, m. defensio, apologia. u jednoga písca prošloga vijeka. Na ovi branogovor ništa ne izusti. A. Kanižlić, kam. 101.

BRANOGOVORAN, branogovorna, adj. apologeticus. u jednoga písca prošloga vijeka. Kojima je on u svojoj branogovornoj knigi odgovorio. A. Kanižlić, kam. 759.

BRÁNOJE, m. ime muško. XIV vijeka. postašem hyp. Branimir i Branisav. Glasnik II. 12, 19. 23. 24.

BRÁNOJEVIĆ, m. prezime po ocu Branoju. XV vijeka. Spom. sr. 1, 111. Danićić 1, 71. pisarska će pogreška biti ,Brajević'. Stat. poł. ark. 5, 310.

BRÁNOPÍS, m. liber apologeticus. prošloga vijeka. Branopis Focia prot Latinum. A. Kanižlić, kam. IX. Za viru krstjansku dvostruk branopis pisao je. I. Velikanović, upuć. 1, 226.

BRANOPÍSAC, branopísca, m. defensionis scripitor. u jednoga písca prošloga vijeka i u rječniku Stuličevu. Branopisac Fiovic. A. Kanižlić, kam. 48.

BRANOPÍSALAC, branopisaoca, m. vidi branopisac. u jednoga písca prošloga vijeka. Brano-pisaoci Fiovic. A. Kanižlić, kam. 378.

BRANOPRÁVDÁČ, branopravdáča, m. defensor. samo u Stuličevu rječniku. isporedi brano-pravdaš.

BRANOPRÁVDÁŠ, branopravdáša, m. defensor. u jednoga písca prošloga vijeka. Tada nežin branopravdaš po običaju onoga vrimena misto ne unide u vrilu vodu. A. Kanižlić, kam. 89.

BRÁNOŠ, Branoša, m. ime muško. XIV i XV vijeka. postašem hyp. Branimir i Branisav. Mon. serb. 102. 488. Danićić 1, 71.

BRANOVA, GLAVICA, f. brdo u Srbiji u užičkom okrugu. Šanac na Branovoj Glavici u Kremnima da načini. Djel. prot. 4. isporedi Branovo.

BRANOVAC, Branovca, m. 1. selo u Hreatskoj u podžupaniji zagrebačkoj. Schem. zagr. 1875. 61. Pregled 17. — 2. prezime u naše vrijeme. A. Branovac. Vuk, nar. pjes. 3, 587. isporedi Branovo.

BRANOVACKI, adj. prezime u naše vrijeme. Šem. prav. 1878. 22. po ocu koga su zvali Branovac, koje vidi.

BRANOVALAC, branovaoca, m. vidi branitel. samo u Stuličevu rječniku. riječ sasma nepouzdana. isporedi branovaca.

BRANOVATEL, m. vidi branitel. samo u Stuličevu rječniku. riječ sasma nepouzdana.

BRANOVATI, branujem, impf. vidi braniti. samo u Stuličevu rječniku. riječ sasma nepouzdana.

BRANOVÍČ, m. prezime koje je tako u jednom spomeniku xv vijeka naštampanje može biti griješkom čojeku, koji se pisao Branojević. Spom. sr. 1, 111. Danićić 1, 71. isporedi Branovići.

CAR

757

CAREV

sada ostupiste. A. Kačić, razg. 291. Ja ču ići ka Stambolu gradu, dvorit' cara devet godin' dana. Nar. pjes. vuk. 1, 298. I zaklaču turskog car-Murata. 2, 312. Tirjanskoga cara Sulejmana. 2, 320. Čuješ mene, care od Stambola! 3, 62. I prijed su cari nastajali, pa se crkve harale nijesi. 3, 67. Dodij'o je caru i česaru. 3, 159. Car i česar kad se zavadiše. 4, 140. — i) po turskom caru nazira searem kći negdašni mongolski vladalac: Mogorskoga kći sam cara. I. Gundulić. 414. — k) kome god od ovijeh cara može biti pridjeven adj. svjetili ili čestiti: Svetli care, kruno pozlaćena! Nar. pjes. vuk. 1, 160. Svetli care, ogrijano sunce! 1, 159. Kako bismo dete omrazili i sa svetlim carem zavadili? 2, 158. U cara čestitoga. I. Gundulić 470. O čestiti care Kostadine! Nar. pjes. vuk. 2, 87. Već on pita cara čestitoga. 2, 148. — tako mu se može dodati i gospodin ili gospodar: Gospodinb carb. Mon. serb. 174. Je l' slobodno, care gospodine! Nar. pjes. vuk. 2, 147. Ne brini se care gospodine! 2, 150. O čestiti care gospodine! 2, 455. Sv'jetla kruno, care gospodine! 3, 87. Gospodaru, care Sulemane! 3, 57. — turskom caru može riječ car biti dodana riječi sultan: Sultan care u Kosovo side. Nar. pjes. vuk. 2, 344. Sultan-care, mili gospodine! 1, 570.

5. u pripovijetkama, srebrni car*: Za Srebrnoga cara u Srbiji pripovijedaju žludi koji su kopali rude. Vuk, rječ. 708a.

6. u igri banašu ko počine igru zove se car: Kad hoće djeca se banaju, najprije se dogovore do kolike će godine ženiti trlju; onda uzme svako svoj štak se sredini, pa udaraju okomice u zemlju, i tako redom bacaju štavove s jednog mjesta; koje najdaže baci ono je car, a koje najblizše, ono je trlja. Po tom trlja pokupi sve zatpove, pa da svakome koje je čiji, a svoj metne poprijeko pred cara tako blizu, kako ga cara stojeci upravo može dvatvati svojim štamjom, onda car baci žmureći svoj štap te udari trljin. Vuk, rječ. 14a.

7. car zmijski, boa constrictor L. u jednoga pisca našega vremena. K. Crnogorač, zool. 111. isporedi carska zmiša kod carski.

8. dolazi i kao prezime u naše vrijeme. A. Car. Schem. segn. 1871. 103.

2. CAR, carja, *adj. imperatoris, carer* samo XIV vijeka, i tada vrlo rijetko. Vysokymi cari muži. Domentijanb 128. Ods. carego kladenca. Glasnik 11, 135. *istoga vijeka s riječju grad ime* gradu koji se običnije zove Carigrid (kiji vijedi: Patrijarhu Carja Grada. Glasnik 11, 191. Danićić 3, 441. u jednoga pisca XIV vijeka još se iza c nalazi b, u koje je oslabilo è (od cèsarb), pa je za nìm još i s (vidi kod car, imperator): Cìsarb Gradb. Sava 13. Danićić 4, 456.

3. CĂR, m. talus, *ždrijeb, kocka, od pers. i tur. zâr, od čega je i tal. zaro i zara, istoga značeňa. Od XVI vijeka, između rječnika samo u Belinu (samo pl. cari, taxillus 242b, tessera 344b). isporedi cara i zar. U nèga su drije polovine, za to najviše dolazi u mnozini a u jednini je i hitac kojim se dobiva. Od karat i od cara dobit. M. Vetranić 1, 118. I karte i cari bješe zam za posal. 2, 388. Negove hałine stražani dijelaju, a njeke još ine na care igrahu. N. Nałěsković 1, 140. Negovu sukhu pak na car razigraše. 142. Hałine mi razdijeliše i na care izigraše. I. Akvili 267. Igrati na care. Bella 242b. Igrati se na care. 344b. Prid pristojem tri trepe; ... na trećoj dvoje cara, na koju bjeju dovedena dva tužna ona gospodičića da svaki svoje uzme i zaigra, ter tko od nih maže izmetne, da pripaše carsku sabłu, ... tko li

veće, da pruži grlo da načinča ... Držeći care u rakah ... zaigraše jadnu igru. B. Cuceri 22. Ba-stoči su mama, a cari su dava. Poslov. dan. 5. Ili cari ili bastoči, sve tako ter jednako 32. U ždrijebima je i car i bastoč. 143. *Ždrijebi, cari i bastoči digli mu su i vid s oči.* 159. — gen. pl. koji bi uzigrati se stajaoz bez *prijedloga nalazi se i kad se doda prijedl. na: na cara mjesto na care: Igrati se na cara. Bella 344b. Vidio bi niko gdi se igraju na cara. A. d. Bella, razgov. 233. — svi su predni primjer iz Dubrornika, ali se riječ govori i u Srbiji: Odseće se najobični od kakvog leskovog štapa komadić, koliko prst du-gačak, zarubi se s obe strane, pa se onda rascepi po sredini. Te dve politine zovu se carevi. Sad najmaće nih troje sedeći, najpre jedno pa drugo (i tako redom koliko ih god ima), puštaju te polutine iz ruke na zemlu. Ako obe polovine padnu tako da je srce gore a kora dole, onda je car onaj što je bacio; ako se obe poklape o kora bude gore a srce do zemle, onda je kaplar ili subaša; a ako se jedna pola poklopi a druga padne sa srcem gore, onda je bacač svraka ili ciginin... Sad će subaša uzeti turu i optuživati caru ciganina ili svraku tražeći da se kaštiguje. M. Đ. Milićević, živ. 3, 36. *isporedi bastoč, koji je isto što je ordje subaša.*

1. CĂRA, f. vidi car pod 3 (kocka, gdje je stojane. samo u Mikaļinu rječniku samo u mn.: Koštice, care, tessera, talus, taxillus. 206b. Igrati na care. 138a. *isporedi carica po 2.*

2. CĂRA, glasovi kojima se hoće da kaže kako njera ševa. u jednoga pisca prošloga vijeka. Cii, cii, popiva milo, łubko, taneno, cara, cara, poživa, čuti ju je medeno ... cii, cii, udara, poleti, opet stane; cii, cii, cicara, piva ptica brez mahne. M. P. Katančić 74.

CARANSKI, *adj. što pripada nekim Rumunima u Srbiji*. Caranski jezik, kojim govore oni Vlasi koji se drže da su starosedeoci. M. Đ. Milićević, srb. 922. *Od rum. cara, zemla, terra.*

CĂRASKI, *adj. vidi carski. u jednoga pisca* XVII vijeka. Sve blago odriše hoži caraskomu. I. T. Mrnavić, osm. 126.

CĂRASTVO, *n. vidi carstvo. u jednoga pisca* XVII vijeka. akcenat se ne zna za cijelo. Tvoje carastvo. I. T. Mrnavić, osm. 21.

CĂRĀTAN, *m. vidi kod čaratan.*

CÄRENĪK, *m. vidi carinik. od XVII vijeka, ali vrlo rijetko. Carenik jes Mateo. Đ. Palmoti, christ. 347. Dobro jedu carenici, ali umiru u tamnici. Poslov. dan. 18. Na carini dogu razjahao, pak on pita mlada carenika: bogom brate! mlađan careniče! Nar. pjes. juk. 480.*

CÂRÊNÊ, *n. vidi carovaše samo u Stuličevu rječniku. isporedi cariti.*

CÂRESTVO, *n. vidi carstvo. samo u jednoga pisca* XVII vijeka. načinieno će biti prema krajevstvo, tako da je iza e otpalo v. Pokle se na sag carestva postavi, mnogu zemłu i rusag poda se podpravi. B. Krnarutić 5. *u Stuličevu rječniku ima carestvovaće i carestvati, ali iz brevijara.*

CĂREV, *adj. što pripada caru. Od XVII vijeka (vidi previ primjer), između rječnika u Belinu (384a), Stuličevu, Vukoru i Daničićevu.* — 1. o cemi god što na koji god način pripada caru. Carevo pokojište. Stefan kr. 1. Ods. careva kladenca. Glasnik 11, 134. Do careva druma. 135. Na carevi studenčes. Glasnik 15, 287. Na carevu dvoru. Zak. dušan. 34. Sela careva. 46. Po zemlji carevè. 38. Planine careve. 36. Da dava perperu

CARINSTVO

762

CARSKI

samo u jednom spomeniku od kraja XIII ili od po-
četka XIV vijeka. Pašišta carinškomu dobitičku Ra-
kovica (u Plavu). Mon. serb. 60. — b) što pripada
selu Carini: Carinska opština. K. Jovanović 134.

CARINSTVO, n. telonium. vidi carina pod 2.
samo u Stuličevu rječniku, za koji je i načinjeno.

CĂRITI, cārīm, *impf*. 1. imperatorem creare, cīniti cara. samo u jednoga pisca xvii vijeka. Za tim čemo... otiti u mečet jedino i tuj te cariti zakonom istino. I. T. Mrnavić, osm. 158. Mustafu, mnim, znate da danas carimo. Nar. cara te carimo. 184. — 2. imperare, carovati. samo u jednoga pisca xvii vijeka i u Stuličevu rječniku. Ja sam slavno caril do ovih lit. B. Krnarutić 24.

CARJENA, f. vidi carina. samo u jednoga pisca
prošloga vijeka u sliku. Bez harača i carjene. J.
Kavaņin 232.

ČARKA, f. kruška koja se zove i carevka. B.
Šulek, im. 40.

CAROBAJKA, f. imperatoria ostruthium L.
Od carobajke planinske. Đ. Popović, pozn. 217.
isporedi čarobajka i broskva.

CAROBAJKIN, adj. imperatoriae. isporedi carobajka. Carobajkin koren. Đ. Popović, pozn. 217.

ČAROGRĀĐ, m. vidi Carigrad. samo u jednom
spomeniku xv vijeka i u Daničićevu rječniku. is-
poredi carogradski. U Carograd. Spom. sr. 1, 47.

ČAROGRADSKĪ, adj. vidi carigradski. od xiii
vijeka (ali u poznijim dejepisima), između rječ-
nika u Vukovu i Daničićevu. Carš carogradski.
Domentijana 5. 71. Patrijarša carogradiskaago.
Danilo 384. Glasnik 11, 161. Sabor četvrti caro-
gradski. K. Pejkić 33. Osedla ga sedlom caro-
gradskim. Nar. pjes. vuk. 2, 490. Carogradski
jurget (u Banatu). V. Arsenijević.

ČAROGRADANIN, m. vidi Carigradanin. od prošloga vijeka, između rječnika samo u Vukovu. Arkimandrita Carogradanina. Nar. Pejkić 5. Fazlihoga Carogađanine. Nar. pjes. vuk. rječ. 809a.

CARÒSTÂVAN, caròstâvna, adj. regius, regum,
regnorum. od staroga carbstvne (vidi kod car-
stven), koje je izgubiciš i najprije glasilo cara-
stavan (isporedi carastvo), a poslije postalo ne-
obično i cinto se da je složena riječ te se aza r
zamijenilo glasom v. — Dolazi samo u naše vri-
je (u pjesmama pridjeveno knigama, a to su kniže
o carstvima, knige u kojima se kazuje ko
je za kim bio car (u najširem smislu, t. j. vla-
dalac) i kako je vladao (isporedi carostavnik) u
pjesmama se uzima da su knige koje kazuju na-
prijed cije će biti carstvo. isporedi starostavan,
staroslavlan. Uzmi, kneze, knige carostavne, te ti
gledaj što nam knige kažu: nastalo je pošljedne
vrijeme, hoće Turci carstvo preuzeti. Nar. pjes.
vuk. 2, 201. Da vam dadem knige carostavne, da
vidite što vam knige kažu: ako naše knige ne
cazuju da Milica nije za Lazara i da Lazo caro-
vati ne će, pogubite i mene i ņega, pak carujte
koji vama drago. Nar. pjes. petr. 2, 139. — u
jednoj pjesmi sa svijem se zaboravla pravo zna-
čeće riječi, te se pridijeva knigama iz kojih se
citaju molitive: Te uzeće knige carostavne, te
catiše velike molitive. Nar. pjes. vuk. 2, 95.

CARÒSTÁVNĪK, m. liber regum, kniga o car-
stvima, o carevima (u najširem smislu, t. j. vlada-
ocima), koji je za kojim i kako vladao. od starijega
carbstvnik onako kao carostavan od carbstvne.
isporedi carostavnik. Od xvii vijeka. Da prepiše
u carostavnikb pećskj. Glasnik 22, 232. Caro-
stavnikb monastira Studenice. 40, 136. Carostav-
nikb ili rodoslov. Danilo v.

ČÁROV, adj. vidi carev. od XV vijeka, između
rječnika u Stuličevu i Daničićevu (3, 440). Za-
povědi carovu; ... carovomъ zapovědrju. Mon.
serb. 512. Za vojskom carovom. Mon. croat. 283.
Gdi se Selin sultan carov sin držaše. P. Vitezović,
odij. 14. Kad je došla pred carove grade. Nar.
pjes. ist. 1, 26.

ČÁROV DÂR, m. selo u Hrvatskoj u podžupaniji križevačkoj. Schem. zagr. 1875. 167. Pre-gled 66. još jedno blizu toga zove se Carov dar mali. Schem. zagr. 1875. 167.

ČÁROVA DRÂGA, f. selo u Hrvatskoj u pod-
županiji jastrebarskoj. Pregled 36.

ČAROVÂNE, n. imperium. isporedi carovati.
Od XVII vijeka, između rječnika samo u Vukovu.
Carovanje nije mi sudeno. I. T. Mrnavić, osm.
157. Đevovaņe, moje carovaņe! car ti bijah dok
devojkom bijah! Nar. pjes. vuk. 1, 300. Ne bih
ti se, care, poturčio, da mi dadeš tvoje carovaņe.
Pjev. crn. 291.

ČÁROVATI, cārujêm, *impf*. imperare, impera-
torem esse. Od XVII vijeka, između rječnika u
Bjelostijenčevu (samo praes. carujem 1, 660a), Stu-
lićevu i Vukovu. isporedi carevati. Jur car ne
caruje. I. T. Mrnavić, osm. 104. Pamet caru.
Poslov. dan. 93. Caruj, kume, za sedam godina,
osme podaj mojemu Urošu. Nar. pjes. vuk. 2, 187.
Sa ņome će carovati Lazo. 2, 186. Ti ćeš, Marko,
prvi carovati, „a ja ču ti biti do koљena. 2, 195.
Carovati oba ne moču. 2, 309. Hoće Turci brzo
carovati. 2, 201. Tako mi duša carovala! Nar. posl.
vuk. 301. Um caruje, a pamet imaju i sve živo-
tiņe. 333. Onde je živeo i carovao do svoga veka.
Nar. prip. vuk. 63. — carovati nad kim: Ne čemo
da on caruje nad nama. Vuk, luk. 19, 14. — u
jednoj pjesmi prelazno: Car ti bija, dok vejojka
bija! A da mi se dadu povratiti, jako bi ja car-
stvo carovala. Nar. pjes. petr. 1, 196.

ČÁROVIĆ, m. vidi carević. samo u jednoga
pisca prošloga vijeka. Nečisti carović. J. Kavaņin
215.

ČÁROVIČEV, adj. vidi carev. u naše vrijeme
u jednoj pjesmi istarskoj. Boga tebi, stražo car-
rovjeja. Nar. pjes. ist. 1, 8.

ČÁROVSKĪ, adj. vidi carski. samo u Stuličevu
rječniku (gdje stoji da je iz brevijara).

ČÁRSKĪ, adj. regius, imperatorius. Od XIII
vijeka (vidi pod b. prvi primjer), između rje-
nika u Belinu (384a), Jambrešićevu, Voltigijinu,
Stulićevu, Vukovu i Daničićevu. — a) što pri-
pada carevima ili komu god caru u najširem
smislu, u kom je car u opće državni gospodar
(vidi car pod 1). Da mu něšće vojske ni car-
skoga zlata ni vinograda. Mon. serb. 26. Všemli
moj carškyj věnсе... i v mnogolětнěmi ži-
votě budi krajevlstvuje. Danilo 26. Caršku tajnu
drobо jesti tajiti. Mon. serb. 110. — u tom smislu
i što pripada vladaocima starijeh Žudjela: knige
carske', knige o nima i nihovu carovaņu, libri
regum: V knigah tretih carskih. Korizm. 10. —
b) što pripada carevima ili komu god caru u
užem smislu, u kom je car državni gospodar koji
se tijem imenom razlikuje od drugih (vidi car
pod 4). Vlsta někto otb roda glčiškaago, roda
carska syj. Stefan kr. 24. V carških hriso-
vulhě. Mon. serb. 79. Zakonomъ carškyimъ. 126.
Na prěstols carškyj. Danilo 219. Na carškyj put.
Mon. serb. 126. Carškyj věnсе. 148. V zemli
carskoj. Zak. duš. 37. Na carskomъ dvoru. 50. O
carškyihъ rabotahъ. 45. Podanbъ velihъ i ma-
lyihъ carškyihъ. Mon. serb. 145. Dohodhъ carс-
ske. 171. Carškago monastyra. 331. Da imam

CARSTVO

764

CAVTJETI

metb. 126. Izvoli se carstvu mi. 126. Pojdose
s carstvom mi. 126. Podkipa carstvo mi. 137.
Synb carstva mi. 128. Mati carstva mi. 158.
Łudije carstva mi. 163. Vš zemj carstva mi.
138. Mlětě jest carstva ti. 158. Da patriarhu
carstvo ti povolit. Domentijan 127. Da gredu
pred carstvo mi na sud. 162. Dohodiše na
porltu carstvu mi. Mon. serb. 534. Hvalim car-
stva tvoga odluke. I. Gundulić 303. Carstvo se
u vas me vjeruje. 494. Pisalo nam je carstvo
tvoje. A. Kanižlić, kam. 135. Car reče: naše car-
stvo u nijednom sideń nije bilo. 291. — dd) takom
se vlášču kaže i vrijeme kad nastane ili kad je tko
ima: Vš carstvo blagověrnago cara greškago
kirb Mihaila Paleologa vš tretije lěto. Mon. serb.
48. O vsči razložěb... što je carstvo mi imalo
š nimi od koli je prijelo krajevstvo i do carstva.
Glasnik 27, 286.

2. držaca: a) država kojom clada car u naj-
sirem smislu rečenom naprijed pod 1. u: aa) u
pravom smislu: Slbravš (Stefan Nemańa) vše
vlasti carstva svojego. Domentijana 152. Ze-
maška carstva ukrotiv. Aleksand. jag. starin. 3.
413. Dvori svijetli carstva moga. I. Gundulić
48. Gdi su istočna carstva stara: 234. Carstvo
persijansko. I. T. Mrnavić, osm. 21. To su četiri
... velika carstva, koja će na svitu biti. E. Pavić,
ogled. 411. Pokaza mu sva carstva ovog svijeta.
Vuk. mat. 4, 8. Svijeh carstava. Đ. Daničić, Isam.
10, 18. — bb) u prenesenom smislu carstvo ne-
besko, božje (vidi i naprijed pod 1): Ne svaki
ki govori menje: gospodine, gospodine! dode u
carstvo nebesko. N. Rańina 152. mat. 7, 21. Tih
jest carstvo nebesko. M. Alberti XLVI. Meje car-
stvu ņem (bogu) ne išti. J. Kavaņin 539. Kluči
carstva nebeskoga. A. Kanižić, kam. 140. Da se
raširi carstvo Isukrstovo. 865. Rajske slave uži-
vala, ta u carstvu nebeskome! Nar. pjes. vuk.
1, 147. Petar uze vince i senicu i ključeve od ne-
beskog carstva. 2, 2. Zemaško je za maleno car-
stvo a nebesko u vek i do veka. 2, 296. Tako mi
carstva nebeskoga! Nar. posl. vuk. 307. Kako je
teško bogatima uči u carstvo nebesko! Vuk, mar.
10, 23. — b) država kojo se gospodar zore car
razlikujući se tijem imenom od drugih vradalaca
(cidi i naprijed pod 1, b). u gdjekojem se pri-
mjeru može razumijeti i značene koje je pod 1.
U grčescem carstvě. Stefan kr. 5. Praveštu mi
skiftir bogodarovannago mi carstva. Mon. serb.
134. Turčina carstva zloga pade. J. Kavaņin 269.
Turčin osvoji carstvo i sve vladaņe grčo. S. Ba-
drić, ukaz. 92. Ovi će mu na megdanu svemu
carstvu zadat ranu. V. Došen 36. Svijetla kruno-
moja, oli ču te brzo izgubiti oli moje carstvo
rširiti, što mi babo nije raširio. A. Kadić, razg.
143. Kako bi on carstvom srično vladao. A. Ka-
nižić, kam. 2. Dao bi mu polovinu carstva. Nar.
pjes. vuk. 1, 627. Na ņemu će ostanuti carstvo.
2, 186. Da čujete šta će naručiti i na kom' će
carstvo ostaviti. 2, 187. On će kazat' na kome je
carstvo. 2, 195. De od skoro carstvo postanulo.
2, 263. Tu su Srbji izgubili carstvo. 2, 364. Kad
e srpsko carstvo poginulo. 2, 346. Hoće Turci
carstvo preuzeti. 2, 201. Šta ču poslat' u zemlu
moskovsku za uzdaru št mojega carstva? 3, 79.
Da vam carstvo dugovjećno bude. 4, 134. Krał
na cara udariti ne će, niti može krajevstvo na
carstvo. 4, 135. Moral je poć... po carstvo. Nar.
prip. mikul. 50. Propast carstva srpskoga. Vuk.
nar. pjes. 2, 295. U carstvu avstrijskome. Vuk,
nar. pjes. 1, 3. Izmedu prvijeh junaka u turskome
carstvu. Vuk. nar. pjes. 4, 158. — c) u prenes-
nom smislu ļudi koji žive u carstru: Tu lše
vse carstvo sabrano. Arkiv 9, 95.

CĂRSTVOVATI, cārstvujem, *impf*. regnare,
imperare. samo xiii—xvi vijeka i u jednoga pisca
prošloga vijeka, kome je došlo iz crkvenih kniga;
između rječnika samo u Stulićevu i Daničićevu.
isporedi carovati. — 1. biti car u najširem smislu,
u kom je car svaki gospodar državni, vladati (vidi
car pod 1 i 3). a) u pravom smislu: Sami car-
stvuje (Stefan Nemańa). Stefan kr. 15. Postavi
sego (Stefana Nemańa) samodrižnago gospodina
carstvovati všeju srbskoju zemljeju. Sava I.
Roditeľa naših... carstsvovavših na zemlj.
Mon. serb. 89. Spodobljen bih (kraj Dabiša)
carstsvovati va zemlajh roditelj i praroditeľa na-
ših. 221. Carstvova. (despot Stefan) lětě 38.
Łetop. šaf. 73. David carstvova 70 i 3 lěta. Arkiv
9, 94. Carstvujuštu v velikom Rimu Tarkiniju
caru. Aleksand. jag. starin. 3, 218. — b) u pre-
nesenom smislu o bogu: Bog is prva carstvujej.
Mon. serb. 49. Isukrstu, koji žive i carstvuje.
Zbor. 169b. — 2. biti car u užem smislu, u kom
se car razlikuje tijem imenom od drugih vrada-
laca (vidi car pod 4) carovati: Carstvujuštu
gemu (caru grčkom) vštočnymi stranemi. Mon.
serb. 48. Jegože bogi izvolit carstsvovi po
nas. 128. pasivno bez subjekta: Kako se car-
stvuje. D. Obradović, bas. 115.

CĂRŠTINA, f. vidi carstvo, carevina. samo u
jednoga pisca xvii vijeka, koji mjesto št ima ša,
kao što se i u drugim riječima govori po nekim
krajevima. Od carski. Turska bez vas biti ne
može caršćina. I. T. Mrnavić, osm. 115.

CĂRZA, f. chlamidis genus, kao fuštan od vune
plave u Kotaru i Dalmaciji. samo u Vukovu rječ-
niku. od tal. sargia, fr. serge, sarge, ņem. sarsche,
platno od vune i lana i svile.

CĂTAR, m. nekakav nož mesarski. od tur. satur.
isporedi satara. u Dalmaciji. M. Pavlinović.

CĂTARA, f. ratis, splav. od tal. zattera, istoga
značeba. samo u Mikaļinu rječniku. isporedi čata.

CAV, m. histrio, glumac. u jednom mjestu. postaņem će riječ biti jedna sa
caf, kojega vidi. Kad čini zanat nečasni i poti-
šten, koga mu roditelj nije činio, kako na priliku
biti glumcem, to jest cavom. Zak. poł. ark. 5, 311.

CĂVARIJA, f. vidi cavarika. M. Pavlinović.

CAVÀRIKA, f. convicium in vinum malum.
samo u Vukovu rječniku (gdje se tumači samo
toliko koliko je stavšeno). riječ tamna. isporedi
cavarija, cevarika, civor, s kojima će biti jednoga
postańa: može biti od tal. zettovario, ņem. zitwer,
amomum zedoaria, od arap. ĝedvér.

CĂVČEÑE, n. flos, cvjetane. isporedi cavtjeti.
u jednoga pisca vijeka, koji ima f mjesto u
i starinski tje mjesto će i na kraju nje mjesto
ne: caftjenje, i u Stulićevu rječniku (.cavtjenje').
Moje je živjenje... kraće neg caftjenje i lipos
od vinac. M. Držić 404.

CÁVTAT, m. vidi Captat.

CÁVTATI, càvtâm, *impf*. floreare, *cvjetati*. *isporedi* cvatati, cvasti. od XVI vijeka. a je umetnuto; *isporedi* cavtjeti. može se v pred t promijeniti na p, te glasi i captati. — sa v: *Cavtaše* mu bijelo lice. I. Kanavelić, is. 182. — sa p: Tvoja prilika sunčana gdi capta. Menčetić-Držić 488. Svako *cvjeće* captaše. Nar. pjes. vuk. herec. 332.

CÁVTISLAVA, f. imžensko. prva je pola
cavti-) od cavtjeti. v pred t može se promijeniti
na p. što u jednoga pisca prošloga vijeka, i
to sa p: Captislava. J. Kavaņin. 273.

CÁVTJETI, càvtîm, *impf*. floreare. *isporedi* cva-

CAVTJETI

765

CEC

tjeti, ctjeti, cvasti, cvjetati. — Korijen vidi kod cvasti. a je umetnuto, po što je nestalo b, koje je bilo iza v. Dolazi od xiii vijeka (vidi prvi prijmjer), ali toga vijeka još bez a, a sa b iza v, te se može čitati ne samo cav-nego i eva-; inače od xvi vijeka. —je u južnom govoru od staraça iza, mjesto koja je u istoćem e, u zapadnom i, ali se nalazi i u oba druga govorca (vidi u primjerima); u južnom govoru po nekim krajevima nalazi se i -če- mjesto -tje. v dolazi i promijeneno na f i na p: na f samo xvi vijeka, na p od xvi vijeka i danas. između rječnika u Belinu: cavtjeti i cavtiti (318b), u Stuličernu: cavtjeti i cavtiti, u Vukovu: cavtjeti i cavčeti i capčeti, i u Daničičevu: cvstěti.

a. sa v: a) u pravom smislu: o biłu, cvijetu: Blagovonyh cvětčes cvteštihtb vš toj svetěj puštěn. Sava 10. Cavt'lo t', reslo i rodilo! A. Čubranović 163. Cavti trator i ružica. I. Gundulić 381. Cavti risa. 463. Vrh gora cavtit če voče obilne. I. Đordić, salt. 239. Kad cavti evit suncanijeh prije zraka. I. Đordić, mand. 178. I. nega odsuda tolike ruse cavtijahu. I. Đordić, ben. 61. Nije umio ( dub) cavtjet mirisnihje u dubravah. B. Cuceri 122. Deno cavti čemin i ružica. Nar. pjes. vuk. 1, 354. Porastao Lijer momče mlado, spored njega Ruža cavtjaše. 1, 230. Cavtilo cveče u bašći. Nar. pjes. vil. 1866. 709. — b) u prenesenom smislu: aa) o zemłji, kad po noj biše cavti. U svoje vrijeme zemja cavti, u svoje rađa. Besjede kr. 133. — bb) o łudma, kad napreduju ili kad su dobrijem radom scojim na glasu, tako o o gradu u kom su taki łudi. Cavteći ona u prevelikoj slavi. B. Kašić, per. 57. Dubrovnik će svak čas slavom većom živjet, raščet i cavčeti. J. Palmotić, dubr. 22. Oni kratkoj u taštini — rek bi sijeno — cavte i zenu. I. Đordić, salt. 318. — cc) a proleću: U raskošnom tvomu licu, gdi proljetje cavti vijetu? I. Gundulić 183. — dd) o čemu umnom, kad napreduje, kad sve veće bica, kad se cijeni; tako spomen, milost, veselje, sreća, nauka, zakon, prooroci, koji se kašu mjesto onoga što su pisali, itd.. Koji hoće da svejer cavti uspoarna od svetijeh. B. Kašić, per. 163. Nauke, koje u ono doba cavtihu u Aleksandrije. 165. Tu čeustositost neizrećena, tu veselje cavti drago. Đ. Palmotić, christ. 409. Vrh nega sved cavjet če će moja milos. I. Đordić, salt. 449. Zakon i proroci cavtjeli su do doba Ivana Krstiteła. Živ is. 116. — vidj i dače.

b. sa f: a) u pravom ili u prenesenom smislu kao naprijed: Ne obraz i čelo kako raj cafti. Š. Menčetić 61. Ki u slavi caftjehu. M. Vetranić 1, 58. Cafteći... probija nebesa venju iures. 2, 30. Na licih rumena cafti ružica. M. Držić 7. Liposti tvoje evit, ki cafti svaki čas. D. Rańina 32. U tom gradu... u kom cafte sve liposti. 54b. Perivoju mirisnih je rusami nakičenu, koje cafti puštavaju sladki miris iz sebe. A. Gučetić, roz. jez. 8. — b) s instr. (vidi i dače): Za lijepos toliku, kom cafte tve kose. Š. Mencetić 28. u jednoga pisca xvi vijeka u sliku kao instr. li, li potu' mjesto lipotom: Svani mi svital dan, ki caftiš lipotu, ar ti si za lijek dan mom trudnu životu. Đ. Držić 376.

c. sa p: a) u pravom smislu, kao naprijed: Rumeno i bijelo kad capti sve cvijetje. N. Našešković 1, 226. Moj cvijete rumeni, ki captiš sred zime! 2, 77. Capćaše... trator i ružica. I. Gundulić 220. Ah kako lijepo cvijetjet capti u raju. V. Andrijašević, nač. 37. Cvijet capti. J. Kavašin 159. Sred istoga busa druga (ruža) opeta capti. A. Boškovićeva 52. Kad captjet počnu lijeri. N. Marči 31. Kad'no capti zumbul. Nar. pjes. vuk.

here. 190. Capti li joj garanfil? 221. — b) u prenesenom smislu: aa) o čeladetu, tijelu mu, o kom dijelu tijela mu: Ki captiše, u milosti i įlubavi vas svoj život provodiše. M. Vetrančić 1, 255. Kako rusa ti captiš. I. Akvilini 123. A capte joj jabučice sred tratora i ružice. K. Kavašin 36. Sreč veselo čini captiti život. K. Mašarović 27. Od otaca, koji captjeso od početka krkve. J. Matović 205. Uđri, dijete nebore, captjela ti desna ruka! Nar. pjes. bog. 211. — bb) o kruni, koja se tašođer uzima u prenesenom smislu: Bole će se sjeti i captjeti na vašoj glavi kruna vaše svete vjere. V. M. Gučetić, pohv. 41. — cc) o čemu umnom: Ka (dobrota) u noj captiješe. M. Vetrančić 2, 30. Niču, zelene se, capte naše slave. V. M. Gučetić, pohv. 68. Ljepota... jednom capti, jednom zene. A. Boškovićeva 52. — c) i a pravom i u prenesenom smislu može imati uza se u inst. sam cvijet ili što se u prenesenom smislu miši kao u pravom smislu cvijet (vidi i naprijed): Cvijetom captis. Zbor. 171b. Trava capti ljepšijem cvijetjem. I. Gundulić 72. Srećan tajkijem capte sej svjetlosti rodne strane. I. Drazić 11. Capte tolikoje djevstvo lijerom, a stid rusom. J. Kavašin 362.

CAVŮRÁŇE, n. vagatio, skitańe, tumarańe, isporedi cavurati se. M. Ružićić.

CAVŮRATI SE, cavůrám se, impf. vagari, skitati se, tumarati. u naše vrijeme u Bosni. M. Ružićić. Biće od tal. scavallarsi, istoga značenja. Gocori se i okržni imperat. bez se: Cavur' tamo, cavur' amo, pa nikad ništa. M. Ružićić.

CÁZIN, m. varoš u Bosni u okrugu bihačkom. Zemłop. bos. 69. Statist. 47. spomine se od xvi vijeka. Zauje Cazin. P. Vitezović, kron. 62. Čazin. V. Arsenijević.

CÁZINSKÍ, adj. što pripada Cazinu. Cazinska nahija. Nar. pjes. kras. 1, x.

CÁZIŇANIN, m. čovjek iz Cazina. V. Arsenijević.

CÁZIŇKA, f. žensko čeláde iz Cazina. V. Arsenijević.

CEBAŁKA, f. oscillum, łułaska, cułka. samo u Stuličevu rječnika (cułka, cunae, oscillatio, tolero). isporedi cebati.

CEBARA, f. selo u Bosni u okrugu travničkom. Statist. 76. Schem. here. 1873. 184.

CÉBATI, cěbám, impf. agitare, agitari, oscillare. od prošłoga vijeka, između rječnika samo u Stuličevu (gdje je isto što i cułati, a cułati je u němu quatere, quassare, concutere, agitare, sa se, sese agitare, tollenone ludere). Može biti od tal. cimbellare, padati, isporedi capti, ceviti, cibati, cimati. — a) neprelazno, kao nihati se: Tad bi žilio svak i resta' k'o i lepen polag vode, i cebajuć ljetoresta jak maslina dao bo plage. J. Kavašin 65. — b) sa se, refleksivno, trzati se. u Srbiji. Dijete bolesno u vatri, pa se sve ceba u snu. V. IIić.

CÉBNUTI SE, cěbném se, pf. se concutere, trgnuti se, stresti se. isporedi cebati. u Srbiji. V. IIić.

CEBOVAC, Cebovca, m. selo u Hrvatskoj u podžupaniji zlatarskoj. Schem. zagr. 1875. 27. pišu ga i kajkavski Cebovec. Pregled 60.

1. CEC, m. kad što stoji tako da se lako može prevaliti i pasti, veli se: stoji na cecu. u Dalmaciji. J. Grupković. Biće od istoga korijena od kojega je čečati.

2. CEC, m. vidi cecak: kozji cec, neko grožđe u kajkavaca. B. Šulek, im. 40. isporedi cica.

CEKAK

766

CEKA

CĚCAK, cěcka, m. mamma, sisa, dojka, sasac. od ņem. zitze, tal. zizza. samo u rječnicima Bjelostijenčevu, Jambrešičevu i Stuličevu (u sva tri kajkavski cecek) i sada u kajkavaca: cecki devojkini, neke jabuke. B. Šulek, im. 40. isporedi cec pod 2.

CĚČÁNE, n. vidi sisaše. isporedi cecati. samo u Bjelostijenčevu rječniku.

CĚCATI, čěcám, impf. sugere, lactere, sisati, sati. od cec pod 2. samo u rječnicima Bjelostijenčevu, Jambrešičevu i Stuličevu.

CECELIĆ, m. prezime, xiv vijcka, ‚Cecelićš‘. Glasnik h. 12. 23. ‚Cecelićš‘. 91. I se može čitali i j.‘

CĚČĚL, m. natrum carbonicum crystallisatum. Farmak. 118. od prošloga vijeka, između rječnika samo u Vukovu (bez značena). isporedi cacar. Poštaņem može biti od grč. σσελς, fr. séseli, tal. seselio, neko biłě, te bi po ņemu bilo navzano što riječ znači. isporedi ćic. — Soli ceceja. K. Vladmirović, lik. 42. Preslano kao ceceł. Nar. posl. vuk. 261. — u nekih pisaca našega vremena biłka: oxalis L. Šloser-Vukotin, flor. 399. K. Grnogorač, bot. 137. oxalis acetosella L. Narodnak 1877. 136. ‚nekakva trava‘. B. Šulek, im. 40.

CĚČĚLAČA, f. oxalidea. u jednoga pisca našega vremena: cecełače. Šloser-Vukot., flor. 398. isporedi ceceł.

CECENA, f. ņeko mjesto, može biti sadašna Cicina, koju vidi. xiv vijeka. Pisano (na) Ceceni u dvorihš našega protovistijara. Spom. sr. 2, 35. Daničić 3, 449.

1. CĚCKA, f. kao uže od pruća, kojim se veziju vodenice na Dunavu i na Savi. samo u Vukovu rječniku, gdje se dodaje da se govori u Srijemu. Postańa neznana, bez sumne od tuđe riječi.

2. CECKA, f. vidi cecak, s kojim je i postańa istoga. samo u Stuličevu rječniku, za koji će biti i načinjeno.

CECUR, m. prezime, xvi vijeka. Antol Cecur. Mon. croat. 238.

CEDA, f. vidi ceduła. samo u Bjelostijenčevu rječniku.

CĚDAR, cédra, m. cedrus. isporedi čedar, kedar. od xvi vijeka, između rječnika u Bjelostijenčevu, Jambrešičevu i Stuličevu. Kada streše se cedar raja. Naručn. 55. Visok cedar. Korizm. 116. Kako cedar uzvišena jesam na Libanu. Bernardin 93b. K'o cedar uzdvigoh se u Libanu. M. Alberti 183. U cedru ne rađa se gagrica. M. Radnić 279. Cedri od gore Libana. A. Vitalić, ist. 83. Od cedara lis u i grede. J. Kavaņin 528. Od mirisa drveta cedra. Đ. Rapić 237.

CĚDARSKÎ, adj. cedrinus. isporedi cedrov. od prošloga vijeka, između rječnika u Bjelostijenčevu (56a). Iz drveta cedarskoga izrizana. A. Kanižlić, utoč. 616. Cedarske dubrave. D. E. Bogdanić 66.

CĚDRÎNSKÎ, adj. vidi cedrov. od tal. cedrinus. u jednoga pisca xvii vijeka. Pribivati u kućami sagrađenijem od drvja cedrinskoga. M. Radnić 438.

CĚDRÔNSKÎ, adj. Cedron. isporedi čedronski. Pridoše k potoku cedronskomu. P. B. Bakšić 46. Priko potoka cedronskoga. F. Lastrić, test. 152.

CĚDROV, adj. cedi. u rječnicima Bjelostijenčevu i Jambrešičevu.

CĚDROVSKÎ, adj. cedrinus. samo u Bjelostijenčevu rječniku.

CĚDULA, f. vidi ceduła. od xvi vijeka, između

rječnika u Vrančičevu (scheda), Bjelostijenčevu i Jambrešičevu. Prijesmo dvi ceduli. Mon. croat. 230. Ako bi nosilisma ili cedule na sebi. F. Glavinić, svitl. 57. Ne smijemo prez nihova dopušteña i cedule sići drva. M. A. Rełković, sat. 103. Da se svaki ispovida brez pitańa nauka i brez cedule. B. Leaković, gov. 69.

CĚDULICA, f. dem. cedula. isporedi ceduļica. u jednoga pisca xvii vijeka i u Bjelostijenčevu rječniku. Dobavi se ceduļe jedne. F. Glavinić, evit 67.

CĚDUĻA, f. schedula. samo u Vukovu rječniku (gdje se dodaje da se govori u vojvodstvu). isporedi cedula, cidula. Od lat. schedula, od čega je i tal. cedula, mag. cédula, ņem. zettel. Akc. se mijeňa u gen. pl.: cěduļā, a samo je i zadni slog dug u gen. i instr. sing.: cěduļē, cěduļōm.

CĚDUĻÂR, m. koji daje ceduļe kojima se potvrđuje da je tko došavši u koje mjesto platio kakav mjesni namet. samo u Vukovu rječniku.

CEDUĻARA, f. vidi ceduļarnica. samo u Vukovu rječniku.

CĚDUĻÂREV, adj. vidi ceduļarov. samo u Vukovu rječniku.

CEDUĻÂRNICA, f. kuća u kojoj ceduļar daje ceduļe. isporedi ceduļar. samo u Vukovu rječniku (kuća gdje se plaća kaldrma, pak se onda dobije ceduļa. u Novom Sadu').

CĚDUĻÂROV, adj. što pripada ceduļaru. samo u Vukovu rječniku.

CĚDUĻICA, f. dem. ceduļa. samo u Vukovu rječniku. isporedi cedulica. Akc. se ne mijeňa, samo su u gen. pl. i oba zadna loga duga: cěduļicâ, a samo zadni u gen. i instr. sing.: cěduļicë, cěduļicōm.

1. CEGAR, m. sutor. isporedi cangar, s kojim je i postańa jednoga. xiv vijeka. Leja cegara. Mon. serb. 62. Nikola cegarš. 63. Daničić 3, 447.

2. CEGAR, m. gnomon, kazaļka na sahahu. od ņem. zeiger. samo u rječnicima Bjelostijenčevu i Jambrešičevu.

CĚGLÎD, m. selo u Ugarskoj blizu Solnoka, maß. Cegléd. Sem. prav. 1878. 36.

CĚH, m. fodina, collegium. od ņem. zeche. a) fodina. xvi vijeka, između rječnika samo u Daničičevu. Upali se čehš. Łetop. šaf. 76. Padoše širine u gorjemš cehu i pogiboše mnogo ludij, mnozi ze i ne znaše se. 80. — b) collegium. isporedi esnaf, cej. od prošloga vijeka, između rječnika u Bjelostijenčevu, Stuličevu i Vukovu. Esnafi ili cehovi slave pirove, n. p. ćučrijski je pir Ilijan. Vuk. živ. 85.

CĚHMÂJSTOR, m. magister collegii, nem. zechmeister. samo u Vukovu rječniku. isporedi cehmeštar.

CĚHMÂJSTOROV, adj. što pripada cehmajstoru. samo u Vukovu rječniku.

CĚHMEŠTAR, cehmeštra, m. magister collegii i hierophylax. samo u Bjelostijenčevu rječniku (,cehmešter').

CĚHOVSKÎ, adj. collegii, esnafski. u jednoga pisca prošloga vijeka, ali bez h i sa i mjesto e: Sud ciovski. A. T. Blagojević, kin. 48.

CĚJ, m. vidi ceh pod b.

CĚJA, f. ime kozi u Lici. V. Arsenijević. između c i e ispalo je v. isporedi cvija.

1. CĚKA, m. ime muško. vidi Ceko. Cvetan (Ceka) Đorđević. Sr. Nov. 1880. 1467. Imaće Cake

CEKA

767

CEMBIR

i Cekе brače Nikolića. 1881. 52. Deda Ceka. M. Đ. Milićević, več. 167.

2. CĚKA, f. tal. zecca, moneta, kovnica. od xv
vijeka. a) u pravom smislu. azmeđu rječnika samo
u Mikałinu i Daničićevu. Nova ceka gospodina
despota Glasnik 3, 238. Dvije kupe zlate, koje
su skovane u našoj (dubrovačkoj) ceki. Mon. serb.
380. Spom. sr. 2, 92. Ceka, u koj se pjenezi kuju.
Mikał 48a. — b) prečišćeno sredro. u naše vri-
jeme u Crnoj Gori i Hercegovini. N. Dučić. —
c) jedna ceka', kao jedan kov, u po tom i jedna
mjera, kad je što jedne mjere s drugim. u naše
vrijeme u Srbiji. Sve na jednu ceku, t. j. sve na
jednu mjeru. Ł. Kovačević. Kamenove tome mlinu
okreće voda, koja juri na jednu ceku i leti i zimi.
M. Đ. Milićević, s dun. 18.

3. CĚKA, m. homo importunus, molestus. tal.
zecca. kao da je to u poslovici prošloga vijeka:
Upit' ceke i menglere. Poslov. dan. 147.

ČĚKAVICA, f. selo u Srbiji u okrugu topličk-
mor. Sr. Nov. 1879. 176.

ČĚKIĆ, m. prezime, po ocu Ceki, u naše vri-
jeme. Rat 89. nalazi se i XVII vijeka, ali se ne
može pouzдано pročitati. Starine 11, 101.

CĚKÎN, cekina, m. tal. zecchino, aureus ve-
netus, dukat mletački, sada po ňekim krajevima
i drugi. Od xv vijeka, između rječnika u Belini
(783b), Volţiġinu i Vukovu. — a) u pravom
smislu: 12 cekinih zlati. Stat. krč. ark. 2, 283.
Plati 3 cekina zlata. 284. Ceterhsetet cekinov.
Mon. croat. 248. Jedan pavao, kojizi je dvadeset
u mletačkomu cekini. I. Ančić, svit. 19. Vnogo
jezer cekinov. P. Vitezović, kron. 108. Više od
jednoga cekina. M. Bijanković 44. Dijeli cekine.
J. Kavaņin 11. Sto žutaca oli ti cekinih. A. Kad-
čić, bogosl. 198. Daj šest cekina. J. Filipović, prip.
8, 245. Po barjela vina na cekin. I. A. Nenadić,
nauk. 135. Donese hiđaju cekina. N. Palikuća 44.
Ako bi koji god ukrao cekin. J. Matović 258.
Jedan dukat oli jedan cekin. M. Dobretić 196.
Po cekina za końa svakoga. A. Kačić, razgov.
286. Podmiti jednoga i dade mu pedeset cekina.
M. Zoričić, zrc. 112. U mojoj kesi nađe se oko
sto venetski cekina. D. Obradović, bas. 328. De-
seti dio jednoga zlatna cekina. I. J. P. Lučić,
nar. 43. Što prodade kuma za cekine. Nar. pjes.
vuk. 2, 20. I na końa puni tovar blaga, sve ce-
kina žutoga dukata. 4, 160. Ko ne čuva karan-
tane, ne broji cekine. Nar. posl. vuk. 150. Evo
ti trista cekina. Nar. prip. vuk. 106. Bila vreća
puna cekini. Nar. prip. mikul. 31. — b) pl. cekini,
paliurus aculeatus Lam. B. Šulek, im. 40.

CĚKLÎN, Ceklina, m. pleme u Crnoj Gori u
nahiji riječkoj. Vuk, rječ. 810a. i selo toga ple-
mena. J. Pavlović. mjesto k pred 1 bilo je tox vi-
jeka t (vidi Cetlińanin). postańa neznana. Ja sam
junak rodom od Ceklina. Pjev. crn. 79. Oglед. sr.
178. Opremi je pitomu Ceklinu. Nar. pjes. vuk.
5, 359. — pogrješka je Ceklińe. Glasnik 40, 19.

ČĚKLÍŇKA, f. žensko čeláde od Ceklina. Vuk,
rječ, 810a.

ČĚKLÍNSKÎ, adj. što pripada Ceklinu. Vuk,
rječ. 810a. S ovo malo ceklinske momčadi. Oglед.
sr. 482. Da čekamo ceklinske trgovce. Oglед. sr.
176. Nar. pjes. vuk. 4, 126. I ceklinska župa sva
kolika. Nar. pjes. vuk. 5, 423. pogrješka cekliński:
Ceklišnske nalila bunare. Osvet. 3, 154.

ČĚKLÎNŠTÂK, m. planina više Ceklina. Glas-
nik 40, 27. gdje stoji griješkom Cekţiństak.

ČEKLÍŇANIN, m. čovjek od Ceklina. Vuk, rječ.
810a. Ceklińani hrabri vitezovi. Oglед. sr. 461.
I uzmite braču Ceklińane. Nar. pjes. vuk. 5, 109.

CĚKO, m. ime muško, hyp. Cvjetan. isporedi
Ceka. I. Pavlović. Neki Ceko Stefanović. Du-
brovnik 1868. 152.

CEKRO, n. u jednoga pisca prošloga vijeka
kao da je grb, može biti od ňem. zeiger, znak.
Đusne zdjele mirisane, s cekri i zlati našikane.
J. Kavaņin 22. Podčašnice, zlati sudi, cekro zvi-
jerje, voski įudi. 22.

ČĚKUŠ, m. prezime, u naše vrijeme. Schem
zagr. 1875. 259.

ČĚLA, f. cella. isporedi čela, čelija. od xvi
vijeka. Koludrica ne ishojaše van is cele. Transit
246. Dijeli se iz cele. Zbor. 9. Pustiv cele i ko-
nike. M. Marulić 258. Koludri koji drže oružja
u zatvoreh ili celah svojih. Š. Budinić, ispr. 142.
U celi malo knig videći. F. Glavinić, cvit 218.
Imaju bit . . . prijateći od cele. I. Držić, nauk
gond. 260. Cela ne podnosi mnogo vrimena mla-
koga. M. Radnić 423. Sideći u celi. J. Banovac,
pripov. 205. Koji bi u celi držao jaspre. P. Fili-
vić, istom. 11. Zatvorivši se u svoju celu ili ti
užericu. F. Lastrić, svet. 36. Nebo i cela imaju
niko rodjaštvo imena (coelum, cella). P. Knežević,
osm. 183. Svakomu dade osobitu celu ali ti pri-
bivalište. A. Kačić, korab. 317.

CELADONIJA, f. chelidonium majus L. u Istri.
B. Šulek, im. 40. isporedi celidonija.

CELDON, m. curcuma L. B. Šulek, im. 40.

ČÉLER, m. apium graveolens L. G. Lazić 118.
J. Paćić, bot. 329. od prošloga vijeka. od ňem.
sellerie, zeller, fr. céleri, tal. sellaro, seleno, sve
od grć. σέλυνορ. Keleraba, celer, kupusnica. J. S.
Rełković, kuć. 135. Celer, apium. Šloser-Vukot,
flor. 437. celer pitomi, apium graveolens L. B.
Šulek, im. 40.

ČÉLICA, f. dem. cela, cellula. od xvi vijeka.
— a) u pravom smislu: Od svoje celice. Transit
30. U celicu tvoju sidi. M. Marulić 271. Leto
dan n celici stojeći svojoj. F. Glavinić, cvit 284.
Biše u namastiru jedna tisna celica. J. Banovac,
pred. 139. Držao bi u jednom sudu vode u svojoj
celici. F. Lastrić, ned. 36. — b) u satu (medenom):
I celicu medom napuniti. M. A. Rełković, sat. 148.

CELIDONIJA, f. vidi celadonija. na Cresu. B.
Šulek, im. 40.

CELIGOJ, m. prezime. u naše vrijeme. Schem.
segn. 1871. 104.

CELIJA, f. vidi cela. isporedi čelija. prošloga
vijeka. Fratar van celije riba je van mora. Poslov.
dan. 22.

CELIMAK, m. prezime, xiv vijeka. Desislav
Celimak. Glasnik 15, 299. Daničić 3, 447.

CELINES, f. pl. vidi Cjeline.

CELINIĆ, m. prezime, u naše vrijeme. Schem.
zagr. 1875. 227.

ČÉLITI, vidi cjeliti.

CELIV-, gledaj cjeliv-.

CELOV-, gledaj cjelov-.

CELU-, gledaj cjelu-.

ČEJANSKI, adj. vidi cełski. U tarne komore
Mariji cełanskoj. Jačke 161.

ČEŁE, n. mjesto u Štajerskoj, ňem. Cilli. Ceje.
P. Vitezović, kron. 65. Va veliko Ceje. Jačke 160.

ČEŁSKÎ, adj. što pripada Čelju. isporedi čiški.
Čełski (čelski') knemi. Postila 1562. 157b.

CEMBIR, m. Cerberus. isporedi čember pod 2
i čerber. u jednoga pisca xvi vijeka. c bi se moglo
čitati i č, jer se u rukopisu ne razlikuje c i č.
Nerazložni gadi i zviri, i pakleni dol' cembiri,

CEMETER

768

gdi no rajskih jesu stani, ki su s nebes izagnani.
P. Hektorović 132.

CEMETER, m. coemeterium, grobłe, isporedi cimiter. XVII vijeka u jednoga pisca. Ukopavati mrcu u cemeterih grobjih. B. Kašić, rit. 141.

CEMITER, m. vidi cemeter. u jednoga pisca
xvi vijeka. Ki u cemeterih smiju u prigodah ne-
dopušćenih kopati. S. Budinić, ispr. 139.

ČEMPER, m. paululum. na Krku: Ne dam ti
ni cempera kruha, t. j. ni mrve. I. Milčetić. može
biti od sr. nem zimpfer, tanak, sitan, od čega se
misli da je i u Slovaka cemper.

1. ČEMPRĚŠ, u priporijeci, koju vidi kod ciju, riječ neznana značenja i postaňa: može biti od maž. szeprence, osječak.

2. ČEMPREŠ, m. cupressus. isporedi čempres. samo u Bjelostijenčevu rječniku, gdje će biti zlo prepisano mjesto čempres.

ČEMPRIS, m. cupressus. isporedi čempres. u jednoga pisca našega vremena: Cempris, cupressus sempervirens. Čas. čes. muz. 1852. 48.

ČEMPRS, m. vidi cempris. u jednoga pisca
našega vremena. Cemprsa. M. Pavlinović, raz.
spis. 424. cemprsi. 424.

ČENA, m. ime muško, može biti hyp. od Stefan. u naše vrijeme u Srbiji. Ł. Kovačević.

ČENAT, cēnta, m. vidi centa. Donese od mora
cenat soli na glavi. Nar. zag. nov. 171. Palica
od sto centi. Nar. prip. mikul. 81.

CENCER, m. zingiber. od tal. zenzero. isporedi cinciber, dumbir. Bella 783b. B. Sulek, im. 41.

CENČIĆ, m. prezime. u naše vrijeme. Schem. segn. 1871. 91.

CENDA, f. pantlika što mlade prevjese niz
pleći'. u Dalmaciji. M. Pavlinović. isporedi čenda,
kod koje i postaže vidi.

CENDAL, m. vidi cenda. M. Pavlinović.

ČENIĆ, m. prezime, po ocu Ceni. Šem. sr. 1881.
351. Rat 366.

CENIĆI, m. pl. selo u Bosni u okrugu travničkom. Statist. 67.

CENIK, m. zidine od grada u Slavoniji u požekšoj županiji. Arkiv 2, 340.

CENKIN, m. vidi kod čenkin.

CENKOVAC, Cenkovca, m. selo u Hrvatskoj u podžupaniji koprivničkoj. u mještana kajkavski: Cenkovec. Schem. zagr. 1875. 161. Pregled 72.

CENOVIĆ, m. prezime po ocu kome bi ime bilo
Ceno, koje samo ne dolazi a bilo bi hyp. od Stefan.
isporedi Cena i Cenić. u naše vrijeme u Srbiji.
D. Avramović, sv. gor. 193.

ČENTA, f. pondus centenarium. od prošloga
vijeka, između rječnika samo u Vukovu (gdje se
dodaje da se govori u vojvodstvu). Jednu centu
vune. I. Jablanci 123. 6000 centi baruta. J. Rajić,
boj. 85.

ČENTAR, cěntra, m. centrum. isporedi centro.
prošloga vijeka u jednoga pisca. U centar od
armade priti. M. Kuhačević 119.

CENTRO, n. centrum. isporedi centar. XVII i XVIII vijeka. u prvom se primjeru može c čitati i č. Za č je ovo... tvoje centro. P. Radović, symb. 151. Łubav božja vała da ina svoje centro. S. Margitić, fala 122.

CENTURIŌN, centurióna, m. centurio. od XVI
vijeka. isporedi centurien. Centurion slišči ve-
like potrese. Korizm. 75b. Ovi centurion biše voj-
voda. Postila 1562. 24. Pristupi k němu centurion.

CERANI

Bernardin 10b. Centurion i koji š nima bihu uz-
bojaše se vrlo. I. Bandulavić 88. Obrati centu-
riona. F. Glavinić, cvit 172.

CENTURIŌNOV, adj. centurionis. Udaranje
centurio(n)vo. I. Ančić, svit. 212.

CENTURIĪNŪN, centuriúná, m. centurio. isporedi centurion. XVII vijeka u jednoga pisca, u koga se c u ovoj riječi može čitati i č. Centurion proslavi boga. P. Radovčić, symb. 51.

ČENUTI SE, cênêm se, impf. exanimari, spi-
ritu defici. isporedi zacenuti se. u naše vrijeme
u jednoga pisca. Kapetan se cene. Osvet. 4, 26.

ČĚPÁŠ, cepaša, m. via trita, publica. samo u
Bjelostijenčevu rječniku: cepaš put (sa značenjem
koje je stavłeno). od maž. csapš, trag.

CEPELIĆ, m. prezime, u naše vrijeme. Schem. diac. 1877. 63.

CEPELIŠ, m. selo u hrvatskoj krajini blizu
Petrinje. Razdjel. 22. Šem. prav. 1878. 72.

CEPENA LOKVA, f. neha lokva blizu sela Hoče nedaleko od Prizrena xiv vijeka. U lokvu u Cepenu. Glasnik 15, 283. Daničić 3, 448.

ČĚPĒТ, m. illisio (dentium), cokotačne, bobotašie (zubima). od tal. zampettare, praćati se. u jednoga pisca. XVII vijeka. Tuj nigdar ni lito neg cepet od zubi. Đ. Baraković, vil. 89.

ČEPRIS, m. vidi kod čempes.

ČEPTAR, čeptra, m. sceptrum. u naše vrijeme u ugarskih Hrvata, u kojih je na kraju -er mjesto -ar. Krajevski sam cepter hotil ja imati. Jačke 214.

ČEPTITI, cěptim, impf. tremere, drhtati. u naše vrijeme u Srbiji. Ł. Kovačević. Postaženim od cebati, koje vidi. i je u inf. pred završetkom ti jamačno po zapadnom govoru od staroga ê.

ČĒR, cēra, m. cerrus. od XVII vijeka (vidi previ primjer), između rječnika u Mikaļinu, Bjelostijenčevu, Voltiģijinu, Stuličevu, Vukovu i Danićevu. Od lat. cerrus. — a) u pravov smislu: Najdoše čavli križem zabijeni v velikih cereh. Mon. croat. 18. Međa Brodičemi nizi rêku što zatěče Bistrica do cera. Glasnik II. 12, 96. Na dva cera. Mon. serb. 263. Na cer. Mon. croat. 46. V lěpom cerě. 46. Bog učini uvit s Abramom pod cerom. L. Vladimirović, slavodob. 29. Kore od imele, koja se naodi na ceru. J. Vladimirović, lik. 38. Odvi ceri visoki, rasti, brize, bukve. M. P. Katančić 42. Cer podšići il cio rast ište. J. S. Rečković, kuć. 358. Niva kod cerova. Sr. Nov. 1863. 352. Cer, quercus cerris L. J. Pančić, flor. biogr.² 361. B. Sulek, im. 41. — b) planina u Srbiji u okrugu šabačkom. Vuk, rječ. 810b. Jeste l' skoro sa Cera planine? Nar. pjes. vuk. 4, 165. — c) brdo kod sela Begałice u Srbiji u okrugu biogradskom. Ł. Stojanović.

1. CERA, f. vultus, lice. od tal. cera, lice. isporedi čera. prošloga vijeka u jednoga pisca. Na oči se smije, lipu ceru kaže. M. Kuhačević 36.

2. CERA, f. glavica blizu Imoskoga u Dalma-
ciji. M. Pavlinović.

1. ČĒRAK, cērka, m. hyp. cer. ime mjestu pod
sitnom šumom u Srbiji u okrugu biogradskom kod
sela Kneževca. Glasnik 19, 250.

2. ČĒRAK, ceráka, m. vidi cerik, cerjak. a) u pravom smisłu: U gaju ceraku. M. Đ. Milićević, let. več. 203. — b) ime mjestu pod vinogradima u Srbiji u okrugu crnorječkom. Vinograd na Ceraku. Sr. Nov. 1870. 652.

CĒRĀNI, m. pl. selo u Bosni u okrugu bańo-
lučkom. Statist. 41. drugo se mjesto istoga imena

CERFOŁ

769

CERJE

blizu Biograda u Dalmaciji pomińe xi vijeka.
F. Rački, doc. 164. postańem od cer.

CERFOŁ, m. neko biłe u Dalmaciji u jednoga
pisca našega vremena i od něga u vokogora: divij
cerefol', trifolium fibrinum. Čas. čes. muz. 1852.
48. menyanthes trifoliata L. B. Šulek, im. 41. Od
lat. caerefolium, tal. cerfoglio, franc. cerfeuil,
nem. kerbel, a to sve od grč. χαρηγιωλλορ.

CEREG, m. vidi sereg' u jednoga pisca prošloga vijeka, može biti griješkom. Vojske mu i cerezi grustne žabe. J. Kavańnin 356.

CEREJ, m. cereus, voštana svijeća. Cerej us-
ksni. J. Banovac, blagos. 5. Je li crkva naredila
svetkovinu osobitu od cereja i svića. Turl. blag.
44. u prvoga pisca s talijanskim završetkom:
cereo. 37.

CERĚKATI SE, cerěkām se, impf. vidi cjere-
kati se.

CERĚMÔNIJA, f. caeremonia, caerimonia. is-
poredi ceremunija, cerimonija. od xv vijeka, iz-
među rječnika samo u Bjelostjenčevu. u nekih
se pisaca ne može za cijelo znati je li ili po
talijanskom izgovoru č. — a) bez sumne e: V ce-
remonijah (crmonijah', koje će biti samo skraćeno
u pisańu). Mon. croat. 178. Ceremonije ili častna
zvanske služena. S. Budinić, sum. 66. Razlučiti
kršteňe od ceremonija svetoga kršteňa. A. Kadčić,
bogosl. 135. Za što crkva čini tolike ceremonije
na kršteňu? F. Grlić 82. More se razgovor i
ostaviti, a početi ceremonije. J. Banovac, razg.
190. — b) može biti i c i č: Čini ceremonije. I.
Držić, nauk gond. 149. S onom ceremonijom ob-
služenja. P. Radovčić, nač. 22. Meštar od cere-
monij. M. Bijanković 115. Ceremonije ili običaji
svete crkve. I. Grlićić 94.

CEREMONIJÂL, ceremonijála, m. caerem-
niale, ordo caeremoniarum. u jednoga pisca xvii
vijeka, u koga se c može čitati i č (isporedi ce-
remonija). Ceremonije proglasivši ceremonijal na-
redio jest. B. Kašlić, rit. xii.

CEREMŐŠNÁK, Ceremošnáka, m. selo u Slavoniji u podžupaniji đakovačkoj. Schem. zagr. 1875. 147. Pregled 105. — Od vrijemoš.

CERĚMŮNIJA, f. vidi ceremonija. u jednoga
pisca xvii vijeka, u koga se v može čitati i č
(vidi i kod ceremonija). Meštra od ceremunij.
M. Bijanković 45.

CĒRĒNĒ, n. vidi cjereņe.

CEREO, m. vidi kod cerej.

CERĚTIN, m. brdo u Srbiji u Homołu. Glasnik
43, 299.

CĒREV DĒL, m. selo u Srbiji u okrugu pi-
rotskom. M. Đ. Milićević, s dun. 56. griješkom
pišu Cerev dol. Niv. Nov. 1879. 175.

CERΕΙΚ', m. vidi Crijević. u jednom spome-
niku xiii vijeka. Cerševićs. Mon. serb. 40. Da-
nićić 3, 448.

CERIBAŠA, m. ciganski starješina. Vuk, rječ. 810b. Arapski ser, glava, sastavljeno s tur. baša (po tumačenu A. Pačića). po nevu se i jedno brdo u Srbiji u okrugu krajinskom u Ključu zove Ceribaša. M. Đ. Milićević, srb. 945. Vinograd u Ceribaši. Sr. Nov. 1869. 318. Nive u Ceribaši. 1873. 675.

ČERIBAŠIĆ, m. a) selo u Bosni u okrugu trav-
ničkom, jamačno griješkom, Čeribašić'. Statist. 74.
— b) pl. Ceribašići, selo u Bosni u okrugu zvor-
ničkom. Statist. 97.

ČERIBAŠIĆI, m. pl. vidi kod Ceribašić pod b.

CERIBAŠIN, adj. što pripada ceribaši. Vuk,

rječ. 820b. — neutr. Ceribašino, neko selo koje se
spomińe prije našega vremena samo po imenu.
S. Novaković, pom. 150.

ČERIBAŠINICA, f. žena ceribašina. Vuk, rječ.
810b.

ČERIBAŠKÎ, adj. što pripada brdu Ceribaši,
a i samo se brdo zove: Brdo ceribaško. M. Đ. Mi-
lijević, srb. 1000.

CERÍCI, Ceríkâ, m. selo u Bosni blizu Bañe
Luke. Schem. bos. 1864. 72. ispredi cerik.

1. CĒRICA, m. dem cer. Vuk, rječ. 810b. —
a) u pravom smislu: Sve ceriće po gori posuši
Nar. pjes. vuk. 3, 432. — b) selo u Srijemu. Schem
diac. 1877. 39. Pregled 115.

2. CERIĆ, m. prezime Turčinu. Dvij' unuke
Cerić' kapetana. Nar. pjes. vuk. 1, 445.

CERIĆI, m. pl. selo u Herecegovini u okrugu
mostarskom. Statist. 116.

ČERĪK, cerīka, m. silva cerova, cerova šuma
u naše vrijeme, između rječnika samo u Vukovu.
ispredi cerak, cerjak. — a) u pravom smislu:
Zabran cerik. Sr. Nov. 1873. 843. Niva u ceriku.
1865. 316. — b) dva sela u Bosni, oba u okrugu
zvorničkom. Statist. 81. 86.

ČERIKA, f. vidi cer. u jednoga pisca našega
vremena. Cerike su naokolo vite. Osvet. 4, 45.

CERĪMŌNIJA, f. vidi ceremonija. od XVI vi-
jeka. u nekih se pisaca ne može za cijelo znati
je li c ili po talijanskom izgovoru č. — a) bez
sumne e: Hvale cerimonije, to jest častna slu-
ženja. S. Budinić, sum. 45b. Ove cerimonije. A.
Bačić 272. Ima odluku činiti one cerimonije ili
čineňa ona, s kojim se služi (sakramenat). J. Ba-
novac, razg. 208. Ovijema se prilagajac cerimonije
ili ti načini sveti crkve. J. Matović 133. — b) može
biti i c i č: Načiti će svete cerimonije. M. Bi-
janković 45. Ćimbom ali cerimonijom opranja.
I. T. Mrnavić, ist. 116.

CERINA, f. selo u Hrvatskoj u podžupaniji
kriškoj. Schem. zagr. 1875. 109. Pregled 85.

CERINIĆ, m. prezime, xvii vijeka u Dalmaciji.
Gospoji Juliji Cerinića, vladici braškoj, šibenskoj
i hvarskoj. I. Ivanišević 6. 264. Cerinići. J. Ka-
vańnin 150.

1. CÉRITI, cérîm, impf. hiare, liquorem trans-
mittere. u Srbiji u naše vrijeme. postańem će
biti jedna riječ sa ceriti, koje vidi kod cjeriti,
te će e biti samo po istoćnom govoru. — a) kao
tajati (napuklu biti tako da kroz pukotinu pro-
lazi po malo voda ili drugo što tako). Ł. Kova-
čević. — b) sa se: „ceri se platno“, koje je rijetko
te se providi. Ł. Kovačević.

2. CERITI, cérîm, impf. vidi kod cjeriti.

ČERJÁK, cerjáka, m. vidi cerik, cerak. Od
cerje. u naše vrijeme u Srbiji. Ł. Kovačević. M.
Kovačević. — ima i mjesta pod niivama, liwa-
dama itd., koja se tako zovu: Oraće u cerjaku.
Sr. Nov. 1861. 502. Niva u cerjaku. 1866. 388.
1875. 15.

ČERJE, n. coll. cer. 1. u pravom smislu: mno-
stvo cerova: I dubje, hrastje i cerje, drinovje, jelje
i borje, medvenjen sokom suzite. P. Zoranić 42b.
— 2. po mnoštvu kavko je naprijed naziva se i
mjesto koje obuzima, gdje je. u tom smislu dolazi
kao ime mjestima pod niivama itd., u Srbiji u
okrugu jagodinskom: Niva u malom cerju. Sr.
Nov. 1864. 42. u okrugu kragujevačkom: Niva
u cerju. 1872. 602. — 3. u istom smislu ime
sima: a) u Srbiji dva sela: jedno u okrugu kru-
sevačkom. K. Jovanović, reč. 131. drugo u niškom.

I

49

CEROVICA

771

CESAR

CEROVICA, f. 1. planina u Bańčiću u Crnoj
Gori. U planinu Cerovicu tvrdu. Ogled. serb. 405.
U zelenu goru Cerovicu. 429. — 2. ime selima:
a) selo u Crnoj Gori u Roreima. Glasnik 40, 21.
— b) selo u Hercegovini u Rudinama. V. Lešević.
— c) u Bosni dva sela: jedno u okrugu bańču-
łučkom a drugo u bihačkom. Statist. 42. 50. —
d) selo u hrvatskoj krajini sluškoj. Schem. zagr.
1875. 87. — e) u Srbiji tri sela: jedno u okrugu
aleksinačkom i jedno u požarevačkom. K. Jova-
nović 92. 143. i jedno u okrugu topličkom. Sr.
Nov. 1879. 176.

CÉROVIĆ, m. 1. prezime, od XVI vijeka. Mihała Cerovića. Mon. croat. 266. Milutine pope Ceroviću. Ogled. 256. Od Tušine Cerović Novica. Nar. pjes. vuk. 4, 463. A. Cerović. D. Avramović, sv. gor. 238. — 2. neko mjesto u hrvatskom prijmorju u Bužanima xv vijeka. Dvor, ki se udrži v ladani modruškom v Bužah na „Ceroviki' Mon. croat. 84. u drugom prijepisu „na Cerovići'. 84.

CEROVIĆI, m. pl. selo u Hrvatskoj, u podžupanije riječkoj. Schem. segn. 1871. 45. Pregled 7.

CEROVÍK, Cerovika, m. a) selo u Srbiji u okrugu pirotškom. Sr. Nov. 1879. 175. — b) selo u Boci kotorskoj. Šem. bok.-kot. 1880. 14. — c) u zagoneci biće također neko mjesto: Ubih bikan navrh cerovika. Vuk, rječ. 810b.

CÉROVINA, f. a) lignum cerreum. od prošloga
vijeka, između rječnika u Stulićevu i u Vukovu.
Hrastovina, bukovina, cerovina ... debelo na-
rastu. I. Jablanci 179. Da se jasiše, cerovina ...
i brist siće. J. S. Rełković, kuć. 49. — b) u šali
mjesto carevina: Naša cerovina do vijeka. Vuk,
rječ. 810b.

CEROVINSKI, adj. vidi cerov. samo Stuli-
cevu rječniku, za koji će biti i načineno.

CEROVKA, f. vidi cerovača pod b. Vuk, rječ. 810b.

CÉROVLÂNI, Cèrovânâ, m. pl. a) selo u Istri
i ludi u ņemu xiiij vijeka. Termini, kuda su naj-
prvo s Cerovljani. Mon. croat. 8. Tu se pregova-
rahi cića nikeh rubeži od Cerovlan. S. selo se
zove i Cerovle, koje vidi. — b) u hrvatskoj kra-
jini banskog kod Dubice dva sela: gorni i doți
Cerovljani. Schem. zagr. 1875. 131. Razdjeł. 11. —
c) selo u Bosni u okrugu bańolučkom. Statist. 38.

CEROVŁE, Cerovaļ, f. pl. selo u Istri. ispor-
redi Cerovljani pod a. Ondi pride župan i vas
komun s Cerovaļ. Mon. croat. 8. Cerovle. Schem.
terg. 1876. 42.

CÉROVNÍK, m. selo u hrvatskoj krajini blizu
Ogulina. Schem. segn. 1871. 49. Razdjeł. S.

CÉROVŇÁČA, f. neka gliva, koja se zove i ce-
rovača. Į. Kovačević.

CÉROVO, n. a) selo u Srbiji u okrugu pirot-
skom. Sr. Nov. 1879. 175. — b) selo u Crnoj Gori
u Pješivcima. Glasnik 40, 19. Iz Cerova. Pjev. crn.
52. — c) selo u Hercegovini blizu Hrasna. Schem.
rag. 1876. 60.

CEROVSKI, adj. prezime, u naše vrijeme.
Schem. zagr. 1875. 259.

CÉROVSKĪ VĒH, m. selo u Hrvatskoj u podžupanijsi sisačkoj. Schem. zagr. 1875. 188. Pregled 41.

CERSA, f. vidi kod čersa.

CÉRSKÁ, f. selo u Bosni u okrugu zvorničkom.
Statist. 93.

CERVIĆ, m. vidi Crijević. u jednom spomeniku
xv vijeka. Mon. serb. 536. Daničić 3, 448.

CERVIN, m. neko mjesto pod vinogradima u

Srbiji u okrugu kneževačkom. Vinograd u Cervinu.
Sr. Nov. 1861. 75. 1873. 72.

CERVINA, f. selo u Hercegovini u okrugu mo-
starskom u Nevesinu. Statist. 121. biće pogriješka,
jer koji poznaju Nevesiné kažu da takoga sela
ondlje nema. isporedi Crvań.

CESAR, m. rex, imperator, car. Od lat. caesar. isporedi car. Od xv vijeka (vidi pod I, 2, b, cc. primjer iz Mon. serb.). što istom u to vrijeme dolazi, za to ne će biti dočuvana stara rijč čes- sars, koja dolazi u starom slovenskom jeziku i koja je prešla u car (vidi kod car), nego će biti na noro primljena lat. riječ caesar, kojom su se latinski nazivali nemački carevi. — Na kraju je r kao u car (kod kojega vidi), te je instr. sing. cesarem, ali i cesarom, voc. sing. u gdjekoga pisca cesaru, mnogo običnije cesare. — U nekih pisaca dolazi po talijanskom govoru č mjesto c, ali se ne može na svakom mjestu pouzdano znati je li c ili č (vidi dače).

I. bez sumne c, koje pišu ili glagolskim car (Mon. croat., Korizm., Katek. 1561) ili cirilskim car (Mon. serb., Budinić, Divković, Posilović) ili latiniskim z (N. Rańina, D. Zlatarović, V. Andrijašević) ili latiniskim cz (Vrančić, Glavinić, Krnarutić, Bačić, Rapić, Banovac, Radman, Norini, Matović, Kosta, Kačić), ili na drugi način, ali tako da ne može biti sumne. između rječnika u Vrančićevu (47), Mikałinu, Bjelostijenčevu, Jambrešićevu, Stulićevu i Daničićevu.

1. državni gospodar, kao car u najširem smislu (pod 2 i 3): a) u prenesenom smislu o mogu: Cesaru va viki bezmrtnomu i jedinomu. Korizm. 15. Pokazati hoće ... sebe ... cesara nad cesari. S. Budinić, sum. 6. Uzliknite prid zrakom cesara gospodina. M. Alberti 19. Cesara nebeskoga Isusa. F. Lastrić, test. ad. 86. Diva sina rodila svoj'ga sina cesara, svoj'ga sina Isusa. Nar. pjes. ist. 38. — b) o vladaocima starijeh Žudjela (Ire-vela). Upravlam ja dila moja cesara. M. Alberti 10. psal. 44 (45), 2. Na to se razjadi ta cesar židovski. Nar. pjes. ist. 6, 19. — c) o grčkim vladaocima prvijeh vremena: Grčki cesar. D. Zlatarić 11b. — d) o negdašnim maćedonskim vladaocima: Čul si Diojeni, ki blaga ne imiše, ... ter mu zavijše Aležandar cesar. P. Hektorović 44.

2. osobit gospodar državni, koji se tijem imenom razlikuje od drugih, kao car pod 4. koji čeja mu drago naroda: Mi nimamo kraja nego cesara. Korizm. 96. Svi bi ga hvalili, kraji ter cesari. P. Hektorović 57. Koji služi jednoga velika gospodina, kako cara ali ti cesara. M. Divković, bes. 94. Gdi jesu toliki kraji? gdi su toliki cesari? P. Posilović, nasi. 13. Krune sviju kraja i cesara. F. Lastrić, test. 64. Principi, kraji i cesari, sve vas zazivam danas. D. Rapić 11. Kosi smrt kraja i cesara. V. Došen 49. Cesari i kraji. A. d. Kosta, zak. 1, 30. — b) rimski, poslije grčki i nemački: aa) rimski: Izide zapovijed od cesara Augusta. N. Rańina 20b. Dajte ka su cesarova cesaru. Katek. 1561. 52. U vrime Maksimina cesara. F. Vrančić, živ. 7. Tiberija cesara. J. Bandalović S. Vladaše tada Domician cesar. F. Glatinić, cvit 9. Tako je, svitli cesarov! 27. Je li dostojno platiti cesaru harač? M. Radnić 266. Vratite što je cesarovo cesaru. V. Andrijaši, put. 66. Ne mišaj se, o cesare! A. Bačić 174. Ti si, cesare, slidio Davida. J. Filipović, prip. 1, 198. Neron, Trajan i ostali priopaki cesari. F. Lastrić, test. 21. Pod vladom cesara Tiberija. A. Kanižić, kam. 515. Adrian cesar. J. Banovac, razg. 151. Agust cesar glasoviti. V. Došen 26. Koji bi progovorio za krstjane protiva cesaru. F. Radman

*

CESARICA

773

CESAROVATI

dičica i bogorodica. Š. Budinić, sum. 24. Od pri-
čiste divice i nebeske krajića, anđelske cesarica.
I. Bandulavić 9. Cesarica jesi nima. P. Posilović,
nasl. 63b. O slavna i čestita od neba i zemlje
cesarica! V. Andrijaši, put. 414. Da si krajića
nebeska, da si cesarica od anđela. S. Margitić,
fal. 60. Anđelska cesarica! I. Krajić 49. Koji žele
lubeznivi ove cesarica nebeske biti. J. Banovac,
prip. 135. Anđeoska cesarica! A. Kanižlić, utoć.
III. Od pričiste divice, anđeoske cesarica. F. Rad-
man 47. Cesarico andioska! L. Radić 112. — 2. *kao
carica pod 2.*: a) *kao carica pod 2, a.*: Prista ce-
sarica ob desnu tebe u svitah pozlačenih. M. Al-
berti 11. Nemoj zamisliiti da si što god veće, još
da si najveća krajića ali cesarica, izvan malo crne
zemlje. V. Andrijaši, put. 56. Četiri cesarice. S.
Margitić, fal. 67. — b) *rimska:* Cesaricu, svoju
ženu, priporuči svomu bratu. M. Divković, zlam.
7b. Ku štvar videći cesarica. F. Glavinić, cvit
386. — c) *grčka:* Svetoj Jeleni cesari. Mon.
Croat. 151. Helena cesarica. F. Glavinić, cvit xiii.
Jelina cesarica. P. Vitezović, kron. 12. Od iste
kuće izadoše cesarica, budući se hiove čeri i sestre
udavale za cesare carigradske i trapezunske n
kuću Komnenovu. A. Kačić, kor. 460. — d) *ne-
mačka i austrijška:* Sve vridnosti cesarica naše.
A. T. Blagojević, pjes. 24. Neka mole svitlu ce-
saricu. M. A. Rełković, sat. 50. Piše kćigu bečka
cesarica. Nar. pjes. ist. 1, 40. — e) *neki pisci pro-
šloga vijeka nazivaju cesaricom i rusku caricu:*
 cesaricu. M. Kuhacεvić 158. Katarina ces-
sarica. J. Krmpotić, kat. 88. — 3. u prenesenom
*smislu:* Łubav, cesarica vsh kriposti. Š. Budi-
nić, sum. 26b. Da je ju bog postavil za sridosta-
nicu i cesaricu od milosrdji. P. Radovčić, nač. 129.
II. sa č mjesto c, ali nije svagda pouzdano,
nego onako kako je rečeno kod cesar pod II. iz-
među rječnika samo u Belinu (384b. 450a) i Stu-
lićevu. primjeri se stavlaju onako kako su stav-
leni kod cesar pod II. Poče obitati ńoj da će
je učiniti cesaricu. Starine 1, 222. Cesarice sra-
moga. A. Čubranović 153. Zgubih srač cesaricu.
P. Zoranić 5. Mogući biti gospoje, cesarice i kra-
lije. B. Kašić, per. 25. Našoj cesarici to bi zado-
volno. Oliva 60. Srbija, ka bi cesarica. J. Kava-
nin 287. Łube ... česaricu od anđela. I. Đorđić,
ben. 69.

2. CESÁRICA, f. selo u hrvatskoj krajičini blizu Gospića. Razdjeł. 17. Schem. segn. 31. spomiņe se xvi vijeka. Mon. croat. 181.

CESARIĆIN, adj. vidi caričin. Kad je divica cesarčine kćeri hodila. Nar. prip. mikul. 108.

CESARIĆ, m. sin cesarev. u jednoga pisca prošloga vijeka. Koga mladi cesarici poštovaše. A. Kanižlić, rož. 101.

CESARIDBA, f. imperium. u jednoga pisca prošloga vijeka. Primi (car Kostadin) u izzok cesaridbu, a u Rim svete vjere sidbu. J. Kavaņin 299.

ČESARIJA, f. zemlja cesareva. od prošloga vi-
jeka. a) zemlja nemačkih i po tom austrijskih
cesara: Ki u istoj cesariji bi đeneral najsaņniji.
J. Kavaņin 187. Otišao u cesariji. Prot. sab.
mag. 15. — b) jedan pisac prošloga vijeka na-
ziva tako i zemlje ruskih careva: Tvoji djedi slav-
nim križem. uzdržaše cesarije. J. Kavaņin 270.

ČESARIT, adj. imperialis, cesarski. u jednoga
pisca prošloga vijeka. Pokle se kruna stavi u
sjeveru cesarita. J. Kavaņin 272.

ČESÁRKA, f. a) polyporus umbellatus Fr. B. Šulek, im. 41. — b) kruška, koja se zove iREVKA, nem. kaiserbirn. B. Šulek, im. 41.

CESARKIŇA, f. vidi cesarica. u jednoga pisca prošloga vijeka, i to sa n mjesto n može biti samo slika radi. Zemlje i neba ,cesarkina'. J. Kavaņin 520.

ČESAROV, adj. vidi cesarev. od xv ili xvi
vijeka. 1. sa c bez sumne. između rječnika samo
u Mikaļinu. Vratite što jest cesarovo cesaru. N.
Rańina 168b. Dajte da su cesarova cesar. Ko-
rizm. 94b. Da ti stvori milost cesarova sada svit-
lost. P. Hektorović 90. Rimske cesarove svetlosti
tarnik meštar. Mon. croat. 269. Svjetniku cesa-
rova veličanstva. D. Zlatarić III. Brat cesarov.
M. Divković, zlam. 7b. Cesarovu sinu. B. Kašić,
nač. 26. U sruu neprijatel cesarovih. M. Alberti
10. Straha radi cesarova. F. Glavinić, evit 101.
Sluga cesarov odmetne se. P. Posilović, nasl. 4b.
U zemlji cesarovoj. S. Margitić, fal. 142. Obslužit
zapov cesarovo. J. Banovac, obit. 90. Da će
izgubiti prijatelstvo cesarovo. F. Lastrić, test.
116. Podpisat ovu odredu cesarovu. F. Radman
110. Vala dati cesarovi što je cesarov. J. S. Reł-
ković, kuć. xii. Bogu bogovo, a cesarovoro.
Poslov. dan. 7. Cesarova kćer. Nar. prip. mikul.
106. Znač dobro da jesi službe cesarove. Nar.
pjes. ist. 2, 115. — nalazi se i kao prezime u naše
vrijeme: Jovan Cesarova. Vuk. nar. pjes. 2, 656.
— 2. sa č mjesto c po talijanskom izgovoru, ali
nije svuda pouzdano, nego se u nekih pisaca može
čitati i c (o čemu vidi kod cesar). primjeri se
stavlaju onako kako su stavleni kod cesar pod II.
između rječnika pouzdano je č u Belinu (384a).
Prid polaču cesarovo. Starine 1, 218. Česarov se
brat urati. M. Vetranić 1, 53. Cesarova sestra.
I. Gundulić 316. Upade u sržu cesarovu. P. Ra-
dovčić, symb. 53. Uvačen od cesarovi sluga. I.
Ančić, ogl. 9. Uzdražaše cesarovo samodrštvo. Živ.
is. 134. U vojsku cesarova. M. Zoričić, zrc. 180.

ČESAROVAC, čeśarovca, m. cesarov čovjek
isporedi cesarac, carevac. od xvii vijeka. Ake-
nat kaki je u gen. sing., taki ostaje u svijem
oblicima osim gen. pl.: čeśarovacā. Cesarovci vrlo
se poniše. J. Radojević 20. Hotijahu cesarovci.
K. Pejkić 25. S. Badrić, ukaz. 28. Mnoge turske
odsijeće glave, opošteni cesarovce mlade. A. Ka-
čić, razg. 219. Najprvo razbi cesarovce. M. Ku-
hačević 156.

ČESAROVÁNE, n. imperium, carovaňe, od prošloga vijeka. u promvom primjeru nije c pouzdano, nego se može čitati i č. Petnestoga godišta cesarovaňa Tiberiova. Živ. is. 43. Posli trinajest godišta cesarovaňa bi ubijen. A. Kačić, korab. 396. Ti ćeš otet caru carovaňe i cesaru još cesarovaňe. Nar. pjes. kras. 57.

ČESAROVATI, čeśarujem, impf. vidi carovati. od xv ili xvi vijeka. u nekih se pisaca može čitati i č mjesto c. — 1. bez sumne. između rječnika samo u Stulićevu (72b). Neka cesarujemo bez konca. Š. Budinić, sum. 19. Duh ... cesaruje s otcem i sinom. M. Divković, nauk 69b. Cesarova u Rimu četrdeseti godišta. M. Divković, bes. 71. Gospodin cesarova. M. Alberti 27. Ki žive i cesaruje va vike vikov. F. Glavinić, cvit 211. Tomu sreč cesaruje. A. Georgiceo, pril. 91. Za sedam godina cesarova. K. Pejkić 20. s instr. ali c nije pouzdano: Cesarovat svijem svijetom. Živ. is. 43. u jednoga pisca i prelazno s acc., ali se ne zna je li c sa svijem pouzdano: Od sjeverne kuće, koja cesaruje svijet odavna. I. Gundulić 316. — 2. č mjesto c po talijanskom govoru, ali pouzdano samo u Belinu rječniku (384b) i u I. Đorđica, a u ostalijeh se može čitati i c (vidi kod cesar). primjeri se stavlaju kao kod cesar pod II. Ki žive i cesaruje po sve vike. Starine

CESAROVIC'

774

CESTA

1, 224. Cesarovati će u hiži Jakovlju va vike. Bernardin 3. Isukrast, koji s tobom žive i cesar. Bog po sve vike. I. Bandulavić 123. Bog naš kraju i cesaruje nad svimi kraji i cesari. A. Vitajić, ist. 331. Ki nad zvijezdam česaruje. I. Đordić, salt. 486.

CESAROVIC', m. sin cesarov. isporedi carević.
u jednoga pisca prošloga vijeka. Baci tocijeh cesarović' glave. J. Kavaņin 297.

ČESAROVINA, f. vidi carevina. od svršetha prošloga i početka našega vijeka. a) zemla cesareva, t. j. cesara ņemačkoga i austrijskoga: Ja ne mogu davati svoju viru za svu cesarovinu. Starine 12, 22. Promisli ... Italiju sa svim škoji cesarovinu, i Poloniju sa svim kralestvi. N. Marmitić, fal. 230. Kako je običaj u cesarovini. A. d. Kosta, zak. 1, 270. Koga nejma u cesarovini. Nar. pjes. juk. 315. — b) blago cesarsko, blago državno u zemlje cesarevoj: Plaćaju na mesec na monuka po 2 for. od cesarovine. Bud. spom. glasn. II. 3, 116.

CESARSKA VAS, f. selo u Hrvatskoj u podžupaniju krapinsko-topličkoj. u mještanu kajavski: Cesarska ves. Schem. zagr. 1875. 101. Preglad 55.

ČESARSKĪ, adj. imperatorius, carski. od xiii vijeka, ali toga vijeka samo u spomeniku sačuvanu u prijepisu xvi vijeka a na mjestu gdje je rječ skraćena tako da mjesto cijele stoji samo prvo slovo; inača od xv vijeka nalazi se i sa č mjesto c po talijanskom govoru. — a) sa c bez sumne. između rječnika u Bjelostijenčevu, Jambrešićevu i Voltišijinu. (Cesarske) s(vitlosti) notar. Mon. croat. 40. Cesarsku oblastju notar puplik. 137. Po zakonih česarskih. Naručn. 67. Od veličanstva cesarskoga. S. Margitić, fal. 135. Cesarska vala plaćati. Bud. spom. glasn. II. 3, 169. Da se čini dostojniji cesarske krune. J. Banovac, prip. 108. Od cesarskog jasnog dvora. V. Došen 211. I cesarske kažu zapovidi. M. A. Rełković, sat. 179. Zakoni svitovni oli ti cesarski. M. Dobretić 493. Van cesarskog grada. Osvet. 4, 36. —, knige cesarske', knige svetoga pisma koje se tako zovu, liber regum. isporedi carski. V prvih knigha cesarskih. Korizm. 30b. — b) sa č mjesto c, ali nije svuda pouzdano, nego se u nekim krigućama može citati i može čitati u (vidi kod cesar). primjeri se stavaju onako kako su stavleni kod cesar pod II. između rječnika pouzdano je č u Belinu (187a, 384a). Krajića je glasovita od cesarske Austrije. I. Gundulić 278. Cesarska blide usta. I. Ivanišević 105. Rim tako neġda izgorje ciječ cesarske nemilosti. P. Kanavelić, dubr. 222. Cesarske tvrde stole zub izgrize vremeniti. J. Kavaņin 248. Imati vlas česarsku. I. Đordić, salt. 501. Pristojte veličanstva krajevskoga ili cesarskoga. I. J. P. Lučić, razg. 95.

ČESARSTVO, n. vidi carstvo. od xvi vijeka (vidi pod I primjer iz Naručn.). nalazi se i sa č mjesto c po talijanskom govoru. što na jednom mjestu ima, česarshtva (Aleksand. jag. starin. 237, 238), to je zlo čitano mjesto, carstva (Aleksand. nov. 24).

I. sa c bez sumne. između rječnika u Mikałuju. Bjelostijenčevu i Jambrešićevu. — 1. kao carstvo pod 1: a) kao carstvo pod 1, a, bb. — Ne more priti v cesarstvo nebesko. Naručn. 8. Kraju vičnega cesarstva. J. Banovac, blagos. 323. Čigovo (Isusovo) jest kralestvo i nogujstvo i cesarstvo u vijeke vijeka. J. Matović 527. Neka bi razurio onoga koji imaš cesarstvo od smrti to jest djavlau. 45. Koji je mislio razdiliti cesarstvo božje među sobom i niime. A. Tomiković 33. — b) kao carstvo pod 1, b, aa.. Ti si kćerce dostojna cesar-

stva zaradi mudrosti. F. Lastrić, test. ad. 86. Kojijema je podano oli cesarstvo oli vladaće. J. Matović 369. Bi uzvišen na cesarstvo. A. Kačić, kor. 400. — c) kao carstvo pod 1, b, dd.: Godište peto na deste cesarstva Tiberija cesara. I. Bandulavić 8. U godište petnaesto cesarstva Tiberija cesara. J. Matović xiv. — 2. kao carstvo pod 2: Svim įudem od cesarstva. B. Kašić, is. 4. Sva cesarstva zemalska. P. Radović, nač. 277. Cesarstvo rimsko. P. Vitezović, kron. 37. Da poznaju vrh sebe starišinu, kako su obirači u cesarstvu. A. Kadčić, bogosl. 483. Tebi je bog cesarstvo pridao. A. Bačić 174. Nije koristi imati blago sobom u novo cesarstvo Auguštovo. J. Banovac, prip. 17. Vidismo izgubjeće toliki gradova, kralestva, cesarstva krstjanski. J. Filipović, prip. 1, 212. Niki kralestva i cesarstva ostavivši. F. Lastrić, test. ad. 127. Krstjanskoga cesarstva branteju. A. Kanižlić, fran. 237. Cesarstvo rimsko. F. Matić 44. Protać obćenomu cesarstvo zlovorecu i neprijateju. I. Zaničić 11. Carigradski (patrijarah) držao je prvo mjesto radi veličine cesarstva. J. Matović 298. Po svemu cesarstvu. A. d. Kosta, zak. 1, 212. Ne bi tvoga pustio sinovca ni za krunu Mogolovu, koja vala mojega cesarstva. A. Kačić, razgov. 39.

II. sa č mjesto c, ali nije svuda pouzdano nego se na mnogim mjestima može citati i c (o čemu vidi kod cesar). primjeri se stavlaju onako kako su stavleni kod cesar pod II. između rječnika pouzdano je č u Belinu (384a). Cemu se cesarstva? M. Vetranić 1, 39. Koji ... hitro izdava česarstvo krstjansko. 1, 131. Meni toj česarstvo izgubit učini. 1, 437. Godišće peto na deste cesarstva Tiberija cesara. Bernardin 4b. Cesarstvo ņemško brane. I. Gundulić 281. Od krstjanskoga cesarstva. I. Akvilić 345. Pol bih cesarstva moga dal. Oliv. 58. Da se povolno podlagaju zapovidi i cesarstvu negovu. A. Vitajić, ist. 217. Bože svakoga kralestva a kršćanskoga navlastito cesarstva zasčititeju! L. Terzić 352. On cesarstvo djedom poda. J. Kavaņin 222. Dignut Gricim cesarstvo od istoka. Besjede kr. 78. Ne bješe jošte Enriko uzišo na česarstvo. I. Đordić, ben. 179. U cesarstvu istoćenomu i zapadnomu. I. J. P. Lučić, razg. 117.

CESARŠTICA, f. kći cesarska, u jednoga pisca xvii vijeka, u koga je po govoru negovu kraja šć mjesto št: Orhan ... hćer Jelinicu Kantkuzin' Ivanu združi česaricu. I. T. Mrnavić, osm. 70.

CESARŠTINA, f. vidi cesarstvo. u jednoga pisca prošloga vijeka. Cesarštinu za svu slobod pokloni. J. Kavaņin 82. Višne krune cesarštine ukloni se. 300.

CESKIJEVA, u spomeniku xv vijeka sačuvanu u prijepisu latiniskih slovima a naštampanu gołowskim slovima u naše vrijeme veli se za neku sjenokošu kod Hrełina u hrvatskom primorju: Senokoš(a) je bila ceskijeva. Mon. croat. 52. bez sumne je pogrješka.

ČESTA, f. via, put. od xiv vijeka, između rječnika u Bjelostijenčevu (put), u Voltišijinu (landstrasse), u Vukovu (put, drum, s dodatkom da se govorii po zapadnjem krajevima) i a Danićićevu (via 3, 456). — akcenat se mijena u gen. pl. čestě, a samo je i zadni slog dug u gen. i instr. sing.: čestě, čestōm. — e je od staroga koje se pisalo xiv vijeka. sada je e i u zapadnom govoru. — Postaňa još ne sa svijem jasna: neki misle da je od korijena istoga od kojega cijediti (koje vidi), koji znači i čistiti, tako da bi bila kao prokrčen put. isporedi ocjestiti i čist. — Poslije xiv vijeka dolazi opet xvi vijeka, a poslije istom u naše

ČETIŃSKI

776

2, 171. -- b) u pjesmama mjesto Cetinka. isporedi Cetiňa. Al' govori Cetiňka devojka. Nar. pjes. vuk. 1, 570.

ČETIŃSKIÎ, adj. što pripada Cetińu. Vuk, rječ. 811a. A veli im cetiński vladika. Nar. pjes. vuk. 4, 464. Ode pravo vrelu cetińskome. 4, 16. — griješkom sa n mjesto n' h: Kńigu gleda cetinski vladika. Nar. pjes. vuk. 4, 71. Preko ravna poła cełtinskoga. P. Petrović, vijen. 97.

CETLÍŇANIN, m. vidi Cekliňanin. u jednom spomeniku xv vijeka. Svěmý Cetlyňany. Mon. serb. 532. Daničić 3, 449.

ČËTRA, f. vidi kod četra.

CETRNA, f. vidi četrna. samo u Stulićevu rječniku (2, 669), gdje će biti pogrješka mjesto četrna.

CETRUN, m. vidi četrun i četruna. samo u Bjelostijenčevu rječniku.

CEVÅRIKA, f. vidi cavarika. u naše vrijeme u Srbiji. I. Pavlović. Vino mu kao cevarika, ne vaća ništa. M. Kovačević. — isporedi cjevarika.

ČEVTITI, čëvtîm, impf. vidi ceptiti, od čega je i postalo promijenivši p na v. u naše vrijeme u Srbiji. Ł. Kovačević.

CEZA, m. ime muško u jednoga pisca prošloga vijeka, može biti hyp. Cezar. o nije sa svrijem pozdano, može biti da je pisac cītāo č. Cezu Rovodiša. J. Kavačin 374.

ČEŽAR, m. vidi cesar. od xv vijeka, između rječnika samo u Daničićevu. Cezara rimskoga i kraja ugarskoga. Spom. sr. 2, 94. Cezara rimskoga a kraja svete krune ugarske. Mon. serb. 395.

CEZARI, prezime talijansko xiii vijeka. Sudac ... Cezari. Mon. croat. 211.

ĆI, glasovi uzeti od cičati, te se niima kažuje kako ciči miš ili kako ptić pišti. Promoli se (mišić) ... Paf mačak s šapom. Ci! ci! ciju! D. Obradović, bas. 99. tako se glasovima ci ci kaše i kako ptić pišti i kako neke ptice pjevaju. Ł. Kovačević. vidi i ciš.

CIBA, f. atelestus Er. u jednoga pisca našega vremena. J. Šloser, kor. 465.

CIBAK, m. leiestis Redt. u jednoga pisca našega vremena. J. Šloser, kor. 296. 306.

ĆIBATI, cibām, impf. vidi cebati, s kojim će biti i postaňa jednoga. u naše vrijeme, između rječnika samo u Stulićevu (gdje se tumači kao cebati, kod kojega vidi). — a) prelazno: kao tresti i na cubačci prekretati. u Srbiji. Ł. Kovačević. — b) sa se, refleks, kao prekretati se, klimati, mahati: Vas u crnu i na końu vranu, ciba mu se kopče na ramenu, oko końa oblijeće čorda. Nar. pjes. petr. 2, 609.

CIBET, m. zibetium, tal. zibetto. mirisna mast od neke mačke. u jednoga pisca xvi vijeka i u Belinu rječniku (784a). Pod nosom mu cibet lukom voña. M. Držić 399.

ĆIBIB, m. uva passa. od tal. zibibbo, nem. zibebe, od arap. zibîb. samo u rječnicima Mikaținu (800b) i Belinu (546a), i u jednoga pisca našega vremena, u koga je vrsta vinove loze u Dalmaciji. B. Šulek, im. 41.

CIBIĆ, m. prezime, xv vijeka. Mon. croat. 87.

CIBILA, u zagoneci o jaju: Cibile bule, jadovite bule, cara izgubile sinoć na poklade, a jutros ukopale. Nar. zag. nov. 75.

CIBİLİN, cibilina, m. tal. zibellino, mustella zibellina L. od xvi vijeka, između rječnika samo u Belinu (783b). isporedi zibilin, samur. Poctavu od cibilina. M. Držić 306.

CICER

ČİBLIĆ, m. vidi cibib. A. Braću. A. Ostojić.

ČIBLIV, adj. invalidus, slab. u naše vrijeme u Dalmaciji: Cibliva je života. M. Pavlinović. Od cibati se.

CIBORICA, f. prunus insititia L. B. Šulek, im. 41. od tal. cipero.

ĆİBRO, m. u zagoneci o krmači: Cikutić ciče, a cibro vodu sipa u rutave mješčiće, da napuni dekčiće. Nar. zag. nov. 105.

ĆIBUŁA, f. neka šliva. u Lici. V. Arsenijević.

ĆIBUŁICA, f. dem. cibuła. V. Arsenijević.

1. CÎC, m. vidi cece], od koga je i postao. u naše vrijeme u Srbiji po nekim krajevima. Łut heb kao cic. Mleko kiselo kao cic. Ł. Kovačević.

2. CÎC, cica, m. linteam pictum. od нем. zits. u naše vrijeme. S. Novaković. I. Pavlović. Sukna ili je od cica ili je izatkana. V. Bogišić, zbor. 131.

3. CÎC, kad se hoće komu da kaže da ne će dobiti čemu se was nada, reče mu se: cic! Vuk, rječ. 813a.

1. CICA, f. vidi sisa. od нем. zitze, tal. zizza, cizka. — 1. u pravom značenju. od xvi vijeka, između rječnika u Vrančićevu (mamilla, ubera), u Bjelostijenčevu (56a, gdje se dodaje da je, dalmatinska' rječ) i u Voltigijinu. Sedam devojak od čista zlata slitih, svaka cicami vodu po perivoju puščaše. P. Zoranić 69. Da joj se jimaju cice odrizati. F. Vrančić, živ. 63. Neg kad počne grbit lice i obišat mekše cice. P. Vitezović, evit 151. Koji se krsti, prikriži cice ženi, i udili ozdržan. M. Zorićić, zrc. 102. Zmije, koje sasnu cice. 140. Bele cice. Jačke 47. gorori se i u Srbiji oko Valeva. Ł. Kovačević. — 2. vidi čutura. u naše vrijeme u Crnoj Gori. Vuk, rječ. 813. tako navzana što se iz ne pije kao da se iz sise sisa. Svaki cice dofati s rakijom. Nar. pjes. vuk. rječ. 813a. Iz cice časti rakijom ili vinom svakoga koga sretne. Vuk, kovč. 63. — 3. kamen zaobjen. u naše vrijeme u Srbiji po nekim krajevima. Ł. Kovačević. tako nazvan što je nalik na sisu.

2. CICA, f. riječ kojem djeca zovu mačku, načinena po glasovima nezinijem samo u Vukovu rječniku. Akc. u mijen u voč.: cîco.

1. CİCAK, cicka, m. vidi cica (sisa), od koje je i postalo. u jednoga pisca xvii vijeka i u rječnika Bjelostijenčevu (56a). isporedi cecak. Pak jim cicke ali ti sasce odrezali. P. Vitezović, kron. 168.

2. CİCAK, Cicka, m. prezime, u naše vrijeme. Schem. zagr. 1875. 211. isporedi Cicović.

ĆICAÑE, u. vidi sisaše. isporedi cicati. samo u Bjelostijenčevu rječniku (55b).

ĆICATI, cîcâm, impf. vidi sisati. Od xvi vijeka, između rječnika samo u Vrančićevi (lactere), Bjelostijenčevu (55b) i Voltigijinu. do našega vremena samo u tijem rječnicima. Postańem od cica (sisa). Dojde medvedica i da malomu cicat. Nar. prip. mikul. 79.

ĆICATI, cîcâm, impf. impus. pondus aliquod difficile gestare. od prošloga vijeka, između rječnika samo u Stulićevu (cicati, sa značenjem koje je stavljeno). isporedi cikati, šikariti. Videć rečenoga gdi cica svoju postelu na ramenu. živ. is. 65.

1. CICER, m. lithospermum arvense L. B. Šulek, im. 41. biće od mać. cicer, niem. ziser, tal. cicerchia, od lat. cicer.

2. CICER, m. planina u Bosni kod Kupresa. Zemljen. bos. 27. neki pišu Cincer. Glasnik 20, 314. 22, 65.

CIČINA

778

CIGANČIN

lića griješkom uzelo za praes.; u Stulićevu ima
i inf. cičiti zlo načinjen od praes.; Cičiti može
čełađe, živinče i stvar. 1. neprelazno: a) ciči če-
lađe, i prenesenom smislu i duša mu i tijelo:
aa) od nevole, od žalosti, od bola: Duše sve ciče
gore neg nikada. V. Vetranić 2, 206. Mukom sva-
kom za to dilo cičati će tvoje tilo. P. Hektorović
134. Osuđenijeh sred naroda da u paklenoj cičim
strani. I. Gundulić 76. Postavi me u tamnosti
kako mrtvih još od vika, jaoh, i duh muj z gri-
jeha prika nad mnmoc ciča u žalosti. 207. Ciči,
plače, cvili i tuži jak grlica, ka u gori s dragi-
jem se svim razdruži. 457. Plače, ciči, proklina.
J. Filipović, prip. 3, 132. Gdi se grišni prže, vare,
gdi kakono zmije ciče. M. Lekušić 163. Plačuć
i čićeć brez ufańa. Turl. blago 169. I fataju sestru
Andeliju. Ciči Anda kao guja ћuta. Nar. pjes. juk.
339. Łuto ciče majke i sestrice: žale majke pre-
mile jedince. Nar. pjes. petr. 2, 290. Dijete pišti
i ciči. Nar. prip. vuk.² 214. — bb) od łutine:
Ustropšć bio sam, ali kada počmim govoriti,
onašo hoću cičati i vikati. Đ. Rapić 272. Nego
viče i po kući bući, ... ciči, jeći, pak odu
plače, kune, grdi i po kući skače. M. A. Rełko-
vić, sat. 100. O junače, Arapine crni! il' se šališ
il' od zbije biješ? Ciči Arap kao zmija ћuta: ne
šalim se, već od zbije bijem. Nar. pjes. vuk. 2, 424.
— b) ciči živinči u nevołili od łutine ili od ra-
dosti: bravče, koń, prase, vršińce, miš, pseto, mačka,
lav, pijeetao, čuk, zmija. Kako puk uhiti bravče,
tudje mu stisne o grlu i o jabočici, neka ne može
blejati, ječati ni cičati. M. Divković, bes. 288.
Dvaše puta čuk gdi ciči. J. Kavašin 470. Čujahu
se pomlađene cičat zmije. I. Dorđić, mand. 60.
Ciči šara kako zmija ћuta. Nar. pjes. vuk. 2, 453.
Ciči koćnic kano ћuta guja. Nar. pjes. mar. 36.
Šviše gladne ciče po dvoru. Nar. prip. vuk.² 210.
Ciči prase, miš. Vuk, rječ. 813a, Petao, vaška,
mačka i lav otrce odmah preda ń i stani se oko
nega umilavati i cičati od radosti. Nar. prip. vuk.
169. — c) ciči kosa kad se brusi: On čuje ..
kose ... od brusena cičati. M. A. Rełković, sat.
173. — d) cičati može i glas: Zvizd ńih strašni
u uši ciči. I. Zanotti, en. 2, 16. — 2. sa se pa-
sivno, bez subjekta: Od svih muka, s kih se ń
paklu ciči i huka. I. Gundulić 239.

CĪČINA, f. aug. ciča. u naše vrijeme, između
rječnika samo u Vukovu. Kumu daje nebeske vi-
sine a prikumku te zimne cičine. Nar. pjes. vuk.
1, 156.

CIČUKATI, cičūkām i cičūcēm, impf. dem.
cičati. samo u Stulićevu rječniku, za koji je bez
sumne i načineno.

CIČ, m vidi ciča, cič (pod 1). samo u Vukovu
rječniku > dodatkom da se govori u Crnoj Gori:
ali rječe nije pouzdana glasa č radi; može biti
da je pomijesana s drugom koja glasa čiči.

CIČI, činknēm, pf. vidi ciknuti. samo u Vukovu
rječniku.

CİDROV, adj. vidi cedrov. Na cidrovom križ-
nom drivu. Jačke 191.

CIDULA, f. vidi cedula. prošloga vijeka. Ili
im je cidule davao, kade su išli kude. Bud. spom.
glasn. II. 3, 114. 1 može se čitati i l.

1. ČIFRA, f. tal. cifra, numerus, nota, nota
secretior, furtivum scriptum. a) pismo potajno,
kaje ne može svak štitī. Mikaja 48a. — b) bižeg,
signum, nota, samo u Bjelostijenčevu rječniku.
— c) nakit, ornatus. u rječnicima Bjelostijenčevu
i Jambrešičevu, po mag. cifra. — d) morchella
esculenta. B. Šulek, im. 41.

2. ČIFRA, m. nadimak Turčinu u pjesmi, može

biti od arap. gefrij, gatar. Do ņeg sjedi Cifra
Asan-aga. Nar. pjes. juk. 500.

CĪFRĀNĒ, n. exornatio, kićene. isporedi cifrati.
od prošloga vijeka, između rječnika samo u Bje-
lostijenčevu. Negova izprazna odica, ņegovo ci-
frańe i gizda. Đ. Rapić 447.

CĪFRAST, adj. comptus, kićen. samo u Bjelo-
stijenčevu rječniku. isporedi cifra pod 1, c, od
čega je i postalo.

CIFRÂŠ, cifraša, m. koji se cifra, kiti. prošloga
vijeka u jednoga pisca. Muža sebi želja, a ne luda
vetreńaka i cifraša. D. Obradović, bas. 158.

CIFRÂŠICA, f. žensko koje se cifra, kiti. pro-
sloga vijeka u jednoga pisca. Besposlena cifrašica.
D. Obradović, bas. 246.

CĪFRATI, cīfrām, impf. ornare, kititi. od mağ.
cifržni. od prošloga vijeka, između rječnika samo
u Bjelostijenčevu. 1. prelazno: Moje tilo, koje
sam gizdao, cifro. Đ. Rapić 319. — 2. sa se, re-
fleksiv. u Bjelostijenčevu rječniku. gdje gdje se
govori sa v mjesto f: civrati se, kititi se. M. Ko-
vačević.

CIFRICA, f. dem. cifra pod 1, c samo u Bje-
lostijenčevu rječniku.

1. CIGAL, cigla, m. vidi cigla. samo u rječ-
nicima Bjelostijenčevu i Jambrešičevu, u oba kaj-
kavski, cigel.

2. CIGAL, cigla, m. urna, vijedro kojim se voda
vadi, kabao. samo u Mikažinu rječniku. Od sred.
lat. siclus, sicla, lat. situlus, situla. isporedi siglo,
sidlo.

CÍGAŁ, cigła, m. vidi cigla. samo u Voltigijinu
rječniku, kajkavski sa e mjesto a.

CIGAN, m. vidi Ciganin. od xvii vijeka, iz-
među rječnika u Bjelostijenčevu. Jambrešičevu i
Voltigijinu. Cigan brunde s lažmi kuje. P. Vite-
zović, cvit 138.

CIGANAC, Ciganca, m. dem. Ciganin. samo u
Stulićevu rječniku, gdje ima i Ciganćac, oboje po
svoj prilici načineno za rječnik.

CIGANČĀĐ, f. coll. pueri Zingari. u naše vri-
jeme, između rječnika samo u Vukovu. Te ufatih
dvoje Cigančadi. Nar. pjes. juk. 604. Deca kažu
materi kako su im Cigančad otela kolač. Nar.
prip. vrč. 38. Ovde je bilo ... Cigana, Ciganaka
i Cigančadi. M. Đ. Miličević, već 272.

CIGÂNČE, Cigânčeta, n. puer Zingarus. u naše
vrijeme, između rječnika samo u Vukovu. Kazala
Ciganka Cigančetu. Vuk, nar. posl. 201. Ciganče
javi ocu da bježi. Nar. prip. vrč. 38.

CIGÂNČĒNE, n. mos Zingarae. isporedi ci-
gančiti. samo u Vukovu rječniku.

CIGÂNČICA, f. dem. Ciganka. u naše vrijeme,
između rječnika samo u Vukovu. Akc. ostaje, samo
su u gen. pl. još oba zadna sloga duga: Cigan-
čicâ, a samo zadni u gen. i instr. sing.: Cigan-
čicô, Cigânčicôm. a) pravom smislu: Pa se nije
mnogo razlikovala od drugih Cigančica. M. Đ.
Miličević, leţ, več. 157. — b) ņeka jabuka u Hr-
vatskoj. B. Šulek, im. 41. — c) ņeka se baška
kod Biograda u Srbiji zove tako. Bašta Cigan-
čica. Sr. Nov. 1873. 639.

1. CIGÂNČIĆI, Cigânčićâ, m. pl. pueri Zingari. u naše vrijeme, između rječnika u Stulićevu (gdje je u jedn. „cigančić‘) i u Vukovu. Nestalo mi mlađi Cigančića. Nar. pjes. vuk. rječ. 811b.

2. CIGÂNČIĆI, cigančićâ, m. pl. vidi cigani
pod 2 (soja).

CIGÂNČIN, adj. što pripada Ciganci. samo u
Vukovu rječniku.

CIGANŠTINA

780

CIGLOVIT

divojno jednoga ciganskoga djavla zagnal jest. Anton Dalm., nov. test. 1, 197b. Mi nismo ciganske vire ni deteće riči. Starine 11, 135. Ciganska torbica prijekorna večera a poređni ručak. Nar. posl. vuk. 344. Ciganska krv nikada se platiti ne može (jer svi Ciganı traže da je osvete, ako bi drugim Ciganima već i plaćena bila). — b) Ciganska ada, vidi Ciganlija. Povede on svu vojsku črez Cigansku adu. J. Rajić, boj 66. — c) adv. ciganski: Još ciganski i dlane gledate, nike stvari došaše gatate. L. Ľubuški 33. Ciganski se vała pogađati, a gospodarski plaćati. Nar. posl. vuk. 344.

CIGANŠTINA, f. augm. Ciganka i Ciganin. u Vukovu rječniku. I uzimje crnu Ciganštinu. Nar. pjes. vuk. rječ. 811b.

CĪGĀR, cigára, m. tal. sigaro, fr. cigare, ņem. zigarre, od špan. cigarro, od cigarar, uvijati. isporedi cigara. Zapali cigar. Nar. prip. mikul. 25.

CIGÁRA, f. vidi cigar. Paliti cigaru. M. Đ. Milićević, zlosel. 39.

CĪGLA, f. later, opeka. od prošloga vijeka, između rječnika samo u Vukovu. isporedi cigla, cigal. Od ņem. ziegel, koje je od lat. tegula. isporedi tugla. Akc. se mijeňa u gen. pl.: cigálă, a samo je i zadni slog dug u gen. i instr. sing.: ciglê, ciglöm. Da peku matune, opeke oli cigle. A. Kačić, kor. 57. Treći grčki ciglu zapovida. M. A. Rełković, sat. 159. Kruh prisni bezobrazno opkom ili ti ciglom nazivaju. A. Kanižlić, kam. 492.

CIGŁÁNA, f. officina lateraria, fornax lateraria. u naše vrijeme, između rječnika samo u Vukovu. isporedi ciglenica. Mjesto gdje je kad god bila ciglana, često se i poslije zove tako: Zemła ciglana. Sr. Nov. 1870. 177.

CIGŁAŃĪK, Ciglanika, m. selo u slavonskoj krajini blizu Nove Gradiške. Razdjeł. 13. pišu ga i Ciglenik. Schem. zagr. 1875. 58.

CĪGLANO, adv. vidi ciglo. u naše vrijeme u jednoga pisca. isporedi cigleni. Da je vama probudit' se dano i ciglano bit' s nama do mraka. Osvet. 2, 165.

CĪGLĀR, ciglára, m. laterarius, opekar. od prošloga vijeka, između rječnika u Bjelostijenčevu, Jambresićevu i Vukovu. Drvodilci, krečari, ciglari. M. A. Rełković, sat. 162. Ovi ga proda jednom ciglaru. D. Obradović, bas. 65.

CIGŁÁRICA, f. brodica koja stoji do ciglina (koji vidi). na Braču. A. Ostojić.

CIGLARIĆ, m. prezime u naše vrijeme. Schem. zagr. 1875. 259.

CIGLARIJA, f. ars lateraria. samo u Bjelostijenčevu rječniku.

CIGLĒģIJA, m. vidi ciglar. u naše vrijeme. Da poslъ majstore cigleģije ovamo. Djel. prot. 115.

CĪGLEN, adj. laterarius, latericius. od prošloga vijeka, između rječnika u Bjelostijenčevi i Jambresićevu. Pak ju kaluf ѕ cigleni daše. J. S. Rełković, kuć. 246. Ciglana stena. Bjelostjenac 59a.

CĪGLENA, f. selo u Hrvatskoj u podžupaniji bjelovarskoj. Schem. zagr. 1875. 167. Pregled 78. U Cigleni.

CĪGLENĪ, adj. vidi cigli. u jednoga pisca našega vremeна. Boła su mi tri ciglena dana gdje ne ima o Turčinu glasa do stotinu na navršim kud kopito okrutničko šeta. Osvet. 2, 20. Pa da komu proromoniš gorku, bi ti devet za ciglenu dalo. 2, 52. Ja sam prvi da ciglени pode. 2, 69. Izginuti sve do ciglenoga. 3, 38.

1. CIGLĒNICA, f. vidi ciglana. samo u rječnicima Bjelostijenčevu, Jambresićevu i Voltiğijinu.

2. CĪGLENICA, f. dva sela u Hrvatskoj: jedno u podžupaniji krapinski-topličkoj. Pregled 51. a drugo u kriškoj. Pregled 87. Schem. zagr. 1875. 115.

CIGLĒNĪK, Ciglenika, m. a) selo u Slavoniji u podžupaniji požeškoj. Schem. zagr. 1875. 42. Pregled 91. — b) vidi Ciglanik: Orijevac i Ciglenik znadu. Nadod. 62.

CĪGLĪ, adj. solus. od XVI vijeka, između rječnika u Mikaćinu (ni jedan cigli, ne unus quidem 320a) u Stuličevi (unici) i u Vukovu (nonnisii). Postaņa još ne sa svijem poznata: može biti od kor. skag, stršiti, osamiti se. isporedi čeznuti. i je postalo od starijega ê: u starom u slovenskom jeziku scćglъ. — a) o čećadetu ili o čemu god, kad se hoće da kaže da je samo jedno ili samo onoliko koliko se kaže. po tome često stoji i s riječju jedan i drugim malim brojevima. U jedan cigli čas kon mene toj dode. N. Nałěšković 1, 216. Ne progovorivši ni ciglu rič protiva onim. B. Kašić, is. 63. Tko bude najmaņega cigloga jednoga nehajati. B. Kašić, nasl. 231. Okropi mene jednom ciglom kapłom. V. Andrijašević, dev. 88. Čuteći ciglu jednu riječ. M. Radnić 59. Ne će moći učiniti jedan cigli grih prostni. I. T. Mrnavić, ist. 45. Jedno ciglo znamo, što ste na obećali da čete nam podiliti zemju. Bud. spom. glas. II. 3, 89. Meni čini se toliko mučno na mekoj posteli ležati (ne krećući se) jednu ciglu noć. A. d. Bella, razgov. 221. Bješe cigli jedan zgrađen. Živ. is. 56. Nakon što godišta ne će biti živ ni cigli vojnik. Besjede kr. 71. Koliko se stnrstjana nadodi ѕ paklu za jedan cigli grijeh smrtni? 111. Ne ima propustiti da prode dan cigli. Đ. Mattei 97. Ne će uživati ni ciglu mrvicu mira i odahnuća. Misli krst. 44. Ona drugo uzet ne će će tri zrna cigla leće. N. Marči 137. Ni miso dobro jednu ciglu ni vlas cigli naše glave bogu pridan propustit ne će. B. Cucerī 9. Ne trpeći da iko... smije pisnut jednu riječ ciglu u božjoj kući. 31. Kosa od smrti svijeh nas do cigloga požněti će. 12. Drage duše, sve do ciglo drugi put imate se podroiti. 78. Od Srbaļa nitko ne pogibe razma jedno ciglo momče mlado. Nar. pjes. vuk. 4, 190. S gespodarom cigle dvije sluge. 2, 538. A sa begom cigle do tri sluge. 2, 449. Na toj našoj rali cigla je jabuka. Jačke 32. Nije istina, nije ni ciglo jedno. Nar. prip. vrč. 201. Siroma nije imao ni jedne cigle pare. Magaz. 1868. 57. — b) bez subst. u instr. sing. fem., kojim se kazuje vrijeme, s inst. jednom: Zapamti onu riječ apostola Pavla, koja se ciglom jednom na godinu u crkvi čita. Nar. prip. vrč. 123. — c) adv. ciglo, solum, samo: Čoisti Isus deset gubavaca, ali se ciglo jedan povrati. M. A. Rełković, sabr. 30. Jer u ņega ciglo dvadest druga. Nar. pjes. vuk. 4, 281. S sobom uzmi ciglo dvije sluge. Pjev. crn. 266.

1. CIGLIN, m. ime muško, koje dolazi prije našega vremena u jednom spomeniku. S. Novaković, pom. 112. postaņem može biti od cigli.

2. CĪGLĪN, ciglina, m. ,biļeg (pluto i žbaņa) po kom se ribar vlada da se oba krila mreže potegnu na suho, da riba ne bi prodrla kazrežu. na Braču. A. Ostojić. isporedi cigal pod 2 (urna), od čega će biti i postao.

CIGLO, adv. vidi kod cigli.

CIGLÒVETNĪ, adj. što i cigli, samo jačega značena, te mu se dodaje kad se hoće još jače da kaže nego što bi se ņim samijem kazalo: cigli ciglovetni. samo u Vukovu rječniku. isporedi istovetni.

CIGLÒVIT, adj. vidi cigli. u jednoga pisca

CIJENITI

790

CIJEP

i sreću. S. Bobaļević 227. Ako si cijenio s strašivijem biti boj, čemu si vodio toliki vojske broj 7. M. Bunić 31. Er te inako nač ne cijeni. I. Gundulić 84. Ki cijeńahu njegda u slavi pored suncem u vik sjati? 234. Jeda su nas tad cijenili kako vodopopiti? I. Akvilini 74. Sadi nazrit ga nek ne cini. J. Kavaćin 492. Cijeniše složiti način vjere kršćanske. J. Matović 10. Cijeneći ožalostiv Benediktka. I. Dordić, ben 111. Kad je cijenio krsnut', tad je poginuo. Poslov. dan. 41. — h) objekat može biti izrečen riječima ovo, ono, to, što, ili u istom smislu riječima ova ona stvar; a tada može biti rečeno i o kom se ili o čemu se misli, i to u obliku u kom može stajati i uz misliti. xvi i xvii vijeka. Cineći prorok ove stvari vapijući govoraše. Transit 39. Što od mene čačko cijeni, još ja ne znam tužna sada. F. Lukarević 249. Ne cijeni veće to, nesrećna da si ti. I. Gundulić 103.

II. sa se:

1. kad ko sam sebe cijeni (refleks.): a) značene kao naprijed pod 1, c. Uzima po koliko mu drago, ... vodom polivao da se brže sirmasi cijene. Starine 12, 36. — b) značene kao naprijed pod 2: Što se samo mnogo ciniš. V. Došen 37. To i vrsni žudi čine, nit' se fale nit' se cine. 40. Koji se cijene više nego vrijede. M. Pavlinović, rad. 140. — c) značene kao naprijed pod 3, a: ostalo aa) kao pod 3, a.: predikat stoji prema subjektu i nom., — vijetko prema objektu (se) u akus.: Mi se blaznićinimo, ako dan ali dva na nediju postimo. Starine 1, 229. Cijeniti se dostojna za biskupat grijeh je. S. Matićević 78. Ne biste li se ciniли težko uvrideni? I. J. P. Lučić, razg. 96. Koliko srećna i čestita cijenila bih se! A. Boškovićeva VII. Remike obuće odrižiti se. Ivan se cijenše nedostojan. J. Matović xiv. — bb) kao naprijed pod 3, b.: On sebe cihaše za najvećega grišnika. I. J. P. Lučić, izk. 14. — cc) kao naprijed pod 3, e.: Da bi dobrovoљno podnosio biće svoje oni koji se cijeni da je na nižemu mjestu nego ište negovo dostojanstvo. J. Matović 484.

2. kad cijeni i prodavac i kupac pogađaći se (recipr.), te je značene kao i pogađati se (spremi naprijed pod I, 1, b). izrečene mogu biti ili oblije strane: Cinismo se, pa se rascinismo. M. Pavlinović. ili samo po jedna, i to ili ona koja prodaće: Nit ju cińu, ni se cinim. M. Pelegrinović 169. ili koja kupuje: Cijeni se u nepotresi za ne priplaćat u potrebi. Poslov. dan. 11.

3. kad drugi cijeni a drugi je ili drugo, komu se ili čemu se cijena misli (pasiv.). a) značene kao naprijed pod I, 1, a.: Gdi bi pomańkao prstš, ... ima se ciniti veće jedan od drugoga koliko je ki od koga vridniji. Stat. pol. ark. 5, 252. — b) značene kao naprijed pod 1, 2: Po slipcu se oči cine; dan se cini, kad su tmine. V. Došen 127. Milost se malo cini. 224. Ovaj safran svagdi se bole cijeni i proštimava. I. Jablanci 174. Držanstvo blagohraništa ... još se i sada cijeni među častnija služena. J. Matović 292. Važnost kćige ne cijeni se po ńezinoj veličini. Vuk, odgov. na situ. 4. Tako li se cijeni pošteće? P. Petrović, vijen. 9. — c) značene kao naprijed pod I, 3; a: ostalo aa) kao pod I, 3, a. s predikatom u nom: Jer se oni dio kožice cini zajedno s tilom ditićim ista stvar. A. Kadčić, bogosl. 129. Ne cinći se ono dilo smrtni grih. 80. Da se čovik vridan cini. V. Došen 29. Da se je cijenila puć negova puć djetinska. J. Matović 164. Ono ... cijeni će se savišne. 109. što bi moglo prelaznomi bili subjekat, može se izreći u dat.: Da se ne bi komu god cijenio većma tvrd zakon ženidbe. J. Matović 313. glagol može biti u part. praet. pass.. Ako

če bit mahnit, ištom da bogat je, cijeńen je, mudar bit. N. Dimitrović 6. Nijesam li ja bila cijeńena do danas najljepša od vila? N. Načešković 1, 210. Dijevci su cijeńeni jednaci andělima. Cestitosti 36. Nitko ne može biti cińen podoban i dostojan ispovidi. A. Kadčić, bogosl. 233. Hotio si i otac mu cińen biti. P. Knežević, pism. 32. Za što su od boga cijeńeni dostojni. J. Matović 367. po tom isti partic. se supstant. stoji i za onoga o kom se misli da je ono što supstantiv znači: Bijaše vjennik djevice Marije, ... i cijeńeni otac Jezusa sina božijega. Besjede kr. 200. Pitat cijeńena krivca. Živ. is. 155. — bb) kao pod 1, 3. b.; glagol može biti i u part. praet. pass.: Koji bihu cińeni za gradani. F. Vrančić, živ. 25. Ova blizća nije od potribe da je po sve naravsa, ... nego da je zadovoljo da je od čovika spametna i razborita za tu cičena. A. Kadčić, bogosl. 189. Jere se ovo ima cijeniti za urok. J. Matović 308. Koja sam do sada cičena bila za privirnu zaručnicu. I. J. P. Lučić, razg. 44. — cc) kao pod I, 3, e.: A s glasom se žudi cine da su bołi od živine. V. Došen 117. Na neki način cijenimo se da postavłamo na ńega ruke usilne. J. Matović 49. Malo mań se cijeńahu da sude. 68. glagol u part. praet. pass.. S pomohme hraćeno (dijete) do mala uzraste, i sveb i cijeńeno krajiće da je sin. M. Bunić 7. — dd) kao pod I, 3, f.; samo bez subjekta: Cijeni se da aposto gledaše ńu. J. Matović 302. što bi prelaznom moglo biti subjekat, može stajati u dat.: Cijenilo se je ocima da bi mnogo prudilo. J. Matović 4. — ee) kao pod I, 3, h.: Što se ima cijeniti od onijeh. J. Matović 137. Što se ima cijeniti od načina crkvenijeh? 316.

CIJÉNO, adv. vidi cijenan.

CIJENU, adv. vili, jevtingo, cijene. od prošlogova vijeka, između rječnika samo u Stulićevu. postašnem može biti stari instr. mjesto cijenom. Da ni-jesu ovako cijeni rječi, maše bi laža bilo za mincu. Poslov. dan. 14.

CIJEÑEÑE, n. aestimatio. isporedi cijeniti, od prošlogova vijeka, između rječnika u Jambresićevu, Voltigijinu, Stulićevu (76b) i Vukovu. Imajući razložita cičena od svojih potrba. A. Kadčić, bogosl. 83. U jednomu јубитељ mogu biti tri nežnaňa koja skraćuju i maše cińeće јубavi uzrokuju. A. Tomiković 64.

CIJEP, m. baculum, segmentum, surculus. — glasovi su ije u sadašnem južnom govoru od starašoga ā, od kojega je u istočnom ā, u zapadnom ī. Akeenat se mijeňa u loc. sing.: cijěpu (ist. cépu, zap. cépu), u gen. pl.: cijěpā, u i cijeloj množini kad ima -ov: -cjejep, a u takoj se množini mješna i u gen.: cjepovā. glasovi cj mogu se po ńekim krajevima sastaviti u č: čěpović (Vuk, rječ. 812a). — Dolazi od xvii vijeka (vidi primjere Đ. Barakovića), između rječnika u Bjelostijenčevu, Jambresićevu, Vukovu, ali ne u svakom značenu, o čemu vidi daše. — Korijen vidi kod cijepati. — I. flagellum, čim se žito mlati, i to onaj dio što je privezan za držalo ili za stojak. između rječnika u Bjelostijenčevu, Stulićevu (gdje je samo pt. i čenskoga voda) i u Vukovu (gdje se bodaće da se govori u Crnici). Jad jedu brat, a cijep žitu bat. Poslov. dan. 36. Motka (stoják), za koju je matuzicom privezan cijep. Stojak se drži u ruci, a cijepom se mlati žito. Vuk, rječ. 716b. Nego se cijepom mlati grahor. Đ. Daničić, isa. 28, 27. — 2. čim se bije, kao batina ili štā. biće predne značene samo preneseno. Da će past pod moj cip. Đ. Baraković, vil. 285. Smlati ga ћuben cip. 132. Te sržbe i cipa... dostojna množ.

CIKŁATI

794

CILEŠ

ili mučno gažeňe po blatu, isporedi cikłati. J. Bogdanović.

CÍKŁATI, cikłám, impf. što teško nositi i vući ili kroz blato mučno prolaziti. U Lici, u naše vrijeme. isporedi cicati. Jedva cikłam ovu vreču žita. Kroz ovo blato jedva cikłam. J. Bogdanović. Postašnem će biti od cikati, skapavati. pa po tom kao ginući raditi što.

1. CÍKNUTI, cíknêm, *pf. stridere*. Akcenat kaké je *inf.*, taki je u *cijelom aor.* kad ima nu: ciknu, u imperat.: cíknì, u part. praet. act. II: ciknuo, i u part. praet. act. I s drugim slogom dugim: cíknûv, cíknûvši; a mijéna se u cijelom aor. kad je bez nu: cíkoh, cíče. oblika u kojima bi bio akcenat kao u praes. nema. — Dolazi od prošloga vijeka, između rječnika samo u Vukovu. — Od korijena od koga je cičati. — 1. nepre-lazno: ciknuti može ć jelade: aa) u nevołži, od jada, od bola: Łuto ciknu to videći, pak zažali govoreći. P. Knežević, muka 21. Ciknu, viknu Fatima devojka. Nar. pjes. vuk. 1, 246. Ona ciknu kako łyta guja. 2, 112. Po ramena os'ječe Turčinu; ciknu Ture, pobježe u vojsku. 4, 88. Ciknu, pisnu Banović Sekula. Pjev. crn. 42. Grlom ciče, a od jada crče. Nar. pjes. vuk. herc. 35. Glasom ciče, a od jada crče. 115. Ciče Daša, zaboče je luto. 203. — *bb*) od łutine: Ciknu Marko kako gorsko zvere. Nar. pjes. vuk. 2, 244. Od łutine ciknu kao guja. 2, 508. Łuto ciknu, pa poteže čordu. Nar. pjes. juk. 50. „Ene sad“ ciknu Milos. M. Đ. Milićević, jur. 70. — *b*) životiha: aa) koń, *lav*: Brzo šara dostiže Bogdana, ... ona ciknu kako zmija łyta. Nar. pjes. vuk. 2, 453. A kad cikne sedmero lavčadi. Nar. pjes. petr. 3, 370. — *bb*) *paun*: Pavun ... kad spusti oči, te vidi crne noge svoje, znađe se zastiditi, spusti rep i nemilim glasom cikne. F. Lastrić, ned. 327. — *cc*) mazj: Zmaj cikne, sve vatra sipa iz šnega. Nar. prip. vuk. 43. Ciče zmaj da se sva gora ustrese. Nar. prip. vuk. 2¹¹⁷. — *c*) svirala: Svirka ciknu, davorija riknu. Osvetn. 2, 119. Paša viknu a borija ciknu. Osvet. 3, 38. — *d*) pećina može ciknuti od glasa čijega: Novak pisnu, sva pećina ciknu. Pjev. crn. 126. — 2. prelazno: ciknuwsći zovnuti. u naše vrijeme « jednoj jjesmi: Pa mi ciknu Marko sa čardaka svoga pobru Halil-agu starog: k meni pobro na gorne čardake. Nar. pjes. juk. 68.

2. CÍKNUTI, cíknêm, *pf. vabeći viknuti cik* samo u Stulićevu rječniku, gdje se tumači: uno sibilo aliquem vocare. *prelazno. isporedi cikati pod 2.* od glasova cik.

3. CÍKNUTI, cíknêm, *pf. fragorem edere, rumpi, puknuti, prasnuti, od prošloga vijeka, između rječnika u Stulićevu i Vukovu ne u svakom značenju, o čemu vidi dače.* — Od korijena od kojega je cičati. *isporedi cikati.* — 1. puknuti, dati glas kao kad što pukne, fragorem edere. samo u tom značenju u Vukovu rječniku („qui dum frangitur resonat“). Ciče kost preko kost, svemu svijetu dade glas (odgonetłaj: *grom*). Vuk, rječ. 812a. Nar. zag. nov. 36. — 3. puknuti, kao rascijepiti se, rumpi. Istina je, da po kojoj krivini našoj ciknula je na kom mjestu ova grada i zid koji nagnuo se van omjere. B. Cuceri 170. Bila oko crkve zemja meka, pa se ni čuo pad ni ciklo zvono. S. Łubiša, prip. 197. — 4. o zori, lucesce. *isporedi cik pod 2 i cikati, gdje i o promjeni značenja vidi.* Kad cikne zora. S. Łubiša, prič. 149.

4. CÍKNUTI, cíknêm, *impf. acescere, in acorem*

corumpii, cisknuti, počinući se kvariti. u naše vrijeme. Od korijena od koga je cičati, prema šemu stoji značenjem kao prozuknuti prema zučati. *isporedi cík i cvík.* — Cíknulo vino. Ł. Kovačević. Ovo vino cikne. P. J. Marković.

CÍKÔNIJA, *f. ciconia, roda, štrk. u jednoga pisca prošloga vijeka*. Cikorija, ... kad uiti gušćericu ili zmiju, nosi je po ariji. J. Banovac, pripov. 151.

CÍKORIJA, *f. cichonium intibus L. u Bjelostijenčevu rječniku i u jednoga pisca našega vremena*. B. Šulek, im. 42. *isporedi cukorija, čihora.*

CÍKOTE, Cíkôtâ, *f. pl. ime selima: a)* u Srbiji tri sela: jedno u okrugu jagodinskom, drugo u užičkom, treće u podrinskom. K. Jovanović, reč. 110. 159. 136. Treće se pomińe i prije našega vremena: Cikote u Jadru. S. Novaković, pom. 150. — *b*) u Bosni dva sela: jedno u okrugu zvorničkom, kotaru vlaseničkom a drugo u okrugu sarajevskom, kotaru višegradskom. Statist. 96. 27. pošledne se spomine i prije našega vremena: Cikote selo kod Rudoga. S. Novaković, pom. 150. — *e*) selo u Slavoniji u podžupaniji pakračkoj. Pregled preš 95.

CÍKOTSKÎ, *adj. što pripada selu Cikotama*. Cikotsko poje. Sr. Nov. 1861. 702. Cikotska opština. K. Jovanović, reč. 110.

CÍKOVIĆ, *m. prezime u naše vrijeme u Srbiji*. Sr. Nov. 1881. 856. postašnem može biti u sveze sa cičkati kao Crković sa crkati.

CÍKÔVKA, *f. ņeka kruška u Hrvatskoj*. B. Šulek, im. 42.

CÍKTÎ, *adj. vidi cigli, od čega je i postalo kao da bi mu značene jače bilo. samo u Vukovu rječniku.*

CIKU, glasovi kojima se vabe kokoši. *isporedi cík (pod 1)*, čemu je dodan još uvzik u *prošloga vijeka*. Kokoši se hitaju s ciku rade, a ne s iš, iš. Poslov. dan. 47.

CIKUŠ, *m. emberiza ciacia L. Progr. spal. 1880. 30. cikuš brkaš, emberiza cirtus L. 30. cikuš vodar, emberiza schoeniclus L. 30. cikuš žutac, emberiza citrinella L. Đ. Kolombatović *isporedi cikuša*.*

CIKUŠA, *f. ņeka ptica u dubrovačkoj okolici*. Slovinac 1880. 32. *isporedi cikuš.*

CIKUTIĆI, *m. pl. u zogoneci nazivaju se tako prasci po cičanju.* Cikutići ciče, a cirobu vodu sipa u rutave mješčiće da napuni dekčiće (odgonetłaj: krmača s prascima). Nar. zag. nov. 103.

CIKUTIN, *m. u zogoneci u kojoj se govori cigulin govori se mjesto šnega i cikutin. vidi cigulin.* Nar. zag. nov. 133.

CIKUTVA, *f. kukuta. od lat. cicuta. u jednoga pisca prošloga vijeka. isporedi čikuta.* Uz cikutve odzravleće. J. Kavaņin 77.

CÍL, *m. vidi ci*, od XX vijeka, između rječnika samo u Volićjinu. u prvom primjeru može biti da glagolsko 1 stoji mjesto 1. Gleda kako na pravu svitlost ili cil. Katek 1561. 81. Da bi bog želinja našega vazda bil ... stanoviti cil. A. Georgiceo, nasl. 28. Tebi i tvojim stilam bil.ude postavljeno za cil srce moje. A. Georgiceo, pril. 26. Već se upućujem ja k mojemu cil. A. J. Knežović *xlix*. Plač jest jedan jedini cil. ili ti nišan naši očiju. Đ. Rapić 260. Onaj jest jedini cil, radi koga na ovaj svit jesam došao. 317. Strela iz luka isputšena k svom cilu leti. J. Rajić, pouč 1, 3.

CILEŠ, *m. gospodar od Ceļa (Gilli), cełski. u jednoga łetopisca: Za Zagarevićemši za Cilešemši (griješkom, na Cilešme*). Letop. Šaf. 73. drugi

CIŠAK

796

CIMER

kňasto il cilo, smrt na svoj ciľ vodi. P. Vitezović, odi]. 12. Ovo je ciľ moga ufaňa. I. P. Marki 71. Tako je bog pojubio svit da sina svoga jedinorođenoga dade. Na koji ciľ i svrhu? A. Kanižlić, užr. 22. Za svoj ciľ obič' če brda i doline. M. Kuhačević 36. — dd) do čega što sobom dopire u opće, ono mu može biti i kraj: po tom je ,do cijať kao do kraja, sa svijem, cijelo što: Jesi li pohlepan vjerno do cijaš ispurnati službe, koje ti naređuje? Đ. Mattei 221. Pravu istinu do cija nam izgovara. B. Čuceri 182. Htjet' do cija pravice, biva sve pak krivice. Poslov. dan. 27.

CIŠAK, ciľka, m. dem. ci], ali samo ,do cijať kao i, do cijať', sa svijem, i po tom kao mali ostatak od čega. u naše vrijeme, između rječnika samo u Stuličevu (extremitas). a), do cijať', kao do kraja, sa svijem. ispordi ci]. Izvesti pravdu do cija. A. Kalić 148. — b) mali ostatak od čega, isporedi bijeg. Tolika se promjena učinila da od stare običaji nije cija ka ni utraška. A. Kalić 97.

CIŠAN, m. něko mjesto u Hercegovini u pjesmi, može biti Cvilin. I uzeti svu Hercegovinu do Mo-stara, grada bijelogoda, do Cijana Crnojević-Iva. Nar. pjes. vuk. 5, 347.

CIŠATI, cíšám, impf. collineare, gađati, smjerati, nišaniti. Od xvijača (vidi primjere Antuna Dalm.), između rječnika u Bjelostijenčevu, Jambrešićevu i Voltigijinu. Od ciš. Akecat kakav je u inf., taki je u cijelom aor.: cišah, u 3 pl., gdje je i treći slog dug: cišajŭ, u part. praes., gdje je također isti slog dug: cišajući; u part. praet. act. i s drugim slogom dugim: cišâv, cišâvši; u part. praet. act. n: cišao, cišala; u svijem je ostalijem oblicima kakav je u 1 sing. praes.: u imperf.: cišâh, imperat.: cišaj. — a) u pravom smislu: Strilhom u srid ciša cija. M. Kuhačević 35. S vami oko striła, koje zgadat znade, da, kad istom cija, srdcu smrt zadade. A. Kanižlić, rož. 51. — b) u prenesenom smislu: pravce iči kuda, truditi se doći k čemu: Cišahu ka kraju. Anton Dalm., act. 27, 40. Oćemo cijati k svršenosti. Anton Dalm, hebr. 6, 1. iči na što u umnom smislu, upravljenu biti na što: Razumi krajića, kud krał cija. A. J. Tomović 104. Koliko god se slavni nadpisa u pismu svetomu daje kćeri, ne može bita da svi kolici također ne cijaju na pošteњe matere. A. Tomović 204. Sve ono, što su činili i što su trpili sveti, jest gledalo i cijoło da postanu sveti. 339.

CIŠOZGÅĐATI, ciłozgâdám, impf. scopum attingere. samo u Stuličevu rječniku, gdje ima i ,cje|ozgađalac' (75), oboje načineno za rječnik.

CIŠSKÎ, adj. vidi cełski. xv vijeka. sa 1 mje-sto į, ali se 1 može čitati i į. Čilskomu banu. Ļetop. šaf. 63.

1. CÎM, m. selo u Hercegovini kod Mostara. Ī. Stojanović. Chem. herec. 1873. 154. Statist. 105.

2. CIM, u zagoneci. vidi kod eigułn. može bita da su samo glasovi.

CIĆMA, f. cyma, lišće do glavice u luka, u repe itd. Od prosloga vijeka, između rječnika u Bjelostijenčevu, u Vukovu. Od tal. cima, vrh, je do lat. Vća, vršika u biła, klica, a to od grć. žiua Već jim vrime po cimi se znade. J. S. Rełković, kuć. 309. — U jednoga pisca prosloga vijeka biće grijеškom mjesto „cinaja" slika radi: Otcii zajedno s nima, kih ne srojio vijek tva cima. J. Kavaņin 523.

CIMAM, m. cinnamum, cinnamomum. isporedi cinamom, cimen, cimet. u jednoga prosloga

vijeka. Mirnija balsama i cimama. J. Kavaņin 520.

CÎMÂNE, n. quassatio. samo u Vukovu rječniku. isporedi cimati.

CÎMATI, cîmâm, impf. quassare, tresti, drmati. samo u Vukovu rječniku. postaņem može biti od tal. cimbellare, padati, isporedi cibati, cebati.

CIMATORIJ, m. vidi cimitar. u jednoga pisca xvii vijeka, u koga se c može čitati i č. Cimatorij neka se zamiri. M. Bijanković 78. Kosti neka se postave u grebove, ali cimatorije. 75.

CÎMAVICA, f. vidi čimavica. samo u Bjelostijenčevu rječniku, gdje može biti da je zlo predisana iz Mikałina rječnika čimavica.

CÎMBAL, m. vidi cimbao.

CÎMBALA, f. vidi cimbao. samo u rječnicima Bjelostijenčevu i Jambrešićevu.

CIMBÂLÂŠ, cimbaláša, m. cymbalista. samo u Bjelostijenčevu rječniku. isporedi cimbulaš.

CÎMBAO, cîmbala, m. cymbalum. od XVI vijeka, i to s promjenom glasa 1 na kraju o (vidi u primjeru N. Rańine), ali u isto vrijeme i bez te promjene; u někih je pisaca č mjesto c po talijanskom govoru, a u někih se ne može za cijelo znati je li c ili č (isporedi cesar); nalazi se i n mjesto m (vidi daje). između rječnika u Mikałinu (cimbal i čimbal) i Bjelostijenčevu (cimbal). Akecat se ne zna cijelo. isporedi cimbola, cimbula, cimbuł. — a) c bez sumnić: Kako cimbal ki tutne. Anton Dalm., 1kor. 13, 1. Nose u rukah cimbao i citaru. I. Držić, nauk gond. 174. Hvalite ga u cimbalih. B. Kašić, rit. 226. Falite ga u cimbali lipo zvoneći. B. Pavlović 46. — b) c ili č, ne zna se pouzdano: Kako no mjed zvoneći ili cimbao zvečeći. N. Rańina 36. 1kor. 13, 1. U cimbale zvone. M. Marulić 62. Kako no mido zvečeći ali cimbal tutneći. I. Bandulavić 27. 1kor. 13. 1. Cimbal, bubań, organ mili, s milom pisni da se sluče. A. Vitalić, ist. 5. Muče gusli, zamukenu cimbali. A. d. Bella, razgov. 135. — c) sa n mjesto m, a c je bez sumnić: Kako no mido, ko zući, ali cinbal, ki tutne. Bernardin 13b. 1kor. 13, 1.

CÎMBER, m. vidi cimer pod 1 (u pluga). gdje gdje u Svriji. P. Dörbić.

CIMBERLATI, cimberlam, impf. u jednoj istarskoj pjesni kao da je od tal. essere in cimberli, veseliti se. Piran zakupi gusle i svirale, pak gre cimberlati Tižbi pod poneštru. Nar. pjes. ist. 2, 155.

CIMBOLA, f. 1. vidi cimbao. samo u Jambrešićevu rječniku (1, 169b). isporedi cimbula. — 2. chelidonium majus L. samo u Bjelostijenčevu rječniku i u jednoga pisca našega vremena. B. Sulek, im. 42. može biti od tal. cimbalaria, nem. cymbelktrat. isporedi cindola.

CIMBULA, f. vidi cimbao. isporedi cimbola. Jurica, spivaj v cimbule diraj. Jačke 189.

CIMBULÂŠ, cimbuláša, m. cymbalista. isporedi cimbalaš. samo u rječnicima Bjelostijenčevu (1, 388b) i Jambrešićevu.

CIMBULÂŠICA, f. cymbalistria. samo u rječnicima Bjelostijenčevu (1, 388b) i Jambrešićevu.

CIMBUŁ, m. vidi cimbao. u Istri. dolazi i sa n mjesto m. Cinbuł bije care gospodine, cimbuł bije i čini veselje. Nar. pjes. ist. 1, 53.

CIMEN, m. cinnamomum. samo u Stuličevu rječniku. isporedi cimet, cinamom, cimam.

CÎMER, m. 1, kao gvozdena daščica, oko dva prsta široka, koja je doče na dnu debela a gore

CIMERNI

797

CINCER

na vrhu na nekolika mjesta probušena, pa se
odozdo provuče kroz lemeš i gore kroz gredeł i
odozgo se u ńu udari gvozden klin, te tako drži
lemeš za gredeł. samo u Vukovu rječniku. ispo-
redi cimber. postańem će biti od sred. ńem. zim-
ber, zimmer, zimer, drvo, građa. — 2. grb, i znak
na dućanima, krčmama itd., po kom se obično i
zovu, i nakit. isporedi biłeg pod 2. Od sred. ńem.
zimier, nakit. a) insige, grb u pravom smislu,
koji može tko imati i na svojoj ladi. od xvi vi-
jeka, između rječnika u Bjelostijenčevu, Jambre-
šićevu i Stuličevu. „Cimer“ dodaje Anton Dalm.
na strani k riječima „zlamenje Kastora i Poluksa“
(aet. 28, 11.). Nav ima cimer ili armu, čigova jest.
F. Glavinić, cvit 453. Na ńem cimer odovud ma-
ğarskog a odonud kraļestva horvatskog. M. P.
Katančić 69. — b) titulus, znak na dućanima,
krčmama itd., ńem. aushängeschild. samo u
Vukovu rječniku s dodatkom da se govori u vojvod-
stvu. — c) rječ se jamaćno uzima i samo kao
nakit, te je po tome u Hrvatskoj na svadbi u
nevjestinoj kući nad stolom „cimer bijela poła-
noava pod gredom strIDA, a na ńu jabuke, połaćeni
orasi, lešnaci i pantļike“. V. Bogišić, zbor. 229.

CIMERNI, adj. armalis: cimerni list, armales
literae. samo u Bjelostijenčevu i Jambrešićevu
rječniku.

ĆIMET, m. cinnamomum, ńem. zimmet. ispo-
redi cimam, cinamom, u naše vrijeme. Ci-
met, laurus cinnamomum L. G. Lazić 126. Zeitin
od cimeta. Farm. 119. Cimeta i tamjana. Vuk
otkr. 18, 13. Dobri cimet iz daleke zemle. Đ. Da-
ničić, jer. 6, 20.

CIMIN, m. cyminum. u Bjelostijenčevu rječ-
niku. isporedi čimin, kim, kimin, kumin. u jed-
noga pisca našega vremena sideritis L. i jasminum
officinale L. B. Šulek, im. 42. isporedi čemin.

CIMIN VRH, m. selo ņegdje blizu Seńa XVI
vijeka. Mon. croat. 179.

CIMINA, f. augn. cima. u naše vrijeme, iz-
među rječnika samo u Vukoru. Krompiri izniknu,
ukaže se najprije cimina, pa onda cvijet u za
ovijem bobe. Nar. pripr. vuk. 276.

ĆIMIROTA, m. jedan od Arbanasa koji se zovu
Cimirote razlikujući se tijem imenom od drugih.
isporedi Klimeta. u naše vrijeme, između rječ-
nika samo u Vukovu. Neka kupi stotinu Turaka,
Cimirota kako vatre žive. Nar. pjes. vuk. rječ.
812b.

ĆIMITAR, m. vidi cimiter. od XVI vijeka, iz-
među rječnika samo u Bjelostijenčevu (2, 59b kod
cintorom). Cimitari imaju biti dobro zatvoreni.
Nared. modr. ark. 2, 87. Poveli jedan cimitar uz-
dati. F. Glavinić, cvit. 13. Grediše po hižah, po
špilah i po cimitarih. 256.

ĆIMITER, m. coemeterium, grobłe. isporedi
cemeter, cemiter, cimitar, cimatorij, cimiterij,
cimiter, cimiterij, cintor, cintorom. Od xiv vijeka,
između rječnika samo u Bjelostijenčevu. Pogrebsti
u cimiteru. Kapt. seń. ark. 2, S4. Minujući po
jednom cimiteru. Korizm. 21b. Koji oskrbnil jest
crkvu ili cimiter. Š. Budinić, ispr. 57. Bi poko-
nan u cimiteru. F. Glavinić, cvit 277. Vsaki dan
v cimiter k majki su hodile. Jačke 166.

CIMITERIJ, m. vidi cimiter. nominativu nema
potvrde. od XVI vijeka. V cimiteriju rečene crkve.
Transit 209. U cimiteriju. A. Gučetić, roz. mar.
99. Bi ukopan v cimiterija. B. Kašić, per. 116.
Prođe priko jednoga cimiterija. P. Posilović, nasl.
162b.

ĆIMITOR, m. vidi cimiter. u naše vrijeme.
Procuri mi voda z cimitora dvora. Jačke 95.

CIMITORIJ, m. vidi cimiter. u jednoga pisca
xvii vijeka. nominativu nema potvrde. Prohodeći
priko onoga cimiterija. M. Orbin 141.

ĆIMKATI, cīmkām, impf. dem. cimati. Ł. Ko-
vačević.

ĆIMNUTI, cīnnêm, pf. conquassare, drmnuti.
Od cimati. u naše vrijeme, između rječnika samo
u Vukovu. Ja se cinnem, da bežim; ali hočeš!
M. D. Miličević, već 279.

ĆIMOŁAK, cīmōłka, m. vidi civołak. V. Łe-
vešić.

ĆIMOVAK, Cinnovka, m. ńeko mjesto xv vijeka
u državi hereega Stjepana. Pisano na Cimovsku.
Spom. sr. 2, 104. Daničić 3, 449.

CIMPREŠ, m. cupressus. isporedi čempres, či-
pres. B. Šulek, im. 42.

1. CİN, cina, m. stannum, kositer, kalaj. od
ńem. zinn. samo u Vukovu rječniku, gdje se do-
daje da se govori u vojvodstvu. isporedi čin.
2. CIN, glas malena zvonca: Va čršenoj jupi
vraga z pakla sdupi: cin, cin cin! Jačke 233.
Kolede molende, careva godina: cin, cin, kaka,
daj mi dva kolaka. M. Đ. Miličević, živ. 2, 20.

3. CIN, glas malena zvonca: Va čršenoj jupi
vraga z pakla sdupi: cin, cin cin! Jačke 233.
Kolede molende, careva godina: cin, cin, kaka,
daj mi dva kolaka. M. Đ. Miličević, živ. 2, 20.

CINABAR, cinabra, m. cinnabaris. samo u rječ-
nicima Bjelostijenčevu i Jambrešićevu (u oba ka-
kavski cinaber). Od tal. cinabro. isporedi činabar,
cinober.

CINAMOM, m. cinnamomum. isporedi cimet,
cinamomka, činamomka. XVI i XVII vijeka. u drugom primjeru mjesto m na kraju stoji nad o crtica. Cinamom i balsam. Naručn. 14. Kako no cinamom(3). Bernardin 13b. Cinamom obrani, i žožica mirisna. F. Glavinić, cvit 280. Cinamom i balsam. M. Radnić 470.

CINAMOMKA, f. vidi cinamom. samo u Bjelostijenčevu rječniku. isporedi činamomka.

ĆINBAL, m. vidi kod cimbao.

CINBUŁ, m. vidi kod cimbuł.

ĆİNCÂR, m. Valachus Thrax. od prošłoga vi-
jeka, između rječnika samo u Vukovu. misli se
da se Cincari tako zovu za to što govore c mjesto
ê: cinc mjesto činč (quinque); inače se Rumuni.
Dovede goge cincare od Orida, te sagradi crkvu.
Rad 1, 187. Drobní trgovac; takovi su po Slav-
 voniji cincari ili ti kalajštije. A. T. Blagojević,
kin. 63. — dolazi i mjesto prezimena: Cincar
Janko od Orida grada. Nar. pjes. vuk. 4, 227.

ĆİNCARČÂD, f. coll. djeca cincarska. samo u Vukovu rječniku.

ĆİNCÂRČE, cîncârčeta, n. dijete cincarsko-
samo u Vukovu rječniku.

ĆİNCÂREV, adj. vidi cinearov.

ĆİNCÂREVIĆ, m. prezime, u naše vrijeme u
Srbiji. M. Đ. Miličević, srb. 466.

CINCÀRIJA, f. coll. narod cincarski, množtv
Cincara. samo u Vukovu rječniku.

ĆİNCARIN, m. vidi Cincar. u množini je bez
krajnega -in. Ł. Kovačević. I. Pavlović. — gdje
gdje i tvrdicu tako nazivaju. J. Bogdanović.

CINCÁRITI, cincârim, împf. illiberalem esse,
tvrsovati. J. Bogdanović.

ĆİNCÂRKA, f. žensko čeláde cincarsko. samo
u Vukovu rječniku.

ĆİNCÂROV, adj. što pripada Cincaru. samo
u Vukovu rječniku.

ĆİNCARSKÎ, adj. što pripada Cincarima. samo
u Vukovu rječniku.

ĆİNCER, m. vidi kod Cicer pod 2.

CINCERLIJA

798

CIO

CINCËRLIJA, f. ńeka kula negdje u primorju u pjesmi. Porobiti, vatrom popaliti, sam' ostaviti kulu Cincerliju, i u kuli mene Andeliju. Nar. pjes. juk. 185.

CINCIBER, m. zingiber. samo u Mikałinu rječniku. od tal. zenzevero, zinzivero. isporedi činčíbar (gdje će biti zlo čitano e mjesto c), cencer, dumbir.

CINCIUŠ, m. tentator. samo u rječnicima Bjelostijenčevu (instigant in peccatum, daemon instigans, tentator, adulator) i Jambrešićevu (tentator diabolus). Od maj. cincoš, lukav.

CÎNCO, m. hyp. Cinear. samo u Vukovu rječniku.

CINCULOVIĆ, m. prezime u Dubrovniku xv i xvi vijeka. Spom. sr. 2, 79. Mon. serb. 506. Dančić 3, 449. Fra Bjažu Cinculoviću. N. Nałešković 1, 306.

CINDOLA, f. chelidonium majus L. B. Šulek, im. 42. isporedi cingola i cimbola pod 2, od koje će biti i postala.

CINDOLICA, f. vidi cindola. B. Šulek, im. 42.

CÎNDRA, f. cithara. isporedi citra, od koje je i postala tijem što je umetnuto n, a za nim t promijenjeno na d. u jednoga pisa xvi vijeka i sada u gornoj krajini hrvatskoj. Svirale svirili, cindre privrtali. M. Marulić 58.

CÎNDRATI, cîndrâm, impf. citharizare, udarati u cindru, i dosadno zveketati, klepetati. u gornoj krajini hrvatskoj. P. Matković. isporedi citrati.

CÎNDRIĆ, m. prezime, u naše vrijeme. J. Bogdanović. Boca 1f. Šem. srb. 1881. 351. može biti da je bio nadimak cindra (od cindrati), pa od nega postalo prezime.

CÎNEN, adj. stanneus. samo u Vukovu rječniku (gdje se napomiše da se govori u Srijemu). isporedi cin.

CÎNGARA, f. tintinnabulum, zvonce što se eješa stoci o crat. isporedi mjenica, bronza. samo u Vukovu rječniku (gdje se dodaje da se govori u Crnoj Gori u Crnici). Postaćem će biti od cimbao. isporedi cimbola, cingola.

CINGESAR, m. prezime xvi vijeka, u Hrvatskoj. Mon. croat. 309.

CINGOLA, f. chelidonium majus L. i ostericum legitiuum MR. B. Šulek, im. 42. isporedi cindola, s kojim je bez sumne istoga postaņa.

CINIĆ, m. prezime, xvi vijeka u Hrvatskoj. Mon. croat. 290.

CINKATI, cinkam, impf. tintinare, proclamare, zveketati, razglašivati. samo u Bjelostijenčevu rječniku. Od glasova cin.

CINKOŠ, m. paramecosoma Curtis. J. Šloser, kor. 295. Biće od cinkati. isporedi cinkuš.

CÎNKRÔT, m. equisetum. od něm. zinkraut. isporedi vošće. Połski cinkrot, equisetum arvense; vodení cinkrot, equisetum fluviatile. G. Lazić 165. Cinkrot, equisetum hiemale L. B. Šulek, im. 42.

CINKUŠ, m. tintinnabulum, blatero, zvonce i tko razglašuje što ne bi trebalo. samo u Bjelostijenčevu rječniku. Od cinkati, koje vidi.

CINÓBER, m. cinnabaris. Od něm. zinnober. u rječnicima Bjelostijenčevu (1, 281b) i Jambrešićevu (1, 106b) i u narodnom govoru u Srijemu. P. J. Marković. isporedi cinabar.

CINTA, f. Cynthus. Po Cinte gore stran kada no lovlaše. M. Marulić 39.

CINTARIĆ, m. prezime, u naše vrijeme u pjesmi

Turčinu. Obuk'o si toke Cintarića. Nar. pjes. juk. 562.

CINTOR, m. vidi cimiter, od čega je i postao. u ugarskih Hrvata. Idem v zelen cintor. Jačke 168.

CINTOROM, m. vidi cimiter. Od coemeterium. samo u rječnicima Bjelostijenčevu i Jambrešićevu.

CÎN, m. stannum. isporedi cin. samo u Bjelostijenčevu rječniku.

CÎNÎKÂŇE, n. vagitus. samo u Stuličevu rječniku. isporedi cihikati.

CÎNÎKATI, cînîčêm i cîníkan, impf. vagire. samo u Stuličevu rječniku. isporedi i cičati, od čega je i postalo.

CÎO, cijela, adj. integer. — Glasovi -i- pred o, i -ije- pred 1 staje u južnom govoru mjesto storgova è, mjesto kojega je na oba mjesta u istočnom govoru e (čečo, cèla), u zapadnom i (čio, cila). — Dolazi od xiii vijeka sa starijem è (vidi u primjeru primjerima) istoga ili xiv vijeka dolazi i po istočnom govoru sa e (celo. Mon. serb. 70). zapadnom govoru sa i od xv vijeka (cił. Mon. serb. 255); također od xv vijeka i po južnom govoru i to sa i pred o (cio. Mon. serb. 413) i sa iše pred 1 (cijelo. Mon. serb. 457), ali se po staram pisańu ne može sa svijem pouzdano zнатi jesu li bila dva sloga ije kao danas ili samo je, i od kada su dva (ridi i kod bio, bijela). — Prem da s promjenom glasa 1 na kraju na od dolazi od xv vijeka, kako je već spomenuto, opet se i sa 1 na kraju nalazi i danas, i to u južnom govoru, u kom toda pred 1 nije i nego ije: cijelj (Vuk, rječ. 811b. vidi u primjerima iz narodnih pjesama); u zapadnom govoru u kakavaca samo sa 1. — Akcentnat je sa svijem onaki kaki je u bio, bijela, kuć kojega vidi za svo tri govora. — U rječnicima se nahodi svijem: a Vrančičevu: integer; a Mikałinu: integer, solidus, merus, sincerus, castus; u Belinu: integer (394a, 414a), intactus, načačet (411b), merus (483b, 653a), purus (597a); u Bjelostijenčevu: integer, solidus, merus, incorruptus; u Jambrešićevu: integer; u Voltigijinu: ganz; u Stuličevu: integer, sanus, purus; u Vukovu: totus, integer, merus; u Daničičevu: integer. — Komparativ vidi dałe pod 5. — Postaňa još ne sa svijem jasna: može biti od kor. kar (skar), dizati, mahati, skakati, drugi misle da bi moglo biti od kor. ski, od koga je cijena.

1. u pravom smislu tjelesnom, a to je onda kad je u čega sve što treba i onako kako treba, kad od nega nije ništa oduzeto ni kojim činom, niti što kojim god. načinom ostjećeno, pokareno, pomjereno. tako cijelo može biti čelade, tijelo mu, ud mu, živinče, stvar tjelesna i umna. isporedi vas (sav), čitav. a) čelade, tijelo mu živo ili mrtvo, ul mu, koje god mjesto na tijelu mu. Skakaše čel. na nogu svojeju (koji prije bijaše hrom). Stefan kr. 21. Obrětoh častnoje tělojego čelo. Sava 13. Proidohi skrozē ogъb i vodu čelъ i shraہens. 13. Ginut će nihi baše, vi čete bit cili. M. Marulić 54. Tijelo ... u mrvah cijelo jes i cijelo u cijelu. M. Vetranić 1, 391. Cilih nih pustil jesi domom. Aleksand. jag. starin. 3, 299. Kijeh je tijelo cijelo a duša oskvrihena. B. Građić, djev. 46. Časti se sveto ne tijelo cijelo i eje-livito neoskrveno. B. Kašić, per. 102. Koje godar tilo na 'vom svitu hodi, il knasto il cilo, smrt na svoj cil vodi. P. Vitezović, odil. 12. Leži u crkvi osobitoj, cijel u tijelu. J. Kavařin 329. Jedva izmače i glavu cilu iznese. A. Kanižlić, kam. 2. Savino se ne raspada tilo, nego posta puno godin cilo, i stalo bi do sudnega danka. A. Kačić,

CIOBA

801

CIPELETINA

ostan. 417. Daruj meni ... razum, da te spoznam cilo. J. Kavaņin 526. Nepridobiven jeste svaki koji se na њega cilo oslaņa. E. Pavić, ogled. 378. Nije li њoj grihe cilo oprostio? A. J. Knezović xxxvi. Zloče stare cilo zaboravi. S1. Zrna iskoče koja ... cijelo zazrila jesu. I. Jablanci 67. Cijet koji je cijelo otvoren. 174. Ter sad ovaj sad onaj navali, dok ga cilo k zemlj i obali. M. A. Rełković, sat. 30. Kada Turke cilo odtraste. 37. I zemlu mu cilo poharali. 161. Nek se puni cilo voja tvoja. J. Krmpotić, mal. 7. Na što najviše paziti ima se u ovoj molitvi, da se ona provo i cilo razumije? I. Velikanović, upuć. 2, 441. Razvezat će mu se jezik, govorit će cijelo i oblo, da će ga bez truda razumjet svak. A. Kalić 342. Jedina općina, koja je sačuvala cijelo narodne običaje. S. Ľubiša, prip. 4. — b) kao bez sumne do ista, pouzdano, certo: Da se on cilo u stanovito nadije. Katek. 1561. 104. Tako će baš cilo poznati da ga je obra za oslobođene svoga puka. E. Pavić, ogled. 187. Koji je baš uzrok bio ... ne zna se cijelo. I. Zaničić 203. Još se cilo ja nadam. J. Rajić, boj. 28. Nemojte mislići da ja vas ostavljam, nego cilo najzte da će jakost imena moja posli mojega uzašastja još većma ufaše vaše pokripiti. B. Leaković, gov. 121. Baš hoće (Turci) celo na Loznicu da udare. Golubica 5, 165. Celo će vojska šabačka danas otici. — c) s prijedl. za kao pod b. bez prijedloga: Za bołu tvrdu da će mu ih za celo vratiti probate se. Nar. prip. vuk. 213. Ja za cijeloj mislim da je ove pjesme načinio vladika. Vuk, nar. pjes. 4, 68. — d) com- cjeje u jednoga pisca xvii vijeka, isporedi naprijed pod 5. Koga jur tiše čuvena zdrženja, on ... ne iste od јudi združenja, da cjeje gospoju razbira od službe S. Menčići 123. Cjeje ću platit dug, što veće čekaju. 316.

CIOBA, f. parthenium. samo u Stulićevu rječniku (s tumačenjem koje je stavljeno i s tal. macale). riječ veoma nepouzdana. u istom rječniku ima i colpa (artemisia major) i čopa (artemisia major), a u talijanskom dijelu (kod matricale) cioba i zioba i (kod artemisia maggiore) čopa, i u latiniskom dijelu (kod parthenium) ciopa. sve če je jedna riječ, ali kako upravo glasi ne može se razabrati. u jednoga pisca našega vremena ima čopa i čopa (artemisia vulgaris. Čas. čes. muz. 1852. 2, 49) i još u jednoga čoba, čopa i čopica (artemisia major, artemisia vulgaris. B. Sulek, im. 61), ali se ni tijem ne potvrđuje kako riječ doista glasi, jer je prei po svoj prilici uzeo iz Stulićeva rječnika a drugi iz izvora iz kojih je i u Stulićevu rječniku i drugih nepouzdana pravopisa i iz Stulićeva rječnika. Riječ je mogla postati u Dubrovniku od salvia (žalfija), ali joj se pravo oblije ne zna.

CÍOVSKÍ, adj. vidi cehovski.

1. CÎP. m. 1. rigor. samo u instr. cipom: Stade cipom, t. j. sa sviju ne mičući se ni malo. Vuk, rječ. 812b (gdje se dodaje da se govori u Srijemu). Cipom radi čełade što, kad prione za kakav posao, te je jednako nad him, radi ne mičući se od њega, ne odmarajući. Cipom i sjedi, kad sjedi jednako ne mičući se. J. Bošković. — Korijen vidi kod jejpjeniti se. — 2. brachium, dio ruke od lakta do šake. u Bačkoj. V. Arsenijević. postaňa bez sumne istoga, a misli se kao nešto ukočeno, što se u sebi ne previja.

2. CÎP, m. emberize citrinella. Slovinac 1880. 31. turkus iliacus. K. Crnogorac, zool. 91. — Od hem. zippe.

CIPA, f. nov. grč. τζήρα, membrana, tjena, opna, kožica. u jednom rukopisu xiv ili xv vijeka. Fini-

kova kostšca imať jakože cipu, siju vžsmbi prilěpi na raspučeninu ustně. Starine 10, 106.

CÎPAO, člpla, m. vidi cipo. od xvi vijeka, između rječnika u Vrančićevu (cipal') i Bjelostijenčevu (cipal'). Gdi god cipla kad god vidim, ... to je moja, znaj, lovina. M. Gazarović 100. Cipli. L. Zore, rib. 21.

CÍPÂNE, n. temera dei testatio. isporedi cipati se. samo u Vukovu rječniku.

CÍPAR, Čipra, m. Cyprus. od xvi vijeka; u nekih pisaca i po talijanskom izgovoru sa č. mjesto c; između rječnika u Mikalinu (Cipar i Čipar 10a), u Belinu (Čipar 194b), u Bjelostijenčevu (kajkavski, Čiper'), u Stulićevu (Cipar) a) sa c: Čipar branite. M. Vetranić 1, 219. Božica, ku slavi Čipar. H. Lucić 187. Na Čipru sin њegov kako se proslavi? I. T. Mrnavić, osm. S5. Lipa ti je gora Romanija, još je piši Čipar nasrid mora. A. Kačić, razgov. 172. Hoču tebe, pobro, pokloniti sav bogati Čipar i Kandiju. Pjev. crn. 86. — b) sa č: Lijepi Čipar ote silno. I. Ćundulić 567. U Čipru. B. Kašić, igu. 28. — c) neka loza vinova crna grožđa u Dalmaciji, presađena sa ostvra Čipar i po němu navzuga. u jednoga pisca našega vremena: cipar. B. Šulek, im. 42.

CÍPARITI, ciparim, impf. vociferari, ziparati. u jednoga pisca xvi vijeka i u Stulićevu rječniku (,cipariti'). akcenat se ne zna za cijelo. postaňa tamna, bez sumne jednoga zapíratí: može biti od sred. hem. zeppell, sađati se. A ti tu cipariš kako no jedna zvir. N. Našešković 1, 251. Nut kučke smrdeće, cipari se još. 258.

CÍPARSKÍ, adj. cyprius. u jednoga pisca xvii vijeka i u Belinu rječniku (194b), ali sa č mjesto c po talijanskom govoru. Kraļestva čiparskoga. I. Anečić, vrat. 2, 4, 208.

CÍPATI SE, cîpâm se, impf. mnogo se kleti zasobice osobito pravdajući se. samo u Vukovu rječniku (deum testari temere): cipati se n. p. bogom. Vuk, rječ. 812b. Postaňa može biti istoga kajega je cip (rigor) i scipati se (vidi kod jejpjeniti se), te bi biło kao od zakletve stajati ukočen, ne micati se. isporedi crititi.

CÍPČÍ, m. prezime, u jednoga pisca prošloga vijeka, može biti griješkom mjesto Čipčić. J. Kavaņin 82. 95.

CIPEGA, f. vidi cipela. samo u Stulićevu rječniku.

CIPEL, m. tibia, golijen, ejevanica. samo u Bjelostijenčevu rječniku. isporedi cipela, s kojom je jednoga postaňa.

CÍPELA, f. calcens. crevla. od prošloga vijeka, između rječnika u Voltiğininu, Stulićevu i Vukovu. Akc. se mijena u gen. pl.: cipělá, a samo je i zadni slog dug u gen. i instr. sing.: cipelê, cipelöm. Od mağ. cipelłlo, kaje je od sred. lat. zipellus, zepellus. — a) u pravom smisłu: Cipelami i čorapam u niko vrime svi misnici u službi božjoj služili su se. I. Velikanović, upuć. 2, 367. Velika cipela na nogu tvoju ne godi. J. Rajić, pouč. 2, 71. I cipele zlatom stikovane. Nar. pjes. vuk. 1, 631. — b) mija za zažinu mjesto stopa, u nekih pisaca prošloga vijeka po hem. schuh. Za jednu cipelu duboko. I. Jablanci 41. Da imade cipelu dubljine. J. S. Rełković, kuć. 124. Na cipelu rastavi korene. 124. Na cipelu nek su na daleko. 310.

CÍPELÁR, m. sutor. samo u Voltiğininu rječniku. isporedi cipejar.

CIPELĘTINA, f. augm. cipela. u naše vrijeme. Akc. se ne mijeną, samo su u gen. pl. i oba zadna

I

51

CIPELICA

802

sloga duga: cipelėtīnā, a samo zadńi u gen. i instr. sing.: cipelėtinė, cipelėtinėm. — Na ngamaga je imao neke cipeletine. M. D. Milićević, več. 283.

CÎPELICA, f. dem. cipela. u naše vrijeme. Ake se ne mijena, samo su u gen. pl. i oba zadnja sloga duga: cipelča, a samo zadńi u gen. i instr. sing.: cipelicē, cipelicēm. — U svilenu kavadiću i u žuti cipelica. Nar. pjes. vuk. 1, 118.

CÎPELIŠ, m. vidi cipela pod a. samo u rječnīcima Bjelostijenčevu, Jambrešičevu i Voltīgijinu, u oba je prva i drvena obuča, cokula.

CÎPEĻA, f. vidi cipela pod a. prošloga vijeka. Upita ga za što cipele ne obuče. A. Kanižlić, utoč. 52. Svešteničko ruho, plašt i cipele. A. Kanižlić, kam. 392. Ako na čižma ili cipeļama samo jednu od blata vidite maću. D. Rapić 410.

CÎPEĻĀR, m. vidi cipelar. prošloga vijeka u jednoga pisca. Bio je jedan cipeļar ili ti šoštar. A. Kanižlić, utoč. 50.

CÎPEĻUŠ, m. vidi cipela pod a. u jednoga pisca prošloga vijeka. isporedi cipelis. Koliko ti puta doni od pantofola i cipeļuša tabane ugriju, da ti po dva dana noge dršću? D. Rapić 175.

CIPER, m. artemisia abrotanum L. u jednoga pisca našega vremena: ciper, ciper divji. B. Šulek, im. 42. rječ nepouzdana: može biti da je e novoslovenski mjesto a.

CÎPĒRNA, f. kraj na Savi u bosanskoj krajini. M. Ružičić.

CĪPIJA, m. homo tenax, tvrdica. može biti od maž. ēspī, koji štipa, ēspisz, vrlo malo. isporedi cicija, cjepidlaka.

CIPĪLUK, m. tenacitas, tvrdovaņe. isporedi cipija. B. Mušicki. P. J. Marković.

CIPKOVIĆ, m. prezime xv vijeka. Petretu Cipkoviću u Trogir. Slovinac 1878. 143.

CIPLAR, m. pandion haliaetus G. Cuv. Progr. spal. 1880. 6.

CĪPLARICA, m. mreža kojom se hvataju cipli (vidi cipao). L. Zore, rib. 45.

CĪPLARSKĪ, adj. što se čini mrežom ciploricom. Ciplarsko ribaņe. V. Bogišić, zbor. 493.

CÎPŌ, cipola, m. cephalus. isporedi cipao. ô je sažeto oo od ol. dolazi od xvi vijeka; u to vrijeme dolazi i sa ô na kraju mjesto ol (vidi u primjeru M. Držića), prem da i poslije dolazi i; između rječnika u Mikaļinu (cipol), u Belinu (cipo 183ª), u Stuličevu (cipo i cipol) i u Vukovni (cipo i zore). Od cephalus. — Cipoli i fazi pritili. M. Vetranić 2, 388. Vrtim se kao ubodeni cipo. M. Držić 201. Cipoli poskaču a srdjele ostaju. Poslov. dan. 11. Boje je bit' glava od nego kuda od cipola. 7. Cipo. L. Zore, rib. 21.

CIPOH, m. vidi cipovka. u Hrvatskoj. F. Hefele.

CÍPOL, m. vidi cipo.

CÍPOLAN, cipólna, adj. cephalae. samo u Stuličevu rječniku.

CIPOLAŠ, m. jastreb cipolaš, landion haliaetus. Slovinac 1880. 30.

CIPOLOVIĆ, m. prezime, u naše vrijeme. Schem. cat. 1876. 13.

CÎPOR, m. 1. homo de plebe, geak. samo u Vukovu rječniku. postaņu neznana: ņekni misle da je od imena kiborean, kojim Rumuni zovu neke saske seļake. — 2. nadimak muški, xvii vijeka u pismu u kom se v i č pise jednako, te se može čitati i č. Našemu sužńu Ciporu. Starine 11, 109.

CIPUĻA

ČÎPŌRKΑ, f. mulier de plebe, geakuša. samo u Vukovu rječniku. isporedi cipor.

CÎPOROV, adj. što pripada ciporu. samo u Vukovu rječniku.

CÎPORSKĪ, adj. plebejus, geački. samo u Vukovu rječniku. isporedi cipor.

CÎPŌV, cipova, m. vidi cipovka. u Bjelostijenčevu rječniku (hleb kruha') i u ugarskih Hrvata. Volila bi s tobum vse zoben kruh jistji, nego s tvojim bratom onaj beli cipov. Čačke 158. Bi ti dali pojist vse bilih cipovov. 164.

CÎPŌVČICA, f. dem. cipovka. Kupi sira, hleba i nikoliko beli cipovčica. Ļetopis 119, 38.

CÎPŌVKA, f. mali bio hleb. od maž. cipó, istoga značenja. samo u Vukovu rječniku (gdje se dodaje da se govori u vojvodstvu i tumači: ein kleinerer laib brot auf die reise, panis compendiosior). isporedi cipov, cipovčica.

CÎPRES, m. cypressus. od XVI vijeka (vidi pod b. primjer M. Vetranića), ali u ņekih pisaca i sa č mjesto c po talijanskom govoru, i sa š mjesto s; između rječnika u Mikaļinu (čipres), u Bjelostijenčevu (cipres) i u Stuličevu (čipres). isporedi cepris, čepres, čepris, čempres, čempris. — a) c bez sumně: Ptica zatvorena u kajfi, prem da je kajfa od cipresa, želi izaći vanka. M. Radnić 438. Križ, na komu Isusa propeše, niki govore da je bio od masline, drugi od cipresa. L. Vladmirović, slavod. 29. — b) č bez sumně: Pri stupu čipresa. M. Vetranić 2, 284. Stavi knige na jedno drvo, koje se zove čipres. M. Divković, bes. 542. — c) c ili č, ne može se za cijelo znati: U jednoj skrińi od cipresa. B. Kašić, per. 163. Napisal in javoru. D. Barakovic, jar. 23. Pri ņem cipres visok buđe. I. Zanotti, en. 2, 47. — d) š mjesto s, a sa c bez sumně samo u Bjelostijenčevu rječniku; a u ņekih se ne može za cijelo znati je li c ili č: Cipreš na gori. I. Bandulavić 221. Cipreš uzvišen. F. Glavinić, cvit 280. Cipreš. F. Ľastrić, test. 350. Cipreši sionski. Ģrgur iz Vareša 115.

CÎPRESOV, adj. cypressinus. i sa č mjesto c po talijanskom govoru: čipresov. samo u rječnica Mikaļinu: čipresov (40ª) i u Jambrešičevu: cipresov (1, 166). Čipresova jagoda. Mikała 40ª.

CÎPRESŌVLE, n. cupressetum. samo u Jambrešičevu rječniku (kajkavski cipresovje 1, 166).

CÎPREŠ, m. vidi cipres.

CÎPREŠIŠTE, n. cupressetum. i sa č mjesto c: čiprešište. samo u rječnicima Mikaļinu: čiprešište, i u Bjelostijenčevu: ciprešište.

CÎPREŠKĪ, adj. cypressinus. samo u Bjelostijenčevu rječniku: čipreška jagoda. 60ª.

CIPREŽ, m. a) vidi cipres. — b) santolina chamaecyparissus L. u oba značenja samo u jednoga pisca našega vremena. B. Sulek, im. 42.

CIPRĪJĀN, Ciprijána, m. Cyprianus. isporedi Kiprijan. Ciprijan Urtičević. Mon. croat. 260.

CIPRĪJĀNSKĪ, adj. vidi ciparski. u jednoga pisca prošloga vijeka. Otok ciprijanski. J. Kavaņin 190.

CIPRĪNA, f. Venus Cypria. u jednoga pisca prošloga vijeka. Medu Bakom i Cipriņom blaženiti moje dneve. J. Kavaņin 15.

CIPRIŠ, m. vidi cipres. samo u Bjelostijenčevu rječniku (60ª).

CÎPROMSKĪ, adj. vidi ciparski. u jednoga pisca xvii vijeka. Cipromski orsag, lepi otok mnorski. P. Vitezović, kron. 125.

CIPUĻA, f. convicium in puellam adultam.

CIPUN

803

CITARA

reče se za pogrdu odrasloj djevojci u Srbiji: Ko-
lika je, matora cipuła, a slini. I. Pavlović. Po-
staņem kao da je od cip (pod 1), te je kao ve-
liko a neokretno čelade. isporedi trpułina i cipun
pod 1.

1. ČIPŪN, m. nadimak čovjeku u Srbiji. I. Pavlović. isporedi Cipunov. Postaņa će biti istoga kojega je cipuła.

2. ČIPŪN, m. fistula minor inserta majori in mola aquaria, maņa cijev koja se udara u kab- linu uglavljenu u badań, kad nema dosta vode. isporedi tułac. u naše vrijeme u Srbiji; između rječnika samo u Vukovu. Postaņem od sigor — Međe vodenica na cipun. S. Pelivanović.

ČIPŪNOV, adj. što pripada Cipunu (vidi Ci-
pun pod 1). Niva Cipunova. Sr. Nov. 1872. 289.

ĆIPUO, cipula, m. vidi cipo (cipola), od koga je i postao promijenivši o na u. u naše vrijeme. Danica 1870. 351.

CIR, m. tribulus, volikac. samo u Stulićevu
rječniku i iz nega u jednoga pisca našega vre-
mena: tribulus terrestris L. B. Šulek, im. 42.
isporedi čir. riječ tamna ni dosta pouzdana.

ČIRĀK, cirāka, m. vidi čirak (svijećnak). samo u Bjelostijenčevu rječniku (u kom ima i čirak).

CIRAKOVICA, Cirakovica, m. selo u Bosni i
okrugu travničkom, kotaru jajačkom. Statist. 69.

CIRENEANIN, m.irenaeus. Čovjeka cirenea-
nina. I. Bandulavić 87. mat. 27, 32. u nekih se
pisaca ne može za cijelo znati je li c ili po ta-
lijanskom govoru č: Cireneanina. Bernardin 44.
P. B. Bakšić 116.

CIRÈNÊJSKÎ, adj. circenaeus. Človjeka cire-
nejskoga. N. Rańina 93b. mat. 27, 32. za cijelo
se ne zna je li c ili č.

CIRENEO, m. cyrenaeus. isporedi cireneanin.
nominativu nema potvrde. Simuna Cirenea. J.
Banovac, razg. 162.

CIRIJANIN, m. vidi cireneanin. Simun ciria-
nin. M. Radnić 400.

CÎRILO, m. Cyrillus. isporedi Cirilo. u nekih se pisaca ne zna za cijelo je li c ili č. bez sumije c: Cirilo. F. Glavinić, evit 70. J. Banovac, razg. 67. Imala si knige i nauke od Cirila i Metoda ruke. M. A. Rełković, sat. 29. — c ili č, ne zna se za cijelo: Cirilo. A. Komulović 47. R. Gamaćin 4b.

ČIRILSKĪ, adj. cirliculus. isporedi cirulski.
U cirilskomu bukvaru. Živ. is. viii.

CIRINÊNSKÎ, adj. vidi cirenejski. Simona ci-
rinenskoga. F. Glavinić, evit 85.

CIRKOVĪAN, m. selo u Međumurju. Schem.
zagr. 1875. 137. Od cirkva.

CÎRKUL, m. vidi cirkuo.

CÎRKUO, cîrkula, m. tal. circolo, krug, kraj svaki od onijeh na koje je podijelena zemlja uprave radi, a narod tako zove i starješinu takoga kraja u Dalmaciji i Boci kotorskoj. isporedi cerkuo. u rjesmama i sa 1 na kraju nepromijenanim na o stiha radi. Cirkuo je od sve Boke slavne. Nar. pjes. vuk. 5. 289. Poziva ga cirkul kapetane. 426. Š nima ide od Boke cirkule. 46. Cirkuo šije vojsku. V. Vrčević, niz 290. govore i sa č mjesto c po talijanskom izgovoru: čirkuo. V. Bogišić, zbor. 540.

CÎRKVA, f. vidi crkva. samo u rječnicima
Bjelostijenčevu, Jambrešićevu i Voltligiju (23).

CIRKVENA, f. a) selo u Hrvatskoj u podžu-
paniji križevačkoj. Pregl. 67. Schem. zagr. 1880.
123. — b) Cirkvena ves (kajkavski mjesto vas),

selo u Hrvatskoj u podžupaniji zagrebačkoj. Pre-
gled 22. drugi pišu Crkvena ves. Schem. zagr.
1880. 69.

CIRKVĒNĪ, adj. vidi crkveni. u jednoga pisca
xvii vijeka i u rječnicima Bjelostijenčevu i Jam-
brešićevu. Cirkvenih red. P. Vitezović, kron. 82.

CIRKVENICA, f. vidi Crkvenica.

CIRKVĒNĪK, cirkvenika, m. ecclesiasticus. is-
poredi crkvenik. u jednoga pisca xvii vijeka. Jes-
sus . knige ecclesiastikove ali ti cirkvenika
piše. P. Vitezović, kron. 20.

CIRKVĒNŠTĀK, cirkvenštáka, m. aedituus,
koji upravja crkvenim dobrom. samo u Bjelo-
stijenčevu rječniku. isporedi cehmeštar, crikven-
stak, crkveńak (pod h.).

CÎRKVICA, f. dem. cirkva. samo u rječnicima
Bjelostijenčevu i Jambrešićevu.

CÎRLĪK, m. u jednoga pisca našega vremena kao da je čika. od cirlikati. Družba blene, kapetan se cene od cirlika, gdje urok izlika. Osvet. 4, 26.

CIRLIKATI SE, cirličćem se, impf. u jednoga
pisca našega vremena kao da je cicati. od tal.
zirlare, crrcati. Niť tko žali te nihove jade; van
s nasapa žene se cirliču. Osvet. 4, 35.

CIRULICA, f. alphabetum cyrillicum. isporedi
cirilica. u jednoga pisca xvi vijeka. Jesmo ciru-
licom štampali. Anton Dalm., nov. test. u pred-
govoru.

CÎRULSKÎ, adj. vidi cirilski. xvi vijeka. Dvi štampe, glagolsku i cirulsku. Anton Dalm., nov. test. u predgovoru. Z glagolskimi i cirulskimi slovmi. Katek. 1561. 2.

CIST, m. frutex, grm. kao da je to u jednoga
pisca xvi vijeka. od tal. cesto, grm. Da ludi huste
zaskoće na cistih. M. Marulić 57.

CISTAC, cisça, m. cistus. u jednoga pisca na-
šega vremena: Šloser-Vukot, flor. 275.

CISTAONICA, f. cistanea. u jednoga pisca
našega vremena: cistaonice, cistaneae. Šloser-
Vukot., flor. 275.

ČIŠKÖV, čiškóva, m. ňeka riba u Dunavu
doņem. J. Pančić, rib. S.

CĪTAR, čitra, m. citrus. u dva pisca xvi vijeka. isporedi citron. Kako usajenje citra na vrhu Li- bana. Bernardin 88. u drugoga se ne može po- uzdano znati je li c ili po talijanskom izgovoru č, ali će prije biti c. Pod dub jedan zelen i voćem rodan čitar sede. P. Zoranić 35b.

CĪTARA, f. cithara. isporedi citra, cetra, čitra,
četra, cindra. od xvii vijeka, između rječnika u
Mikaļinu i Bjelostijenčevu. Niki u citari zvoneći
pojaše. M. Marulić 15. Uzmi citaru; ... dobro
sviri. M. Divković, nauk 104b. Nek u žvice udru
prsti, i citara glas nek lusti. A. Georgiceo, pril.
75. Uskrsni, saltiru moj i citaro. B. Kašić, is. 78.
Uz citare igrajući. I. Ivanišević, kit. 199. Uda-
rati u citaru. Mikaļa 49b. U gusle i citare uda-
rati. J. Banovac, prip. 66. David udaraše u citaru.
E. Pavić, ogled. 261. Pivače na zvon od citare.
A. d Kosta, zak. 1, 187. A citare usanjlipše evile.
J. Krmpotić, mal. 17. Seko! daј složno citaru po-
takni. M. P. Katančić 63. — u nekih se pisaca
ne može sa svijem pouzданo znati je li c ili po
talijanskom izgovoru c: pišu slovom c, kojim re-
dovno pišu glas č, ali to može biti i samo za to
što se tako piše u tuđem jeziku: Imajući svaki
od nić citare i kupe zlatne. Bernardin 97b. Ki
leutaju u leute ali ti citare. B. Gradić, djev. 172.
Prija citaru nareved. P. Zoranić 12. Da budu

1

CITARAVAC

804

CJEDILO

pastijerske svirali takmene k citaram. D. Zlatarić 38.

CITARAVAC, citaravca, m. citharista. u jednoga pisca xvi vijeka sa c bez sumne. Biše kako glas citaravac, ki citraju v citre svoje. Bernardin 7. apoc. 14, 2.

CITARICA, f. dem. citra. samo u Mikałinu rječniku.

CITARISTA, m. citharista. od prošloga vijeka, između rječnika samo u Bjelostijenčevu. Nađoše Davida za najboljej citarista. E. Pavić, ogled 238.

CITERA, f. Cythera, ostrvo koje se sada zove Čerigo (Cerigo). Naso, Paro i Citera. I. Gundulić 366. Citera, ka od Ľubavi lijepoj majci (Veneri Cythereae) ime poda 367.

CITRA, f. vidi citara. od xvi vijeka. Ki citraju v citre svoje. Bernardin 7. apoc. 14, 2. U rukah citre imahu; on čas ki nas ugledaše, slatki citram zvon podaše. I. Ivanišević 195. Slatki citram zvon se podajte. A. Vitajić, ist. 98. — nalazi se i sa č mjesto c po talijanskom izgovoru: Zuči kako čitra gdi tva rič besidi. D. Baraković, vil. 17.

CITRATI, cítrám, impf. citharizare. u jednoga pisca xvi vijeka. Ki citraju v citre svoje. Bernardin 7. apoc. 14, 2.

CITRÔN, citróna, m. citrus, citrus medica L., limun. drvo i rod mu, malus citrea, malum citreum. isporedi citar, citrona, citrun, četrun. od prošloga vijeka, između rječnika samo u Voltigišjinu (ima i u Stulićevu, ali iz ruskoga). Uzmite vodu iz lemuna ili citrona. D. Rapić 6.

CITRÓNA, f. vidi citron. u rječnicima Bjelostijenčevu i Jambrešičevu i u jednoga pisca našega vremena. B. Šulek, im. 43. isporedi četruna.

CITRÔNKA, f. neka trava. u jednoga pisca prošloga vijeka. Uzmi vode izvađene iz trave citronke ili matičnaka. Z. Orfelin 302.

CITRONOV, adj. citreus. samo u Jambrešičevu rječniku (,citronovo drevo').

CITRÔNSKÎ, adj. citreus, citrinus. samo u rječnicima Bjelostijenčevu (,jabuka citronska; iz citronskoga dreva; farba citronskoga lica'. 1, 291a).

CITRÛN, citrúna, m. vidi citron. samo u jednoga pisca našega vremena. B. Šulek, im. 43.

CÍVA, f. ime žensko, prije našega vremena. S Novaković, pom. 112. može biti od ženskoga imena Josifa načinjenom od muškoga Josif. isporedi Civić, Civuja.

CIVARE, cívârâ, f. pl. feretrum, nosila, sprava na kojoj se nosi kamen kad se što zida. u Lici. J. Bogdanović, postaće vidi koj se civijera.

CIVÍC, m. prezime, u naše vrijeme, u Srbiji. od imena Civa. Rat 349. Sem. srb. 1881. 351. M. D. Milićević, des. par. 31.

CIVIJERA, f. feretrum, nosila, sprava na kojoj nose što dvojica među sobom. u naše vrijeme, između rječnika u Stulićevu i u Vukovu (u nemu samo pl. civijere, s dodatkom da se govori u Boci kotorskoj). isporedi civare, težgere. Postańem od tal. mlet. civiere, nosila. — U množin se govori i za jednu i za više. Nositi na civijeram (,civjerram'). Stulić, rječ. 1, 75a. Zadne čeļaje prima mrežu kroz ruke i gradi je na podstavljenevestvice, koje se zovu skalica ili civijera (,griješkom stamparskom, ,civjera')... Drške te civijere (,civjere') nazivl se nožicam, a ima nih cetiri. kad su izglorali mrežu na civijeru (,civjeru') tad je nose na sušilo. L. Zore, rib. 15-16.

CIVIJERE, f. pl. vidi civijera.

CIVIJERITI, civijerím, impf. nositi na civijerama. samo u Stulićevu rječniku.

CIVOŁAK, cívôłka, m. sitno što: krompiri sitni kao civołci. Ł. Kovačević, u Srbiji. Postańem čiti biti od tal. cipolla, crni luk, glavica u crnoga luka i drugoga čega takoga. isporedi cimołak, u kom je promijeneno v na m.

CIVOR, kad je što prekiselo, reče se: civor je kiselo, ne može se jesti. u Srbiji u Łeskovcu. M. Eurović. tamna rječ: postańa može biti istoga kojega i cavarika, kod koje vidi.

CIVRA, m. u zagoneci, vidi kod ciguljn.

CIVRÎC, m. prezime u Srbiji u okrugu užičkom. I je sažeto iji. od Civrija. Ł. Kovačević.

CIVRІJA, f. a) pl. civrije, kleštice, kojima se grade kopče, lančiči i drugo što tako od žice. u Srbiji. Ł. Kovačević. Ł. Stojanović. — b) sing. civrija, luto pseto. u Bosni. Ł. Kovačević. — c) sing. civrija, ukor kćeri nemirnoj lutoj. Ł. Kovačević. — d) pl. civrije, kraj u kom žive Civrići. Ł. Kovačević. — Postańem će u svijem značenima biti od tur. sivri, šilasto, oštro, a to će biti uzeto i za luto.

CIVRIJE, f. pl. vidi kod prijeja.

CIVUJA, f. ime žensko, prije našega vremena. isporedi Civa. S. Novaković, pom. 112.

CIZ, m. acanthish. isporedi čiz. samo u Mikałinu rječniku.

CIZA, f. na jednom mjestu u jednoga pisca prošloga vijeka nepoznata značenja, ako nije tal. tise, suha bolest, uzeta mjesto suše. Lavskom februm veoma gori mjesec čršak sprań vrući, kriskom cizom svaka zori. J. Kavańin 473.

CIZEK, m., ,bijeli cizek', weisse schopatna. u jednoga pisca našega vremena, koji veli da se govori u Sluńu. B. Šulek, im. 43.

CIZIBA, f. neka vinova loza bijela grožda u primorju. B. Šulek, im. 43. od tal. zizziba, čičimak.

CJEDÎLNÂK, m. saccus vinarius. vidi cjedilo pod 1, d, samo u Bjelostijenčevu rječniku.

CJEDILO, n. colum, protectum. od xvi vijeka, između rječnika u Vrančićevu, u kom najprije i dolazi: colum, u Mikałinu; colum, fiscella (za mlijeko), qualus, saccus vinarius (49a); u Belinu: saccus (199a), saccus vinarius (199a. 636a), stilulatorium (423a), subgrundae (359b); u Bjelostijenčevu: colum, qualus vinarius; u Jambrešičevu: colum; u Voltigišjinu: seiher (23); u Stulićevu: colum; u Vukovu: colum. u južnom govoru po iekim krajerima može se cj sastaviti u č, te glasi i čedilo. Vuk, rječ. 759a. — Od cijediti. — 1. sprava kakva god, kroz koju se što cijedi, da bi bilo čisto: a) za vodu. Cjedilo pušta vanka vodu čistu a ustavja slamke i nečistoće. M. Radnić 329. Ni jedan obćinski studenac; voda, koju su u polak cedila grabili. A. T. Bagojević, kin. 23. — b) mlijeko: Ostao kao brabońak na cjedilu. Nar. posl. vuk. 243. tu poslovicu tumačeći Vuk dodaje: ,Dekoja se ovca i koza pobrabońa u muzlici kad je muzu, pa kad se mlijeko procijedi, brabońci ostanu na cjedilu. Mjesto brabońka govori se i druga rječ'. što se to sve misli u poslovici, za to je poruga reći o kome da je ostao na cjedilu ili da ga je tko ostavio na cjedilu. — c) za vožoliju: Procedi je (rozoliju) ili kroz papir, ili kroz flanel ili kroz cedilo od šeširšće za ovo napravljeno. P. Bolić 2, 448. — d) za vino, kesu u koju se sipa kłuk, le se iz nć cijedi vino. u rječnicima Mikałinu, Belinu i Bjelostijenčevu (u kom se dodaje da se zove i koš i košic). — 2. streha

CJEĐILOVIĆ

805

CJELIV

alo duže spuštena, da se kiša cijedi s nše podaše od zida, nastrešnica, protectum, suggrundium. samo u Belinu rječniku.

CJÉDILOVIĆ, m. pre:ime, prošloga vijeka. sa i mjesto je po zepadnom govoru. Od cjedilo. Sima Cidilović. Bud. spom. glasn. II. 3, 78.

 CJÉDÎLÎKA, f. colum, cjedilo. u naše vrijeme, između rječnika samo u Stulićevu. cjedilo koje je kao rešeto zove se u Srbiji cediļka. S. Novaković, isporedi cijetka.

 CJEDINA, f. voda koja se koje od kuda nacijedi gdje god. u jednoga pisca xvi vijeka. Od tada unide u gradu sušina, z gusteran izide jure i vlažina; od nihkih dubina još vode imaše, ka žmulom cidina mirom se diłaše. M. Marulić 10.

 CJÉDIONICA, f. clibanus ad stillandum. samo u Stulićevu rječniku.

 CJÉDÎŠTE, n. stillicidium. u Mikałinu rječniku sa značenjem koje je stavljeno, i u Stulićevu, u kom je suggrundra, compluvium, stillicidium, i u kom ima i cjedištvo, koje je bez sumne načineno za rječnik.

 CJÉDÎTEĻ, m. stillans, distillans, guttatim exprimens. samo u Stulićevu rječniku, za koji je bez sumne i načineno.

 CJÉDÎV, adj. percolandi vi praeditus. samo u Stulićevu rječniku, za koji će biti i načineno.

 CJEDÎVALO, n. vidi cjedilo. samo u Stulićevu rječniku. riječ nepouzdana.

 CJEDNÎŠTE, n. vidi cjedište. samo u Stulićevu rječniku, gdje ima i cjedništvo; oboje načineno za rječnik.

 CJEDÛKATI SE, cjédûkûm se, impf. guttatim fluere. samo u Stulićevu rječniku. riječ nepouzdana.

 CJÉDÊNÎK, cjeđenika, m. med koji se sam ocjeduje u ne muła se zajedno sa saćem, samotok, mel sponte fluens. J. Živanović u Javoru 1880. 1462.

CJEJA, f. vidi kod cjejka.

CJEJČICA, f. vidi kod cjejka.

CJEJKA, f. vanellus, virak. u Mikałinu rječniku sa značenjem latinskim koje je stavljeno i s talijanskim ,paoncelic, pavonzino', i u Stulićevu, gdje se tumači: ,parvus pavo, pullus pavonius', a ta će razlika u tumačenu biti od tuda što će Stulić biti ušte riječ iz Mikałina rječnika a Makałino talijansko tumačeće uzeo da je paunić ne gledujući na latinsko. uvezši riječ u tom značenju sam će biti od ne načinio ne samo dem. ,eječica', nego i ,cjeja', paun, pavo. see su tri veoma nepouz dane glasova cjej- radi. postańem bi ,cjejka' mogla biti u svezi s franc. geai, krešitalica, kreja, tal. ghiandaja.

CJÉKATI, cjěkām, impf. castigare. samo u jednom spomeniku xv vijeka i iz nega u Daničićevu rječniku. akcenat se ne zna za cijelo: može biti da bi sada bilo cijekati. ne zna se ni praes. za cijelo. isporedi čekati, su čim bi moglo biti jednoga postaňa. Da ga je volanb gospodin herceg cekati i karati na svoju volu, što mu sudb pokaže. Mon. serb. 459.

 CJÉLABNÎK, m. medicus, lekar, liječnik. samo u jednom spomeniku xv vijeka, a tada se pisalo cělbъnikъ. Od cjelba. Cělbъnika Pandeleimona. Glasnik 24, 284.

 CJÉLAT, adj. integer, cio u jednoga pisca prošloga vijeka. Sastavłeni (udi) svi meju se i cjelati naziru se. J. Kavańin 301.

CJÉLBA, f. sanatio. samo XIII—xv vijeka (vidi

primjer s. Save), između rječnika samo u Daničićevu (ima i u Stulićevu, ali iz ruskoga). Od cjeliti. — a) u tjelesnom smislu: Mnogyje vrače izobrětѣ dastb imb zlato na potrebu imb, jako neotstupšno stojati imb nađu boleštiimi cělbъu tvoreše imb. Danilo 134. Ašte kto otb boleštihimb cělbъu priimb i ideše. Danilo 135. Iděže ležitb vь racé, tvore cělbъy i podavaje zdravije prihodeštimb. Glasnik 21, 164. — b) u umnom smislu, o liječeno duševnom od grijeha: Poslušati hotestiħb ispovědati, i vьsakomu podobnu cělbъu prilagati. Sava, tip. stud. glasn. 40, 144.

 CJÉLCÁT, adj. integer, što i cio, samo jače rečeno. u naše vrijeme, između rječnika samo u Vukovu. List celcat. J. Pančić, flor. biog. 2 448. Hranu ne žvaču (ptice), nego celcatu gutaju. K. Crnogorac, zool. 78.

 CJÉLICA, i cjelica, f. solum incultum, imotum, zemļa još ne orana ni kopana. od prošloga vijeka, između rječnika u Stulićevu i u Vukovu (gdje stoji ,n. p. zemļa', po cemu bi moglo biti jošte što). isporedi cio i ledina. ali nije samo ledina, nego i zdravica dołe u dubinu pod gornom zemłom koja se radi ili koja je nasuta. Odkopa se zemļa do cilice, gdi je nasap. J. S. Rełković, kuć. 291.

 CJELÍNA, f. a) integritas. isporedi cjeloča, cijelost. od XVI vijeka, između rječnika u Vrancićevu, gdje najprije i dolazi, Bjelostijenčevu, Jambresićevu, Voltigijinu i Stulićevu. Koje (rada) ockvrni bile cjelinu tijela. P. B. Bakšić 204. Sada samo od ciline govorimo. F. Lastrić, ned. 54. Glasnik (rane) ockvrni bile cjilini tila. M. Lekušić 154. Ugovore pismeno da će im ostaviti u svoj cjenini starostavnik. S. Ļubiša, prip. 9. — b) terra inarata, ledina, cjelica. od prošloga vijeka, između rječnika samo u Bjelostijenčevu. Cilina. Vjenac 1878. 692, u tom smislu i ime mjestu sada pod nićama: Nīva u celini. Sr. Nov. 1874. 344. isporedi Cjeline. — c) Svako bratstvo ima svoj opći ogradaeni pašnak koji se zove zabrana ili cjelina. V. Bogišić, zbor. 515.

 CJÉLINE, Cjělínâ, f. im selina, postańem je pl. od cjelina u značenju pod b. — a) selo XIV vijeka blizu Prizrena, bez sumne isto kojemu je sada na karti ime zapisano, Selina'. S Cělinami. Glasnik 15, 275. Selo Cěline. 304. Danićić 4, 454. — b) pet sela u Hrcatskoj: dva u podžupaniji zagrebačkoj, jedno u jastrebarskoj, jedno u križevačkoj i jedno u krapinsko-topličkoj. Celine. Pregled 19. 20. 34. 68. 53. Schem. zagr. 1881. 77. 159. 174. 136.

CJELIŠ, m. vidi kod Cileš.

CJÉLITEĻ, m. medicus, lekar, liječnik. XIII vijeka, između rječnika samo u Daničićevu (ima i u Stulićevu, ali iz ruskoga). Cělitebъ bolěznem, tělenšimb i jazvamъ duševnyimб. Stefan kr. 15.

 CJÉLITI, cjélîm, pf. osculari, cjelivati. iza c otpada j, te i u južnom govoru glasi celiti. isporedi cjelivati, s kojim je i postaňa jednoga. u naše vrijeme, između rječnika samo u Vukovu (,celiti'), gdje je impf. s dodatkom da se govori u Boci i da je djetina riječ. u primjerima koje imamo iz Boke govore odrasli ļudi, kao cjelivati, połubiti, najviše ikonu, ali i starijega u ruku. Eto ti ga su, pak ga ti najprvi celi u ruke, da čisto ne ču s. S. Ļubiša, prip. 104. Dohvati Mijat raspeću. celi ga i reće. 215. Da se bogu pomoli i svete pri-like celi. S. Ļubiša, prić. 73. Da celi ikonu prazničku. 147.

CJÉLÎV, m. osculum, cjelov, ļubac, połubac. od XIII vijeka, između rječnika samo u Vukovu i

CJELOMUDRN

808

CJELOVATI

je vrijeme glasilo cêlomudrije. O cêlomudriji(ji). Stefan kr. 3. Vb cêlomudrije i vb dêvstvo. Domentijana 145. Cistotoju cêlomudrija črêsla svoja prêpojasavša. Danilo 237.

CJELOMUDRN, adj. prudens. XIII-xv vijeka
samo u knjigama se mijela jezik za cr-
venim, i iz nih u Daničiju rječniku. Cêlomu-
drnago muža. Stefan kr. 4. — adv. cjelomudrno:
Cêlomudrno živušte. Domentijana 284. Vb su-
pružstvê cêlomudrno i vb dêvstvê čistotno
prêbyvati. Domentijanb 177. Požitb cêlomudrno.
Łetop. šaf. 53. — stari adv. cêlomudršnê: Cjelo-
mudršnê živuštago. Sava, tip. stud. glasn. 40, 144.

CJELOPIJA, m. merum bibens. samo u Stuli-
ćevu rječniku. isporedi cjelopivac.

CJELOPÍVAC, cjelopívca, m. merum bibens,
ko pije cijelo vino. samo u rječnicima Belini
(140a) i Stulićevu.

CJELÖPUT, adj. integer, u koga je cijela, *put*.
samo u Stulićevu rječniku.

CJELOŠELAC, cjelšeooca, m. gospodar od za-
druge koja daje gospoštini 300 težaka tlake na
godinu u Hrvatskoj u Zagorju, gdje se i zadruga
zove selo. V. Bogišić, zbor. 12.

CJELÖSTIV, adj. vidi cio. samo u Stulićevu
rječniku.

CJELÖSTIVÔST, cjelōstivosti, f. integritas,
cijelost. samo u Stulićevu rječniku. isporedi cje-
lostiv.

CJELŐUMAN, cjelőůmna, adj. sobrius. u jed-
naje pisca XIV vijeka. Cěloumsnyj sьvětъ. Danilo
9. Cěloumsnoju pametiju. 294.

CJËLÖV, m. osculum. isporedi cjeliv. je- po
po južnom govoru, ali dolazi e u sva tri govora
onako kako je rečeno kod cjelivati. — Od xvi
vijeka, između rječnika u Vrančićevu (celov 13.
72. 102), u Mikałinu (celov 48a), Belini (celov
124a), Bjelostijenčevu (celov), Jambresićevu (celov)
i u Stulićevu (celov). Celov meni nijesi dao. N.
Rańina 85. luc. 7, 45. Prijamši mir od celova.
Naručn. 40b. Ako vidiš (u snu) da primaš celov
od ljudi močnijeh, toj prilikuje veliku dobit. Zbor.
131b. Sladak celov da mu. 118. Gospodina lati,
tere mu celov da. M. Marulić 184. Dopusti da
budem ja vrijedan tvoj celov od usti. Š. Menčetić
66. Celov moj na ličeće će ponih. 247. Hotjetj me
pomilit i k tebi prijati, i rados prodiliti u celov
tvoj dati. N. Dimitrović 40. Smislite celov tj,
na pokon koji bi. N. Našešković 1, 124. Nemir
me ljuveni nikadar ne susti, neg celov medeni
kad mi daš iz usti. 2, 103. Kad se zgoda da ti
kérci tovojoj poda na slatki celov. H. Lucić 193.
Moja golušićice, moj medni celov! M. Držić 155.
Ma žela ino na svitu ne želi neg u tojzi slasti
drag celov jedan moć kako god ukrasti. D. Ra-
nina 17b. Golubni celov da ustima mojina. 75.
Ti ne da meni celova. Anton Dalm., luc. 7, 45.
Ni mu slati dare ni celove. Š. Budinić, ispr. 124.
Hoću da mu usti moje celov budu darovati, s koga
će se rijet' i zvati blažen. S. Bobašević 230. Daj
jez. 11. Da budu usta moja celivati noge tovoje,
ne celov Judinijem. 194. Dubravci bi lijepoj
u suta celov silom ugrabio. I. Gundulić 162. Ce-
lov te slaejim truje. 232. Ona ... celov da
stareu. F. Vrančić 110. Juda mu daje celov. A.
Komulović 62. Gorku jubezan celovom osladi. Đ.
Baraković, vil. 267. Tada me połubi, sladak mi
da celov. 271. Celovom trgova. Đ. Baraković, jar.
101. Ah mu celova dati ne možeše. M. Divković,
bes. 355. Celova mi nisi podao. I. Bandulavić

74. luc. 7, 45. Susretaju se meju sobom u celovu
svetu bog i duša pokornica. B. Kašić, nasl. 213.
Još... službeni celovi ni mu polkonilo. I. T. Mr-
navić, osm. 57. Izda tebe onim himbenim celovom.
M. Jerković 45. Da mi celov. I. Ivanišević 200.
Na їubeznili celov mira mene milosrdno prijamši.
P. Radovčić, nač. 426. Poda celov sinku svomu.
Đ. Palmotić, christ. 90. Celov da celov da ti vrati.
V. Andrijaši, put. 154. Kad mu ona cjelov vrati.
I. Kanavelić, iv. 444. Celov su podale jedna dru-
goje. A. Vitaљić, ist. 281. Celov od їubavi po redu-
čes dati svima. P. Vuletić 3. U celovim slast je
prava, kad se prima što se dava. J. Kavaņin 39.
Na celov se tvoj podlaga. I. Đordić, mand. 1.
Zanikaše mirni celov onemu koji nas їubi. A. d.
Bella, razgov. 72. Primaš celov od їubavi. A. Ka-
nižlić, utoć. 320. Prid pričeštje jedan drugom ce-
lov daje. A. Kanižlić, kam. 564. Celova nijesi
pod'o meni. Živ. is. 83. Odvraća mu celov.
Be-sjede kr. 55. Za celov ili ti їubac, to jest połje-
ne i nepošteno zagrjeњe naređuje se pokora za
trideset dana. I. Velikanović, upuć. 2, 110. Ce-
lovom sladkijem dugijem na prispete noge pri-
tisnu se. B. Cuceri 56. A treći mi celov da uz
rumeno b'jelo liše. Nar. pjes. mikl. beitr. 1, 36.
Tada mi je celov d'o u rumeno liše moje. Nar.
pjes. bog. 16. Celov ukraden vas se meden. Po-
slov. dan. 11. Kamo oni slatki cjelov što ne kada
khad? Nar. pjes. vuk. 1, 424. Ruke stištu, cjelovi
se brate. Osvet. 4, 31.

CJELÓVAC, cjelóvca, m. dem. cjelov. samo u Stulićevu rječniku (celovac'). riječ nepouzdana.

CJELÓVAK, cjelóvka, m. dem. cjelov. samo u Stulićevu rječniku (celovak). riječ nepouzdana.

CJËLÖVAN, cjelóvna, adj. osculi. xvii. и xviii
vijeka u dva pisca. isporedi cjelov. Neka stig
celovni boje t'n vznaje. M. Gazarović 112. U
pridavaņu celovna mira. A. d. Kosta, zak. 1, 256.

CJËLOVÁNE, n. osculatio. isporedi cjelovati. od xvi vijeka, između rječnika samo u Bjelostijenčevu (cel-) i Voltijijenu (cel-). V celovanju ruke biskupu. Mirakul. 100. Pristupi k meni i daj mi celovanje, sinak. I. Bandulavić 48. Imoj. 27, 26. Celovanje otara. I. Aćnić, svit. XXII. Čuvajmo se ... celovanji, ticanji nepristojni. 74. U zagrjeњu, u celovanju. A. Kadčić, bogosl. 300. Juda dovede četu na meštra i s celovaņem ћega izdade. J. Banovac, razg. 159. Od kud ima početak ovo celovaņe otara? A. Kanižić, bogoљub. 67. No kako im bilo milovaњe, onako im sada cjelovaњe ernim prahom, zrnem olovnijem. Osvet. 1, 73.

CJELŐVAT, adj. integer, cio. isporedi cjelovit. od XVII vijeka, između rječnika samo u Stulićevu (samo adv. cjelovato). akcenat se ne zna za cjelivo. U Isukrstu nahode se dvi naravi cilovate. P. Radovčić, symb. 33. Nijedna stvar ne ima cilovatu svoju narav brez svoga betega. M. Radnić 371. — adv. cjelovato, kao potpuno, sa svijem. isporedi cijelo kod cio. Ki ne povidaju viru cilovato i na puno. P. Radovčić, symb. 3. Potribno je da učini cilovato sve ono što je naredeno. A. Kanižlić, bogoљub. 297.

CJELŐVATO, adv. vidi kod cjelovat.

CJELŐVATI, cjelujem, impf. i pf. osculari,
amare, isporedi cjelivati. Akcenat kakš je u inf.
taki je u aor. cijelom osim 2 i 3 sing.: cje-
lôvah, i u part. præct. act. i gdje je i treći slog
dug: cjelôvâv, cjelôvâvši; a kakš je u praes. taki
je u imperf. cijelom: cjělovâh, u part. praes.:
cjělujućći, i u imperat. s drugim slogom dugim:
cjělûj; mijěňa se u 2 i 3 sing. aor.: cjělovâ, u

CJENILAC

812

CJEPIKA

krs od ubožtva. 102. Koji si cjene i їlbavi do-
stojan. L. Radić 6. Nemoj držat u maloj cjeni
oveliki dar. 12. Obćimo s čeladi nikakve cjene.
Đ. Mattei 327. Nedostojno cjene akikve. 135. Če-
ļade naduto cjenom sebe samoga. 187. To je ono
plemenstvo pravo koga svak koji je mudar imo
bi veoma držat u cjeni. N. Marči 4. Već neimam
nijedne cjene. 81. Oholas u pogrdi sveđ je imala
vlas svačiju, tudu cjenu. 65.

 CJËNÎLAC, cjënîoca, m. aestimator. samo u
 Stulićevu rječniku (ejenioc').

 CJËNITEĻ, m. Bjestimator. samo u rječnicima
 Mikaļinu (50b), Bjelostijenčevu, Jambrešićevu,
 Voltiģijinu i Stulićevu (ali u ņemu iz ruskoga).

 CJËNÎTEĻAN, cjeniteļna, adj. aestimandus.
samo u Stulićevu rječniku, za koji je bez sumne
i načineno.

 CJËNITE'LICA, f. quae aestimat. samo u Stulićevu rječniku, za koji će biti i načineno.

 CJËNITVA, f. aestimatio. samo u Stulićevu
rječniku. riječ nepouzdana.

 CJËNIV, adj. aestimabilis. u jednoga pisca pro-
šloga vijeka i u rječnicima Voltiģijinu i Stulićevu.
Tko uzima u najam (,zajam') jednu kuću, prima
istino što god cinivo cinom. Turl. blago 2, 175.

 CJËNIVATI, cjěnívám, impf. existimare, pu-
tare, censere. samo u Stulićevu rječniku. isporedi
cjenivati.

 CJENIVIT, adj. pretiosus. samo u Stulićevu
rječniku. veoma nepouzdan.

 CJENÓĆA, f. vilitas, jeftinoća. samo u rječ-
nicima Stulićevu i Vukovu (u kom se napomiñe
da se govori u Kotoru).

 CJĚNE, adv. vidi kod cijenan.

 CJĚNÍVATI, cjeňujém, impf. perpendere. u
 jednoga pisca prošloga vijeka. Promisi їlbav ņe-
govu ciņujući od kakva te je zla izbavio. A Ka-
nižlić, užr. 101.

 CJĚŇKÁNE, n. licitatio. isporedi cjeňkati se.
u naše vrijeme, između rječnika samo u Vukovu.
Posle dugoga ceňkaņa pogode se. Nar. prip. vuk.
213. Starac bez ceňkaņa izvadi novce, plati. M. Đ.
Miličević, slave 22.

 CJĚŇKATI SE, cjěňkám se, impf. licitari, pre-
već se pogađati kupujući što ili inaće ugovarajući
cijenu. u naše vrijeme, između rječnika samo u
Vukovu. Od cjeniti se. Pijarice ceňkaju se oko
zeleni. M. Đ. Miličević, zlosel. 8.

 CJĚPAĆA, f. šliva koja se da cijepati. u Vu-
kovu rječniku. isporedi cjepika. Akcenat se mi-
jaņa u gen. pt.: cjěpća, a samo je i zadnji slog
dug u gen. i instr. sing.: cjěpače, cjěpačom.

 CJĚPAČKÎ, adv. comtionis genus. u naše vri-
me, između rječnika samo u Vukovu. Cjepački
oplesti kosu. Vuk, rječ. 813. Vesić na ero, opa-
nas lesom šene duge cepački opletene kose. M. Đ.
Miličević, več. 57.

 CJĚPAK, cjěpka, adj. fissilis, što se lako ci-
jepa. isporedi cjepliv. I. Pavlović.

 CJEPALINKA, f. vidi cjapanica. kao da je to
u jednoj pjesmi našega vremena: A komar je drva
nosil, 'spala mu je cipalinka, potrla mu je ko-
lenćac. Jačke 268.

 CJÉPAŁO, n. locus findendorum lignorum, mje-
sto gdje se drca cijepaju. samo u Vukovu rječniku.

 1. CJÉPANICA, f. lignum fissum, drvo cijepano, jedan između komada na koje se rascijepi drvo. isporedi biļa, cijepac, cjeplja. Od XVII vijeka, između rječnika u Mikaļinu (49b, gdje naj-

prije i dolazi), u Belinu (432b), Voltiģijinu, Stulićevu i u Vukovu. — Akcenat se ne mijaņa. samo u gen. pl. i oba zadņa sloga duga: cjěpanīcā, a u gen. i instr. sing. samo zadni: cjěpanicē, cjěpanicīm. — Po ņekim krajevima južnoga govora može se cj sastaviti u č, te glasi i čepanica (Vuk, rječ. 759b). — Ni ob noć ne dade tilu pokaja, jer bi poda se u posteļiu ali daske ali ci-panice metao. A. Kanižlić, bogo|ub. 451. Zgodiga u ļutini cipanicom. M. A. Rełković, sabr. 36. — u prenesenom smisłu: Labud bije jamu kopitima, od kopita cjannice skaču. Nar. pjes. vuk. 2, 34.

 2. CJEPAŇICA, f. ņeka trešņa u Hrvatskoj. B. Šulek, im. 41. 42. po svoj prilici cijepłena. isporedi cjepika.

 CJËPANIČICA, f. dem. cjapanica (pod 1). samo u Vukovu rječniku.

 CJËPANIĆINA, f. augm. cjapanica (pod 1). Ł.
Kovačević.

 CJËPANIČKÎ, adj. što pripada cjepanicama,
što dolazi od niłh (cjapanica pod 1). prošloga vi-
jeka. Cjepaničkijem uljem izvid'o ga je. Poslov.
dan. 11. isporedi ļe-skova mast, kod łeskov.

 CJEPÁNÍK, cjepíka, m. iscijpánou što. Uči-
niti što u cjepanik, t. j. iscijepati. Vuk, rječ. 813b
(s dodatkom da se govori u Grłbu, gdje se cj može
i sastaviti u č, te glasi i čepanik. Vuk, rječ. 759b).
Pristupi cura s bremenom drva na glavi, a pod
bremenom skolila omotani poglavać, da je nu
utiru čokuri cjepanika. S. Łubiša, prič. 106.

 CJĚPATEĽ, m. qui findit. samo u Stulićevu
rječniku, za koji će biti i načineno.

 CJĚPĆICA, f. dem. cjepka. u naše vrijeme, iz-
među rječnika samo u Vukovu. Kad se prelomi
(osušen sok) sjaji se na prelomu, a tanke su čep-
ice i prozračne. Đ. Popović, rob. 227.

 CJPÉIDLAČÈNE, n. a) istražicaņe najmańh
sitnica u čemu. u naše vrijeme. P. J. Marković.
Da odgovaram cjeplidačnu. M. Pavlinović. —
b) terdovane. u Stulićevu rječniku (avaritia, sor-
des) i u narodnom govoru. J. Bogdanović. — is-
paredi cjeplidačiti.

 CJPÉIDLAČITI, cjepidlačim, impf. a) istraživati što neznatno preče potanko do najmańh sitnica kao da bi bilo veoma znatno. u Stulićevu rječniku (objurgationis aut disputationis causas vel minimas studiose querarei) i u narodnom govoru u Srijemu. P. J. Marković. — b) tenacem esse, tvrdovati. u Stulićevu rječniku (sordide vivere) i u narodnom govoru u Lici. J. Bogdanović. — isporedi cjepidlaka. od čega je i postalo.

 CJPÉIDLAK, m. selo u Hrvatskoj u podžupa-
niji križevačkoj: Cepidlak. Schem. zagr. 1875. 168.
Pregl. 67.

 CJPÉIDLAKA, m. a) koji potanko do najma-
nih sitnica iztražuje što neznatno kao da bi bilo
veoma znatno. u Stulićevu rječniku (homo cavil-
losus, sophista) i u narodnom govoru u Srijemu.
P. J. Marković. isporedi cijepati dlaku, kod ci-
jepati. — b) homo tenax, tvrdica, cicija, cipija,
koji i što daje daje tako od malo da dlaku
cijepa. u Belinu rječniku (sordibus 700a) i u na-
rodnom govoru u Lici. J. Bogdanović.

CJEPIĐLAKAVAC, cjepidlakâvca, m. vidi cje-
pidlaka pod a. samo u Stulićevu rječniku.

 CJPÉIDLAKE, Cjepidlâka, f. pl. selo u Slavonijni u podžupaniji pakračkoj, „Cepidlake'. Pregled 97. „Ciepidlaki'. Schem. zagr. 1875. 48.

CJEPIKA, f. 1. cijepłena vočka, arbor insita:

CJEPIMATI

813

trešna taka. Bjelostijenac 52b. B. Hefele. B. Šulek, im. 41. taka jabuka. B. Šulek, im. 41. — 2. šliva koja se zove i cjepača. V. Arsenijević.

CJEPIMATI, m. nadimak muški xiv vijeka. do-
lazi samo u nom. Dragojevići Cëpimati. Glasnik
15, 299. Danićić 3, 456.

CJËPINA, f. fissura, pukotina. isporedi cje-
potak, cjepotina. XVI vijeka. Na drëvo vžsede i
cepiti je načinaše; mudom će že jego vr drvenjuvu
cëpinu vršadšem! ... Starine 2, 267.

CJEPJENITI SE, cjepjenim se, impf. rigescere, kočiti se, ne gibati se. XV vijeka. Od kor. skap, stršiti, ukočenu biti. isporedi cip, scipati se. je na oba mjesta stoji po južnom govoru mjesto stara-ga è. Jegda komu pristi cepen se. Starine 10, 107.

CJËPKA, f. assula. u naše vrijeme, između
rječnika samo u Vukovu (scheit, ligni pars secta).
Pa su im sve od luča cepke pod notke udarali.
M. Nenadović, mem. 5. isporedi cjepiča.

CJËPLA, f. lignum fissum, cjepanica. od pro-
šloga vijeka. Da s'u fatne klada cipje dili. J. S.
Rełković, kuć. 50. Fatne ciple on krivično vadi.
50. Daj za vatu ciple. 401. Onda se baci onom
cipljom za ženom. Nar. prot. bos. 1, 3.

CJEPŁENIK, m. insitor, ko cijepi, pricjepłuje.
samo u Bjełostijenčevu rječniku.

CJËPŁIČICA. f. dem. cjepłika. u naše vrijeme.
Zar biste vi mogli izgoniti plamen iz te cepli-
cice, i tako ugodno paliti cigaru, sveću i što god
hodčete? M. Đ. Milićević, zlosl. 39.

CJËPŁIKA, f. assula. isporedi cjepka, cjepli-
jica. u naše vrijeme. Onde gde su psi lajali nađu
jaŋigk, koji se zakačio za cepliku na prošcu i
ostao. M. Đ. Milićević, več. 308.

CJËPŁIV, adj. fissilis, cjepak. u Belinu rječ-
niku (652b) i u narodnom govoru u Srbiji: Ce-
pliv. I. Pavlović.

CJËPNUTI, cjěpněm, pf. cijepajući udariti
koji put i malo nacijući. I. Pavlović. — u pre-
nesenom smislu udariti bijući. — Ne ti ni něga
lepo povalimo, smaknemo čakšire i cepnemo 30
vrucih. M. Đ. Milićević, več. 98.

CJEPOPANĆA, f. rhagonycha Eschsch. u jed-
noga pisca našega vremena. J. Šloser, kor. 453.

CJËPOTAK, cjëpotka, f. fissura, cjepina, cje-
potina, u jednoga pisca prošloga vijeka. I na
prst ju širine razkoli, malo zemle u cipotak moli
ili zrn od rane utakni. J. S. Rełkovć, kuć. 313.

CJËPOTAK, f. a) fissura, cjepina, puklina,
pukotina. od XVII vijeka, između rječnika samo
u Mikałinu (fissura, rima 49b, 50b, 543a). Dva
kalama il' četiri bilo, med ne kuđa budu reži
kore komad od kalama veži. J. S. Rełković, kuć.
145. po tome i za čega što je rascijepleno i ras-
dvojeno ona strana kojom je rascijepleno: Kad
drvce tako padne da obadve cepotine gore budu.
Le top. 119, 13. — b) assula, cjepka. u rječnicima
Belinu (assula 651b) i Stuličevu (ligneum frag-
mentum, schidia, lignum fissum) i u narodnom go-
voru: Cjepotka, komad ocijepjene bile, prebija-
držala itd. M. Pavlinović. po ņekim krajevima
južnoga govora može se cj sastaviti u ó: Kad je
svoj čibuk u čepotine vidio. V. Vrčević, niz 312.

CJËPÒTINAST, adj. rimosus. samo u Stuli-
ćevu rječniku, gdje ima i cjepotinav. oboje ne-
pouzdano.

CJËPÒTINAV, adj. vidi kod cjepotinast.

CJËPÒTINICA, f. dem. cjepotina. samo u Stulićevu rječniku.

CJEROZUBAC

CJËPOTKA, f. lignum fissum, cjepanica. u
naše vrijeme. Baci još dvije tri cjepotke u peć.
M. Pavlinović.

CJËRÈKÂNE, n. smijaće nepristojno. isporedi
cjerekati se. Čuje se neko cerekaće. M. Kova-
čević.

CJËRÈKATI SE, cjerèkâm se, impf. dem. cjeriti se (vidi kod cjeriti), smijati se nepristojno. zna se da se govori samo u istočnom govoru: cerekati se. Ł. Kovačević. M. Kovačević.

CJËRÊNÊ, n. risus dentibus ostensis. isporedi
cjeriti. od XVII vijeka, između rječnika samo u
Vukovu (cerene). Od luda smijanja, cjerenja i
ludovanja. B. Kašić, zrc. 132. Cireńem. M. Pav-
linović, raz. spis. 408.

CJËRITI, cjërîm, impf. diducere. od XVI vijeka
(vidi primjere M. Marulića). Od kor. skar, sjèći,
cjepati. je- je u južnom govoru od starogo è,
mjesto čega je u zapadnom i, u istočnom i. u
Vukovu rječniku stoji samo se a, kao do bi tako
bilo u sva tri govora, ali se ne samo u starije
vrijeme nego još prošloga vijeka nalazi u zapad-
nom govoru sa i a u južnom sa je (vidi primjer
V. Došena i iz Poslov. dan.). svrh toga ima u
Vukovu rječniku i čeriti se (759b), a to je po
sadašnjem južnom govoru, u kom se može cj i sa-
staviti u č. po tome će će biti sumne da se u
južnom govoru gdje gdje još drži je. — 1. pre-
lažno, objekat samo pl. zubi: cjeriti zube, ringi,
dentes ostendere, tako dolazi od XVI vijeka, iz-
među rječnika u Belinu (cjeriti zube, dentes osten-
dere 250a, cjeriti zube u smijehu, ridendo osten-
dere dentes 618b), u Bjelostijenčevu (ceriti zube,
dentes ostendere, u Stuličevu (cjeriti zube u
smijehu, ridendo dentes ostendere). isporedi ke-
siti. — a) zube cjeri žirinč, kad razvuče gubicu,
tu se vide zubi: Toliko trpeći (osao) čemere
i jade, zubine cjereći na zemlu pak pade. M. Ve-
tranić 2, 170. Od straha umira gdi ciri lav zube.
Đ. Baraković, vil. 61. Ne bojmo se tih pas, ki
nam zubi cire. B. Krnarić 28. Na ń zube ciri
za to pas pakleni. A. Vitałjić, ostan 423. — b) če-
lade smijući se, samo u pomenutijem rječnicima
vidi daše cjeriti se. — 2. sa se, zijati i smijati
se zijajući tako da se zubi vide, hiare, ridendo
ostendere dentes. tako dolazi od XVI vijeka, iz-
među rječnika u Mikałinu (cireiti se, ridere 49b),
u Belinu (cjeriti se, ridendo ostendere dentes 618),
u Bjelostijenčevu (ceriti se, ostendere dentes),
u Voltigijinu (ceriti se, zálne blčicken), Stuličevu
(cjeriti se, ridendo dentes ostendere), u Vukovu
(cjeriti se, rideo dentibus ostensis). a) cjeri se
zemła, kad se rasjede, te zija: Zemle razpira, ke
se pod hiim cire. I. S. Mrnavić, osm. 64. — b) cjeri
se živince, kad razvuče gubicu, te mu se vide zubi:
Bisan pas ... onamo ovamo ciri se i reži. M. Ma-
rulić 9. Cjerit' se kako ribarova kuča. Poslov.
dan. 11. — c) cjeri se čelade kad se smije zij-
ajući, te mu se zubi vide, kad se smije i preveć,
po tom i nepristojno: Ne biše tko sviri, ni z bu-
kom govori ni smijuć se ciri, ni šale ki tvori.
M. Marulić 28. Što se istom cjeriš? N. Načešković
1, 294. Da govoruj mnogo znade i u zboru da se
ciri. V. Došen 95. Nit se cire u zloći, šali i
grihu. A. Kanižlić, rož. 58. Piłke baca, decu dir,
rugaju se, cere se. Nar. pjes. srem. 51. Ceri se
prokleta Čigančura. M. Đ. Milićević, več. 131.

CJERÒZUBAC, cjeròzubeca, m. dentes ostendens, tko cjeri zube. samo u rječnicima Belinu (ejerozubac 250a), u Bjelostijenčevu (,cerozubec'), i u Stuličevu (ejerozubac). isporedi kesizub, pestozub.

CKVRNETINA

817

CMIŁE

jeka, između rječnika u Belinu (448b) i Stulićevu.
Operi ckvrne me. Marulić 238. Koji nas svih
brani u potribe nase i brez ckvrni hrani kako
zlate čaše. P. Hektorović 3. Ckvrne ni u tebi.
Nauk Brnardov 11. Moli se ... da ga od svake
ckvrne isčisti. Đ. Mattei 184.

CKVRNĚTINA, f. augm. ckvrna. samo u Stulićevu rječniku, za koji će biti i načinena.

CKVRNICA, f. dem. ckvrna. samo u Stulićevu rječniku, gdje ima i ckvrnić u istom značenju. oboje načineno za rječnik.

CKVRNIĆ, m. vidi kod ckvrnica.

CKVRNILAC, ckvrnioca, m. qui inquinat. samo u Stulićevu rječniku, gdje ima i ckvrniteł. oboje nepouzdana.

CKVRNITEŁ, m. vidi kod ckvrnilac.

CKVRNITEŁICA, f. naqe inquinat. samo u Stulićevu rječniku. riječ nepouzdana.

CKVRNITI, ckvrnîm, impf. inquinare, vidi
skvrniti, od čega je i postalo promijenivši s na c.
Od xvi vijeka, između rječnika u Mikałinu, Bel-
linu (378a) i Stulićevu. Duševni od misli gnus i
tijelo ckvrni. B. Gradić, djev. 47. Bez sumne čete
od tej gube ozdraviti, koja vam i tijelo grize i
dušu ckvrni i grdi. 101. Ti posteje ženitbene
prijubostvom mnokrat ckvrnis. I. Gundulić 230.
Posteje ako ženidbene prejubostvom mnokrat
ckvrni. I. Kanavelić, iv. 448. Kako se čovik raz-
umi ckvrnen, prem da je malahna ckvrnost? A.
Kadčić, bogosl. 128. Ne pusti da ga ckvrne po-
gane ruke. S. Ľubiša, prije. 66.

CKVRNIV, adj. qui inquinari potest. samo u Stulićevu rječniku, za koji će biti i načineno.

CKVRNOSLÓVAC, ckvrnoslóvca, m. qui ob-
scène loquitur. samo u Stulićevu rječniku. riječ
nepouzdana.

CKVRNÓSLOVITI, ckvrnóslovîm, impf. ob-
sceno loquiti. samo u Stulićevu rječniku. riječ ne-
pouzdana.

CKVRNÓSLÓVKA, f. quae obscoena loquitur. samo u Stulićevu rječniku. riječ nepouzdana.

CKVRNÓSLÓVŁE, n. obscenuso sermo. samo u Stulićevu rječniku (ckvrnoslovje'). isporedi skvrnoslovje'.

CKVRNÔST, ckvrnosti, f. vidi ckvrna. od xvi
vijeka, između rječnika u Mikałinu (50b), Belinu
(448b) i Stulićevu. U koj ni ckvrnosti. M.
Marulić 57. Pun ckvrnosti, maculosus. Mikaļa 50b.
Kako se čovik razumi ckvrnen, prem da je ma-
lahna ckvrnost? A. Kadčić, bogosl. 128.

CKVRŇA, f. vidi ckvrna. xvi vijeka. Budi tilo
tvoje od svake ckvrne oprano. Nauk Brnardov
40. Očistimo se od ckvrne puti i duha. 24.

CKVRŇENE, n. inquinatio. isporedi ckvrniti. samo u rječnicima Mikałinu i Stulićevu.

CKVRNÍKATI, ckvrníkám, impf. inquinare. u
jednoga pisca xvii vijeka na jednom mjestu, na
kom je u drugim prijepisima shrňigati, skrňigati,
skvrňivati. riječ nepouzdana. Da hoga po meče-
tijeh ne haleka i ne zavija? mečeti se pače obale
... i prilike naše pale, ckvrníkaju i poplešu. I.
Gundulić 478.

CLEŠKOVIĆ, m. prezime. u naše vrijeme. Schem.
segn. 1871. 104. isporedi clez.

CLĚZ, m. numus, ņeki novac u jednom spo-
meniku xii vijeka. od got. skilliggs, star. ņem.
skilling (schilling), od čega je u star. slov. jeziku
sklęžь i stěźь, pa mu je suglasno između s i l
ispalo a s se promijenilo na c. Akcenat se ne može

za cijelo znati: stavlen je prema knož. — Vlzi-
skaše cleza za sudbinu ... bi tomu clezu poruč-
niks. Starine 13, 208. Čest (lozja) kupiša za pols
cleza. 209.

CMÁKÁŇE, n. osculatio crepitans. isporedi
cmakati. samo u Vukovu rječniku.

CMÁKATI, cmâkâm, impf. a) osculari cum
crepitu. od cmokati. u naše vrijeme, između rječ-
nika samo u Vukovu. prelazno, i sa se recipr.:
cmakati se. I. Pavlović. — b) odveć mazati kosu,
tako da se čini da će s će ne kapati čim je nama-
zana. I. Pavlović. isporedi nacmakati. postaňa
kojega je i pod a.; vidi kod cvokati korijen, ko-
jemu je značeće sisati i teći, točiti.

CMÁRA, f. gutta pinguis, kap masti ili uła na
kakoj vrućoj židini. u naše vrijeme u Dalmaciji.
M. Pavlinović. Postańem od ckvara, izgubivši k
i promijenivši v na m. isporedi cmarina, cmariti,
cvara.

CMARÍNA, f. fervor, velika vručina, kao žega,
pripeka. u naše vrijeme u Dalmaciji. M. Pavli-
nović. Postańem kao i mara od ckvara, kojoj je
značeće od topiti preslo na veliku vručinu. ispo-
redi cmariti.

CMÁRITI, cmârîm, impf. torrere. prošloga vi-
jeka u jednoga pisca. isporedi čvariti. postańem
kao i cmara od ckvara. — Pušnica valade kad
toplinu nikud ne izdade, već vrućinom sve s
nutra cmari J. S. Rełković, kuć. 369.

CMÍKA, f. hyp. Cmiłana. Ł. Kovačević.

1. CMILIĆ, m. a) perviumat tectorum L.
čuvakuća. B. Šulek, im. 43. isporedi crnio.

2. CMILIĆ, m. prezime, u naše vrijeme. J. Bogdanović.

CMÎLOVA ÛLICA, f. planina do Dubovice
između Paštrovića i Arbanije. Vuk, rječ. 813b
(gdje se dodaje da, govore da se tako zove od
cmiłeti, što se je vazda bilo po noj'). Bez sumne
je od staroga imena muškoga Smil (koje vidi)
promijenivši s na c.

CMILÓVÁŇE, n. vidi cmijeće. samo u Vukovu
rječniku.

CMILÓVATI, cmilujem, impf. vidi cmijeti. u
naše vrijeme, između rječnika u Vukovu (gdje
se dodaje da se govori u Boci). Nevjesto,
što mi cmiluješ? Nar. pjes. vuk. 1, 304.

CMÎŢ, cmija, m. vidi smił, od koga je i postao
promijenivši s na c. od xvi vijeka, između rječ-
nika samo u Stulićevu. isporedi cmije. Dosta je
tu cmija i lijera bijeloga. M. Vetranić 2, 267.
Prez truda ju (lubav) iskorenit svaki čovik može
udić ... kako kćicu al jedan cmil. M. Gazarović
110. Cmił Cmiłana pokraj gore brala. M. Kova-
čević iz narodne pjesme.

CMIĆA, f. hyp. Cmiłana. Ł. Kovačević.

CMIĆANA, f. vidi Smiłana, od koje je i po-
stala promijenivši s na c. M. Kovačević. I. Pav-
lović. Cmił Cmiłana pokraj vode brala. M. Ko-
vačević iz narodne pjesme.

CMÍLANIĆ, m. vidi Smiłanić, od koga je i postao promijenivši s na c. O moj brate Cmiłanić Ilija! Pjev. crn. 204. Cmiłanića, vojvodu Momčila, Jankovića, devet Jugovića. P. Petrović, vijen. 109. Ja sam glavom Cmiłanić Ilija. Nar. pjes. stojad. 2, 46. Ka' delija Cmiłanić Ilija. Nar. pjes. vuk. 5, 319.

CMÍLE, n. vidi smije, od koga je postalo pro-
mijenivši s na c. isporedi cmil. Poraslo je cmije
i bosije. Nar. pjes. vuk. 1, 268. Ja posadih cmije
i bosije. 1, 398. Da ne znade na što stade, al' na

I

52

CMIĐLENE

815

COGULIĆ

cmije al' na bosile. Nar. pjes. vuk. here. 272
Ponajviše cmila i bosiša. Nar. pjes. petr. 2, 251.

1. CMĪĻĒNE, n. vidi cviļeņe. samo u Vukovu rječniku.

2. CMĪĻĒNE, n. predeņe vrlo tanko. isporedi cmijiti. samo u Vukovu rječniku.

CMĪĻETI, cmilīm, impf. vidi cviļeti, od čega je i postalo promijenivši v na m. od prošloga vijeka, između rječnika samo u Vukovu (gdje se dodaje da se govori po zapadnijem kragevima). -je je u južnom gororu od staroga -lē-, mjesto čega je u ist. -le-, u zap. -li-. I otide cmiliti pod zelenu pod naranču. Nar. pjes. mikl. beitr. 1, 18. Łuto cmili devojća, łuto cmili, ne prestaje. Nar. pjes. vuk. 1, 189. Łuto smile tići orlovići, smile łuto, jest im za nevołu. 1, 489. Ona cmili jutrom i večerom. 1, 338. Ja ne emilim, ne da' bog, za tobom. 4, 364. Pop ni Luka u nevołi emili. 5, 356. Opet cmili lastavica. Nar. pjes. vuk. here. 280.

CMĪĻEV, adj. vidi smijev. Al' bere kite cmijeve. Nar. pjes. petr. 1, 71.

CMĪĻEVAC, Cmiļêvca, m. 1. selo u Srbiji u okrugu užičkom. K. Jovanović 154. prije se zvalo Trče. M. Đ. Milićević, srb. 621. — 2. vijenac nerjestinski u Srbiji. isporedi smijevac. M. Kovačević.

CMĪĻEVAČKĪ, adj. što pripada selu Cmiļevcu. Cmiļevačka opština. K. Jovanović 154.

CMĪĻITI, cmilīm, impf. vrlo tanko presti. samo u Vukovu rječniku. postaņa ncznana.

CMĪĻKA, f. hyp. Cmiļana. Į. Kovačević.

CMIO, cmila, m. vidi emilić. B. Šulek, im. 13.

CMIZATI, cmizam, impf. trahere, vući. u Hrvatskoj: „cmizao ga je za vlasi'“. P. Brantner. Biće od kor. smug, od koga je i šmignuti. isporedi i smucati se.

1. CMŌK, m. poppysmus, kao cmokaņe kad se koņu cmoka da se umiri. samo u Bjelostijenčevu rječniku.

2. CMŌK, glasovi uzeti od cmoknuti, kao okrjen imperativ: cmok, cmok, izžubiše se kao braća. I. Pavlović.

CMŌKÁNE, n. vidi evokaņe. isporedi cmokati. samo u rječnicima Bjelostijenčevu i Vukovu: u prvom samo cmokaņe koņu da se umiri. isporedi cmok pod 1 i emrkaņe.

CMŌKATI, cmôkâm, impf. vidi evokati, od čega je i postalo promijenivši v na m. od prošloga vijeka, između rječnika samo u Bjelostijenčevu (u němu samo koņu cmoka tko umirujеći ga) i u Vukovu. Svakog ļubi, svakog emoka pod obadva triput oka. V. Došen 157. Babu cmoka, babu liže. 157.

CMŌKNUTI, cmöknêm, pf. vidi evoknuti, od čega je i postalo promijenivši v na m. samo u Vukovu rječniku.

CMÒLA, f. vidi smola, od koje je i postala promijenivši s na c. u jednoga písca našega vremena. Oba spale emolom i paklom. S. Įubiša, prip. 277.

CMÓLE, m. poruga djetetu koje emoli. u Lici. J. Bogdanović. vidi smoło, s kojim je jednoga postaņa promijenivši s na c.

CMŌLITI, cmōlīm, impf. kao sliniti, slinkati, plakati tiho ali za najmaņe što. u Lici: Dok čovjek samo malo na naviće, odmah emoli. J. Bogdanović. isporedi osmołiti. postaņe vidi kod smoło.

CMŌĻĒNE, n. kao slinkaņe. isporedi emoliti. Već mi' dodija ņegovo emoļeńc. J. Bogdanović.

CMRĒK, m. vidi smrek, od koga je i postao promijenivši s na c. od prošloga vijeka, između rječnika samo u Bjelostijenčevu, gdje je pinea (2, 60b. 1, 919b). CMrek, abies pectinata Dec. i rumex acetosella L. B. Šulek, im. 43.

CMRGNUTI, vidi kod čmrgnuti.

CMRKAĻKA, f. lamium purpureum L. B. Šulek, im. 43.

CMŘKÁNE, n. poppysmus. isporedi emok pod 1 i cmokaņe. samo u Jambrešičevu rječniku.

CMŘKATI, cmřkām i cmřččem, impf. exsugere, sorbere, srkati, šmrkati. od xvii. vijeka, između rječnika u Bjelostijenčevu (exsugere), Jambrešičevu (sorbere) i Stuličevu (šmrkati). Postaņe vidi kod šmrkati, gdje je s promiješeno na š a ovdje na c. — a) srkati: Baba pijuć iz barila, z gor emrkala. P. Vitezović, evit 122. — b) šmrkati: Amo jošter i duhan pristaje, za koga se mlogi novac daje: emrče bogat il iz lule puši. J. S. Rełković, kuć. 80.

CMRŌK, m. strobilus i abies pectinata L. u jednoga pisca našega vremena. B. Šulek, im. 43. postaņem će biti od emrek.

CŌNĒTI, enīm, impf. vidi cknieti, od čega je postalo izgubivši k. XVI vijeka. Ne cnite veće. Zbor. 143b.

COCAN, m. carnifex, gelat, boja, hahar. Od xiv vijeka, ali toga vijeka samo kao ime ili nadimak, inače od xvii., između rječnika u Mikaļu (ali ne u redu gdje mu je mjesto nego kod rječi krvnik. 217b), u Bjelostijenčevu, gdje je samo ime ili nadimak. — Postaņa tamna: može biti od sred. nic. zohen-sun, kujin sin, ukor čovjeku. — a) u prvom smislu: Prostri vrat svoj cocanu moleći ga da bi ga udril. Trikrap ju cocan mačem udari. F. Trančić, živ. 31. Posla cocana ili hahara Ivanu glavu odsići. F. Glavinić, evit 298. To pakleni kotac ne ima cocana, ne da kołe otac. Osman sina Osmana? I. T. Mrnavić, osm. 23. Nega šestero od onih cocanov na prominice bijahu. M. Angeł 35. Irudica Ivanovu glavu pita; on dopusti jak za niku slavu krstiteju pravu, cocanu dade red žeščem nego lavu da mu odsići. J. Armolušić 21. — u jednoga pisca XVI vijeka u poznijem prijepisima grijekškom „kocan' i „codan'. P. Hektorović 162. — c) u jednom spomeniku XIV vijeka dolazi kao ime ili može biti nadimak: Cocans prěrući i podspisa. Mon. serb. 109.

CÓCÂÑE, n. agitatio. isporedi cocati. samo u rječnicima Bjelostijenčevu i Jambrešičevu.

CÓCATI, cócām, impf. agitare, ļuļati. u rječnicima Bjelostijenčevu i Jambreščevu i refrëksivno sa se: cócati se, ļuļati se idući, a Bosni. Į. Kovačević. — Postaņem je jedna riječ sa čućati (jećati dijete na kołenu), što što je u cucati ostalo značene blijež postaņu rječi i o se promijenilo na u, u a u cocati prešlo na svako ļuļaņe. isporedi cocoa.

CÓCOÑA, m. krupan i neokrétan čovjek. u naše rrijeme u Srbiji. Į. Kovačević. Postaņem od cocati se.

CŌČIĆ, m. dem cok. na Rijeci. F. Pilepić.

CŌF, cōfa, m. ņem. zopf, cirri capillo alligati. samo u Vukovu rječniku (s dodatkom da se govorì u vajrodsvu). isporedi kika, pletenica.

COFORAN, m. crocus sativus L. B. Šulek, im. 43. vidi caforan, cafran.

COGULIĆ, m. prezime, XVI vijeka u jednom

COJIĆ

819

COLE

spomeniku, u stoji može biti skraćeno i Co-
glić. Mon. croat. 239. 240.

CÓJIĆ, m. prezime, u naše vrijeme. od imena
Coja, a tako bez sumne po nčikim krajevima glasi
ime koje po drugim krajevima glasi Cojo, koje
vidi. Rat 220. 332. 398.

CÔJKA, f. vidi cujka. Guli ti taj cojku kao
vodu. M. Stojanović, nar. poslov. 67.

CÔJKIĆ, m. prezime, u naše vrijeme, u Srbiji.
Sr. Nov. 1882. 185. od ženskoga imena Stojka-
isporedi Cojo.

CÔJO, m. hyp. Stojan. Ł. Kovačević. I. Pav-
lović.

CÔK, m. truncus, klada. u naše vrijeme na
Rijeci. F. Pilepić. Od tal. zocco, truncus. ispo-
redi cočić.

CÔKA, m. hyp. Stojan. od prijc našega vre-
mena. S. Novaković, pom. 113. D. Avramović,
sv. gora 224. Ł. Stojanović.

CÔKIĆ, m. prezime, u naše vrijeme. od Coka.
D. Avramović, sv. gora 222. Rat 329. Šem. srb.
1881. 351.

CÔKLA, f. calceus ligneus. vidi cokula, s ko-
jom je jednoga postaja. isporedi cokla. a) u pra-
vom smislu. samo u Jambrešićevu rječniku (kod
pičeliš.). — b) sufflamen, paočanica, nem. hem-
schuh. samo u Vukovu rječniku (gdje se pomiče
da se govori u Hrvatskoj). — c) njeka bundeva.
B. Šulek, im. 43.

CÔKLÎN, coklína, m. calceus ligneus. isporedi
cokula. samo u Bjelostijenčevu rječniku (1, 215a).

1. CÔKLA, f. 1. viđi cokla. a) kao cokla pod a. samo u Jambrešićevu rječniku (81a). — b) kao cokla pod b. u Lici. J. Bogdanović — 2. crepido, tal. zoccolo, nem. sockel, zid pri zemlji nešto deblij od ostaloga. u Lici. J. Bogdanović.

2. CÔKŁA, f. žensko čelajde koje ima rđavu
obuću ili joj obuća rđavo stoji. u Lici. V. Arse-
nijević. isporedi coklav, od čega je i postalo.

CÔKŁATI, cökłám, impf. ici vukući noge kao
u cokłama. u Lici. J. Bogdanović.

CÔKŁAV, adj. neuredno obuven. u naše vri-
jeme u Lici. Od cokła. Ali si coklav! J. Bog-
danović.

CÔKŁEŠA, f. pogrda čeladetu u Lici: odlazi
tamo cokješa! J. Bogdanović.

CÔKOL, m. calceus ligneus. isporedi cokula,
s kojom je jednoga postaja. samo u rječnicima
Bjelostijenčevu i Jambrešićevu.

CÔKOLA, f. calceus ligneus. isporedi cokula.
samo u rječniku Bjelostijenčevu (2, 61a. 1, 215b).

CÔKÔT, m. strepitus. u jednoga pisca našega
vremena. Prene je cokot kamička vržena na krov.
Dubrovn. 1870. 10.

COKÔTALAC, cokòtaoca, m. strepens. isporedi
cokotati. samo u Stuličevu rječniku (,cokotaoc').

COKÔTÂNCA, f. stridor. isporedi kokotaće. u
jednoga pisca prošloga vijeka. završetak je ca
talijanski. Tuj biće plač i cokotanca zúbà. Živ.
is. 87.

COKÔTÂNÉ, n. a) crepitatio dentium, uda-
rańe zubom o zub od zime. u rječnicima Belinu
(644b) i Bjelostijenčevu. u Vukovu rječniku dr-
htane od zime, tremor prae frigore. u Stuličevu
rječniku u opće rumor, strepitus, crepitus.
— b) agitatio, vacillatio, nutatio. u Belinu rječniku
(53a. 737b). — isporedi cokotati.

COKÔTATI, côkočem, impf. stridere, concere-
pare, agitare. Akcenat kaki je u pracs. taki je u

imperf.: còkotâh, i u part. praes. côkočući; u
ostalijem je oblicema kao u inf., osim 2 i 3 sing.
nor, gdje se mijena: còkotâ, i još je jedan slog
dug u part. praet. act. 1: cokótâv, cokótâvši. —
Postariem će biti od evokotati izgubivši v.

1. neprelazno: a) s instr. pl. zubima, kao škr-
gutati zubima od gîeva, stridere dentibus: Coko-
tahu zubmi na něga. N. Rańina 23. act. 7, 54. —
b) s istom riječju u instr., kao bobotati, dršćući
udarati zubom o zub, dentibus crepitare: aa) od
straha: Huke gromi stahu, munja prosivaše, mr-
nari padahu, nebo se oraše; ufanje izgubi svaki
do života, tko cokoće zubi, tko glavu zamota.
P. Hektorović 72. — bb) od zime cokotati zu-
bima. u rječnicima Belinu (250a. 644b) i Bje-
lostijenčevu. — c) bez pomenute riječi u instr.:
aa) kao drhtati, tremere. u Vukovu rječniku s do-
datkom: n. p. od zime'. — bb) kao bobotati, gro-
hotati, klepetati, strepere, concrepare. u Stuličevu
rječniku, gdje se dodaje da se govori o stvarima
tvrdijem kad udaraju jedna o drugu, o zubima,
orasima, novcima.

2. prelazno. kao łułati, stresati, agitare. samo
u Belinu rječniku (52b). Prednje značeće, u kom
što tresući se daje od sebe glas, prelazi ovdje u
samo potresaće. vidi i daše.

3. sa se, reflex., kao tresti se, drhtati, łułati se.
od xvii vijeka, između rječnika u Belinu: agi-
tari, proprio di cosa se tremolando renda stri-
dore (53a), nutare, non potersi tener in piedi
(738a) i u Stuličevu: titobare, nutare. — vidi
i pod 2. Cokoću se, grohte i tresu nočne spile
iz dubino, u gromovitu urnebusu razlijegaju se
slijepe tmine. I. Gundulić 473. Krepčina svijeh
planina cokoće se silno i trese. I. Đordić, salt.
149.

COKOTINA, f. selo xiv vijeka negdje u sadaš-
nijao Srbiji. Mon. serb. 197. Danićić 3, 449.

CÔKOVIĆ, m. prezime, u naše vrijeme od imena
Coko, a tako bez sumne po nčikim krajevima glasi
ime koje po drugim krajevima glasi Coka, koje
vidi. Rat 90.

CÔKULA, f. calceus ligneus, crepida, calceus. od tal. zoccolo drvena papuča. Akcenat se ne mijena, samo su u gen. pl. još oba zadna sloga: cökûlâ, a samo zadni u gen. i instr. sing.: cokulê, cokulöm. Od XVI vijeka, između rječnika u Vrančićevu i u Vukoru. isporedi cokla, cokła, cokol, cokola, coklin. — a) kao papuča od drveta. između rječnika samo u Vukovu (gdje se dodaje da se tako zove u Barańi). On cokulom zamah udri ga po rami. M. Marulić 254. Ubi fra Positurad cokulom Svejila. 254. Brade briti, i cokule nositi. F. Glavinić, evit 149. istoga će značeća biti i u ovijem primjerima: Ti imaš sajune, košuše, ... pantufče, cokule, bježvice pletene, što nijesu obule do danas vik žene. N. Načešković 1, 253. Oko moje glave cokula igra. M. Držić 133. Rekla je doč', ma ne ima cokula. Poslov. dan. 106. — b) papuča u opće. samo u Vrančićevu rječniku, gdje se tumači crepida, tal. pianella, nem. pantoffel. — c) cipela povisoka do listova, kojoj je sara tijesna do rasječena da se može obuti, pa se steže oko noge. u naše vrijeme, između rječnika samo u Vukovu (bundschuha). I ponjeli svakojale dare: tri gerdana od suhoga zlata i cokule zlatok potkova. Nar. pjes. kras. 1, 158. Težatnikom nosi ... na nogama opanke ili stare cokule. M. D. Milićević, već. 331.

CÔKULICA, f. dem. cokula. Njeka gospoda
velika u cokulicah. M. Držić 306.

CÔLE, m. hyp. Stojan. akcenat se mijena u
roc.: Côle. Reče soko Vučeliću Cole. Pjev. crn.

COLICA

820

CRČ

245. Ali Cola rane dopanule. 246. Ovako je Colu
govorio. 247.

COLICA, f. linter, čun. samo u Mikałinu rječniku (44a ne u redu, nego kod riječi čun). biće od tur. sal, splav, čun, lada bez krova, na kakve se meće most.

CÓLIĆ, m. prezime, u naše vrijeme, od imena Cola, a tako ze sumne po nekim krajevima glasi ime koje po drugim krajevima glasi Cole, koje vidi. D. Avramović, sv. gor. 215.

COLNAR, m. portitor. nem. zöllner. XVI vijeka u jednom spomeniku. Prebiva colnar. Mon. croat. 288.

COLNARI, m. selo u hrvatskom primorju u podžupaniji delničkoj. Schem. segn. 1871. 75.

CÓLOV, adj. što pripada Colu. Svoju dade za Colovu glavu. Pjev. crn. 246. griješkom i Colev: Da Colevu posiječe glavu. 246.

COLOVIĆ, m. prezime. od imena Cole. griješkom Colević (isporedi Colov): A jedno mu Ture besjedilo, ja od Spuža Colević-Omere. Nar. pjes. vuk. 4, 113.

COLPA, f. vidi kod cioba.

COMBÜR, m scapus cepae, prorašlika u crnoga luka. isporedi bačva (pod 2), bik, vreteno, cvolika, cumbulka. u naše vrijeme, u Srbiji u Išeskovcu i po okolini. M. Đurović. Od nov. grć. τριάμπονφον, šipurina (od grozda). isporedi čapur, čepur, od čega je ta grčka riječ postala.

CÓNA, f. ime žensko, hyp. Stojna. u Srbiji.
I. Kovačević.

CÔNDRA, f. chondrostoma nasus Agas., riba koja se zove i skobał. J. Pančić, rib. 126.

CÔNDRÂNE, n. vagatio. isporedi condrati. u Lici. To te je tvoje jučeraše condrane stalo. J. Bogdanović.

CÔNDRATI, côdrâm, *impf*. vagari, bez posla hodati, vrłati, bazdrkati. od mag. condra, rita, skitnica. u naše vrijeme u Lici. Cio dan condra po sajmu. J. Bogdanović.

CÔNIĆ, i Cönić, m. prezime u naše vrijeme u Srbiji. od imena Cona. D. Avramović, sv. gor. 223. Rat 348. 379. Šem. srb. 1881. 351. M. Đ. Milićević, jurm. 17.

CÔNAK, cónka, m. vidi cvołak, od koga je i postaoz izgubivši v. u naše vrijeme. I. Kovačević.

CÔNÂNE, n. vagatio. isporedi cońati se J. Bogdanović.

CÔNATI SE, cônâm se, *impf*. vagari, ići kojej-kuda bez posla, vrłati, skitati se. isporedi cuńati, su čim je jednoga postańa. u naše vrijeme u Lici. U vijek se nekud cońaš. J. Bogdanović.

CÔP, glasovi kojima se hoće da kaže kako živinće hodeći staje šapom ili pancom. u naše vrijeme u hrvatskom primorju. od tal. zampare, udarati šapom. Peteh počel po stolu cop, cop, cop. Nar. prip. mikul. 62.

CÔPA, f. convicium in mulierem, pogrda ženskom čeladetu. samo u Vukovu rječniku. Od nem. zofe, dvorkińa.

CÔPARICA, f. vidi coprnica. u jednoga pisca našega vremena. Niti' se strigle niti se solile, niti' im tko god zapise donio, da im roge ne vrte pamravi, coparice da ne strave jańce. Osvet. 2, 29.

CÔPINA, f. scoria, što ostane na dnu stopljenke uzele železa a ne vała, te otpadne ili se odbije. u Srbiji. M. Đurović. Postańem će biti od stopiti.

CÔPÔT, m. dejectus aquae, slap. u naše vrijeme

u Dalmaciji. M. Pavlinović. Od sopot, promijenivši s na c.

CÔPRATI, cöprâm, *impf*. fascinare. od nem. zaubern. isporedi čarati. u rječnicima Bjelostijenčevu i Jambrešićevu (1, 299b). isporedi cuprati.

CÔPRIJA, f. magia, fascinatio, fascinum. od nem. zauberei. od XVII vijeka, između rječnika samo u Bjelostijenčevu i Jambrešićevu. Ako bi iskal poroda po copriji ili čarah. F. Glavinić, svitl. 66. Zahman su mu hamajlije, zahman vraže vse coprije. Jačke 276.

COPRN, adj. magicus. samo u Bjelostijenčevu rječniku: ,naškodenje coperno‘ (61a).

CÔPRNICA, f. maga, saga, venefica, vještica, mađionica. od nem. zauberin. od prošloga vijeka, između rječnika u Bjelostijenčevu (saga, maga, malefica, venefica, strix, infascinatrix), u Jambrešićevu (saga, strix), u Voltišjinu (hexe) i u Vukovu (vještica, s dodatkom da se govorì u Hrvatskoj). Stara je coprnica. Nar. prip. mikul. 106.

COPRNIJA, f. vidi coprija. samo u Bjelostijenčevu rječniku (,copernia).

CÔPRNÎK, m. magus, incantator, mađionik, viještac. isporedi coprnica. od XVII vijeka, između rječnika u Bjelostijenčevu i Jambrešićevu. Očit copnik ili čarnik. F. Glavinić, svitl. 118.

COPUH, m. ,pašji copuh', ornithogalum expacum Ten. B. Šulek, im. 43. riječ veoma nepozdana, jer se ista biłka zove u pasji nepouh, te tako može biti pisarska pogrješka c mjesto l.

CÔRA, f. vidi zora.

CORITI, vidi zoriti.

CORNA, f. vidi Zorna.

CORNI, adj. vidi zorni.

COROK, m. u jednoga pisca prošloga vijeka na jednom mjestu kao da je zlikovac. Postańa neznaná. Pogrdi te li tko ili ričju uvridi? amo pogledaj i vidići hoćeš koji jest gore od jednoga coroka bio nogama zatipan. Đ. Rapić 283.

CÔT, adj. claudus, hrom. od tal. ciotto, hrom. isporedi cotav. u Dalmaciji u naše vrijeme u imenu vrijetu: cota viola, koja se inaće zove hroma lubica, viola odorata. Čas. čez. muz. 1852. 48.

CÔTAV, adj. claudus, hrom. od tal. ciotto, hrom. samo u Vukovu rječniku s dodatkom da se govorì u Crnoj Gori. isporedi cot.

CPIČ, m. vidi Spic. u jednom spomeniku XIV vijeka. Ods Cbspica u Kalčev. Mon. serb. 63. Dančić 3, 454. u drugom prijepisu: Ote Spiča. Glasnik 20, 218.

CR, glas kojim se vabe čurići: cŕ, půj cŕ, cř cŕ. u Srbiji. I. Kovačević.

CRAPATI, crapan, *impf*. fricare, trti, trłati. samo u Stuličevu rječniku. od tal. stropicciare.

CRCATI, crem, *impf*. mori, skapavati, erkavati. od erkati. u jednoga pisca našega vremena. Dohvati tikvu iz pańege, jer ercaše od žede, i pregińe i davi se pijući. S. Łubiša, prip. 141.

CRCKÁRITI, crčkárím, *impf*. davati po malo. od ercati (erkavati), po cemu je tako po malo davati kao da je pošledne, da ga nestaje, da više nema. isporedi erkavica. u naše vrijeme u Srbiji. Mani se tijeh čašica; šta ercariš? daj ovamo tu bukliju. V. Ilić.

CRČEVO, n. nčko selo koje se spomiće prije našega vremena samo po imenu. S. Novaković, pom. 150.

CRČ, glas kojim se hoće da kaže glas koji se čuje kad se što raspukne. u pjesmi. Mišak biži

CRČI

821

CREŠEVO

po polici, buču nosi na glavici, mišak padne,
buča pukne: crč! Jačke 267.

CRČI, crknem, pf. vidi crknuti.

CREDI, m. pl. jagode od neke kupine u hrvatskom primorju. u jednoga pisca našega vremena B. Šulek, im 43.

CREKVA, f. vidi crkva. isporedi crikva. od xii vijcka u Istri. Ima obITUževati i osvečevati te crekve. Mon. croat. 13. Zemle teh crekav. 31. Priti očeš k jednoj crekvi. Nar. pjes. ist. 6, 3.

CREM, m. vidi cren.

CREMŮŠINA, f. selo u Hrvatskoj u podžupaniji bjelovarskoj. Pregled so.

CRĚN, m. manubrium, držak u noža, svrdla i
drugoga čega. -e- je po sadašnem južnom i istoč-
nom govoru od staroga č, a i c je od starijega č.
Od kor. skar, mahati, udarati. isporedi člen (ma-
nubrium) i čerenac. Dolazi od xiv vijeka, ali toga
vijeka još sa č, a sa c od xv vijeka, između rječ-
nika samo u Daničićevu (crēb 3, 453.) — a sa č:
Noža u črnbě crčené. Starine 10, 278. — b) sa c:
Noža 10 s crěnomi kostenijem. Mou. serb. 49S.
— s promjenow glasa na m gorori se u Sr-
biji za držalo u svrdla: crěm.

CREŇUŠA, f. asphodelus, čepčě. Šloser-Vukot, flor. 1119.

CRĚPAJA, f. selo u Banatu. Šen. prav. 1878.
55. pomine se i prije našeg vremena, i to sa ê
mjesto sadašnega e: Crěpaja. S. Novaković, pom.
150.

CRĚPAJSKÎ, adj. što pripada Crepaji. Javor
1880. 821.

CRÉPÂÑE, n. haustus. isporedi crepati. između
rječnika u Bjelostijenčevu (sa č mjesto čega je u
Vukovu. Hoće mi se danom dukat crepaća, ili bi
ga (brod) voda podušila. S. Ľubiša, prič. 18. Nad-
nice za crepaće vode da broda. 22.

CRÉPÁR, f. tegára, m. tegulus, figulus, koji
gradi ili prodaje crepoce (kojima se kuće pokri-
raju) ili zemłano posuđe. u naše vrijeme. J. Bo-
šković. isporedi crijep, od čega je i postoalo.

CRÉPARA, f. fornax coquendis tegulis, gdje
se crijep peće. samo u Vukovu rječniku (s dodak-
da da se gorori u Srijemnu).

CRÉPAST, adj. imbricatus. u jednoga pisca
našega vremena. J. Pančić, flor. biogr. 448.

CRÉPATI, crěpłem i crěpám, impf. haurire. od crpsti. isporedi crpati. — e je u južnom i istočnom govoru od staroga č, mjesto čega je u zapadnom govoru i; i c je od starijega č. Dolazi od xii sa č a od xvi sa c (vidi duče). u južnom govoru u kom je između r i e oltroj, nalazi se u jednoga pisca xvi vijeka i je (vidi u primjeru M Držiča). — Crepati je upravo više puta crpsti, ali i jedan pućt kad se nastavlja dohle se ne naacpe koliko treba. U pravcom se smislu crepje voda i drugo što teče, ali se u prenesenom smislu može crepati i drugo što. — a) sa č: xii vijeka i u jednoga pisca xvi vijeka i u rječnicima Bjelostijenčevu (cre-) i Daničićevu (crē-) Crěpšlůtimisveto myro. Stefan kr. 28. Da ne pridu veće čipati ovde vode. Bernardin 29b, ioan. 4, 15. — b) sa c od xvi vijeka, između rječnika u Vrančićevu (cri-), Beliniu (cre- 733a), u Bjelostijenčevu (cre- i cri- 55b), Stuličevu (cre-) i u Vukovu (cre-). — a) prelazno. objekat može biti i neizrečen. u pravom i prenesenom smislu: Ne daleče od grada stojahu poduboke bleče, gdje vodu cripahu grani ter p'jahu. M. Marulić 29. Vali ju (ladu) busahu nemilo s obi stran; vodu je cripahu, tećiše sama van. P. Hektorović 72. Da ovi ima gdje-

godi puč dukata, ter da ih romijenčom crepje.
M. Držić 306. Ki na da je ih vodu crepju. B. Gra-
dić, djev. 65. Rukom crepat hladne vode. I. Pal-
motić, christ. 504. Koji vodu crepaše. I. Đordić,
ben. 111. Kad poče crepat, sud težak za sobom
priteenu ga. 126. Neka veće ne uzžednim ni do-
hodim odi crepat. Živ. is. 56. Vrelo milosti, iz
koga crepje grešnik ufaše odpušteha svojihj gri-
jeha. I. Mattei 117. Nestavni kako deijevo bez
sovrne vašaju se i vodu crepuli s obje strane,
dokle najposlije izvrate se. B. Cuceri 279. Crepje
more ožicom. Poslov. dan. 11. Iz puna crepje. 34.
On iz ne sudom crepa, kad mašijem, kad većijem
A. Kalić 304. Uze pał da crepa ispod podnice
more, što je vjetar s krme ulijevao. S. Ľubiša,
rip. 49. Koje (srdele) leti naši ribari, kako oni
isti govore, crepahu (štamparskom griješkom ,re-
pehu"). L. Zore, rib. 2. — b) sa se pasivno: u
prarom i prenesenom smislu: Mana da se cripa,
kad usta otvori, biser da prosipa, kada se govori.
H. Lucić 289. Ovi sud, kijem se iz onoga neistoč-
noga hladenca neprociješeno veselje i slava crepje.
B. Gradić, djev. 65. Napojit žedu vodu od mo-
litve, ka se uzimle i crepje iz hladenac spasitel-
nijeh. B. Gradić, duh. 40.

CRÉPAV, adj. qui hauriri potest. samo u Stu-
ličevu rječnuku. rječ nepouzdana.

CRÉPČAC, crepčača, m. dem. crijepac. samo
u Bjelostijenčevu rječnika (crepev 52b).

CRÉPIĆ, m. dem. crijep. od prošloga vijeka
između rječnika samo u Vukovu. To je bole nego
u cripeći prid ne metat. J. S. Rełković, kuć. 64.

CRÉPINA, f. aug. crijep. od prošloga vijeka,
između rječnika samo u Bjelostijenčevu (cre- 52b).
Job jednom cripinom češaše se. J. Filipović, prip.
1, 414.

CRÉPÔVŁE, n. coll. crijep, testae, testarum
fragmenta. od prošloga vijeka, između rječnika
samo u Bjelostijenčevu (,crepovje'). Crepo(v)le.
Zemłak 1871. 4.

CRÉPUŁA, f. operculum fictile, testa. Od xvi
vijeka, između rječnika i Mikułiniu (crепуļa, po-
klopac od lonca) i u Vukovu (crepuļa, ein grosser
irdener deckel der erwärmt über das zu backende
brot und andere bäckereien gelegt wird. — Od
crijep. — a) zemłan sud kao kakuv poklopac, koji
se ugrije pa se nim poklopi hłeb ili što drugo če.
šo hoće da peće. isporedi crijepla. Ili malatna ili
velika pogača, hoće joj se crepuļa. Poslov. dan.
32. Veća pogača neg crepuļa. 149. — b) kakav god
crijep, testa. Koje su kako lonac napuknut, koji
ne može u sebi vodu držati... je li moguće da
takovke crupije mogu lipo zvečati? D. Rapić 252.
isporedi crepuļica.

CREPŮLICA, f. dem. crepuļa. u jednoga pisca
prošloga vijeka kao crepić. Prah (za miše) na
daščicu, jal drveni taŭr ili na kakvu crepuļicu
nasipati. I. Jablanci 91.

CRÈS, m. ostrvo i na nemu grad između hr-
vatskoga primorja i Istre, tal. Cherso. -e- je od
staroga č, te u zapadnom govoru dolazi i. Hvar,
Korčula, Rab, Cres, Veļa. J. Kavanin 137. Da se ja
ne ženin va Cris bile grade. Nar. pjes. ist. 2, 106.

CRÈSKÎ, adj. što pripada Cresu. Vlasteli su
creski. J. Kavanin 143. Odploviše s knesebo priko
creskog mora. Nar. pjes. istr. 2, 3. Pod balkunom
šěcu tri criska. vlastela. 2, 106.

CRÈSKIÑICA, f. žensko čelade sa Cresa. Za č
ni naša majka Creskiņica bila. Nar. pjes. istr.
2, 17. Ni naša mat Criskiņica bila. 2, 106.

CREŠEVO, n. neko mjesto koje se samo po

CREŠŇA

822

CREVĽICA

imenu pomíne prije našega vremena, a to se ê
medu r i s, te ze za cijelo ne zna treba li e
ili je. Crěševo. S. Novaković, pom. 150. postańem
je u svezi sa kriješna (trešńa). isporedi kriješva.

CRĚŠŇA, f. cerassus, cerasum, trešńa (drvo i
rod mu). Akcenat se ne mijeca, samo su u gen.
pl. još oba zadńa sloga duga: crěšńa, a samo
zadní i gen. i instr. sing.. crěšńê, crěšńom. —
e je u južnom i istočnom govoru od staroga ê,
mjesto čega je u zapadnom i. i c je od starజega ê.
— Postańem od lut. cerassus (preko star. ňem.
kirsâ). isporedi kriješa, kriješva, trešńa, trijesla.
— Dolazi od xiv vijeka sa c, a sa c od xv vi-
jeka (vidi dače). — a) sa č. između rječnika u
Vrančićevu (cršńa), Bjelostijenčevu (čre-), Jam-
bresićevu (čre-), Voltijijnu (cre-) i u Danićićevu
(črê). Posřěd nîv u crěšńiu. Mon. serb. 95. Glas-
nik n. 12, 40. Na crěšńu. Glasnik 15, 286. Črišće
ke pojimat dobro je. M. Marulić 77. Cršńa. M.
Alberti xi. Obrodila črišna, višna više od roda.
Nar. pjst. ist. 2, 82. Žabica mu rece neka udjigne
na jednu črešńu. Nar. prip. miku]. 15. Crěšńa.
B. Sulek, im 58. Cršńa. 59. — b) sa c. aa.) u
pravom smisłu samo u Bjelostijenčevu rječniku
(cri- 52b). isporedi crešnev. — bb) selo kod No-
voga Erda xv vijeka. Selo Crěšńa. Mon. serb.
570. Daničić 3, 454.

CRĚŠŇEV, adj. cerassinus, trešňov. u rječnicima Bjelostijenčevu i Jambrešićevu (u oba se č i u nase vrijeme u Srbiji po někim krajevima. Odatle je bio crešnevim topom Kuršumliju. Otažbina 4, 21.

CRĚŠŇEVICA, f. brdo u Srbiji u Homołu.
Glasnik 43, 299. isporedi Črešnevic.

CRĚŠŇICA, f. něko mjesto koje se samo po
imenu pomíne prije našega vremena. ‚Crěšnica‘,
S. Novaković, pom. 151.

CRET, m. vidi kod čret.

CREV, m. vidi crevła. samo u Vrančićevu rječniku (calceus).

CRĚVA, f. vidi crevła. samo u Vukovu rječniku (gdje se dodaje da se govori u Bси).

CRĚVÁŘ, crevára, m. praeparator intestinorum, tko spravłą i prodaje crijeva. u Srbiji. M. Kovačević. I. Pavlović.

CREVÁREV, adj. što pripada crevaru. M. Ko-
vačević.

CRĚVÁRSKÎ, adj. što pripada crevarima. Cre-
varski zanat. M. Kovačević.

CRĚVICA, f. vidi crevłca. samo u Stulićevu
rječniku.

CRĚVŁA, f. calceus, postola. Akcenat ostaje,
samo su u gen. pl. i oba zadńa sloga duga: crě-
vâł, a samo zadni u gen. i instr. sing.: crěvłě,
crevłöm. — Dolazi od xiii vijeka, u tada je gla-
sila črěvija (vidi dače), pa se č promijeniło na c,
a od ê postalo u južnom govoru je, u istočnom
e, koje dolazi i u zapadnom, a i između v i j
ispalo, te je od xvi vijeka glasila u južnom go-
voru crjevja; istoga je vijeka u južnom govoru j
iza r počelo otpadati, te je bilo i crevja (vidi u
primjerima). istoga se vijeka počelo i umetati 1
među v i j, koje se a 1 sastavilo u ł, te je po-
stala kao što je danas: crevła. između rječnika
nalazi se u Mikałinu (pl. crevłe 51a, crevje 96a,
calceus), u Belinu (crevła, calceus 650a), u Bj-
elostijenčevu (črevła), u Stulićevu (crevła), calceus,
calceamentum) i u Vukovu (crevła, calceus).
Po-
tańa još ne sa svijem jasna: može biti od kor.
skar, skakati, vrtjeti se, viti se, savijati, uvijati,
obavijati. isporedi skorńa, kora, kolo, crijevo. —

Dok je riječ glasila crevja, nalazi joj se gen. pl.
i sa i na kraju mjesto a prema drugim rječima:
crevji, i sa i mjesto ji: crevi (vidi u primjerima).
a jednoga písca xvii vijeka nalazi se instr. pl.
crevłimi (s crevłimi okrpłenimi. B. Kašić, fran.
57. 83.), čemu ne će biti uzrok ništa drugo nego
što je pisac pomiješao riječ s rječima muškoga
roda. — a) sa č i s cijelijem završetkom ija samo
xiii vijeka. Crěvijam. Sava, tip. stud. glasn. 40,
157. sa č i sa vla na kraju: crěvła, samo u Bj-
elostijenčevu rječniku. — b) sa c: Ako vidiš (u
snu) crjevje prodrte, toj prilikuje štetu. Zbor.
138. Uzmi najbrže crevje s dva poplata. N. Na-
łešković 1, 277. Naučit crjevje krpit. M. Držić
152. Skrih crevle Zagorki. F. Lukarević 63. Poče
krpiti crevje. M. Orbin 111. Jednoga krpca od
crevji. 111. Na noge obuće jedne crevje od ko-
nopca. B. Kašić, ign. 12. Podplat crevle ali pa-
puče istanča se. M. Radnić 238. Izuti crevłu. 349.
Ako izkałaš crevle, ne otareš ih udije? 493. Ako
ti je ovolihno što na crevłam. V. Andriaši, put.
299. Od ne (duše) mału sejcu činiš nego li od
istijeh crevi. 299. Tvoj muž obuva crevja sada,
a ne opanke. A. d. Bella, razgov. 26. Izuo je
crevle s noga. B. Cuceri 408. Od zle kože ne
može dobra crevja bit'. Poslov. dan. 89. Jednu
crevlu na svaku nogu obuvat'. 39. Zaļudu li je
širok svijet, kad ti je crevła uska. 155. Brčište
mu je kao peta od crevle. Nar. posl. vuk. 30.
Crevle od suhoga zlata. Nar. prip. vuk. 128. Da
iznesem nekoliko crevła. V. Vrčević, ignore 48.
Zatvori skrińu, da joj ne da uzeti crevle, ubrus
i koret. S. Łubiša, prip. 39.

CRĚVŁÁŘ, m. sutor, ko crevle šije, postolar.
od XVI vijeka, između rječnika u Mikałinu, Bel-
linu (650a), Stulićevu i Vukovu. isporedi crevla.
— Podi u Đura crjevjara. M. Držić 132. Nije svagda
istina da crevlari najzločesteju obuću nose. A. T.
Blagojević, kin. 32. Ja hoču biti crev sa. V. Vr-
čević, igre 8. u Dubrovniku se zove Crevlari i
jedna ulica, u kojoj su najviše crevlari. u tom
smisłu: Poči ču postati ja među Crevlari. N. Na-
łešković 1, 287.

CRĚVŁÁRAC, crevlárca, m. dem. crevlar. samo
u Stulićevu rječniku, gdje ima i crevlárac i crev-
larčić. sve slabo pouzdano.

CREVŁÁRAC, crevlárca, m. dem. crevlar. samo u Stulićevu rječniku, gdje ima i crevlárac i crevlárčić. sve slabo pouzdano.

CREVŁÁRČAC, crevlárca, m. vidi kod crev-
larac.

CREVŁÁRČIĆ, m. vidi kod crevlárac.

CRĚVŁÁREV, adj. sutoris. samo u rječnicima
Belinu (161a) i Stulićevu.

CREVŁÁRIĆ, m. dem. crevlar. samo u rječ-
nicima Belinu (161a) i Stulićevu.

CREVŁÁRINA, f. sutrina (taberna), dućan
crevlarski. samo u Stulićevu rječniku.

CRĚVŁÁROV, adj. vidi crevlarev. u Stulićevu rječniku.

CRĚVŁÁRSKÎ, adj. sutorius. u rječnicima Mi-
kałinu, Belinu (161a), Stulićevu i Vukovu. Šav
crevlarski. Mikała 51a.

CRĚVŁÁRSTVO, n. sutrina (ars). isporedi crev-
łarština. u rječnicima Belinu (161a. 650a) i Stu-
lićevu.

CRĚVŁÁRŠTINA, f. sutrina (ars), radńa crev-
łarska. isporedi crevlárstvo. samo u Belinu rječ-
niku (161a, 650a).

CREVŁĘTINA, f. angm. crevła. u rječnicima
Belinu (191a) i Stulićevu. isporedi crevłina.

CRĚVŁICA, f. vidi crevła. od xvii vijeka, iz-
među rječnika u Mikałinu, Belinu (650a), Stuli-

CREVŽINA

823

CRIJEPŽA

čevu i Vukovu. Ne znam kako crevlica je upala mu unutra. A. Kalić 542.

CRĚVŽINA, f. augm. crevju. u rječnicima Belini (1914) i Stuličevu, isporedi crevletina.

CREVŽOKRP, m. vidi crevlokrpac. u jednoga pisca našega vremena. Ja sam bio crevlokrp. M. Pavlinović, rad. 43.

CREVŽOKRPAČ, crevlokrpca, m. sutor cerdo, tko krpi crevje. od prošloga vijeka, izmedu rječnika u Belini (1914) i Stuličevu. Obznaniše da se je jedan crevlokrpac uslobodio nove crevje praviti. A. T. Blagojević, kin. 33.

CREVŽOKRPEŠA, m. vidi crevlokrpac. samo u Stuličevu rječniku.

CREVOGLAĐ, m. vidi Crevoglađa.

CREVOGLAĐA, f. neko mjesto kod Nerodimle xvi vijeka, a tada se pisalo Crévoglađa: Puti koj grede iz dohle Crévoglađe. Glasnik 15, 278. pisalo se i Crévoglađa: St. Crévoglaždem. Glasnik 15, 278. Crévoglažalt. S. Novaković, pom. 151. Danićić 3, 477.

CREVOGNIĆE, n. neka bolest u crijerima. xv vijeka u knizi u kojoj glasi starinski crévognitije. Starine 10, 89.

CRĚZMEN, adj. sobrius, trijezan. xvn i xvni vijeka, e je u južnom i istočnom gororu od stara roga č, mjesto čega je u zapadnom i; m mjesto v, koje se izra z promijenilo na m (isporedi starinsko trijezviti se, trězviti se); a je postoalo od s, izmedu kojega je i r ispalot. Ko trijen može biti starg, stecati, krijepriti (od koga je iem. stark). isporedi crijezan, trijezan, — a) koji nije pijan ili se ne opija, te je svagda pri schi: Od pjanca učinjo crizmen. F. Lastrić, svet 37. taki može biti i život, u kom se ako ne opija: Crezmeno živlenje je drago bogu. M. Divković, nauk 21b. — b) adv. crezmeno, sobrie: Koji crezmeno i razložito živu. M. Divković, nauk 23. Ako crezmeno uživete. 22.

CRĚZMENOST, crězmenosti, s. sobrietas, treznoća. od crezmen. u jednoga pisca prošloga vijeka. isporedi crijeznost. a) u pravcom smislu: Prominili... obiacj od opijaņa u crizmenost. F. Lastrić, test. 257. Prožrdrlost kvari crizmenost. F. Lastrić, ned. 328. — b) u prenosenom smislu: Nevadnost kvari i suprotivi se jubavi, ali ne truje čistoće, poniznosti, crizmenosti. F. Lastrić, ned. 328.

ČŘGOVO, n. selo u Hercegovini u Necesiju. pogrješka, Crgove'. Statist. 120.

CRHLA, f. neko selo koje se samo po imenu spomije prije našega vremena, te se za cijelo ne zna ni koga je roda. Crhla. S. Novaković, pom. 150.

CRĪJEMOS, m. vidi crijemuš, od našega je potstao promijeniti u na. Cremoš. J. Pančić, flor. biogr. 462. Crimoš. B. Šulek, im. 44.

CRIJEMOŠNA, f. neko selo koje se pomije prije našega vremena. Cremošna. S. Novaković, pom. 150. Cremošna u Zmijańu. 133. isporedi crijemoš.

CRĪJEMUŠ, m. vidi crijemuša. samo sa č mjesto c i sa e i i mjesto ije po Hrvatskoj u kajkavaca i čakavaca. Čremuš, črimuš. B. Šulek, im. 58. 59.

CRĪJEMUŠA, f. allium ursinum L. u Lici. V. Arsenijević. isporedi crijemoš, crijemuš, crijemuž, crijemuža, srijemuš, srijemuša, srijemuž, srijemuža, čremuš, čeremuš. Korijen može biti kar (skar), sipati, miješati, začinati (grv. zoguovor,

luk, lit. kermuszis, divli luk, danski rams, allium ursinum).

CRĪJEMUŽ, m. vidi crijemuš, od koga je i postao promijenivši s na ž. Ubli dete cremuž postaoči. Prot. sab. mag. 203. Kad bi u kosnjske planine po cremuž išli. Glasnik 30, 110. Cremuž sada ozeleni. 122. pogrješka će biti crimuz. B. Šulek, im. 44.

CRIJEMUŽA, f. vidi crijemuša, od koje je i postala promijenivši š na ž. Crimuža. B. Šulek, im. 44.

CRĪJEMZA, f. vidi crijemža.

CRĪJEMŽA, f. prunus mahaleb L., crêmža. J. Pančić, flor. srb. 266. prunus padus L., cremža. B. Šulek, im. 43. isporedi magriva. Postavlja neznana, može biti istoga kojej. je crijemuša. nalazi se i sa z mjesto ž: cremza, crîmza. B. Šulek, im. 43. 44. sa n i z mjesto m i ž: crinza. B. Šulek, im. 44. i sa e mjesto c u hrvatskom primorju črenza. B. Šulek, im. 58. nalazi se i u muškom roda: u hrvatskom primorju crins i u kajkaraca črenz. B. Šulek, im. 44. 58.

CRĪJENZA, f. vidi crijemža.

CRĪJEP, m. testa. — ije je u sadašniem južnom gororu od staroga č, mjesto čega je u istočnom (erčp), u zapadnom i (erip) i č je od starijega č. koje se još drži u čakaraca i kajkaraca. — akcenat se mijařa i loc. sing.: crijepu (erčpu, eripu) i u gen. pl. kad nema ov: crijepā (erčpā, eripā); u pl. kad ima ov: crěpovi (južno i istočno, a zapadnom eripovi), tako u cijetaj takoj množini osim gen., gdje je crepovā (južno i istočno, a zapadno cripovā). — Dolazi od xiv rječka, i to s e, ali kao ime, inače od xvi vijeka sa č a od xvii sa e (vidi dałe). Kor. skarp, sjeći. — 1. u pravom smislu: ulomak od zemlja nauda, rbiwa. a) sa č. izmedu rječnika u Vrančićevu (erip, testa, fragmentum), Bjelostijenčern (crep) i u Jambrešićevu (crep). Razbi mu lonae, ki na glavnu staše, čripi poletise a njega krv proli. M. Marulić 255. Počše cripima rane je ne grebisti. F. Vrančić, živ. 113. — b) sa c. izmedu rječnika u Mikaļinu (fragментum vasis fracti), u Stuličevu i Vukoru. Stavi u novim crěpī da izgorit sumpors. Glasnik 25, 34. Osušila se je kakono cripo kripost moja. B. Kašić, rit. 384. Činiti kućie 210. Strugaše cripom čire. A. Kanižlić, bogołub. 480. Kada sviću načinit ne znadu, onda u crip i mast kućnu dadu. J. S. Rełković, kuć. 104. A tvoja bi majka sinotniću pila, sinoć donesenu, creom pokrivenu. Nar. pjes. vuk. 1, 121. Uze crijep, pa se strugaše. Đ. Danićić, jov. 2, 8. — 2. opeka kojom se kuće pokrivaju, tegula. u Vukoru rječniku: crijep. — 3. ime muško. xiv vijeka sa e, a poslije i sa č. Kupiħu u Crepa. Mon. serb. 196. Danićić 3, 453. Črepī. S. Novaković, pom. 113. isporedi Crijepović, Crijepi. — 4. selo u Bosni u okrugu sarajevskom, kotaru rogalekom: Crijep. Statist. 19.

CRĪJEPAC, crijepea, m. dem. crijep. od prošloga vijeka, izmedu rječnika samo u Bjelostijenčevu (črepec). a) sa č u agarskih Hrvata: 'Z čripca nam je jist davala. Jače 80. — b) sa: Kad je ju gule i u cripac meću žeguć. J. S. Rełković, kuć. 104. Cripac s vatrem. Nar. zag. nov. 234.

CRĪJEPRE, prezime s majarskim završetkom mješto Crijepović, koje vidi. isporedi Čerepi. 1381. Ubi Crepši Vitomiri. Turške na Dubravnici. Łetop. saf. 74. Danićić 3, 453.

CRĪJEPLE, n. coll. crijep. isporedi crepovje. samo u Bjelostijenčevu rječnika (crepje).

CRĪJEPŽA, f. vidi crepuļa pod a. isporedi

CRJEPOV POTOK

824

CRJEVO

vršnik. Od prošloga vijeka, između rječniča u
Bjelostijenčevu (čreplja 52b, gdje je što i crijep)
i u Vukovu u značenju koje je stavljeno i s do-
datkom da se govori u Crnoj Gori, ali se govori
i u Bačkoj (L. K. Lazarević) i po drugim kra-
jevima. Lijepa kako crijepna. Poslov. dan. 55.
Takovi helb umesi žena i sad za gosta i metne
ga pod crepnu da se peče... Kad posle ogle-
daju je li im taj helb pečen, a to pod crepnu
pravi helb, narastao, ništa ti lepše, i digao crepnu
nad sobom. Nar. prip. vuk. 103. Crijepnu položi
vrh vatre. Dok tijesto dođe u kvas, crijepna je
zažari. S. Ľubiša, prip. 28.

CRĪJEPOV POTOK, m. selo u Bosni xv vi-
jeka. Cripovi Potok. Mon. serb. 439. Daničić
3, 453.

CRĪJEPOVA, f. selo u Bosni u okrugu trav-
ničkom, kotarja jajačkom: Cripova. Statist. 68.

CRĪJEPOVIĆ, m. prezime xv vijeka, po ocu
Crijepu. Popu Venediktu Crēpoviću. Mon. serb.
571. Daničić 3, 453. isporedi Crijepi, Čerepi.

CRĪJEVAC, crijevca, m. a) exiguum intestinum, malo crijevo. samo u Stulićevu rječniku. — b) stellaria media With. crevac, črevec. B. Šulek, im. 43, 48. črevec plavi, veronica arvensis L., črevec živični, veronica agrestis L. 58. — isporedi crijevece.

CRĪJEVAK, crijėvka, m. exiguum intestinum,
malo crijevo. samo u Stulićevu rječniku.

CRĪJEVAN, crijėvna, adj. intestinorum. XVII
vijeka sa starijim č mjesto c. Neduži črêvny.
Starine 2, 279. isporedi crijevnica.

CRĪJEVCA, n. pl. vidi kod crijevece.

CRĪJEVCE, n. dem. crijevo. Akc. se mijena u
gen. pl. crevácā. — a) pravom smislu: 1. cri-
jevce kopore. Poslov. dan. 28. u Stulićevu rječ-
niku griješkom crijevče, gen. crijevča. — b) ime
bižu: aa) stellaria, mišjakiņa. Crevce, stellaria
media Witht. B. Šulek, im 43. črevce, stellaria L.
J. Sloser-Vukot, flor. 353. češće pl. crijevca za
istu bižku: Črevca, alsine, morbus gallinae, aurі-
cula muris. Bjelostijenac 53b. Crevca, crīvca,
črevca, črīvca, stellaria media With. B. Šulek,
im. 43. 483. 58. 59. isporedi crijevac. — bb) cri-
jevece živinsko, cerastium L. B. Šulek, im. 44.

CRĪJEVČAC, crijevča, m. dem. crijevak. samo u Stulićevu rječniku (s genetivom kakje stavljen). u istom rječniku ima u istom značenju i crijevičić. sve nepozdano.

CRĪJEVČICA, f. anagalis. samo u Stulićevu
rječniku gdje glasi ,črīčica', i iz něga u jednoga
pisca našega vremena: crīčica, stellaria media.
B. Šulek, im. 44.

CRĪJEVČIĆ, m. a) vidi kod crijevčac. — b) selo
u Bosni u okrugu zvorničkom: Crijevičić. Statist.
83.

CRĪJEVIĆ, m. prezime u Dubrovniku od XIII
vijeka, koje se pisalo i sa starijim č mjesto c,
tal. Cervi. Črêvićs. Mon. serb. 40. Orêvićs. 240.
nalazi se po jedan put i Cerševićs i Cerševićs.
Mon. serb. 40. 536. Daničić 3, 476.

CRĪJEVNICA, f. alvi profluvium, protox. XV
vijeka na jednom mjestu sa starijim č mjesto e
i u Bjelostijenčevu rječniku (takođe sa č: črev-
nica). Ustaviti črêvnicu. Starine 10, 89. — ispo-
redi crijevan.

CRĪJEVO, n. intestinum, venter. — ije je u
sadašnem južnom govoru od staroga ê, mjesto
ćega je u istoćnom e (crévo), u zapadnom i (crivo).
i c je od starijega č. Od XIII vijeka sa č, a sa c

od XVI (vidi dałe). — Postačiem može biti od kor.

skar, vrtjeti se, viti se, uvijati, savijati. od tuda
bi tako nazvano bilo što je ispredijanoj, spleteno.
isporedi crevja. — 1. sa č, od XIII vijeka (vidi
pod b. prvi primjer), ali sada samo u čakavaca
i kajkavaca, između rječnika u Vrančićevu (čriva,
intestina, exta), u Bjelostijenčevu (čreva, inte-
stina, viscera 50a, 53a), u Jambrešićevu (črevo,
intestinum; čreva, viscera, u Voltigijinu (črevo,
gedärme) i u Daničićevu (črêvo, venter). a) in-
testinum, crijevo u trbuhu, kroz koje prolazii iz
zełudca probavljena hranja. Jegda komu izlaziti
črêvo phohodno. Starine 10, 89. Riba sija jest na
snědenije, ... a črêva jeje na izgoņenije běsom.
Arkiv 9, 101. Budući nih čriva dobro plna jistvin.
Transit 60. Ispluše vsa čriva něgova. Anton Dalm.,
act. 1, 18. Obisivši se razpuknu se na poli, i iz-
puzoše sva čriva něgova. Bernardin 89. act. 1, 18.
Ne razmišlaj jeduć čriva što je v nih za vola
živa. P. Vitezović, cvit 39. Kida smrad, ki mu se
s sćriv (naštampano u naše vrijeme južnim govo-
rom ,čriev') odkida. J. Kavaņin 449. — b) predně\znalečene preneseno na cijelo mjesto gdje je crijevo
u prednjem značenju, te dolazi kao trbuh, utroba,
venter. Ty prijeti me iz črêva materie moje. Mon.
serb. 9. Sami te izbra ješte is črêva materna.
Domentijana 83. Jegda otečete človêku vse tělo
i črêvo i nože. Starine 10, 89. Sin božji ne najde
pociinutja nego v Marijini črivi. Korizm. 11. Tri
dni je stal (Isus) v črivi zemљe. 98b. Divično
krije. Katak. 1561. 71. Od čriva materie mojeje.
Postila 1562. 41b. Kako je Jona bil v črivu ba-
line tri dni. Bernardin 18b. mat. 12, 40. Koga
nebesa obujati ne mogahu, u tvojem si ga črivo
složila. M. Alberti 20. Od ploda čriva tvoga po-
stavim na pistolovu. 311. po crkvenim kni-
gamga u jednoga pisca koji je pisao istoćnim go-
vorom prošloga vijeka: Zabole ga črevo. J. Rajić,
boj 93. — 2. sa c, od XVI vijeka (vidi primjer
N. Raņine), između rječnika u Mikaļinu, Belinu
(151a), Stulićevu i Vukovu. a) kao naprijed pod
1, a.: Izljezla jesu sva crijeva něgova. N. Raņina
177. act. 1, 18. Obisivši se raspuknu se na poli,
i izpuzoše sva čriva něgova. I. Bandulavić 198.
act. 1, 18. Cijelo tijelo s neizvađenijemi crijevi-
jemi. B. Kašić, fran. 207. Iz něga criva izparaše.
L. Ļubuški 25. Ukažati im da je slab oni bog,
koji se dade smrviti, u vodi popiti, u criva i
želudac postaviti. E. Pavić, ogled. 126. Cijeroje
zadne uzrašeno bolećamic. Živ. is. 38. Ima u
crijevih i u žilah sok. Besjede kr. 121. Ne mo-
gući trpiti, što ga zavijaše unutra po crijeviju.
F. Lastrić, ned. 274. Tvrđe l' crivo može biti,
više l' može odoliti nego kamen? V. Došen 178.
Drob i criva okol sebe kota. M. Kuhučević 121.
Od krvi sviņa i criva jizbine pripravlja A. Ka-
nižlić, kam. 562. Criva na zemlju nesrićan istoči.
I. J. P. Lučić, razg. 7. Jer šně često i něg criva
bole. J. S. Rełković, kuć. 383. Sujova je puška
prevarila, a Markova vatu prifatila, te Tur-
čina dobro pogodila po něgovom svilenu pojasu,
opasa se crijevima Sujo. Nar. pjes. vuk. 4, 329.
Tako mi se crijeva ne sukala! Nar. posl. vuk.
306. Izguli komaru nogu, i crijeva od mu na
dvoru. 98. Ti ćeš bolovati teško do bolesti u
crijevima. Đ. Daničić, 2dnep. 21, 15. Mahmut se
nadme kao crijevo na vatri. S. Ļubiša, prip. 168.
Cijeroje debelo, tousto, omasum. Mikaša 51b. cri-
jevo debelo, omasum. Bella 151a, crevo debelo ili
sito, intestinum crassum, colon. J. Pančić, zool.
18. crevo pravo ili guzno, intestinum rectum. 18.
crevo zadniveno, intestinum coecum. 25. — b) kao
naprijed pod 1, b., ali dolazi samo onda kad se
može misliti i prvo značene. Budući u crijevu

CRIKVICA

826

CRKNUTI

CRĪKVICA, f. dem. crīkva. od xvi vijeka, između rječnika samo u Vrančićevu (sacellum), gdje najprije i dolazi. Crikvicu jednu zače graditi. F. Glavinić, evit 91. Bratimi skupivši se u svoje crikvice. M. Bijanković 141. Zazida lipu crikvicu. Nar. prip. mikul. 43. Na gore je crikvica, na crikvi zlatan križ. Nar. pjes. ist. 6, 29.

CRĪKVINA, f. parietaria. ispoređi crkviną, drjenak, od prošloga vijeka, između rječnika u Belinu (771a, gdje se dodaje ‚parola bassa‘). u Stulićevu ima ‚crivina‘, koje će biti pogrješka. Divje smokve i crikvine. J. Kavaņin 249. Crkvina, parietaria officinalis L. B. Šulek, im. 44 (gdje stoji da je uzeta iz Belina rječnika).

CRK, m. nadimak mjesto prezimena, prošloga vijeka, samo na jednom mjestu, sa svrijem poudano nije, ali isporedi Crković. Milenko Crkš. Bud. spom. glasn. n. 3, 71.

CRKÁNICA, f. a) animal morticinum, crkotina, strvina. — b) pellis morticini animalis, koža od živinčeta koje je crklo, mrlediná. — u oba značeva samo u Vukovu rječniku (gdje se dodaje da se u preom značenju govoru i Bačkoj). isporedi crkati.

ČRKÁNE, n. mors. crkavaće. isporedi crkati. samo u Stulićevu rječniku (subitus bruti animalis interitus).

ČRKATI, črkám, impf. mori, perire, crkavati. od xvi vijeka, između rječnika u Bjelostijenčevu (intereso, pereo, crepo, occido) i u Stulićevu (v rente mori, de brutis). Korijen vidi kod crknuti. Sva kolika zemja žudioska od žede crka i od glada mre. B. Gradić, djev. 146. Kraji priboda odrinutijeh s neba duha u pučini ogna živa,... jak uboden bivo muka, podrtijeh iz uzdaha, bez umrtja u kih crka, krivajem dimim paha. I. Gundulić 472. Skončavaj se, crkaj u vijek. Besjede kr. 157. Crv, kada crkat stane, teke sobom gane. V. Došen 2. Kad se s dižvom ponarska jato, malo da ne crka. 165. Neka crka koć i mazga. Š. Stefanac 51. Crkaju (pilići), sam ne znaš uzrok za što. J. S. Rejković, kuć. 236. Tu crkaju hati i paripi. Nar. pjes. vuk. 5, 185. I crvena goveda lipsaju, crkaju, ginu. Nar. poslov. stojan. go

CRKAV, crkve i crkvi, f. vidi crkvka. od xii vijeka, ali bez a u nom. i ace. sing. a s umetnutijem a xvi vijeka u jednoga pisca. poslije i ne dolazi. između rječnika samo u Daničićevu (3, 451). isporedi crikva. u oblicima u kojima je kao crkva vidi kod ne. Vbsa crkvlv. Stefan kr. 28. Oskvrniše crkvlv. 24. Da ga crkvlv postavi. Mon serb. 99. Daruju crkvlv svetoga Vida. 10. Da sstvori crkvlv po svojoj věre. 216. Pod oblasti sije crkvi. 13. Sb dohodki crkvi tezi. 13d. Da buduti crkvy. 10. Cito smo dali crkvi. 12. Sb crkviju. 195. Svojeju crkviju. Zakon. duš. 32. Crkvi osveti. Sava 1. Mnogyje crkvi šlza. Mon. serb. 91. Sveta crkav predlaga nam. Š. Budinić, sum. 3. Ova crkav je sveta. 12b. Viruju svetu crkav katoličasku. 12b.

ČRKAVAC, črkavca, m. animal morticinum. samo u Stulićevu rječniku (brutum animal, quod subito interiit). isporedi crkanica.

ČRKÁVAN, črkávna, adj ecclesiae. crkveni. samo xii—xv vijeka, a tadaj glasilo crkvenb, između rječnika samo u Daničićevu. Crskv(b)nimyims dobytkomb. Mon. serb. 10. Otča crkvnihvi lveh. 61. Što se tu imenujet. Crkvlvno. 68. Łudembe crkvlvnimb. 191. Ikonomu crkvlvnomu. 571.

CRKÁVÁNE, n. mors. isporedi crkavati. samo u Vukovu rječniku.

CRKÁVATI, črkávám, impf. mori, perire, lip savati. isporedi crkati. od prošloga vijeka, između rječnika samo u Bjelostijenčevu (57b) i u Vukovu. Akeenat kaki je u inf. taki je u cijelom aor.: crkávab, u part. praet. act. n: crkávao, i u 3 pl. praes. sa zadnim slogom dugim: crkávajů, u part. praes. s istijem slogom dugim: crkávajůči, i u part. praet. act. i s trećim slogom dugim: crkávav, crkávávši; u svijem je ostalijem oblicima kao u 1 sing. praes. Korijen vidi kod crknuti. Od tog (udarca) magarci crkavaju. Nar. posl. vuk. 236. Srećnomne žene umiru, a usrećnomke kabile crkavaju. 293. Muhe one stoci tako dosaduju da kašto i crkava od nih. Vuk, živ. 228.

ČRKÁVICA, f. a) animal morticinum, crklo živinče. isporedi crkanica. samo u Stulićevu rječnika. — b) bolest od koje stoka crkava, morbus animalium mortifer. u naše vrijeme, između rječnika samo u Vukovu (s dodatkom da se govoru u Risnu). Tako ne večao kao brav od crkavice. Nar. posl. vuk. 307. Ako udari crkavica u stoku. S. Ľubiša, prip. 248. Ako kuga mori puk a crkavica mete stoku. S. Ľubiša, prič. 54. Da od crkavice oslobođi koše. M. Pavlinović, razg. 53. — c) facultatula, imaće tako malo da ga gotovo i nije. u naše vrijeme u pjesmi, i iz ne u Vukovu rječniku. I na momke crklet učinio. Nar. pjes. vuk. rječ. 814b.

CRKI, crkve, f. vidi crkvka. osim nom. sing. u ostalijem je oblicima kao krk i kao crkva, u nom. sing. dolazi samo u jednom spomeniku xiv vijeka. i je stavljeno kako bi sada glasilo mjesto staroga y. Crkdy da drži selo. Mon. serb. 112. Danići 3, 451.

CRKÍVATI, črkujem i črkívám, impf. vidi crkavati. od prošloga vijeka, između rječnika samo u Bjelostijenčevu (samo u praes. crkujem 57b). Nit mačka od rib crkuje. P. Vitezović, evit 106. Od glada jur crkašaš. Jače 266.

1. CRKLET, m. jussum minax, zapovijest prijetiom. od tur. syklet, muka, dosada, navala. isporedi crklet. u naše vrijeme u pjesmi, i iz ne u Vukovu rječniku. I na momke crklet učinio. Nar. pjes. vuk. rječ. 815a.

2. CRKLET, m. bractea, klobodan, šik, varak, zlato kozar. samo u rječnicima Belinu (529b) i Stulićevu. može biti od tur. silkmek, tresti. Pokriti crkletom, bractea inducere. Bella 529b.

CRKLIT, m. u jednoga pisca xvi lepirca na mjestu gdje od drugim rukopisima lepir. rječi tamna i nepozdana. može se citanati i čerklit. Kaže crklit uz plam sviće vesili se, vrti i vije. A. Čubranović 150.

CRKMICA, f. fragaria vesca L. B. Šulek, im. 44.

CRKNÚČE, n. mors. isporedi crknuti. Koji broj neizbrojni utijeh jada i crknuća unutrijeni tužno će ti sree drpit! B. Cuceri 21. Koje crknuće, koje skončaće priuzet će ti jadno sree! 101.

ČRKNUTI, črknêm, pf. mori, perire, dirumpi, prema oblicimu koji su kao i u drugih glagola te vrste običniji bez nu sada se i infinitiv govorii i po preoj vrsti crči. Dolazi od xvii vijeka, između rječnika u Belinu (crknuti, bestiarum more interire 497a), u Bjelostijenčevu (lipsati), u Volšijijim (crknuti, bersten), u Stulićevu (crknuti, disrumpi, mori, de brutis) i u Vukovu (crknuti i crči, perire, rumpi). — Od kor. kark, vikati, ciciati, pištati. isporedi krčati, krknuti, to je značene korijenn prešlo u zdanuti s takim glasom (isporedi cikati i pisnuti) i s takim glasom raspasti se, a po tom samo uginuti, prsnuti. — 1. kao

CRKVENAC

830

CRKVI

je i Crkvina. Zemljop. bos. 46. Glasnik 20, 380. na karti ,Crkven'.

CRKVENAC, Crkvěnca, m. a) *selo u Srbiji u okrugu čuprijskom*. K. Jovanović 180. — b) *mjesto u selu Borku u Srbiji u okrugu biogradskom*: U selu Borku na mestu Crkvencu drži se da je nekad bio manastir Borak. M. Đ. Milićević, srba. 68. — c) *brdo u Srbiji u okrugu kneževačkom*. Glasnik 19, 298. — d) *u pjesmi kao da je nječo brdo: Javorov momak, javorova bižka, na crkvenu na zlačeneu ran' poje. Vuk, živ. 12. — e) prezime, u naše vrijeme*. Schem. zagr. 1875 259.

CRKVENAČKI, adj. što pripada selu Crkvencu. Opština crkvenačka. K. Jovanović 180.

CRKVĚNÎ, adj. ecclesiae, ecclesiasticus. *isporedi* crkovni. od xiv vijeka, između rječnika u *Voltiğijinu* (crkven'), u *Stuličevu* (crkven'), *Vuškovu* (crkveni) i *Daničićevu*. nominalnom obliku nema potderce ni jednom svega eremena. Na *judeh* crkvenihb. Mon. serb. 134. Međe zemlj crkvenoj. Glasnik 24, 244. Pokrov crkveni raspuše se na dvoje. N. Rańka 100. mar. 15, 38. Poglavica crkveni. 164. Da ti pravi gdi crkveno blago stavi. P. Hektorović 114. Svitovni *judi* a ne crkveni. A. Komulović 49. Postavi *nega svrhu vru hačvenoga*. I. Bandulavić 34. mat. 4, 5. Er ih je prisvjetljeni skup od običaji crkvenih polhvalio. B. Kašić, fran. 150. Od zapovidi crkvenih i od svitovnih. I. T. Mrnavić, nauk 1702. 18. Kad ječuš crkveno zvono. I. Grličić, put. 275. Od sora crkvenoga. J. Kavańin 114. Crkvenoga dobra istoga ne bi stvetał grabit. 229. Što će reći duh crkveni? A. Kadčić, bogosl. 3. Što je zaveza crkvena? 14. Da si ukrao crkveno. 197. Od *kluča crkvenih*. 225. Zakon crkveni. A. Bačić 140. Sada nije *judi crkveni*, koji bi poznali od kud su odpali. S. Badić, ukaz. 4. *Judí crkveni i svitovnih*. F. Lastrić, test. 105. Ne ima zapovijedi božje, koja su u *pjanstvu* ne tlači, ni crkvene. F. Lastrić, ned. 426. Pastir crkveni. 104. Koji su crkveno grabibili. J. Banovac, pred. 104. Kakvi vała da budu služari crkveni novoga zakona. E. Pavić, ogled. 141. Primiše svu robu toliko crkvenu, koliko manastirsku. Norini 55. Na crkvenoj ulici igrahu se. M. A. Rełković, sat. 3. Zarad ceremonija, to jest crkvenih običaja. A. Kanižić, kam. II. Misnici i ostali *judi crkveni*. I. Velikanović, upuć. 2, 162. Crkvena se otvorše vratja. Nar. pjes. vuk. 2, 197. Da crkvenu zatvorim alviju. 4, 170. Pa sakupi dvanaest vladika i svojih jezica trista kaluđera i šest stotin' crkvenijel daka. Nar. pjes. petr. 2, 559.

Donesu crkveni barjak. Vuk, nar. pjes. 1, 10. Zavjes crkveni razdride se na dvoje s vrha do na dno. Vuk, mar. 15, 38. Iz crkvenoje izjela. Vuk, nar. pjes. 1, 136. — crkvění, *kniga svetoga pisma*, koja se zove i *kniga Isusa sina Sirahova, i pisac koja*, ecclesiasticus. u *někih knženika prošloga vijeka*. *isporedi* crkovnik, crkovničak, crkvenik. Marija je kako maslina džidava, veli crkveni. F. Lastrić, test. 350. Ako sumljs, evo crkveni prid tebe izlazeći svidočbu donosi. D. Rapić 301. Reče duh sveti po crkvenomu. B. Leaković, nauk 340. — *crkvěně kölo, árpaw. vidi bogorodičino kolo kolo bogorodićin*. Vuk, rječ. 814b. Spušta cedo na kolo crkveno. Nar. pjes. vuk. 4, 18. — crkvěně hāline, što i stajaće, koje se oblače kad se ide u crkvu, u svatove itd. Magasa. 1851. 88. Obuci mi crkvene hāline, što ih nosim u bijelu crkvu. Nar. pjes. petr. 2, 135. — crkvěnī sīni, rerum ecclesiasticarum curator, *čovjek svjetski koji upravja imańem crkvenijem*. u Vukovu rječniku (s dodatkom da se govori osobito u Srijemu). *isporedi crkveňak pod b*. — bāba crkvěnā, žena koja mijesi

łębove za słužbu bożju. u Srijemu. B. Mušicki. *isporedi* baba, klisara, poskurača, poskuričara. — u imenima mjesnijem, kao Crkveni Bok, vidi na po se.

CRKVENÎ BÔK, Crkvenôga Bôka, m. *selo u hrvatskoj krajini blizu Kostajnice*. Razdjeł. 22. Sem. prav. 1878. 73. Crkveni Bôk. J. Adamović.

CRKVĚNICA, f. a) *selo xiv vijeka u sadašnoj Srbiji u Bitvi*. Crkvenica. Łetop. sr. 1847. 4, 54. Danićić 3, 451. — b) *selo u hrvatskom primorju u podžupaniji riječkoj od xv vijeka*. Piše se i Crkvenica: Crikav sv. Marije u Crkvenici u vinodolskom kotaru. Mon. croat. 55. Na Crkvenici. 70, 114. 186. 248. Crkvenica. Schem. segn. 1881. 43. i Crkvenica. Mon. croat. 49. Na Crkvenicu. 68. S Crkvenice. 68. Crkvenica. Pregled 8.

1. CRKVĚNÎČKI, adj. ecclesiastici. od crvennik. u jednoga prošloga vijeka. Pridostojan staňa crveničkoga. A. Kanižlić, kam. 22.

2. CRKVĚNÎČKI, adj. što pripada Crkvenici selu u Hrvatskoj, koje se piše i Crkvenica, a po tom i crkvenički. Učinismo milost fratrom crkveničkim u Vinodolu, da oni mozite učiniti pišu i crkveničkoj drazni. Mon. croat. 54.

CRKVĚNÎK, crvenika, m. *vidi crkovnik. prošloga vijeka*. a) *kao crkovnik pod a*. Crkvenikom vlast podavši. J. Kavańin 243. Procinite crkvenika: u crkvi ga bog ogjem sažeže. S. Łubuški 28. Zapovidivši od crkvenici i puk stoju od crkve. Drugi blago 2, 45. Poglavice sveštenka i drugi crkvenici. A. Kanižlić, kam. 29. Budući radi ve-like svitovnih *judi* u ovoj stvari nepomne na sebe uzeli crkvenici brigu. I. Velikanović, upuć. 2, 402. — b) *kao crkovnik pod b*: Kako crkovnik govori. A. Bačić 221. Kod crkvenika na poglavju 24. I. Velikanović, upuć. 1, 184.

CRKVĚNÔ PÖŁE, n. połe u Bosni ne daleko od *Kluča*. Zemłop. bos. 49.

CRKVĚNÔ SÉLO, n. a) *selo u Hrvatskoj u podžupaniji karlovačkoj*. Pregled 29. pisalo se xv vijeka i Crkvenica: Selo Crkveno. Mon. croat. 126. — b) *selo u hrvatskoj krajini ogulinskoj*. Razdjeł. 19.

CRKVĚNSKI, adj. *vidi crkveni u imenima mjesnim*: Crkvenski potok u Srbiji u okrugu biogradskom: Niva u Crkvenskom potoku. Sr. Nov. 1863. 416. Crkveno brod u okrugu kragujevačkom u Srbiji: Vinograd na Crkvenskom brdu. Sr. Nov. 1870. 195. 1871. 278.

CRKVĚNÁK, crkveňáka, m. a) *vidi crkovnik pod a.*, crdikven *pod a. od xvi vijeka*: Biskupi, popove, dijakoni i vsi ostali crkveňaci. Š. Budyćić, sum. 99. Sve zajedno crkveňake, i popove i dijake. J. Kavańin 99. Łubeznivi crkveňaće. A. Kadčić, bogosl. 1. Kako učini jedan crkveňak. J. Filipović, prip. 3, 217. — b) *rerum ecclesiasticarum curator*. Koji upravaju s prihodom i rashodom crkvenim zovu se u Crnoj Gori crkveňaci. V. Bogišić, zbor. 518. *isporedi crkveni sin (kod crkveni)*, crkvenoštak. — c) *famulus ecclesiæ, sluga koji po crvi sprema, zvoni itd.*; u naše vrijeme, između rječnika samo u Vukovu. Pop zapovjedi daku a dak crkveňaku. Nar. posl. vuk. 255. — d) *selo u Bosni u okrugu sarajevskom blizu Kreševa*. Statist. 16. Schem. bos. 1864. 54.

CRKVEŇÁKOV, adj. što pripada crkveňaku. samo u Vukovu rječniku.

CRKVI, crkve, f. *vidi crkva. osim nom. sing. u ostalijem je oblicima kao crkov ili crkav ili*

CRKVICA

831

CRŁEN

crki. samo XIV-XVI vijeka, i u Daničiću rječniku. Sija svetaja crkvi. Glasnik 11, 192. Da ima crkvi. Mon. serb. 60. Daničić 3, 451.

1. ČRKVICA, f. dem. crkva. od XIII vijeka, između rječnika u Mikałinu, Belinu (171a. 189b), Stulićevu, Vukovu i Daničićevu. Crkvica sv. Georgija. Stefan kr. 6. Da drže onuzi crkvicu. Glasnik 15, 285. Crkšvicu malu. Danilo 370. Često u crkvice dohode. J. Kavanin 450. U erkvici maloj ovoj. P. Knežević, živ 15. Odnesu za pridjed crkvicu. J. Banovac, razg. 150. Ako ne bude sagrađio crkvice. I. J. P. Lučić. nar. 129. Małejčice, bijela crkvice! Nar. pjes. vuk. 1, 17. Crkvica između Varadina i Karlovacva. Vuk. nar. pjes. 2, 254. — isporedi Črkvica.

2. ČRKVICA, f. ime selima: a) selo u Srbiji u okrugu topličkom. Sr. Nov. 1879. 176. — b) selo u Bosni u okrugu travničkom blizu Zenice. Zemljen. bos. 38. Schem. bos. 1864. 84. pogrješka, Črkvice'. Statist. 62. — c) selo također u Bosni u okrugu travničkom blizu Skopla gorjega. Statist. 75. vidj i Crkvice.

ČRKVIKE, f. pl. a) u Hercegovinu između Tare i Pive kao knežina. Vuk, rječ. S15a. Pašić Osman na Crkvice ravne. Ogled. sr. 94. iste će biti u jednom spomeniku prije našega vremena: Crkvice. S. Novaković, pom. 150. u jednoga pisca prošloga vijeka u jed. Crkvica: od Crkvice kod Foče. A. Kašić, kor. 456. — b) secoe u Boci kottorskoj. Repert. 11. Doklen tice na Crkvice doše na pogledu od Kotora grada. Nar. pjes. vuk. 4, 6.

ČRKVIČICA, f. dem. crkvica. samo u Stuliću rječniku, za koji će biti i načinica.

ČRKVINA, f. a) augm. crkva. od XVII vijeka, između rječnika samo u Vukovu. akcenat se mijenja u gen. pl.: črkvînâ, a samo je i zadnii slog dug u gen. i instr. sing.: črkvînê, crkvînôm. aa) kao pogrda crkvi: Obori trešna dio Apolove crkvine. B. Kašić, per. 2. Razorujućić crkvine. B. Kašić, fran. 110. U jednoj crkvini padoše svi kipi vražji na zemłu. B. Kašić, is. 19. — bb) kao opala crkva, razvafena, zidine od crkve. u tom smislu u Vukovu rječniku. Udoše u crkvini. M. D. Milićević, jur. 30. Nade zidine od nekakve crkvine. M. D. Milićević, živ. Z. 10. — xv) parietaria, traria koja se zove i drijenak. od XVII vijeka, između rječnika u Mikałinu (parietaria), u Stulićevu (parietaria) i u Vukovu (herbae genus, s dodatkom da se govori u Cetini). Sok od crkvine. J. Vladmirović, lik. 22. Tuci travu crkvina. 45. Uzni trave crkvine, parietaria. 35. Crkmina ili drinke, parietaria. Šloser-Vukot., flor. 1002. parietaria officinalis L. B. Šulek, im. 44. — c) ime mjestima: aa) dva sela u hrvatskoj krajini ogulinskih Velika i Mała Crkvina. Razdjel. 20. — bb) selo u Bosni u okrugu zworničkom. Statist. 93. — cc) selo u Srbiji u okrugu kruševačkom. K. Jovanović, reč. 129. — dd) brijeg u selu Krivaji u Srbiji u šabačkom okrugu. M. D. Milićević, srb. 426. — ee) više se mjesta u Srbiji pod nivama, livadama itd. zove tako: u okrugu kneževačkom: Niva u Crkvini, Sr. Nov. 1875. 197. u okrugu kragujevackom: Niva kod Crkvine. 1861. 363. Livada na Crkvini. 1866. 82. u okrugu smederevskom: Niva u Crkvini. 1874. 133. u okrugu valěvskom: Niva u Crkvini. 1870. 374. — d) vidj kod Crkvena.

ČRKVINE, f. pl. im mjestima: a) u Crnoj Gori u Lovćenu brdo, koje se zove i Jezerski vrh. Vuk, rječ. 815a. — b) mjesto kod sela Međulužja u Srbiji na putu iz Biograda u Kragujevac. M. D. Milićević, srb. 236. pripovijeda se da su se prije zwale Drvenglave, pa se prozvale Crkvine kad je stara crkva 1813 izgorjela, te ostale zidine. 1100.

CRKVÎŇAK, m. hyssopus officinalis L. u jednoga pisca našega vremena sa značenjem koje je stavljeno i s pitanjem da ne bude parietaria? B. Šulek, im. 41.

ČRKVÎŠTA, n. pl. neko mjesto koje se spomine samo po imenu prije našega vremena. S. Novaković, pom. 150. isporedi crkvište.

ČRKVÎŠTE, n. a) mjesto gdje je bila crkva ili gilje su još zidine od crkve. od XIV vijeka, između rječnika u Vukovu (ubi olim fuit ecclesia) i u Daničićevu. Na crkvište varšivano. Mon. serb. 123. U crkvište krštovo. Glasnik 15, 300. Na crkvišta. Mon. serb. 144. Na crkvište. 197. 198. Do crkvišta. Glasnik 15, 285. Ima vlaško bijelo crkvište, de je vlaška bogomoja bila; onde raste biše jekovišo, ti naberi po crkvištu biła. Nar. pjes. stojad. 2, 79. — po tome dolazi i kao ime takim mjestima, po kojima mogu već biti ivne i livade itd.: Crkvište u ataru sela Kamenova blizu Mlave (u Srbiji u požarevačkom okrugu): tu je nekad bila crkva od koje se sad ništa ne poznaje; ali pet sela na Markov dan izlaze tu s barjacima na bogomoju i na igru. M. Đ. Milićević. srb. 1092. taka mjesta pod nivama, vinogradima itd. u Srbiji u okrugu biogradskom. Oraća zemja na Crkviju. Sr. Nov. 1861. 137. u okružima kneževačkom, požarevačkom, užičkom, valěvskom: Niva u Crkvištu. Sr. Nov. 1873. 963. 1865. 346. Vingrad na Crkvištu. 1863. 62. Vlada u Crkvištu. 1872. 590. Niva zvana Crkvište. 1875. 223. — b) grobje oko crkve, coemeterium, samo u Stulićevu rječniku, gdje ima u istom značenju i crkvištvu.

CRKVOČÚVATI, crkvčívám, šmpf. aeditimari. samo u Stulićevu rječniku, za koji je i načineno.

CRKVÖDER, m. ecclesiae violator, locorum sacrorum expilator. samo u Stulićevu rječniku. rječ nepouzdana.

CRKVÖDERINA, f. vectigal super ecclesiarum bona. samo u Stulićevu rječniku. rječ nepouzdana.

CRKVOKRADNI, adj. sacrilegus. u jednoga pisca prošloga vijeka. Prokleti crkvokradni bogkrivac. Đ. Rapić 100.

CRKVONARŠITEĽ, m. ecclesiae exornator. samo u Stulićevu rječniku. rječ nepouzdana. isporedi crkvoresnik.

CRKVÖPAZITI, crkvópažím, šmpf. aeditimari. samo u Stulićevu rječniku, za koji je i načinena.

CRKVÖPOMNÎK, m. aedituus. samo u Stulićevu rječniku, za koji će biti i načinčn.

CRKVÖRÉSNÎK, m. ecclesiae exornator. u rječnicima Belini (31b) i Stulićevu.

CRKVÖSPRAVÎŠTE, n. sacrarium. samo u Stulićevu rječniku, gdje ima u istom značenju i erkvospravistvo, obaje nepouzdano.

CRLONI, m. prezime talijansko xii vijeka. Sudac Crloni. Mon. croat. 21. u latiniskom prijevodu: Zerlognii, u talijanskom Carlon. Starine 6, 213.

CRŁA, f. ime kravi. u Lici. V. Arsenijević. Od crłena.

1. CRŁEN, crłena, adj. ruber, crven. — Akcenat kaki je u stavłenom gen. sing. masc. (crłena), taki je u svijem oblicima nominalnijem i u onijem složenijem koji su zamijenili nominalne, osim acc. sing. masc. jednakoga s nom. i osim voc., koji se govori samo u složenom obliči. između nominalnijeh oblika još je i zadnii slog dug u gen. i instr. sing. fem.: crłenê, crłênom. u složenijem oblicima svijem mijena se: crłenî. — Kompar.: crłenijî. —

CRΛENAC

835

CRΛENKA

CRŁENAC, crłënca, m. a) allium cepa L. cr-veni luk, crni luk. isporedi crvenac. u Bjelostijenčevu rječniku (črjenec i crłenac) i u jednoga pisca našega vremena. B. Šulek, im. 44. 59. — b) crłen krumpir. u Lici. V. Arsenijević. — c) ime pjetlu u Lici. V. Arsenijević. — d) selo u Srbiji u okrugu požarevačkom. K. Jovanović, reč. 142. — e) vrelo u Lici kod Bruvna J. Bogdanović.

CRŁENÁČITI, crłënácīm, impf. rubefacere, crveniti. samo u Stuličevu rječniku. riječ nepouzdana.

CRŁENAČKÎ, adj. što pripada selu Crłencu. Crłenačka opština. K. Jovanović 142.

CRŁÉNAK, crłénka, m. a) pyropus, dragi kamen koji se obično zove rubin. u rječnicima Belinu (634b, gdje će biti pogrješka gen. crłenaka), u Bjelostijenčevu (crłenak) i u Stuličevu (crłenak, crłenka). — b) ńeka loza vinova. u Dalmaciji. A. Ostojić. B. Šulek, im. 44.

CRŁENCE, n. rubor. samo u Stuličevu rječniku, kao dem. crłeno, rubor. riječ bez sumne načinena za rječnik.

CRŁÉNCI, Crênâcâ, m. pl. a) selo u Srbiji u okrugu biogradskom. K. Jovanović 97. — b) selo u Slavoniji u podzupaniji požrekoj. Pregled 89. je li i šuma akcentak kakav je prima, ne zna se za cijelo.

CRŁÉNČANIN, m. čovjek iz sela Crłencu. M. D. Milićević.

CRŁÊNČIĆ, m. prezime, xiv vijeka. Radoslav Crêbenčićb. Glasnik II. 12, 80.

CRŁENÊ STĪJENE, f. pl. a) stijene kod Brijesta u Dalmaciji: Više Brista sela malenoga više ila v Crjenih Stina. A. Kačić, razgav. 311. — b) stijene u Bosni kod Hlijevija. isporedi Crłenice. Al' ga više vila prigorkiha iznad Livna iz Crjenih Stjena. Nar. pjes. juk. 521. — isporedi Crvene Stijene.

CRŁÊNGUZA, f. ruticilla phoenicurus. Slovinae 1880. 35.

CRŁÊNI, Crłênî, f. pl. a) selo u Srbiji u okrugu biogradskom. K. Jovanović 97. — b) selo u Bosni u okrugu bašnolućkom. Statist. 33.

CRŁENÎ BRĪJEG, m. zaselak selu Dečanima xiv vijeka. vidi Crveni Brijeg. Meda Děčanom i Crłenyj Brīgъ. Glasnik II. 12, 71. isto će biti u jednom spomeniku selo Cršen Brēgъ. S. Novaković, pom. 150.

CRŁÉNICA, f. 1. chlamys coccinea, crłena (skerletna) kabanica. xii vijeka sa starijim č mjesto c i sa v pred ], i u jednoga pisca xvii vijeka također sa č ali bez v, o čemu vidi kod crłen. Čršvenice carškyje i bagrênice. Stefan kr. 29. Oblače ga u črjenicu i polagaju na n' trnov venac. M. Alberti 478. mar. 15, 17. Hałinom črjenice zaodiše ga. 506. ioan. 19, 2. — 2. u naše vrijeme na Krku črjenica, doče žensko odi-jelo, posve crveno, u kojem se djevojke udavaju, a koje se drugda ne nosi'. I. Milčetić. — 3. rubrica, u crkvenijem knigama među crnjem rječima crvene, kojima se kazuje kako treba što činiti. od xvii vijeka, između rječnika u Belinu (crłenica 634b), Bjelostijenčevu (crłenica u Belinu (crłenica 634b), Bjelostijenčevu (crłenica 39a, 55b) i Stuličevu (crłenica). isporedi crvenilica. a) sa č: Rubrike ali črjenice od misala. P. Radovčić, nač. 544. Nutkamo sve redovnike da često privraćaju črjenice i da nastoje podpuno obslužiti jih. M. Brijanković 45. — b) sa c: Kako određeno jest u crłenici misala rimskoga. I. Zanotti, upit. 8. Jesi li crjenice misala gledao? P. Knežević, osm. 17. U običajniku štijući rubriku oli ti crłenicu.

I

M. Dobretić 279. Kako kako misnik moći zadovoljno ispuniti osvu dužnost kad ne privida crłenice, kada ne štije knige vrhu s. načina. I. J. P. Lučić, bit. 66. — 4. crłena zemła, rubrica. u jednoga pisca našega vremena. Miješaše kremika s lončarskom crłenicom. M. Pavlinović, rad. 26. — 5. ńeka trava, ńeka loza vinova i ńeka jabuka: 'crłenica, črlenica'. B. Šulek, im. 44. 59.

CRŁENICE, f. pl. kamenito brdo u Bosni kod Hlijevija. isporedi Crvena Stijene. Pod planinom Krugom na brijegu Crłenice zvanom. Zemłop. bos. 29.

CRŁENIĆ, m. selo u Dalmaciji blizu Skradina. u mještana još sa c mjesto e: Crłonić. Repert. 25.

CRŁENIKA, f. a) crłena jabuka. isporedi crłenka. Oj jabuko crłeniko, što s' toliko rod rodiła? Nar. pjes. kras. 1, 132. 'Crłenika, črłenika'. B. Šulek, im. 44. 59. — b) crłena šlica: 'Crłenika'. B. Šulek, im. 59. — c) ńeka loza vinova. B. Šulek, im. 44.

CRŁENILCE, n. dem. crłenilo, rubor. samo u Stuličevu rječniku, za koji je bez sumne i načineno.

CRŁENILO, n. rubor, crvenilo. od XVII vijeka, između rječnika i Mikaļinu, u Belinu (633a, 632b, 488a, 125a), u Bjelostijenčeru (crłenilo) i u Stuličevu. — a) staše u kom se što crłem crłen: a) sa č mjesto u cr. jednoga pisca xvii vijeka, o čemu vidi kod crłen. Usne črłenilom živim podkryljene. I. T. Mrnavić, osm. 178. — bb) sa c: Crłenilo smišano s biloćom. Mikaļa 48b. Prem da se posli ove promine vidi obliječje kruha i vina, to jest, u oštiji ona ista biloća i okruglost, a u kašežu ono isto crłenilo, koje se i prije posvećena vidaše, ništa ne mahe već nam ne prikazuju bistvo kruha i vina, nego tilo i krv Isukrstovu. J. Filipović, prip. 3, 51. Posvećuju u vinu crłenu, kao da crłenilo čini krv Isukrstovu. J. Banovac, razg. 225. Razjedenijem crłenilom vas (ogan) razžaren sad se mota sam u sebi, sad nadinle. B. Cuceri 136. Grimizno uzlaziste s rumenijem crłenilom. 175. Gelati su u opravi prvi, sa nih ruha crłenilom blježte. Osvet. 4, 63. — b) čim se crłeni (mažuci ili inače). Mazati crłenilom. Bella 632b. Sve crłenilom omaščeno. I. J. P. Lučić, razg. 67. Na način naslika dijete crnilom i crłenilom. M. Pavlinović, rad. 64.

CRŁENILSKI, adj. miniaceus. samo u Stuličevu rječniku, za koji će biti i načineno.

CRŁENĪNA, f. vidi crłenilo. samo u rječnicima Bjelostijenčevu i Jambrešičevu (u oba sa č) i u Voltiģiju (24): u prvom rubedo i čim se žene mažu, u drugom samo rubedo, u tricem róthe.

CRŁENITEŁAN, crłenitełna, adj. rubefacien-dus. samo u Stuličevu rječniku, za koji je i načineno.

CRŁÉNITI, crłenîm, impf. rubefacere, crveniti. a) prelazno samo u rječnicima Mikaļinu, Belinu (632b), Bjelostijenčevu (crłenim i crłenim 1, 1063), Jambrešičevu (crłenim), Stuličevu i u Vukovu. isporedi crłeniši. — b) sa se pasveno u jednoga pisca xvi vijeka. Tuj krimiz iz vode vadi se crłeni, kim no se gospode odića crłeni. H. Lucić 264. — isporedi crłeniši se kod crłeniši.

CRŁENIV, adj. rubefaciens. samo u Stuličevu rječniku sa značenjem koje je stavłeno. riječ po sve nepouzdana.

CRŁENKA, f. a) vidi crłenica pod 3. samo u Bjelostijenčevu rječniku (črłenka). — b) rubeca, crvenać. samo u Bjelostijenčevu rječniku (črłenka 39a, 436b), isporedi crvenka. — c) ime kravi crłene.

53

CRΛENKAST

834

CRMAŃ

dlake. u Lici. J. Bogdanović. V. Arsenijević. — d) crłena jabuka. Vuk, rjeć. S15a. U Bogdana devet vinograda i deseta crłena jabuka. Nar. pjes. vuk. 1, 548. — e) neka kruška. B. Šulek, im. 44. — f) minium. samo u Stulićevu rječniku. — g) dysenteria. samo u Stulićevu rječniku.

CRŁENKAST, adj. subruber, crvenkast. od prošloga vijeka, između rječnika u Bjelostijenčevu (crłenkast 1, 1063b) i Jambrešićevu (crłenkast 1, 880a i crleńknu (u dodatku). Admiđe kose crjenkaste. A. Kačić, korab. 160. Mało kada pako se crna jal crłenkasta najde (zemła marga). I. Jablanci 33. — i složeno ozad s drugim adj.: Crłenkasto-mrke boje. I. Jablanci 104.

CRŁENKO, m. ime volu crłene dlakc. u Stulićevu rječniku i u narodnom govoru u Lici. J. Bogdanović. V. Arsenijević.

CRŁENÒBOJAN, crłenòbôjna, adj. rubro co-
lore infectus. samo u Stulićevu rječniku. rječ ne-
pouzdana.

CRŁENÒĆA, f. ruber, color rubeus. samo u Stulićevu rječniku.

CRŁENÒDLAK, adj. crinibus rubris. samo u Stulićevu rječniku.

CRŁENOMASTAN, crłenomasna, adj. coccineus. u jednoga pisca prošloga vijeka. od crłen i mast (boja). Vez crłenomastan, vata coccinea (griješkom crłinomastan). A. d. Bella, razgov. 73.

CRŁENOPLAV, adj. e rubro flaveus. samo u Stulićevu rječniku (rubor ad pallidum vertens), gdje ima i u crvenoplav. oboje nepouzdano.

CRŁENOPRSNICA, f. rubecula, crvendać. isporedi crłenka. samo u Jambrešićevu rječniku (sa č.). Od crłen i prsi.

CRŁENÒREPAC, crłenòrepcă, m. phoenicurus. samo u Stulićevu rječniku. isporedi crłenorepka.

CRŁENÒREPIICA, f. vidi crłenorepka. samo u Jambrešićevu rječniku (sa č.).

CRŁENÒREPKA, f. rubecilla. isporedi crłenka pod b., crłenorepac, crłenorepica. samo u Bjelostijenčevu rječniku (436b sa č.). Od crłen i rep. isporedi crvenorepka.

CRŁENÒST, crłěnosti, f. rubor, crłěn, crłěnilo. od prošloga vijeka, između rječnika u Bjelostijenčevu (sa č.), u Jambrešićevu (sa č. 1, 880a), u Voltiġijinu i u Stulićevu. Da mu se krvna crjełenost kaže na obrazu. A. d. Bella, razg. 40. Ostanci biloća od kruha u od vina crjełenost. J. Banovac, razg. 228.

CRŁENOVAC, Crłenôvca, m. čorjek i. Crłenova. Viknu Bjelić Crłenovca Peru. Nar. pjes. vuk. 4, 284.

CRŁENÒVLAS, adj. crinibus rubris. samo u Stulićevu rječniku.

CRŁENOVO, n. selo u Bosni blizu Bijećine, isto koje pisu Crnejevo, na karti Crłenevo'. Dok pregazi pustu Semberiju, pak se maši luga povsavkoga, lugom prode selo Crłenovo, a kad prode selo Crłenovo, to je bio pokraj vode Save. Nar. pjes. vuk. 4, 278.

CRŁENOZEMIΛAN, adj. rubricosus. samo u Stulićevu rječniku, za koji će biti i načineno.

CRŁENSKI, adj. miniaceus. samo u Stulićevu rječniku, za koji je i načinena.

CRŁENSTVO, n. rubor. samo u Stulićevu rječniku, za koji je i načinena.

CRŁENÚKATI SE, crłenŭcêm se i crłenûkûm se, împf. subrubere. samo u Stulićevu rječniku, za koji će biti i načineno.

CRŁEŃAHAN, crłěnahna, adj. dem. samo u Stulićevu rječniku. rječě nepouzdana.

CRŁEŃÁK, crłěńáka, m. a) neka loza vinova. u Hrvatskoj. Črlenjak'. B. Šulek, im. 59. — b) homalisus Geofir. J. Sloser, kor. 443. 445.

CRŁEŃAŚAN, crłěńašna, adj. dem. crłen. samo u Stulićevu rječniku. rječě nepouzdana. isporedi crłěnahan.

CRŁEŃÊNE, n. tinetura. samo u Bjelostijenčevu rječniku, sa značenjem koje je stavłeno (crłěneć'). isporedi crvjeće.

CRŁÉNETI, crlènim, împf. rubescere, rubere. -ne- je po južnom govoru od staroga -nê-, mjesto čega je u istočnom -ne-, u zapadnom -ni-; ali -ni- pišu i u drugim govorima, mjesto e nalazi se i starije č, a pred 1 nalazi se i v, o čemu vidi kod crłen.

1. neprelazno: postajati crłen, rubescere. samo u Mikałinu rječniku (crłeniti, biti crven, rubereć).

2. sa se, crłenu biti i tu cìlèn kao prosipati od sebe, nom kao sjati, rubere. a) sa č mjesto c i sa v pred 1 (vidi kod crłen). samo u jednoga pisca xvi vijeka. Jere se nebo črvljeni. Anton Dalm., nov. test. 24. — b) sa č mjesto c a bez v pred 1. samo u jednoga pisca xvi vijeka i u rječnicima Vrančićevu (crłeniti se, rubere 91), Bjelostijenčevu (crłenim se, rubeo) i u Jambrešićevu (crłenim se, rubeo). Čigova krv u rožicah se črjeni. F. Vrančić, živ. 19. — c) sa c i bez v, od xvi vijeka, između rječnika u Mikałinu (crłeniti se, rubesco), u Belinu (crłeniti se, rubeo, ru-besco 632b. 104b). u Voltiġijinu (erröthen), u Stulićevu (crłeniti se, rubere, rubescere) i u Vukovu (crłeniti se, rubere). Svitoł crłeniti ja rubin na prstih, cafr se modriti, bilit na rukavih biser. M. Marulić 38. Crłeni se bok krvavi. I. Ivanišević 105. Zafir se modraše, rubin crłěnaše (crłěnaše'). B. Krnarutić 8. Obraz mi se crłeni. V. Andriaši, put. 129. Množ neizbrojnu grijeha mo-jijeh ja razbirajući crłenim se. 353. Crłeniš se tijelom svijeme. I. Đordić, mand. 88. Dok se vina crłenijahu' u sudma. J. Banovac, pred. 106. Vidi-ćemo priplemenite ružice, koje se ... krvju za Isukrsta prolivenom crłene. F. Lastrić, svet. 53. Kad vidite crłeniti se nebo. Živ. is. 98. U obrazu se crłenim od stida. M. Zoričić, osm. 63.

CRŁIV, adj. vidi crłivj.

CRŁIVAĆA, f. vidi crłivaća.

CRMAN, crma, adj. ruber, crven. xii.—xvii
vijeka, ali vrlo rijetko, i to sa č, mjesto kojega je
stavłeno c kako bi danas glasilo. isporedi Crmnica.
između rječnika samo u Stulićevu (tinctus, in-
fectans, iz brevijara) i u Danićevu. — Postaņa
istoya kojega je crven, sa starijim m mjesto v,
kojim se m zamijenilo u crven. — Faraona s ko-
lesnicani pogruzi v1 mori črsmtnêm. Domen-
tijana 317. Pri-ide ne črsmtnnoe see, n2 tsmnoje
ono i mračnoje zitija more. Glasnik 11, 117. Ot
mora črsmnago. Arkiv 9, 92. — u imenima mje-
snijem, kao Crman Kal, Crma Gora itd., vidi
na po se.

CRMAN KAL, Crma Kala, m. selo u hrvatskom primorju u Vinodolu xv vijeka, a tada je glasilo c. isporedi crman. Selo ko se zove Črman Kal. Mon. croat. 114. K rečenomu selu Črmu Kalu. 115.

CRMAŃ, Crmna, m. a) selo blizu Dečana kod sela Sjerosi i Sušice na Drinu xiv vijeka, a tada je pryd r bilo c mjesto c. isporedi crman. Sêrošs b Crsmnêm. Glasnik II. 12, 48. 101. Od Crsmna. 50. — b) neko biłe u hrvatskom primorju a u Istri pjeva: Črmań. B. Šulek, im. 59.

CRMČINA

835

CRN

CRMČINA, f. ńko mjesto xvijeka u Bitvi u sadašnoj Srbiji, a tada je pred v bilo čisto mjesto e. Meždu Maglići i meždu Crnčinom. Ijetop. sr. 1847. 4, 54. Daničić 3, 172.

CRMENSKI LUGOVI, m. pl. mjesto blizu Dre-
nojoła, inače Mostar i Mustafa-paša (Cuprija,
u jednoga pisca xvii vijeka, u koga je još č pred
r mjesto e. Do města rekomago Crnčinšky lu-
govi, blizs Andrijana Poła dsni hoda i pobože
zovomo Mostarr, po slědi imenova se Mustafa
pašina čuprija. Glasnik 22, 224.

CRMNA GORA, f. vidi Crna Gora pod 6.

ČRMNICA, f. rijeka i oko šć kraj u Crnoj
Gori. od xiv vijeka, a u to je vršjeme pred r
bilo č mjesto e, isporedi crman, od čega je i po-
stalo. Selo u Crmsnici imenems Brčeli. Mon.
serb. 113. Daničić 3, 472. Crnica je župna go-
tovo kao i primorje. Vuk, rječ. 815a. Evo idu
krvavoj Crmniči. Pjev. crn. 5. Kad spodobi
bogatu Crmnicu. Nar. pjes. vuk. 5, 83. — pred n
može se m promijeniti na v, te glasi i Crvnica.
tako xv vijeka: Durašević iz Crvnice. Mon. serb.
463. Marko iz Crvnice. 164. Daničić 3, 450. —
izbacujći m pred n govori se i Crnica. Vuk,
rječ. 815b. Dode paša u Crnici. Starine 10, 22.
Doke Vuksan u Crnici dode. Pjev. crn. 19. Rano
podranila (vojska) put Crnice, da udre na Turke.
Ogled. sr. 173. Pa okreni uz Crnici rjeku. Osvet.
3, 72.

ČRMINIČANIN, m. čovjek iz Crmnice, u naše
vrjeme, između rječnika u Vukovu, akcenat u smn.
Crnicičani. S desne strane stavi Crmnicane. Nar.
pjes. vuk. 5, 247. — i bez m (vidi Crmnica): Od
svijeh Crničana. Starine 10, 22. U to doše k nima
Crničani. Pjev. crn. 40.

ČRMINIČKÎ, adj. što pripada Crmnici, u naše
vrjeme, između rječnika u Vukovu. Pofațaj mi
crničke glavare. Nar. pjes. vuk. 5, 83. I crn-
ničku oblazi nahiju. 5, 25. Na dno ravnu poła
crničkoga. Pjev. crn. 21. Ali ćemo ravu crn-
icične? 79. — i bez m (vidi Crmnica): Baš
naprema nahije Crničke. Pjev. crn. 21.

CRMNILO, n. color. samo u Studičevu rječnika,
za koji je bez sumne i načineno, sa značenjem koje
je stavljeno.

CRMPURAST, adj. vidi crnurast.

1. ČRN, crna, m. niger. — Akcenat kakih je u
stavlenom gen. sing. masec., taki je u svijem obli-
cima nominalnijem i u svijem složenijem koji su
zamijenili nominalne, osim acc. sing. masec. jed-
nakoga s nom. i osim voc., koji se govoriti samo u
složenom obličju. između nominalnijih oblika
još je i zadnji slog dug u gen. i instr. sing. fem:
crne, crnôm. u složenijem oblicima svrijem mijuća
se: crni. — Kompar.: crni; u učkih pisaca i
crniži (vidi daše pod 3). — e je postalo od sta-
rjiga č: sa č dolazi od xii vijeka, a sa e od
xiv (vidi daše). — Kor. skar, pokrivati.

1. sa č. od xii vijeka (vidi prei primjer), ali
sada samo po ćimak krajevima, između rječnika
u Vrančićevu (afer, furvus, niger, puilkus), a Bje-
lostojenjevu, Jambrešićevu, Voltijijinn (27) i Da-
ničićevu. Cršni Vršb. Mon. serb. 11. Crnt kamy.
94. Cršni gvozds. Glasnik 15, 282. Crnu sušku.
Mon. croat. 102. Since črno kako struno vrice.
Anton Dalm., apoc. 6, 12. Zemlja crno lice razli-
kimi zlameni evitum pokriviš naresti. P. Zoramic 2.
U črnu goru uputna se. 27b. A bihu mu crna pera
sva od krvi uštrapanja, onoj črnoj ptici. D. Bara-
ković, vil. 199. U planinu črnu goru. 200. Crnim
se ogrnu. 350. Odvrže abit črni. F. Glavinić, evit
52. Nijedan poznat ga ne mögaše, za što obraz

ern od puta imaše. 224.ako da juhe ostajaše,
ukup s crnim krušćem ako mu. 224. V črnu
sam eviliła. P. Vitezović, odil. 46. Crni dimi mo-
tajse. J. Kavašin 396. Već krat morah reč črno
za belo. M. Kuhačević 54. Crne oči tvoje. Nar.
prip. mikul. 165. Krajević Marko črnu goru jaše.
Nar. pjes. istr. 1, 28. — i mjesto prezimen:
Crni Juraj. Mon. croat. 288.

2. sa c. od xiv vijeka (Cršni vršb. Mon. serb.
144), između rječnika i Mikačinu, u Belinu (114b.
509a), Bjelostojenjevu (55), Voltijijinu (24), Stu-
lićevu, Vukovu i Daničićevu.

a. u pravom značenju:

a. čelade i što se kao čelade misli, tijelo mu,
dijelovi tijela mu. a) čelade: Arapin, Ciganin:
Svu ostalu družbu crnu crni hadum k sebi viknu.
I. Gundulić 390. Mavrac crni. J. Kavašin 212.
Nit me zovu gospojem Grkišom, već Arapkom
crnom prosjačkinom. A. Kačić, razgov. 160. Te
udarici crna Arapina. Nar. pjes. vuk. 2, 376. Vrani
koni a crni junaci (Arapi). 2, 621. Bog uboje crna
Ciganina! 3, 458. Crni će Arapin biti gelat, koji
se i pjesmi naživa crn: Voje život i pašaluk
turski nego sablju i crna gelata. Ogled. 3. Vlah
(Latinin'. isporedi Karavlah): Erdełani, Mauro-
vlasi, crni i crljeni Latinini. J. Kavašin 238. druga
čelade: Dika crna, al' je milokrvna. Nar. pjes.
vuk. 1, 637. vrag se misli kao čelade: Satir si crni
vrag, i s rozma na glavi. I. Gundulić 150. Crna
si mi vraga dala. Nar. pjes. vuk. 1, 517. Ni davo
nije onako crn kao što judi govore. Nar. posl.
vuk. 213. Ni vrag crn ni mati mu bijela. 212.
mjesto vraga duh: Nalepete dusi crni u taj mjesta,
ka su sveta. J. Kavašin 366. čelade se naživa
crno i po crnom odijelu; udovica, kaluđer: Dobro
to najzu crne udovice. M. Vetradić 2, 383. To
su crne udovice. V. Došen 166. Oj boga ti, crni
kaljudere. Nar. pjes. vuk. 2, 371. Nego sami crni
kaluđeri. 4, 103. u tom smislu i Bugarin: U svrh
svega bugar-kabanicu i na glavnu bugarsku šu-
baru: nacini se crni Bugarine. Nar. pjes. vuk.
2, 138. po odijelu če biti i, Crna Krajića: U Hr-
vatskoj se pripovijeda za nekakvu Crnu krajiću.
U drugoj banskos regementi u Jamicni blizu
tursko granice imaju na glavici zidine, za koje
se pripovijeda da je ondje sjedila Crna krajića.
U tijem zidinama kažu da se pridava koješta.
Vuk, rječ. 815a. čeladetu dolazi i kao nadimak:
Zore Cršni. Spom. sr. 2, 26. — b) tijelo (put)
obrasi, ruka: Svezana tujra plusta kelomni po taj
pajt sva crna da osta ćegova trudna put. N. Na-
lešković 1, 135. Sud je moja da Plakina bijele vile
omrče, neka ostane grub, i kako je zla sreca,
da je i crna obraza. M. Drzić 148. Onako će tje-
lesa prokletije biti vele tamna, ružna i crna. M.
Divković, bes. 405. A uza Arapka devojka,
zagrlj me crnjem rukama. Nar. pjes. vuk. 2, 387.
U ratara crne ruke a b'jela pogača. 1, 380. —
c) oko: Kako izreći mogla bi do vika oni dar
najveći, cuda onaj nika od crnih očiju. H. Lucić
206. Crne oči, zlatne kosi, a rumeno lice ima.
I. Gundulić 299. Ne zna, kakve, plave li, crne li
oci ima. A. Kanižlić, bogołub. 449. Ali Turci ne
vidite? ispale vam crne oči! Nar. pjes. mikl.
beitr. 1, 23. Oj na ove duge noći ko je lubi crne
oci, ne pada mu san na oči. Nar. pjes. vuk. 1, 222.
Divna li sam i rumena! još da imam crno oko,
sve bih Turke premamila. 1, 336. U devojice crne
oci kao magina. 1, 345. U devojice crne očice.
1, 355. — d) obrve, brk, brada, kosa: Crne obrvi
uvzite nacinom miseca v prvi dan, ki je za mi-
nom. H. Lucić 208. Samur kalpak, a obrve crne.
Nar. pjes. vuk. 3, 201. Crni brei pali do pušaka,
3, 157. Visok junak, tanak u pojasu, bela cica,

*

CRNČIĆI

841

CRNICA

ČRŇČIĆI, m. pl. selo u Bosni u okrugu sara-
jevskom, kotaru višegradskoj. Statist. 27.

CRNDIĆ, m. prezime, u naše vrijeme. Semeh.
diac. 1877. 12.

ČRNE, Crneta, m. ime muško, xiii vijeka, a
tada je glasilo Crne, gen. Crnlete. Mon. serb.
39. 40.

ČRNÊ GÖRE, f. pl. vidi kod Crna Gora pod 7.

CRNEGOJNO, n. selo negdje blizu manastira
Dećana xiv vijeka, a tada je mjesto e bilo e:
Črnbegojno. Mon. serb. 265. Daničić 3, 473.

CRNEHA, f. ime muško, xiii vijeka, a tada
je mjesto e bilo č: Črneha. Starine 13, 210. u
istom spomeniku kao da je i nadimak porodici
u množini: Kupiħs u Hranote u Črneħs u Ži-
vine za Rujnikom dolbeš. 209. — u spomenicima
latinski pisanim dolazı od x vijeka: Černeche
F. Rački, doc. 22. isporedi Črnesić.

CRNEJEVIĆ, m. vidi kod Črnesić.

CRNEL, m. ime muško, xiii vijeka, u spome-
niku latinii pisanu: Črnel'. Mon. ep. zagr.
1, 83. isporedi Črnelović i Črnel.

CRNELOVIĆ, m. prezime, xiii vijeka, a tada
je mjesto e bilo č: Črnesovićs. Mon. serb. 40.
Daničić 3, 473. isporedi Črnel i Črnel.

ČRNEŁ, crněła, m. vidi crněł.

CRNEŠIĆ, m. prezime, xiii vijeka, a tada je
mjesto e bilo č: Kolenba Črnešićs. Mon. serb.
39. Sudac Črnesić. Mon. croat. 6. posledin je u
istom spomeniku na drugom mjestu zapisan,
Čr-
neević'. 21. isporedi Črneha.

1. ČRNETA, m. ime muško, XVI vijeka u spo-
meniku u kom je još č mjesto e: Črnetu slugu
našega. Mon. croat. 267.

2. ČRNETA, f. selo u Hercegovini u okrugu
mostarskom. Statist. 111.

ČRNETIĆI, m. pl. selo u Hercegovini u okrugu
mostarskom. Statist. 112.

CRNGARA, f. ime studenčeg negdje blizu ma-
nastira Peći i Dećana xiii vijeka, a tada je mje-
sto e bilo č: Na studenčci Črngaru na Kova-
dacvačs. Mon. serb. 73. Daničić 3, 474.

ČRŇDÌ DÅBAR, Črnôga Dåbra, m. selo u hrat-
skoj krajinii blizu Karlobaga. Schem. segn. 1871.
33. vidi i kod dabar.

ČRŇDÎ DÔ, Črnôga Dôla, m. ime dolu, xiv vi-
jeka, a tada je mjesto e bilo č. dca se pomína:
a) kod sela Rjećana i Isarova na Suhoj Rijeci
ne daleko od Prizrena. Na Črni Dol. Glasnik
15, 277. 278. — b) kod sela Seoca u Pologu blizu
Htjetova. Na Črni Dol. Glasnik 15, 304.

ČRŇKÃO, Črnôga Kâla, m. dva sela u Sr-
biji: jedno u okrugu aleksinačkom a drugo u
kragujevačkom. K. Jovanović, reč. 92. 120.

ČRŇL LĂZI, m. pl. selo u hrpatskom primorju,
u mještana još sa č mjesto e: Črni Lazi. Pregled
13. Schem. segn. 1871. 78.

ČRŇL LŪG, m. ime selima: a) selo u hrvat-
skom primorju: Črni Lug. Pregled 10. Schem.
segn. 1871. 71. — b) selo u Bosni u okrugu tran-
nickom. Zemłop. bos. 30. Statist. 69. — c) selo u
Srbiji u okrugu vraškom. pogrješka ,Črni Luk'.
Sr. Nov. 1879. 175.

ČRŇN NÜGLI, m. pl. zaselak u Boci kotorskoj
blizu Risna. Repert. 1872. 40. isporedi nugao

ČRŇL PÓTOK, m. a) potok kad sela Dobre
Rjeke na Limu blizu Dećana xiv vijeka, a tada
je mjesto e bilo č: U Črni Potok. Mon. serb.
96. Glasnik II. 12, 45. Daničić 3, 475. — b) selo

u slavonskoj krajinii blizu Broda. Schem. diac.
1877. 35. Razdjel. 24. — c) selo u hrvatskoj kra-
jini blizu Petrinje. Razdjel. 21.

ČRŇTÌMOK, m. vidi kod Timok.

ČRŇV RĚH, m. 1. ime brdima i planinama:
a) kod sela Bijele Crkve i sela Tmace blizu Pri-
zrena xiv vijeka, a tada je bilo e mjesto e: Na
Črni Vrbeh. Mon. serb. 87. A Crni Vrbeh.
Glasnik 15, 283. — b) blizu sela Arhivice i Vil-
ske u zemli žegligorskoj xiv vijeka; sa č i sa e
u istom spomeniku: U Črni Vrbeh, — oti Cr-
noga Vrha. Mon. serb. 144. — c) kod sela Seoca
u Pologu blizu Htjetova xiv vijeka: U Črni
Vrbeh (Glasnik 15, 283. — d) u sadašnoj Srbiji
po jedan u okrugu radničkom, čačanskom, jagod-
dinskom, crnoriječkom, krajinškom, kneževačkom.
M. Đ. Milićević. serb. 307. 644. 177. 871. 941. 644.
u topličkom. Otaßbina 4, 557. u vraškom. 5. 496.
— e) u Hercegorini kod Poče. Vuk, rjec. 815b.
A treći je Crni Vrh planina. Nar. pjes. vuk. 3, 568.
— f) u Bosni jedan kod Kupresa a drugi kod
Tesaňa. Zemłop. 27. 39. — g) u Crni Gori vise
Rovaca. Glasnik 40, 27. — h) u Hreatskoj u Vr-
lebitu. J. Bogdanović. — 2. ime selima: a) selo
u starom Heosnu nedaleko od manastira Peći
xiii vijeka, a tada je bilo e mjesto e. Črni Vrbeh.
Mon. serb. 11. — b) zaselak selu Sabušnu ne
daleko od manastira Dećana xiv vijeka: Črni
Vrbeh. Mon. serb. 96. Glasnik II. 12, 58. — c) u
sadašnoj Srbiji dva sela: jedno u okrugu pirot-
skom a drugo u vraškom: Crni Vrh. Sr. Nov.
1879. 175. 176. — d) u Hercegorini u okrugu
mostarskom blizu Košica. Schem. bosn. 1864. 57.
Statist. 115. — e) u Bosni u okrugu sarajeveskom,
kotaru višegradskom. Statist. 28. — f) u Istri,
u mještana još sa č mjesto e: Črni Vrh. Schem.
terg. 1876. 53.

1. CRNICA, f. crna žena ili djerojka i drugo što i ime mjestima, akcenat se mijena u gen. pl.: čnjeća, a samo je i zatni sloj dug u gen. i instr. sing.: črnicē, črnicōm. — 1. monacha, kaluđerica, po crnom odijelu tako nazvana. xiii vijeka, a tada je mjesto e bilo č. izmeda rjećnika samo u Daniććuću, tako sa č po crvenim križima i jednoga pisca prošloga vijeka. Crnicači, ihtu ustavi vi městě tomli svetém. Stefan kr. 3. Da se črni i črnice, kaluđeri i kaluderice izbave. D. Obradović, bas. 227. — 2. Aethiopissa. Arapka (crna). od xvi vijeka, izmedu rjećnika samo u Stalićuću. Rad žene, crnica ka biše, ... vjeru boga svoga ostavi. D. Rańina 13. S vuko-dlakom gridijem ona kćer crnici rodi. J. Palmotić, dubr. 115. — 3. subfusca, crnomanošto žensko čelade. samo u Beliniću crniku (149b). bez potvrde. — 4. žensko čelade crno u prenesenom smislu, t. j. zlo ili nesrećno (vidi crn pod 3, a): a) ukor ženskom čeladetu. samo u Vukovu rječniku. — b) kao jadnica, nesrećnika. Crnici meni! šta ču sad da radim? Reče žena kad joj se što zlo dogodi. M. Kovačević. — 5. nadimak čojeku, kao prezime. Gdi je Šimunić, gdi Crnica? J. Kavaćin 131. — 5. crna zemla, terra hortensis. samo u Vukovu rječniku. vidi i kod zemla. — 7. pridijeva se imenu gdjekoga voća crna, koje se naziva i samo crnica bez drugoga imena, kad se drugo ime razumije iz razgovora: a) smokva. Bella 314a. N. Dučić, jćernica'. B. Šulek, im. 59. — b) šliva. B. Šulek, im. 44. — c) trešna. 44. isporedi crnica. — d) kruška. 44. — 8. vinora loza crna grožđa, mala i velika crnica. B. Šulek, im. 44. 45. — 9. konoplika ženska, cannabis sativa femina L., jćernica'. B. Šulek, im. 59. isporedi crnojka. — 10. ime biļu: a) dud (bez sumne crni, ali po nemu

CRNICA

842

CRNILO

može biti da se tako zove i drugi), morus. od XIV
vijeka, a tada je i još poslije bilo č mjesto e,
između rječnika u Daničićevu (3, 473) i Stulićevu
(ernica, morus, morum). S vinogradi i sl ovo-
štijem i sl čršnicami. Glasnik 15, 271. 273. 278.
Dvorš sl čršnicami. 272. Čršnice listije savi
s octoml i masloml. Starine 10, 111. Otv čršnice
koru rastri. 112. Crnica. B. Šulek, im. 44. —
b) erica carnea L. J. Pančić, bot. 266. B. Šulek,
im. 44. isporedi crnuša. — c) odontites Dub.
Šloser-Vukot, flor. 687. — d) euphrasia offici-
nalis L. Čas. čes. muz. 1852. 2. 48. — 11. vijeka
u Srbiji; utječe u Moravu kod Paračina: Crnica.
M. D. Milićević, srb. 1092. — 12. brdo u Herce-
govini kod Gradnića. Schem. herec. 1873. 102. —
13. ime selima: a) selo blizu Brivu u gornoj kra-
jini hrvatskoj xv vijeka, a tada je bilo č mjesto e:
U selu, po imenu u Črniću. Mon. croat. 157. —
b) selo u Dalmaciji blizu Šibenika: Crnica. Re-
pert. 40. — c) Crnica Luka, selo također u Dal-
maciji blizu Spłeta. Repert. 40.

2. CRNICA, f. crna trešna: crnica, t. j. trešna;
«Vukovu rječniku. isporedi crnica.

3. ČRNIČA, f. vidi Crmnica.

ČRNIČA LUKA, f. vidi kod crnica.

ČRNIČANIN, m. vidi Crmničanin.

ČRNIČA, f. dem. crnica: a) subfusca, crno-
mašaste žensko čelade, samo u Belini rječniku
(149b), isporedi crnica 3. — b) dud, morus, samo
u Stulićevu rječniku, isporedi crnica 10. a.

ČRNIČJE, n. selo u Hercegovini kod Bogojna.
Schem. bos. 1864. 50. pogrješka, ‚Cernice‘. Sta-
tist. 73.

ČRNIČKÎ, adj. vidi crmnički.

ČRNIĆ, m. 1. prezime, od XVI vijeka, a u to
vrijeme bilo č mjesto e: Crnić. Mon. croat. 256.
Crnić. Schem. zagr. 1875. 204. — 2. dva sela,
Veliki i Mali Crnić, u Srbiji u okrugu požare-
cačkom. K. Jovanović 138. — isporedi Crnić.

ČRNIĆI, Cřnićâ, m. pl. ime selima, isporedi
Crnić. a) selo u Hercegovini u okrugu mostar-
skom, kotaru stolackom. Statist. 122. Schem. herec.
1873. 112. Schem. rag. 1876. 58. zore se i Pijana
Brda. Statist. 122. — b) selo u Bosni u okrugu
sarajerskom blizu Krešera. Statist. 15. Schem.
bos. 1864. 54. Paša prvi konak učinio 600. Crnićim
kod hana novogora. Nar. pjes učuk. 600.

ČRNIŠKÎ, adj. što pripada selu Crnića. K.
Jovanović 138.

ČRNIJEDAN, crnjedna, adj. melancholicus.
samo u Stulićevu rječniku, rječe sasma nepouz-
dana. bila bi od crn i ijed.

ČRNIK, crnica, m. a) ukor muškom čeladetu.
isporedi crn pod β, a. i crnica pod 4. akcenat
se mijena u voc. sing.: črniče, samo u Vukovu
rječniku: šta učini, crniće jedan! — b) Aethiops.
vidi crnac pod 2. samo u Stulićevu rječniku. u
tom značeniu veoma nepouzdano.

ČRNIKA, f. 1. ime biļu: a) ilex, česrina. u
rječnicima Mikaļinu (46a. 52a) i Stulićevu. quer-
cus ilex L. Čas. čes. muz. 1852. 2. 48. B. Šulek,
im. 45. — b) melanthium, u rječnicima Mikaļinu
(47a. 52a) i Stulićevu. nigella L. Šloser-Vukot,
flor 179. nigella arvensis L. B. Šulek, im. 45.
isporedi crnac — c) ņeka loza vinora. B. Šulek,
im. 45. — d) ņeka kruška. B. Šulek, im. 45. —
e) ņeka trešna, a Hrvatskoj: crnika'. B. Šulek,
im. 59. — 2. selo u Hrvatskoj krajini blizu Seha.
Schem. segn. 1871. 23.

ČRNIKIĆ, m. prezime izmišleno, u jednoga
pisca našega vremena. M. D. Milićević, zlosel. 241.

ČRNIKOVINA, f. lignum ilicecum. samo u Stu-
lićevu rječniku.

CRNILE, f. pl. a) selo u Hrvatskoj upodžu-
paniji varaždinskoj: Crnile. Pregled 45. Crnile.
Schem. zagr. 1875. 124. — b) ņeko mjesto u Ko-
navlima na Konavštici: Otvrdit obalu Konavo-
šće na Crnilam. Dubrovnik 1870. 9.

ČRNIÎNLA, f. ņeka bara kod sela Srednega
Sela i Kumanova XIV vijeka, a tada je mjesto e
bilo č: U Črnišlšnu baru. Glasnik II. 12. 95.

ČRNIÎNLA, f. atramentum theca. u Stulićevu
rječniku i u jednoga pisca našega vremena, rječe
veoma nepouzdana. Moja crnilnica moja hivica.
M. Pavlinović, rad. 152.

1. ČRNILO, n. nigredo, atramentum, vestis
lugubris. isporedi crnoća, crnost, crnina. Od XIII
vijeka (vidi primjer Domentijanov), u rječnicima
svijem (ali ne u svakom značenju, o čemu vidi
dale). najprije je mjesto e bilo č, ko se nalazi
u nekih pisaca i xvii vijeka (vidi dale). 1. nig-
redo, kao crnoća, crnost, stane kad je što crno
ili kad je gdje crno od xvii vijeka, između rječ-
nika samo u Belini (nigredo 509a): a) crna boja
u čega, crna boja koje je što: Ah neharna zemlj
viku!... muša silom svoga plana dub tvoj svaki
poharala, tve crnilo da bez sjeni jełne sunce kruto
peče. I. Gundulić 90. U snigu ne nahodi se ki
njedne troše od crnila. A. Vitalić, ist. 158.ako
se bole kaže bjeloća po crnilu. V. M. Gučetić,
pohv. 41. Sotona taknu mu obraz, koji porci
kao ušglen. Evo ti. reče, zlameće, po komu će ti
virovat: peri se koliko ti drago, ne ćeš se oprat,
dokle god ovo ne prikažeš, onda prid svim umi
se, otiće s tebe to crnilo. J. Filipović, prip. 3. 4.
Ona je (duša) crna crnilom paklenim. 3. 229.
Sva zemlja osta crnjem tinnim pokrivena. Tako
tamsta u crnilu priviba do devetoga doba. Živ.
is. 160. Biloću obratiti n paklenu mračnost i
crnilo. I. J. P. Lučić, razg. 13. — b) kao mrak,
tama, kad gdje nema svjetlosti te je crno: Ki je
sud... da tmina, ka ima s crnilom vječnim stat!
svjetlosti tudima da ima silom sjat? I. Gundulić
111. Strašni od pakla o bogovi, ki sred tmine i
crnila krajujete svak svijet ovi zazavitijih tam-
nijeh spila. J. Palmotić, dubr. 55. Živu u crnilu,
u mraku... od nevirnosti. A. Vitalić, ist. 447.
— 2. crno odijelo, vestis lugubris. isporedi crnina.
od XVI vijeka: Koje kra| zlo pati, izgubiv svu
snagu, crnilo nosi za tolisk nepokoj. M. Vetranić
1. 152. Udovičko u crnilo upale su majke naše.
I. Đordić, mand. 183. Baba crna u crnilu.
Osvet. 2. 173. Stana iua u crnilu korotovati vjen-
čanoga druga punanu godinu. V. Vrčević, niz 128.
— 3. crno što, čim se može što zastrijeti ili po-
kriti: Crnilom polače pokrijte (s) svijeh strana.
M. Vetranić 1, 154. Hoću li brižna stan crnilom
vas pokrit? M. Držić 468. — 4. color niger, atra-
umentum, crna boja, crno mastilo, što god crno
šitko ili gusto ili tvordo čim se drugo što može
učiniti crno ili čim se može po čemu načiniti
što crno. od XIII vijeka, u rječnicima svijem: u
Vrančićevu: črnilo, atramentum; u Mikaļinu:
crnilo, atramentum tectorium; crnilo, kojim se
piše, atramentum; kojim se utiskuju křnige, atra-
mentum fuliginem; atramentum sutorium; u
Belinu: crnilo, atramentum, liquore nero per
uso di scrivere (391b); u Bjelostijenčevu: črnilo i
crnilo, atramentum; u Jambrešićevu: črnilo, atra-
mentum; u Voltišijinu: crnilo, schwärze, tinte; u
Stulićevu: crnilo, atramentum; u Vukovu: crnilo,
schwärze, atramentum; u Daničićevu: črnilo,
atramentum. a) kojim se piše: aa) sa č mjesto e:
Črniloml napisano. Domentijana 316. Šiške vla-

CRNILO

843

CRNO

gajut se v črnilo. Starine 10, 113. Črnilo je bilo krv moja. Korizm. 104. Nečtivo je smo i harta zla, razhaja se črnilo. Mon. croat. 218. Ne hotih črnilom. Anton Dalmat., 2jov. 12. Vazeh perce i črnilo. S. Bobašević 212. Da se proslavi črnilom i usti. Đ. Baraković, vil. 91. — *bb*) sa c: Spravi sree, htjenje, misal, tere kćigu i crnilo na pisanje. M. Pelegrinović 196. Takovo bi složene... ućišteno veće vele suzami črnilom. B. Kašić, ign. 67. Karte ne bi dosti, ni maže crnila. J. Armolušić 66. Da se isti jezik u pero okrene, riječi u crnilo. S. Margitić, fala 16. Nejma doma crnila. A. Kanižlić, kam. 86. — *b*) koje god drugo: aa) sa č: Povisma savita smazana crnilom. Đ. Baraković, vil. 281. — *bb*) sa c: Sve vri sumpor i crnilo. S. Margitić 258. Sve mu uzimahu na zlo... s crnilom mazahu. Živ. is. 78. Crnilo stavjat im na obraza. 78. Tko bi se pouzdo među vami prstim crnilom pomerćenijem zavijati i ticati čisti grimiz? B. Cuceri 246. Ugladi zolufe crnilom od lonca. Nar. prip. vrć. 17. Na listu naslika dijete crnilom i crjenilom. M. Pavlinović, rad. 64. porgješka *de biti crnilo*: Ne piše je crni šime kćige pišu, no crnilom krvju od obraza. Pjev. crn. 188. — 5. u prenesenom smislu uzima se kao zle rijeći, kajima ko koga kudi, ruži, a tada se izjednačuje s crnilom, koje bototnica prosi pa iz sebe. Boden je odveće ter protiv zlotvoru crnilo razmeđe jak sipa po moru. M. Vetranić 1, 110. Njeki *ljudi crnilom meću kao i bototnica M. Držić 307. Metat' crnilom kako bototnica. Poslov. dan. 60. — 6. *neko mjesto kod sela Sela i Gadimle nedaleko od Pristine* xiv vijeka. u to vrijeme već sa c: Na Crnil. Glasnik 15, 280. Među Crnilomz i među mišraškombi zemljomb. Mon. serb. 182. Daničić 3, 452.

2. ČRNILO, m ime jarcu crnu. J. Bogdanović.

ČRNILOVAC, Crnilovaca, m. a) što negdje u Ibru u sadašnoj Srbiji xiv vijeka, a tada je bilo č mjesto c. Selo Crnilovcev u Hraštahbi. S. Łetop. 1847. 4. 54. Daničić 3, 473. — *b*) selo u Hrvatskoj u podžupaniji jastrebarskoj: Crnilovec. Pregled 34. Crnilovec. Schem. zagr. 1875. 89.

CRNIŽLEVAČKĪ, adj. što pripada selu Crnițevu Crnițevačka opština. K. Jovanović 177.

CRNIŽLEVO, n. dva sela u Srbiji: jedno u okrugu važevskom a drugo u šabačkom. K. Jovanović 102. 177.

CRNIN, m. neko mjesto u hrvatskom primorju blizu Crkvenice xv vijeka, i to sa č mjesto c: Od Jesenove t(e)r u Crnina. Mon. croat. 55.

CRNĪNA, f. 1. nigredo, crnoća, crnost, crnilo (pod 1.) od xvii vijeka, između crječnika u Bjelostижenuću (črjnina, nigredo, nigror), u Mambresićevu (črnina, atritas, nigredo), u Voltijiminu (crnina, schwärze, nerezza), i u Vukovu (crnina, schwärze, nigredo). Ludo se je crni kotal za crninu loncu špotal. P. Vitezović, evit 109. U Save se kosa već presijavala od velike crnine. M. Đ. Milićević, več. 39. — 2. vestis lugubris, crno odijelo. u naše vrijeme isporedi crnilo, n. pod 2. Mjesto crnine, u koju su te zavile tuge, zaodjeli bi te bjelinom. Osvet. 1, II. — 3. mastilo (crno), kajim se piše, atramentum. isporedi crnilo, n. pod 4. u jednoga pisca xvii vijeka, i to sa č mjesto c: Ni pera ni črnine ni časa iskati. P. Vitezović, odil. 23. — 4. vinova loza crna grožda. B. Šulek, im. 45. 59. — 5. crno grožde. — 6. *neko mjesto na otoku Krku xv vijeka, i to sa č mjesto c*, ali nominativu nema potverde (isporedi Crnin): V... Črnini. Stat. krć. ark. 2, 295.

ČRNIONĪK, m. selo u Crnoj Gori u Bjelopavlićima. Glasnik 40, 20.

CRNIŠAVA, f. dva sela u Srbiji u okrugu kruševačkom: Gornja i Donja Crnišava. K. Jovanović, 130.

CRNIŠTVO, n. monachatus, kaluđerstvo, kaluderski život. u jednoga pisca xiii vijeka, a tada je glasilo črničnostvo: Dobryimi dětěli istinnago črničnostva. Domentijana 324. može biti pogrjeska mjesto črničnostvo.

ČRNIITI, črnim, impf. nigrare. — Akvenat kaki je u praes. toki je u 2. i 3 sing. aor.: črń, i imperf. cijelom. činál, i u part. praet. pass. činjen; u ostalijem je oblicima kao u inf., samo je i drugi slog dug u part. praes.: črniči, i part. praet. act. 1: črnić, činivsi. — Dolazi od xvi vijeka (eidi primjer M. Vetranića) i u rječnicima sejim osim Daničićera; u Vrančićevu: čriniti, u Mikašinu: crniti (47a, 52a), u Belinu: crniti (84a), u Bjelostijenčeru i Jambresićeru: čriniti, u Voltijiminu: crniti, tako i u Stuličeru i Vukoru. isporedi crn. 1. prelazno: *a*) u pravom smislu: Ti svitlosti proslavljenje me tlači, zraku crniš. I. Gundulić 230. Crni vešrinu od nebesa. 301. Ogaň pakleni crni, tamni i pogrubljuje tjeleja prokletije. M. Divković, bes. 405. Lupeže ista potnukuje, snigom crni, medom truje. A. Vitałjić, ist. 544. Da jasnina od nebesa svojim zvijezdom već ne crni. J. Kavašin 269. — *b*) u preneseom smislu: aa) kao ružiti, sramotiti: Ne crni svoj obraz. M. Vetranić 2, 360. Nevidjenijem grijehom vijeku sada crniš sve tve dike. D. Palmo tić, christ. 105. Koje onijeh čas crni. I. Kanavelić, iv. 448. Svojim zločem crni i gadi svijetje krvi sva pošte na. J. Kavašin 75. Iskrneha svoga ime crne. A. Kanižlić, uzn. 194. — *bb*) kao gororiti zlo na koga: Koji prid sudci iskrneha lažina osvadaju i crne. I. Velikanović, upuć. 1, 461. — *ee*) dušu crniti, kao uvaživati je u grijehje: Vała da se oni... nikakve protivstine ne boje, nego onih koje dušu crne. E. Pavić, ogled. 389. — *dd*) što se razumij, što je jasno i dobro, kao zamračivati, činiti da se ne razumije a tijem kao pobijati i kuditi: Hoće imbenstvima Isakrstova obećaňa tako očita i svitla crniti. I. Velikanović, upuć. 1, 244. — *ee*) što zlo činiti gorim: Vrh naredbe ja naredan resim sobom svu lipotu; ti od smeće smeten gore tobom crniš tve prikore. I. Gundulić 249. — 2. sa se, refleksivno: Jer kriponute druge ima, da se snaža crni š níma. V. Došen 156. — isporedi crniti.

ČRΝΚΑ, f. a) ime kokoši crnoj. V. Arsenijević. — *b*) riba, koja se zove i rapa, umbra Krameri Fitz. J. Pancić, rib. 136. — *c*) crna trešna. B. Šulek, im. 45.

ČRΝΚΑΣΤ, adj. *ridi crnkast*. Maravar crnkasti. J. Šloser, kor. 128.

ČRΝΚΟ, m. nadimak mjesto, prezimena, od xv vijeka: sa č: Sin dobra muža Crnka. Mon. croat. 318. — sa c: Januša Crnka. 265. Mat. Crnko, Schem. zagr. 1875. 227.

ČRΝΚΟV, crnkova, m. ime psu crnu. J. Bogdanovic.

ČRΝΚΟVAC, Crnkova, m. selo u Hrvatskoj u podžupaniji sisačkoj, u mještanoj kajkavski: Crnkovec. Pregled 42. Schem. zagr. 1875. 196.

ČRΝΚΟVCI, Crnkovacă, m. pl. selo u Slavoniji u podžupaniji osječkoj. Pregled 101.

ČRΝΚΟVİ', m. prezime, po ocu Crnkue, od xvi vijeka: sa v: Lovrenac Crniković. Mon. croat. 188. — sa c: Crnković. Schem. segn. 1871. 85. Schem. zagr. 1875. 260.

ČRΝŌ, n. a) selo u Hrvatskoj blizu Novoga u

CRNO BLATO

844

CRNOGORČAD

Vinodolu. Schem. segn. 1871. 50. — b) selo u Dalmaciji kod Zadna. Schem. jad. 1876. 25. Repert. 37.

CÂNÔ BLÄTO, n. selo u Bosni u okrugu zvorničkom. Statist. 81.

CÂNÔ JĚZERO, n. jezero u Crnoj Gori u Rovcima. Glasnik 40, 38.

CÂNÔ KÂMÊNÊ, n. selo u Hrvatskoj u podžupaniji karlovačkoj. Schem. segn. 1871. 67. Pregled 30.

CÂNÔ VRĚLO, n. a) selo u hrvatskoj krajiņi blizu Sluņa. Razdjeļ. 20. — b) vrela u hrvatskoj krajiņi jedno u Divoselu i jedno u Metku. J. Bogdanović.

CRNÒBARAC, Crnòbârca, m. čovjek iz sela Crne Bare. Akc. u gen. pl.: Crnòbarâc. Stojan Brodić Crnobacarac. Prot. sab. mag. 114. Dočekuje Crnobacarac Stanko. Nar. pjes. vuk. 4, 190.

CRNÒBARIĆ, m. prezime, u naše vrijeme. D. Avramović, sv. gor. 259. Šem. prav. 1878. 18.

CRNÒBARKŠÎ, adj. što pripada selu Crnoj Bari. Niva u adi crnobarskoj. Sr. Nov. 1864. 262.

CRNÒBARKŠÎ SÂLÂŠ, m. selo u Srbiji u okrugu šabačkom. K. Jovanović 178. isporedi Salaš.

CRNOBIL, m. vidi kod ernobil.

CRNOBILNIK, m. vidi kod ernobil.

CRNOBILI, m. artemisia vulgaris L. u Stulićevu rječniku, gdje ima u istom značenju i, černobil' i, ernobilnik', i u jednoga pisca našega vremena: crnobil, crnobil, ernobilnik. B. Šulek, im. 45. sve sasma nepouzdano: po svoj je prilici došlo u Stulićev rječnik iz ruskoga, odakle je i u Z. Orfelina, černobyli' (494), pa se daše razišlo među kniževnike.

CRNÒBOJ, adj. atricolor. samo u Stulićevu rječniku, za koji će biti i načineno.

CRNOBOJAN, ernobojna, adj. atricolor. samo u Stulićevu rječniku, za koji će biti i načineno.

CRNÒBOR, m. 1. pinus laricace Poir. crni bor (vidi kod bor). J. Pančić, flor. biogr. 462. B. Šulek, im. 45. — 2. nadimak: Kuća Borića, ovi stARNINOM se zvahu Crnobori. A. Kačić, kor. 472.

CRNÒBRAT, m. nadimak mjesto prezimena, u naše vrijeme. Schem. segn. 1871. 48. 83.

1. CRNOBRK, m. crn brk. u jednoga pisca prošloga vijeka i to sa č mjesto c: Strahoviti črnobrei pružaju mu se do ušiju. J. Kavaćin 413.

2. CRNÒBRK, adj. crnijeh brka, u jednoga pisca našega vremena: grobar crnobri, necrophorus mortuorum Fab. J. Šloser, kor. 237.

CRNÒBRŇA, m. prezime, u naše vrijeme u Lici. J. Bogdanović.

CRNÒBRŇAV, adj. neznana značeňa u jednoga pisca xvii vijeka o djetiču, i to sa č mjesto c: U tom k nam doteče ditić črnobrňav. I. T. Mrnavić, osm. 155.

CRNOBRŇE, n. neko mjesto u Srbiji u Mačvi xvi vijeka, a tada je bilo č mjesto c: Na Čršnobrňne. Ļetop. 1847. 4, 53. pogrješka će biti, otč Čršnobrňene'. 53. ili može biti da je nom. bio Čršnobrňa, te je pogrješka, na Čršnobrňe' mjesto, na Čršnobrňu'. Daničić 3, 473.

CRNÒČICA, f. dem. crnoka. Đevojčice, crnočice! Nar. pjes. petr. 1, 138.

CRNÒČA, f. nigredo, crnost. isporedi crnilo, crnina. od xvi vijeka, između rječnika u Mikaļinu, Belinu (509a), Bjelostijenčevu (črnoča 1, 809) i

Stulićevu. Pomrče crnoćom grihov. Nauk Brnard. 24b. Oslobodi i mene od ove crnoće. Nar. prip. bos. 1, 95.

CRNÒDLAK, adj. crinibus nigris praeditus. samo u Stulićevu rječniku.

CRNOGAJ, m. prezime, u naše vrijeme. Schem. segn. 1871. 91.

CRNÒGARAST, adj. subfuscus. samo u rječnicima Belinu (149b) i Stulićevu. o čeljadetu, kao crnomanast.

1. CRNÒGLAV, adj. nigro capite. od prošloga vijeka, između rječnika u Bjelostijenčevu (črnoglav) i Stulićevu. Crnoglavi crvi. I. J. P. Lučić, razg. 67. Rovac crnoglavi, bledius atricapillus. J. Šloser, kor. 197.

2. ČRNOGLÂV, m. a) ime muško, xiii i xiv vijeka, a tada je bilo č mjesto c: Starêjšinu ihv glago|emaago Črnohlava. Danilo 112. Čršnoglavl. Glasnik II. 12, 76. — b) ptica koja se zove i crnoglavka, atricapilla. u rječnicima Belinu (170b), Bjelostijenčevu i Stulićevu. fringilla emberiza. Slovinac 1880. 31. — c) trava koja se zove i križao, crnjerac, prunella. u Bjelostijenčevu rječniku. prunella vulgaris L B. Šulek, im. 45. trava koja se zove i pčelinak, ajuga genevensis L. Javor. 1878. 1390. — d) selo u Hercegovini blizu Hrasna. Schem. rag. 1876. 60. — e) brdo u Srbiji u okrugu kneževačkom. Glasnik 19, 296.

CRNÒGLAVAC, crnoglâvca, m. a) nadimak mjesto prezimena, u naše vrijeme. Mijat Crnoglavac, Ve|ko Crnoglavac. Rat 105. 362. — b) ptica koja se zove i crnoglavka, atricapilla. u rječnicima Belinu (atricapilla 170b) i u Stulićevu (avis genus). — c) nekaka traka isporedi crnoglav. u Vukovu (avis quaedam). Sad stižu puzavci, stižu crnoglavke. A. Kanižić, rož. 6. — b) pšenica crna klasa. u Srbiji u Leskovcu, gdje glasi črnohlâvka. M. Đurović. isporedi crnolat.

CRNÒGLAVAK, crnoglâvka, m. ranula, žabić. samo u Vukovu rječniku, gdje se dodaje da se govori u Srtjemu i tumači: kao ribica mala, crne glave'. isporedi budara.

CRNÒGLAVICA, f. ptica koja se zove i crnoglav i crnoglavac, atricapilla. Slovinac 1880. 438.

CRNÒGLÂVKA, f. a) vidi crnoglavica. u Bjelostijenčevu rječniku (črnoglavka, atricapilla), u Voltijijini (gimpel) i u Vukovu (avis quaedam). Sad stižu puzavci, stižu crnoglavke. A. Kanižić, rož. 6. — b) pšenica crna klasa. u Srbiji u Leskovcu, gdje glasi črnohlâvka. M. Đurović. isporedi crnolat.

CRNÒGORAC, Crnôgôrca, m. a) čovjek iz Crne Gore kneževine. od xvii vijeka, između rječnika samo u Vukovu. akcenat kakje je u gen. sing., taki je i u ostalijem oblicima osim gen. pl., gdje je Crnôgorâc. S Crnogorci skače. I. Gundulić 521. Stari i mladi Crnogorci, oštri јudi od planine. J. Kavaćin 135. Bićemo se kano Crnogorci. A. Kačić, razgov. 188. El' ja vodim dece pod barjake, porodice јuta Crnogorca, pod barjake dece pet stotina. Nar. pjes. vuk. 2, 541. Dopadoše deca Crnogorci. 4, 16. Kad to čuše mladi Crnogorci. 4, 73. — b) prezime: K. Crnogorac. Šem. srb. 1881. 351.

CRNÒGORAČKÎ, što pripada Crnogorcima. mjesto crnogorski. u jednoga pisca našega vremena: Ako nem'o svojih rođenijeh, ne će nestat crnogoračijeh. Osvet. 2, 102.

CRNÒGÓRCI, Crnôgorâc, m. pl. selo u Srbiji u okrugu podrinskom. K. Jovanović 133.

CRNÒGORČÂD, f. coll. djeca crnogorska. I. Pavlović.

CRNOGORČE

845

CRNOKRUG

CRNÒGÒRČE, Crnögòrčeta, n. dijete crnogorsko. Ja kad nadoh ono Crnogorče. Nar. pjes. vuk. 5, 489.

CRNÒGÒRČEVIĆ, m. prezime, po ocu Crnogoru. Petra Crnogorčevića. Prot. Šab. mag. 153. S. Crnogorčević. Vuk, nar. pjes. 2, 662.

CRNÒGÒRKA, f. žensko čelade iz Crne Gore. u naše vrijeme, između rječnika samo u Vukovu. akcenat se mijena u gen. pl.. Crnogoráká, a samo je i zadnji slog dug u gen. i instr. sing.: Crnögorkê, Crnögorkom. Istina je, mlada Crnogorko! Nar. pjes. vuk. 4, 14.

CRNÒGORSKÎ, adj. što pripada Crnoj Gori: a) što pripada kneževini Crnoj Gori, po noj i Crnogorcima. od XVII vijeka, između rječnika u Vukovu. Vbsi zbori crnogorski. Starine 10, 24. Kad to više crnogorska vojska. Nar. pjes. vuk. 4, 445. Zaklala te puška crnogorska! 4, 55. acc. sing. fem. sing. privedlogom na dolazi i kao adv.: Neka znade da će mu siroma Milovan na onu staru crnogorsku odpjevati. A. Kacić, razgov. 317. — b) što pripada Crnoj Gori kod Skopla. XVII vijeka, a tada se pisalo sa è mjesto e: Crnogorska bogorodica. Glasnik 22, 219. — c) u Srbiji se dva spreza, jedan u radničkom okrugu a drugi u užičkom, zovu crnogorski. isporedi Crna gora. K. Jovanović 146. 158. — d) alv. crnogorski, kao u Crnoj Gori, kao što čine Crnogore. Po crnogorski se izgovara. Vuk, nar. pjes. 1, 206.

CRNOGOVCI, Crnogovaca, m. pl. selo u slavonskoj krajini blizu Gradiške. Razdjej. 23. „Crnogovce“. Schem. ragg. 1875. 59.

CRNÒGRAB, m. nekako drvo. u Vukovu rječniku (s dodatkom da se govori u Crnoj Gori). ostrya Michel. Słoser-Vukot, flor. 1053. carpinus duinensis Scop. B. Šulek, im. 45. isporedi crnograbić.

CRNÒGRABIĆ, m. ostrya carpinifolia Scop. J. Pančić, bot. 178. flor. srb. 628. drv. 133. carpinus duinensis Scop. B. Šulek, im. 45.

CRNÒGRABOVINA, f. drvo od crnograba i drveće crnogovi. Degde viditi je lipe, crnograbovine. Srp. list 1880. br. 51.

CRNOGRIMIZAN, crnogrимизна, adj. colore phoeniceo. samo u Stuličevu rječniku. rječen nepozdana.

CRNÒGRIV, adj. jubam nigrum habens. u jednoga pisca xvn vijeka. Koń crnogriv. B. Kranutić 214.

ČRNOGŮŽ, m. viba morska koja se zove i crno-rep, melanurus. L. Zore, rib. 20.

ČRNOJEVA RIJÉKA, f. vidi kod Crnojević. u jednoga pisca našega vremena u pjesmi Niz Jeku Crnojevju plavnu. Osvet. 3, 115.

ČRNOJEVIĆ, m. prezime, od xiv vijeka. Radić Crnojević, Ivan Crnojević. Mon. serb. 566. 530. Danićić 3, 453. Ivana Crnojevića. I. Gunduh 306. Crnojević od Zažabja više rike Moraće. A. Kacić, kor. 157. Podiže se Crnojević Ivo. Nar. pjes. vuk. 2, 524. — pre: imenom tijeh Crnogorskih Crnojevića zove se i rijeka koja izcire u riječkoj najhi u Crnoj Gori i utječe u skadarsku jezro: Rijeka Crnojevića Vuk, nar. pjes. 2, 578. Crnojevića rijeka. Glasnik 40, 32.

ČRNOJÉVKA, m. Crnojevića rijeka, u jednoga pisca našega vremena u pjesmi (vidi kod Crnojević): Pa oba su i na Crnojevki pred Omerom rusom glavom stali. Osvet. 2, 101.

ČRNÒJKA, f. a) crnomaňasto žensko čelade. samo među riječima koje govore djeca kad se igraju pipavice: Dovedi devojku, lepu lepojku,

ernu crnojku. Vuk. rječ. 500b. Ne će plave plavojke, već oće crnu crnogorsku. 500b. — b) konoplika ženska, canabis sativa femina L. B. Šulek, im. 45. Konopla bjelojka evati a nema roda; crnogja pak ne cvjeta a ima sjeme. S. Novaković, nar. zag. 276. isporedi bjelojka.

CRNOJOVA, f. neko drvo, s koga se guli kora, te se vrani pletivo. isporedi jova. M. Kovačević.

ČRNÓK, vidi crnook.

ČRNOKA, f. vidi crnooka.

CRNÒKAPA, m. čovnjek koji nosi crnu kapu. u naše vrijeme. u Dalmaciji. isporedi crnokapac. Crvenkapa, crnokapa... sa sarukom sretaju se na spletskom trgu. M. Pavlinović, raz. spis. 122.

CRNÒKAPAC, crnòkapca, m. čovnjek koji nosi crnu kapu. u Vukovu rječniku s dodatkom da tako zovu u Srbiji Braničevce. isporedi crnokapa.

CRNÒKAPICA, f. silvia atricapilla Lim. Progr. spal. 1880. 21. isporedi crnoglavac, crnoglavka.

ČRNÒKLISTE, n. selo u Srbiji u okrugu pirotskom. Sr. Nov. 1879. 175. rječ je složena: druga joj je pola postašem od riječi koja se povećin glasom o, koje se sa o od predne pole sastavilo u ð, može biti od oklris.

CRNÒKORAC, ernokôrea, m. nož crnijeh kora (na dršku). akcenat kaki je u gen. sing. taki je u sjetnjem oblicima osim acc. sing. jednakoga s nom., i gen. pl., gdje je ernokorâča. u naše vrijeme, između rječnika samo u Vukovu. Pri sebi je imao nož crnokorac. S. Ľubiša, prip. 240. Pa ga u mesto gde ga najviše boli ubada lagano nožem crnokorcem. M. Đ. Milićević, živ. 1, 102.

CRNÒKORAST, adj. crnijeh kora. isporedi crnokorac. u naše vrijeme. Kad me bodu crnokorastim nožem. M. Đ. Milićević, živ. 1, 102.

CRNÒKOS, adj. nigris capillis, crnijeh kosa. od xvi vijeka, između rječnika u Stuličevu i Vukovu. Noć dvizuž od zdola crnokosu glavu. M. Marulić 27. Oj devojko crnokosa! Nar. pjes. vuk. rječ. 815b. u jednoga pisca xvi rijcka sa è i sa c: Mrkla noć s crnijeh glavom P. Zoranić 37. Smrt s glavom crnokosom Jelu prizelenu prit britkom kosom. 72.

CRNÒKOSA, f. planina u Srbiji blizu Užica. u požrtku xvn vijeka pisali su je još sa č mjesto e: Vi. podkrilije gori Crnokosi, blizu města Užica. Vuk, dan. 1, 5. Danićić 3, 474. Crnokosa. M. Đ. Milićević, srb. 607. Niva na Crnokosi. Sr. Nov. 1875b. 76.

CRNÒKOSAST, adj. vidi crnokos. samo u Belinu rječniku (168b)

ČRNOKRÁK, m. prezime u naše vrijeme u Lici. J. Bogdanović.

CRNÒKRIL, adj. alis nigris, crnijeh krila. u jednoga pisca našega vremena. Crnokrili. J. Sloser, kor. 659.

ČRNOKRŮG, m. vipera. od prošloga vijeka, između rječnika u Belinu (aspis 109a), u Stuličen (vipera albis i nigris maculis distincta) i u Vukovu (serpentis genus, s dodatkom da se govori u Crnoj Gori i da se pripovijeda da ova zmija ima na glavi tri roga). Aspid, koga ja zovem crnokrugom. jes zmija sasma јuta. I. Đorić, salt. 187. To ti pepełuha, to ti crnokrug, sve je јutica. Poslov. dan. 136. Crniš kao no crnokrug. koji uši zatvara. A. Kalić 25. Donesi јuta crnokruga. Pjev. crn. 91. Mater je opekne crnokrug u nozdrana. S. Ľubiša, prič. 102. Crnokrug, pelia berus; crnokrug huhorasti, rhinechis amodytes. Slovinac 1880. 130.

CRNOKRUŽNI

846

ČRŇOKRŮŽNÍ, adj. što pripada crnokrugu u jednoga pisca prošloga vijeka. Žućim zmajnom i s jedom crnokružnijem. Besjede kr. 281.

CRNÒLAT, m. milium nigrum, proso crna vlata. pred 1 otpalo je v. samo u Bjelostijenčeru rječniku (1, 779) i iz šega u jednoga pisca našega vremena, i to sa č mjesto c. B. Šulek, im. 60. isporedi crnoglavka.

CRNÒLATAC, Crnólaca. m. prezime, u naše vrijeme, u Hrvatskoj. Schem. zagrz. 1875. 227. isporedi crnolat, od čega je i postalo.

CRNÒLIČAN, crnolična i crnoličana, adj. aspectu niger. samo u Stuličevu rječniku. riječ slabo pouzdana.

CRNÒLEVICA, f. selo u Srbiji a okrugu kněževačkom. K. Jovanović 112.

CRNÒLEVICKÍ, adj. što pripada selu Crnojevića. Crnoljevićka reka. M. Đ. Milićević, srb. 827.

CRNÒMAŇAST, adj. fuscus, naern. samo o čeladetu. od xvii vijeka, između rječnika u Mikałinn, gdje najprije i dolazi (,malo naern, subfuscus, pullus'), u Stuličevu (,subniger, oleastri colorem imitan's') i u Vukoru (,bräunlich im gesichte, fuscus'). — Riječi je druga pola -mašast tamma postaja: može biti od kor. man, udešavati slagati, teoriti, oblicje davati, od koga je i druga pola imenima Radućan, Vukman, Vukoman. — Starac crnomaňast. I. A. Nenadić, šamb. S. Bio je crnomaňast i sa svim bradat. A Kanižlic, utoč. 583. Lijep i crnomaňast čovjek. Vuk, sov. 74.

CRNOMAST, adj. niger, erne masti, crn. od xvii vijeka, između rječnika u Belinu (niger 509a. subfuscus 149b) i Stuličevu (subniger, oleastri colorem imitan's). Lica od obraza uzorita na crnomašta. B. Kasić, nasl. XVI. Crnomasti narodi. A. Kalić 538.

CRNOMEN, m. mjesto na vodi Marici u Maćedoniji, XIV vijeka, a tada je bilo č mjesto c: Na Maricé blizь Černomena. Ītop. šaf. 61. Danići 3, 474.

CRNOMERAC, Crnomerca, m. selo u Hrvatskoj kod Zagreba. kujkawski: „Crnomerec“. Schem. zagrz. 1875. 64. isporedi Crnomir.

ČRŇOMÍR, m. ime muško, xni vijeka, a tada je bilo č mjesto c. Odь kneca Čršnomira. Mon. serb. 42. Danići 3, 174.

CRNÒMORAC, crnòmòrea, m. Aethiops. sastavljeno crn i tal. Moro (,Arapin crni). u jednoj pjesmi istarskoj: Naša' je (kruunu) crni moro. Raj' eu krunu izgubiti neg crnornoma ļuba biti. Nar. pjes. ist. 2, 151.

CRNÒMORSKÎ, adj. ponticus, što pripada Crnom moru. Crnomorskih strana. I. Gundulić 511. Crnomorske trgovine. Nov. srb. 1835. 45.

CRNÒMRTA, f. lentiscus. u naše vrijeme, između rječnika samo u Stuličevu. pistacia lentiscus L. B. Šulek, im. 45. isporedi mrtva.

CRNÒMRTAŇ, crnòmrtna, adj. lentiscinus, od crnornre. samo u Stuličevu rječniku.

ČRŇOMŮŽ, m. ime muško, xiii vijeka, i tada već sa c mjesto starijega c: Cršnomuž. Mon. serb. 12. Danići 3, 452.

CRNÒNOG, adj. nigris pedibus. u jednoga pisca našega vremena. Balegaš crnonogi. J. Šloser, kor. 355.

CRNÒNOSNO, adv. veste lugubri. u jednoga pisca XIV vijeka, a tada je bilo č mjesto c. Vsi čršnonosno snbolžnuznjući vladyće svojemu. Domijan'b 27. Danići 4, 474.

CRNOREP

CRNÒOČA, f. neko mjesto blizu. Prizrena XIV vijeka, a tada je bilo č mjesto c. nominativu nema poterde. Zaběь u Crnnoči. Glasnik 49, 365.

CRNÒOČIĆ, m. dem. crnook. u naše vrijeme, između rječnika samo u Vukovu. O junačiću crnočićiu! Nar. pjes. vuk. 1, S6.

1. CRNÒOK, adj. nigris oculis. -oo- se može sažeti u jedno, a tada se i akcenat mijena: crnôk, crnôka. miješajući sažeto sa nesažetijem pišu i crnook' (Vuk, rječ. 816a). Dolazi od xvii vijeka, između rječnika u Belinu (crnok 518b), Stuličevu (ernok) i u Vukovu (crnook'). — a) sa č xvii vijeka: Fasula črnooka. Starine 2, 311. — b) sa c: Niti sam crnooka, niti se bojim uroka. Nar. posl. vuk. 223. Idi reci tvojoj majci da ne rodi drugo čedo, drugo čedo kao tebe, kao tebe beloliku, beloliku, crnooku. Nar. pjes. vuk. 1, 339. A za jedno mlado crnooko, dala b' za n'ga ijadu dutkata. 1, 314. Jedna mi je tanka i visoka, druga mi je b'jela i rumena, treća mi je crn'oka djevojka. 1, 239.

2. CRNÒOK, m. juvenis nigris oculis. u jednoga pisca XVI vijeka, sa č mjesto c i sa ô mjesto oo (vidi kod crnook pod 1): Njek se črnok ženi. M. Držić 138. isporedi crnočići.

CRNÒOKA, f. a) puella nigris oculis. u naše vrijeme između rječnika samo u Vukovu (crnoka'. vidi kod crnook pod 1). isporedi crnočica. Kako je običaj da mlada svako čelade u muželjem rodu zove drugim imenom a ne pravim, tako kaju djevojku zove i Crnôka. M. Kovačević. — b) ime orci bijeloj s crnjemi krugom dočiju: crnoka. M. Kovačević, crnooka. S. I. Pelivanović. — c) neka riba, abramis sapa Pallas. J. Pančić, rib. 91.

CRNÒOKAC, crnòokea, m. grašak u koga ima crno kao oko. u jednoga pisca prošloga vijeka. Grašak crnookac. I. Jablancki 184.

CRNÒOKAST, adj. vidi crnook. samo u Stuličevu rječniku, i u nćemu sažeto crnokast. isporeds čarnookast.

CRNÒOKICA, f. neki pasul, dolichos melanophthalmos Dec. u Hrvatskoj: crnokica, črnokica črnooka. B. Šulek, im. 183. 60.

ČRŇOPÁK, Črnopca, m. brdo u Velebitu. Vuk, rječ. 816a.

CRNOPAS, m. planina u Hercegovini. Zemłop. bos. 53.

CRNÓPÉLINITI, crnopèlinîm, impf. artemisia condire. samo u Stuličevu rječniku. riječ nepozdana.

CRNÒPÊRNICÁ, f. melizophilus melanocephalus. Progr. spal. 1880. 21.

ČRŇOPÍŠ, m. atramentum, crna mastilo, kojim se piše. u jednoga pisca prošloga vijeka i u rječnicima Belinu (391b) i Voltigijinu (23). Obra za crnopsi krv svoju. P. Knežević, osm. 262.

CRNOPLAVAC, crnoplavca, m. neka vinova loza. B. Šulek, im. 45.

CRNÒPTOČANIN, m. čovjek iz Crnoga Potoka. Panta Čarapić Crnopočanin. D. Avramović, sv. gora 188.

1. CRNÒREP, adj. cauda nigra. u jednoga pisca XVII vijeka. Koń crnorep. B. Krnarutić 14.

2. ČRŇORÉP, m. morska riba, koja se zove i ernoguz i ukłata, melanurus. od XVI vijeka, između rječnika u Belinu (518a), Stuličevi u Vukovu (crnòrep). sa č mjesto c: Š nimi se hitahu ... črnorepi ne mali. P. Hektorović 34. — sa c Crnorep. L. Zore, rib. 11. Črňorép. L. Zore.

CRNOREPKA

842

CRNUČA

CRNÒREPKA, f. buba crna repka, u jednoga pisca našega vremena: grobna crnorepka, necrophorus ruficornis Strm. J. Šloser, kor. 237.

CRNÒRIJEČKÎ, adj. što pripada Crnoj Rijeci. Vuk, rječ. 810a. Okrug crnorečki. K. Jovanović 184.

CRNORIZAC, crnorisea, m. monachus. xii i XIV vijeka, a tada je pred r bilo č mjesto e, ali xii vijeka dolazi i sa e. Crnorizaci. Stefan kr. 2. Sava. S. Viseliu tu nekoliko crnorizaci. Mon. serb. 17. Crnorizaci vamijana. 84. Danićić 3, 453, 471.

CRNORIZAČKÎ, adj. monachorum. xii i XIV vijeka, sa č pred r mjesto e. isporedi crnorizac. Crnorizaciškaago čina. Domentijana 182. Crnorizaciškiyih liks. Danilo 385.

CRNORIZICA, f. monacha. XIV vijeka, sa č pred r mjesto e. S. bravši liki črnorizici. Domentijan 40.

CRNÒROŽAC, crnòrošca, m. buba crnijih rovova, u jednoga pisca našega vremena: šoštar crnožac, cantharis fuscipennis Germ. J. Šloser, kor. 453.

CRNÒST, crnosti, f. nigredo, crnoća, isporedi crnilo, crnina. od xiv vijeka, ali toga vijeka a u nihkih pisaca i poslije sa č mjesto e (vidi kod crn), između rječnika u Vrančićevu (černost 66), u Belinu (ernos 509a), Bjelostijenčevu (černost 1, 809), Voltujinju (ernost 23), Stulićevu (ernost i u Danićićevu (črnošt.) a) sa e: Sini crnoštibi na ikoně toj izvoli prijeti. Domentijan 191. Ne budeti togda ... ni crnosti ni bělosti. Aleksand. nov. 127. — b) sa e: Crnos stavnos noj obita. J. Kavaņin 288.

CRNOSTRÎG, m. něka zmija. na Braču. A. Ostojić. isporedi crnojstrijel.

CRNOSTRIJEŁ, m. tarbophis vivax, zmija něka: Crnostril. Đ. Kolombatović, pese. 28. isporedi crnošte.

CRNOŠARAST, adj. maculis nigris distinctus. samo u Stulićevu rječniku, gdje ima i crnošaren. oboje slabo poudzano.

CRNÒŠIJA, m. buba crne šije. u jednoga pisca našega vremena: mekokrilac crnošija, malthodes dispar. J. Šloser, kor. 460.

ČRNOTA, m. ime muško, od xii vijeka, a toga je vijeka bilo č mjesto e. Crnota. Mon. serb. 13. Danićić 3, 173. Crnota. J. Kavaņin 144. u spomeniku latinski pisanu dolazi još xi vijeka: Crnotna'. F. Rački, doc. 133.

ČRNOTIĆ, m. prezime, po ocu Crnoti, u jednoga pisca prošloga vijeka Gdi su davni Crnotići? J. Kavaņin 133.

ČRNOTIN, adj. što pripada Crnoti. XIV vijeka sa č: Na Crnotině stasi. Glasnik 11, 133. Danićić 3, 474.

CRNOTINA, f. sela u Bosni blizu Sarajeva. Schem. bosn. 1864. 56. Glasnik 21, 311.

CRNÒTRAVAC, Crnòtrâve, m. čonjek iz sela Crne Trave. Ake. u gen. pl.: Crnòtravâča. Crnotravci žele da se i u novi drum provede tuda. M. Đ. Milićević, s dun. 67.

ČRNOVA, f. ime kravi. u Lici. J. Bogdanović. isporedi crnova.

CRNOVAC, crnovca, m. ptica koja se zove i kraguj, kragućan. samo u rječnicima Belinu (nusis 680b) i Stulićevu (accipiter).

CRNOVČIĆ, m. vidi Crnojević. Ivana Crnovića. I. Gundulić 306.

CRNOVIĆ, m. vidi Crnojević. Stjepan gdi je

Crnovića, gospar od Žabjaka? J. Kavaņin 255. Od plomena slavnog Crnovića. Ogled sr. 6.

CRNÒVLAH, m. Vlah iz Vlaške. isporedi Karavlah i Crni Vlah (kod crn). u jednoga pisca prošloga vijeka, i to sa č mjesto e: Mrkla orla črnovlaha. J. Kavaņin 288.

CRNÒVLAS, adj. nigris capillis, crnokos. samo u rječnicima Belinu (168b) i Stulićevi.

CRNÒVLASAN, crnòvlasna, adj. vidi crnovlas. samo u Stulićevu rječniku, u kom ima u istom naciju i crnovlasast, crnovlasat, crnovlasav. samo slabo poudzano.

CRNÒVLASAST, adj. vidi kod crnovlasan.

CRNOVLASAT, adj. vidi kod crnovlasan.

CRNOVLASAV, adj. vidi kod crnovlasan.

CRNÒVLAŠKÎ, adj. što pripada Crnim Vlasima, Crnovlasima, Karavlasima. u jednoga pisca prošloga vijeka. Biskup crnovlaški. J. Kavaņin 113.

CRNÒVRH, m. origanum vulgare L. u Srbiji oko Niša. S. I. Pelivanović. isporedi vranilovka, vranilova trava, mravinac.

CRNÒVRSKÎ, adj. što pripada Crnom Vrhu. Crnovrški kamik. M. Đ. Milićević, s dun. 58.

CRNÒVUNAC, crnòvûna, m. pastir koji drži samo crne ovce, tako prozvan po crnoj vuni, koja ima od nih. u Srbiji po někim krajevima. akcenat u gen. pl.: crnòvunâča. Crnovunci sa svojim stadiama žive leti na planini, a zimi slaze u doline k Beloj Palanci, ka Prokupju i daje niz Moravu, gde nadu sena za svoju stoku. Crnovunci jedni su po narodnosti Grci, a drugi su Cincari. Crnovunci se zovu po crnim ovcamu svojim; jer u stadima nihovim ovce su mahom gaje. Bele ovce po nihovom mišleńu slabije su od ovaca crnih za ovu klimu... Borave sa ženama i decom po planini: u planini se radaju, u planini se žene i udaju, u planini umiru i sarańiju se. M. Đ. Milićević, s dun. 38, 39.

CRNÒVUNAČKÎ, adj. što pripada crnovunima. Crnovunačke ovce. M. Đ. Milićević, s dun. 81.

CRNÒZUB, adj. dentibus nigris. u jednoga pisca našega vremena o njejoj bubi. J. Šloser, kor. 513.

CRNÒŽUČAN, crnòžučna, adj. atrae bilis. samo u Stulićevu rječniku: vlage crnožučne.

CRNPURA, f. crnpura mala, traca koja se zove i bedrinac i jarčija trara, pimpinella saxifraga L. Đ. Popović, pozn. 230. je li postašem druga pola - purast za seci sa pumn (curkum) ili se puriti, nije poznato. u Slovenaca se iza traca zove črna pura.

CRNPURAST, adj. fuscus, crnomaniast, u naše vrijeme, između rječnika samo u Vukovu, gdje se i tumaći kako je stavljeno ali ne će biti sa svijem isto što je crnomaniast: crmpurast kao da se gorori vise od šale i kao da je i cruti i crveniši nego što je crnoinašast. — pred p može se n promijeniti na m, te glasi i crmpurast (Vuk, rječ. 815a). — Druga pola -purast može biti postaňa istoga kojega pūriti i zapūriti se. — Čovek omalen, crmpurast. M. Đ. Milićević, let. već. 59. Devojčica crmpurasta, suvoňava, pa se tako nije mnogo ni razrišovala od cigančica. 157.

CRNPURIN, adj. pimpinellae saxifragae. Crn-purin koren, radix pimpinellae albae, dobiva se od crmpure male. Đ. Popović, pozn. 229.

CRNÒUČA, f. dva sela u Srbiji u okrugu rudničkom: Gorna i Doša Crnuća. K. Jovanović 146. xv se vijeka zvalo Bjeluća: U selu Belući, koje se sada zove Crnuća. Glasnik 21, 30, 32.

CRNUĆSKI

848

CRŇETI

CRŇUĆSKI, adj. što pripada Crnući. Crnuška opština. K. Jovanović 146.

CRŇUGOVIĆ, m. prezime, xiv vijeka, a tada je c glasilo č: Vlbčьe Črъnugoviće. Mon. serb. 190. Danićić 3, 147.

CRNUL, m. ime muško, xiii vijeka, a tada je c glasilo č. Zupan Črъnul. Mon. croat. 17. može biti da bi 1 trebalo čitati |.

CRNULAC, crnulca, m. melampyrum nemorosum L. i melampyrum arvense L. u Hrvatskoj i u Istri, a onuda glasi Črъnule'. B. Šulek, im. 66. može biti da je 1 mjesto |.

CRNUŠ, m. neko mjesto (gora ili poče) blizu manastira Treskavca kod sela Nebregova i Hismorana xiv vijeka, a tada e glasilo č ali već i c. Obladajušte Črъnušemb. Glasnik 11, 134. Objemjušte vbs Črnušb. Glasnik 13, 371.

CRNUŠAST, adj. subniger. samo u Stuličevu rječniku.

ČRŇ, m. 1. paronychium. u naše vrijeme, izmedu rječnika samo u Vukovu (sa značenjem koje je stavljeno i s njem. wurm u finger). isporedi crnac i crni prišt. Ovo vele da je dobro i od crna i od prišta. M. Đ. Milićević, živ. 2, 55. Crn na prstu. 56. Trava od crna, prunella vulgaris L. isporedi crnevac. I. Pančić, flor. biogr. 461. — 2. prunella vulgaris L. J. Pančić, flor. srb. 572. fior. biogr. 462. isporedi crnevac i naprijed trava od crna.

ČRŇA, f. a) selo u Banatu. Šem. prav. 1878. 97. — b) rijeka u Srbiji u čačanskom okrugu, koja utječe u Ibar. M. Đ. Milićević, srb. 616. Na Crni.

ČRŇAČA, f. 1. crna smokva. isporedi crnica. B. Šulek, im. 183. — 2. mjesto vodopadno kod sela Zarkova u Srbiji u srezu vraćarskom: Crnáča bara. Glasnik 19, 251. Livada kod Crnače. Sr. Nov. 1872. 310.

ČRŇÁD, f. caligo. isporedi crnad, crnavina.

Uvatila se crnad, t. j. rdavo vrime. J. Grupković.

ČRŇAHAN, crnáha, adj. dem. crn, subniger, fuscus. samo u Stuličevu rječniku. riječ slabo pouzdana.

ČRŇAJA, f. neko mjesto koje se pomiše prije našega vremena samo po imenu, može biti u Banatu. Crňaja. S. Novaković, pom. 150.

1. ČRŇAK, crnáka, m. a) Aethiops. isporedi crnac. samo u Stuličevu rječniku. riječ nepouzdana. — b) ime ovnu. Magaz. 1867. 49.

2. ČRŇAK, crnáka, m. neka trava, koja ima crv korijen okrugao kao mali češnik, koji djeca jedu. u Hercegovini. N. Dučić. V. Lešević. sedum telephium L. B. Šulek, im. 45.

CRŇAKIŇA, f. Aethiopissa. isporedi crnica. samo u Stuličevu rječniku, gdje ima u istom značenju i crnanka i crnankiha. sve slabo pouzdanо.

CRŇALNIK, m. atramenti theca. samo u Stuličevu rječniku riječ nepouzdana.

CRŇALO, n. atramentum. isporedi crnilo. samo u Stuličevu rječniku. riječ nepouzdana.

1. ČRŇAN, m. ukor muškom čeladetu. isporedi crnik. samo u Vukovu rječniku: Jovane i crnane! — Govori se i crnán: Crnán a nije Stevan. M. Đ. Milićević, zlosel. 262.

2. ČRŇÁN, m. vidi kod crnan.

ČRŇÁNKA, f. vidi kod crnakiha.

ČRŇÁNKIŇA, f. vidi kod crnakiha.

CRŇANSKI, adj. što pripada selu Crni. V.

Arsenijević. dolazi i kao prezime. D. Crnanski. Sem. prav. 1878. 48.

CRŇAŠAN, crnáha, adj. dem. crn. samo u Stuličevu rječniku. isporedi crnahan.

CRŇATKUŠA, f. selo u gorjoj krajini hrvatskoj blizu sela Jablanca. Schem. segn. 1871. 21.

CRŇÁVINA, f. caligo. od prošloga vijeka. Ali eto iz više ne naježena crnavina strašnom mejbom spuštava joj krupe grada česta. B. Cuceri 121. Prokleti bili u mrazu, u ledu, u duhu crnavine. J. Banovac, blagos. 258. Pogleda od kuda se diže nekakva crnavina. Dubrovnik 1868. 213. Navuče se nebo mutnom crnavinom. V. Vrčević, niz 294.

ČRŇÁVKA, f. livor, modrica. samo u rječnicija Bjelostijenčevu i Jambrešičevu, u oba sa č mjesto e.

CRŇEGOVINA, f. selo u Konavliima blizu Dubrovnika. Schem. ragus. 1876. 32.

1. ČRŇEL, m. a) ime muško xiv vijeka, a tada je mjesto -ne- bilo -ně- i č mjesto e. Črňěls. Glasnik n. 12, 23. 91. isporedi Crnel i Crnelović. — b) crňel, crněla, vidi crne|.

ČRŇEŁ, crněja, m. morska riba koja se zove i crnac, chromatins vulgaris Cuv. Čas. čes. muz. 1854. 2. 184. Črňěl, crněja, crněli. L. Zore. gen. pl. bićć crněljá, govori se i sa -ne- mjesto -ne- crne|. Vuk, rječ. 815b (gdje stoji ,crne| s dodatkom da se govori u Dubrovniku). Progr. karl. 1878. 41. i po nekim krajevima sa j mjesto | kao i u drugim riječima: ernej. Đ. Kolombatović, pesc. 16. i sa 1 mjesto |: crneli. L. Zore, rib. 19.

ČRŇELEVO, n. dva sela u Bosni blizu BiHELNE, koja prišu i Crjenovo (koje vidi). Gorne i Doše Crnejevo. Statistič. 84. isporedi Crnjevo.

ČRŇEN, adj. niger, crn. u jednoga pisca xvii vijeka: Mene udi| odnesoše (gusari) na crnjo ne drvo niho. M. Gazarović 37. Gdi su svite te crněne? 115b.

CRŇENOVIĆ, m. prezime, xiii vijeka, a tada je mjesto c bilo č, a -ne- glasilo -ně-. Desimir Črňenović's. Mon. serb. 45. Danićić 3, 476.

ČRŇENÉ, n. denigratio. isporedi crniti. samo u rječnicija Bjelostijenčevu (črnenje), Jambrešičevu (črnenje) i Vukovu (crnene).

ČRŇETI, crním, împf. nigrescere, nigrere. -néje po južnom govoru od starijega -né-, koje u istočnom glasi -ne, u zapadnom -ni-. Akcenat se ne mijeña.

1. neprelazno: postajati crn, nigrescere, od xvij vijeka, izmedu rječnika u Bjelostijenčevu (črneti), sa starim praes. ,črnem', od starijega črnejem) i u Stuličevu (crniti). Tuj se stad trgahu šešarci visoko i ki jur crnahu rogači nikoko. M. Marulić 78. Lice blijedi, usne crne, nadima se nos, upadajuci. M. Orbin 73. Kod ogna što stoji, i crni i gori. Poslov. dan. 46. Stanovi na tavanu crne i ne snose se u sobe. V. Bogišić, zbor. 120. sa č mjesto c u jednoga pisca prošloga vijeka: Što je na zem|i, zem|om črni. J. Kavašin 380.

2. sa se, nigrere, biti crn i crnoćom svojom kao isticati se. od xvij vijeka, izmedu rječnika u Vrančićevu (crniti se 66), u Mika|inu (crniti se), u Bjelostijenčevu (crniti se), u Jambrešičevu (crnim se 1, 598a), u Stuličevu (crniti se) i u Vukovu (crniti se). Neka se crni stan. M. Vetranić 2, 318. Loza opada i venene crniv se bez lista. F. Lukarević 232. Poče od gora strana svaka strašivim se dimom crnet. 243. Druga (slika) uza nju sva se bijeli, pram pod krunom sam se crni. I. Gundulić 430. Dubrava ponosita crnaše se tu na gori. J. Palmotić, dubr. 179. Nek se dubre ispod grudja

CRŽEVAC

849

CRTALO

erni. J. S. Rełković, kuć. 373. Sve se níve zelene
a alaske crne. Nar. pjes. vuk. 1, 512. Nešto mu
se u zubíma crni kao jagúš od pola godine. 2, 398.
Al' eto ti jedna žudurina, crnaše se kao i pakline.
2, 512.

ČRŽEVAC, crńšvca, m. prunella vulgaris L.
isporedi crń, crnoglav. J. Pančić, flor. biogr.² 462.

ČRŽNEVO, n. selo u Srbiji u okrugu užičkom.
K. Jovanović 151.

ČRŽIKA, f. nigella arvensis L. B. Šulek, im.
45. isporedi crnika.

ČRŽINA, f. vidi trnina. samo u Mikałinu rječniku (prunus silvestris 46a).

ČRŽINE, Crńšnâ, f. pl. selo u Crnoj Gori u
Cucama. Glasnik 40, 18.

ČRŽKA, f. 1. crnomašasto žensko čelade. u
naše vrijeme, između rječnika samo u Vukovu
(fusca). Što ču plavki boju kupovati, to ču crniči
toke sakovati. Nar. pjes. vuk. rječ. 816a. — 2. vidi
crńkašina. samo u Stulićevu rječniku.

ČRŽKAST, adj. subniger. u naše vrijeme, iz-
među rječnika samo u Vukovu. Nose kapu od čoe
crńkaste. Vuk, dan. 2, 113.

ČRŽO, m. ukor muškom čeladetu. vidi crnik
i crnan. samo u Vukovu rječniku: Božo i crno.
Akcenat se mijeňa u voc.: črno.

ČRŽNOVA, f. ime kravi. u Lici. J. Bogdanović.
isporedi crnova.

ČRŽULA, f. cornus sanguína L. B. Šulek,
im. 45. može biti pogrješka mjesto crnula.

ČRŽUŠA, f. erica carnea L. isporedi crnica.
J. Pančić, drv. 104. B. Šulek, im. 45.

* ČRŽUŠIKA, f. něka trava, dobra za pčele,
može biti ista koja se zove crnuša. A Maksimović.

ČRŽUŠINA, f. trava koja se zove i vriština
u Lici. Vuk, rječ. 816a. calluna vulgaris Salisb.
B. Šulek, im. 45.

ČRŽUŠKÂ KÒSA, f. brdo u Srbiji u okrugu
užičkom kod sela Zaovina. Ł. V. Stojanović.

CRP, u jednoga pisca xvi vijeka u sliku mjesto
crip (crijep) ili prije može biti da bi trebalo čitati
črp, pa to mjesto črip, koje ima isti pisac na drug-
gim mjestima (vidi kod crijep). Poče žita žgati,
ka jur prošahu srp; zacrni kako pravom połe, kad
požar sta. M. Marulić 16.

ČRPALAC, crpálca, m. qui haurit. samo u
Stulićevu rječniku. bez potrde.

ČRPALICA, f. quae haurit. samo u Stulićevu
rječniku. bez potrde.

ČRPALO, n. čim se crpa. samo u rječnicima
Belinu: sipho (746b), Bjelostijenčevu: sipho (55b)
i Stulićevu: haustrum.

ČRPÂNE, n. haustus. samo u rječnicima Mi-
kałinu, Stulićevu i Vukovu, isporedi crpati.

ČRPATI, crpâm i crplâm, impf. haurire. od
crpsti isporedi crepati. Od xiv vijeka, između
rječnika u Mikałinu, Bjelostijenčevu (crpam 55),
Voltiğijinu (crpam i crplém), Stulićevu (crpam),
Vukovu (crpam) i Daničićevu (črpati). — Mjesto
c nalazi se i starije č (vidi dałe). Crpati je upravo
više puta crpsti, ali i jedan put kad se nastavla
dokle se ne nacrpe koliko treba. Crpa se u pravom
smislu voda i što teče, ali u prenesenom smislu
i drugo (isporedi crepati). 1. prelazno: a) sa č:
Namš čašu łuboviju črplę. Domentijanb 90. Ki
bihu črpali vodu. Bernardin 10. ioan. 2, 9. Crpala
ju (vodu) je doli. Nar. pjes. ist. 2, 144. — b) sa c,
ali u prvom primjeru nije pouzdano c, jer se može
čitati i č: Iz kojih imaju crpati milost. Š. Bu-

dinić, ispr. 43. Koji budu piti vodu... rukom
crpajuć. I. Ančić, ogl. 125. Baci ga u bunar,
odkle susidi crpau krv na misto vode. M. Pa-
višić 19. Toliko blago sasu... u ambare do cr-
paju i odužuju se u svoji potriba. F. Lastrić, svet
100. Koje zlo može učinito što nu crpa? Turi.
blago 2, 119. Sva duhovna razmišlaňa, sve raz-
govore crpaše (Nikola) iz neprisušnoga vrila vire
svete. I. J. P. Lučić, izk. 6. Dođi meni ti, pomosi
crpat' vodiciu. Nar. pjes. vuk. 1, 295. Na vodici
djevojka, crpa, čeva vodiciu, 1, 294. — 2. sa se,
pasivno: Gdje se crpa obilato od vrutaka spasi-
teła živa voda. J. Kavašin 69. Ovi odgoj ne crpłe
se iz kniga. M. Pavlinović, rad. 9.

ČRPĚNE, n. haustus. isporedi crpsti. samo u
Vukovu rječniku.

ČRPIV, adj. qui hauriri potest. samo u rječnicima Belinu (180b) i Stulićevu.

ČRPKÂNE, n. dem. crpeše. samo u Vukovu
rječniku.

ČRPKATI, crpkâm, impf. dem. crpsti. u naše
vrijeme, između rječnika samo u Vukovu mjesto
p pred k gdje gdje se govorí i v: crvkati: crvka
ko malim sudićem čeva što u veći. V. Łešević.

ČR PSTI, crpêm, impf. haurire. od xvii vijeka
(vidi primjer I. Gundulića), između rječnika u
Belinu (180b), Voltiğijinu, Stulićevu i Vukovu.
Akcenat se mijeňa samo u 2 i 3 sing. aor.: crpě,
i u part. praet. act. II nom. sing. masc.: crpao
(u ostalimj padežima bez te promjene crpa,
crplo). — Mjesto c bilo je neđa č (isporedi cre-
pati, crpati). — Kor. skarp, mahati, hvatati, za-
hvatati. — Crpe se u pravom smislu voda i drugo
što teče, ali u prenesenom smislu i drugo što. —
1. prelazno: Kacigam bojne iz krvi vjekovite crpu
časti. I. Đorčić, mand. 156. Da se svak utiče i
crpe iz ovoga vrutka istočnoga slatkost milosti
božje. A. Kadčić, bogosl. 107. Raspiře mu puca
na dolami, pa mu crpe krvcu iz nedara. Nar.
pjes. vuk. 3, 509. S rađošću ćete crpsti vodu iz
izvora. Đ. Daničić, isa. 12, 3. — 2. sa se, pasivno:
Proz nesreće sreća iznosi; iz krvi se kruna crpe.
I. Gundulić 285. Gdje se voda crpe. Đ. Daničić,
sud. 5, 11.

ČRSAT, m. něgda grad, sada selo Trsat u hr-
vatskom primorju, tal. Tersatto. lat. Tersacte.
tako sa c mjesto sadašnega t dolazí xii i xv vi-
jeka: Iz Crsata. Zak. vinod. 54. Bakrom i Crsa-
tom. Mon. croat. 82. Pod našim gradom Crsa-
tom. 85.

ČRTA, f. linea, lineamentum, od xiv vijeka, a
tada je bilo č mjesto c, između rječnika samo u
Daničićevu (črta). Akcenat se mijeňa u gen. cr-
tá. — Kor. skart, cijepati, parati, derati. ispo-
redi crtalo. — a) u pravom smislu: Ne razorih
ni jedinoje črte, nβ pače potvršdih. Glasnik
49, 362. Tko potvori što odb sih b napisannih i
jedina črta. Glasnik 24, 241. Nerazorenu ni do
jedine črte byti. Glasnik 11, 137. U pameti bi
mu se utiskale crte kojeg lica. M. Pavlinović,
rad. 64. Iguman je napisao glavne crte Steva-
nova života. S. Łubiša, prip. 85. — b) něko mjesto
xiv vijeka u Braničevu u Srbiji, ali u spome-
niku u kom se ne može dobro prošvitati, te nije
pouzdano: Otb Crte. Mon. serb. 194. Daničić
3, 476.

ČRTÁČ, crtáča, m. onaj koji crta. u naše vri-
jeme. I. Pavlović. isporedi crtar.

ČRTÁK, crtáka, m. vidi crtalo. u naše vrijeme
u Srbiji. Ł. Kovačević. P. Đorđević.

1. ČRTALO, n. culter aratri. od xv vijeka, a

I

54

CRVENA VODA

853

CRVENO BRDO

mjesto u bilo č. U Čršvenu Stěnu. Mon. serb. 94.
Glasnik II. 12, 40. Daničić 3, 471. istoga vijeka
dolazi i sa c: U Cršvenu Stěnu i više Cršvene
Stěne. Glasnik 24, 257. — vidi i Crvene Stijene
na po se.

CRVENÂ VÒDA, f. rijeka u Srbiji u Homołu.
Glasnik 43, 331.

CRVĚNAC, Crvénca, m. a) rijeka u Srbiji u
Homołu. Glasnik 43, 318. — b) neko mjesto pod
nivama u Srbiji u okrugu kneževačkom: Nod
u Crvencu. Sr. Nov. 1872. 249. — c) allium cepa L.,
crveni luk, crni luk. isporedi crłenac. B. Su-
lek, im. 46. — d) rubia tinctorum L., broć. B.
Šulek, im. 46. u tom značeniu sasma nepouzdano:
pisac veli da je našao u Orfelina, ali u Orfeli-
novu podrumaru (494) stoji, červlenac', o čemu
se ne može znati je li Orfelin, u koga nema broća,
uzeo za n' rusku rijee červlenec (skerletna boja),
ili je pokrario narodnu crvenen ili crłenac, koje
opet ni jedne druge u tom značeniu nema u
drugih pisaca.

CRVĚNAST, adj. vidi crvenkast. samo u jed-
noga pisca prošloga vijeka. Bila je lica crvena-
stoga. A. Kanižić, utoc. 603.

CRVĚNÂŠ, crvenaša, m. neka crvena buba,
cučnius Fab. a jednoga pisca našega vremena.
J. Słoser, kor. 1, 289.

CRVĚNBRK, m. u koga su crveni breci. samo
u pjesmi o raku: Podi, podi, žabo, za mojega
brata, za mojega brata, raka sedmokraka, raka
crvenbrka. Nar. pjes. srem. 50.

CRVĚNČEVO, n. selo u Srbiji u okrugu pi-
rotskom. Sr. Nov. 1879. 175.

CRVĚNDÂČ, crvendáća, m. motacilla rube-
cula L. G. Lazić 59. Vuk, rječ. 814a. isporedi
crjenka, crjenorepac, crłenorepica.

CRVĚNDLAKIĆ, m. prezime, u naše vrijeme.
Jovanu Crvendlakiću. Prot. šab. mag. 20. 97.
Isaila Crvendlakića. M. Đ. Milićević, zlosel. 248.

CRVENĚ ŠTIJENE, f. pl. a) stijene u Dal-
maciji kod Kotárdá. Da idemo na Crvene Stijene,
sehir činit kamene Kotare. Nar. pjes. vuk. 3, 153.
— b) stijene u Srbiji u podrinskom okrugu na
Drini. M. Đ. Milićević, srb. 519. Karaula kod
Crvenih Stena. Sr. Nov. 1865. 441. — isporedi
Crłene Stijene.

CRVĚNGLAVAC, crvěnglaveča, m neka pica
crvene glave: šašar crvenglavac, lanius rufus
Briss. Progr. spal. 1880. 12.

CRVENĪ BRĪJEG, m. ime brdima i selima.
a) brdo između Crmnice i Paštrovića. Vuk, rječ.
814a. — b) brdo u Srbiji u vraćarskom srezu.
Glasnik 19, 251. — c) dva sela u Srbiji: jedno
u užičkom okrugu a drugo u pirotskom. K. Jo-
vanović 158. Sr. Nov. 1879. 175. — d) zaselak
selu Dećanima kod manastira Dećana XIV vijeka,
a tada je mjesto c bilo č. sada je selo na karti
, Crnabreg', isporedi Crłeni Brijeg. Cršveni Brēgr
zaselbki děčanskyj. Mon. serb. 92. Odb Cršvenoga
Brēga. Mon. serb. 92. Glasnik II. 12, 4. Sb Crš-
venim Brēgomb. Mon. serb. 93. Glasnik II. 12, 13.
Na Cršveni Brēgs. Glasnik II. 12, 24. Daničić 3, 471.

CRVENĪ GĒM, m. selo u Hercegovini u okrugu
mostarskom blizu Ļubuškoga. Schem. herc. 1873
244. Statist. 118.

CRVENĪ PŌTOK, m. potok kod sela Bijelova
Poła i Istoka u Hvosnu blizu Peći xiv vijeka,
može biti isti koji je sada na karti zapisan ,Crna-
potok'. rečenoga je vijeka mjesto c bilo e. Putem
kako pristaje u Cršveny potok. Glasnik 15, 296.
Daničić 3, 471.

CRVENIC, m. neki grad u jednom spomeniku
prije našega vremena, ali zapisan tako da se
može čitati i Crvenci. S. Novaković, pom. 150.

CRVENICA, f. crveni vjetar (plamenik) naziva
se crvenica u basni kojim se baje: Crvo, crveno!
rumo, rumenico! ti se rascrveni, ti se razrumeni.
M. Đ. Milićević, živ. 1, 93.

CRVĚNICE, f. pl. selo u Bosni u okrugu trav-
ničkom blizu Zupačea. Schem. herc. 1873. 184.
pogrješka: Crvenica. Statist. 76.

CRVĚNIKA, f. a) ime kozi crvenoj. Vuk, rječ.
814a. — b) crveno vino. u pjesmama i iz nih u
Vukovu rječniku. najviše dolazi zajedno s riječju
vino. Pa donesi crveniku vino. Nar. pjes. vuk.
2, 183. Oni piju crveniku vino. 2, 500. Da mi
piješ crveniku vino. Pjev. crn. 201. veoma ri-
jetko bez riječi vino. U ruci mu čaša crvenike.
Nar. pjes. juk. 288. — c) vinoca loza grozda sitna
crvena. B. Šulek, im. 46. — d) crvena jabuka. B.
Šulek, im. 46.

CRVĚNIKAST, adj. vidi crvenkast. u jednoga
pisca našega vremena. Da ne bi beli maslaš cr-
venikasto lice dobijao. P. Bolić 2, 195.

CRVĚNILICA, f. vidi crłenica pod 3. u jed-
noga pisca prošloga vijeka. Za zapojada crveni-
lica, to jest rubrika. I. Velikanović, upuć. 2, 387.

CRVĚNILO, n. rubor. isporedi crłenilo. od xvii
vijeka (vidi pod c), između rječnika samo u Vu-
koru (rubia, rubeum). a) stače u kom se što cr-
veni, crvena boja u čega, crvena boja koje je što,
crven, rubor, rubedo. Nebo vedro, al' po němu
crvenilo sinu. Osvet. 2. S7. Samo od broća može
pamućno pređa dobiti ono krasno crvenilo, koje
vidimo na lepom crvenom pamuku. Đ. Popović,
pozn. 189. — b) čim se crveni (mažući ili inače),
čim se može po čemuću načiniti što crveno, rubor,
rubrica, rubia, color rubeus. Drvodjeła rasteže
vrvcu i bižeći crvenilom. Đ. Daničić, isa. 44, 13.
Likove napisane crvenilom. Đ. Daničić, jezek.
23, 14. — c) jedan pisac XVII vijeka tumačeći
broć stavla do něga crvenilo: Broć — crvenilo. I.
Bandulović 299; ali tijem kao da kaže samo da
je broć crvenilo u prednem značeniu pod b., a ne
da bi se broć zao i crvenilo.

CRVĚNITI, crvěnim, impf. rubefacere. isporedi crłeniti. a) prelazno samo u rječnicima Mikaļinu (47b), Stuličevu i Vukovu. — b) sa se pasirino. od prošloga vijeka. Nakopaj broća, čim se crvene jajca. Starine 10, 94. Od te bolesti jedu broć, travu, kojom se pređa crveni. M. Đ. Milićević, živ. 1, 112. — isporedi crveneti.

CRVĚNKA, f. a) rubecula, crvendać, crłenka.
samo u Mikaļinu rječniku (52b). — b) crvena jabuka i crvena kruška. B. Šulek, im. 46. — c) selo u Bačkoj. pomine se i prije našega vremena. Crvenka. S. Novaković, pom. 150.

CRVĚNKAPIĆ, m. koji nosi crvenu kapu. u
jednoga pisca našega vremena. Mladi crvenkapić.
M. Pavlinović, rad. 183.

CRVĚNKAST, adj. subruber. isporedi crłen-
kast, crvenikast. od prošloga vijeka, između rječ-
nika samo u Vukovu. Krava crvenkasta. I. Vel-
kanović, upuć. 2, 316. Vino crvenkasto. P. Bolić
2, 52. Dvo crvenkasto. 2, 97. Bubułica bijela i
crvenkasta. Đ. Daničić, 3moj. 13, 19.

CRVĚNKO, m. vo crvene dlake. isporedi cr-
łenko. u zagoneci o ognu. De naš crveno lezi,
onde nikad trava ne niče. Nar. zag. nov. 15.

CRVĚNKOVIĆ, m. prezime, u naše vrijeme.
Schem. diac. 1877. 66. Sem. srb. 1881. 351.

CRVENÛ BŘDO, n. ime brdima i selima: a) u

CRVENOBREŠKI

854

CRVIÑAK

Srbiji u okrugu crernoriječkom kod sela Bora brdo
sa zidinama od staroga grada. M. Đ. Milićević,
srb. 881. — b) brdo u Bosni u okrugu zvorničkom
osel istoga imena. Glasnik 21, 328. — c) selo
u Bosni u okrugu zvorničkom kod pomenutoga
brda. Statist. 81. Glasnik 21, 328. — d) selo u
Boci kotorskoj. Sem. bok.-kot. 1875. 22.

CRVENÒBREŠKÎ, adj. što pripada Crvenom
Brijegu selu kod Dećana. xiv vijeka, a tada je
bilo č mjesto v, ali u isto vrijeme dolazi i c. Na
vrutькы črvenobrěški. Glasnik II. 12, 15. Do čr-
venobrěške níve. Mon. serb. 92. Do crvenobrěš-
koga potoka. 92. Daničić 3, 471.

CRVENÒBREŽANIN, m. čovjek iz Crvenoga
Brijega sela kod Dećana. u množinu dolazi za
samo selo, i to sa č xiv vijeka. Se Črvenobrě-
žane, zaselкы дěčanski. Glasnik II. 12, 69.

CRVENÒGLAV, adj. rubro capite. o bubi u jed-
noga pisca našega vremena: crvenoglavi. J. Šloser,
kor. 606.

CRVENÒGLAVAC, crvenòglâvca, m. néka buba
crvene glave. u jednoga pisca našega vremena:
Crvenoglavac, erythrocephalus. J. Šloser, kor. 97.

CRVENÒKRIL, adj. alis rubris. o bubi u jed-
noga pisca našega vremena: crvenokrili, ery-
throterus. J. Šloser, kor. 164.

CRVENÒLAVAST, adj. ruber ad fulvum ver-
gens. samo u Stulićevu rječniku, za koji će biti
i načinjeni od crven i lav.

CRVENÒNOG, adj. rubris pedibus. o bubi u
jednoga pisca našega vremena: crvenonogi, ru-
bripes. J. Šloser, kor. 66.

CRVENÒPÊRKA, f. leuciscus erythrophthal-
mus L. K. Crnogora, zool. 120.

CRVENÒPLAV, adj. vidi kod crłenoplav.

CRVENÒREPAC, crvenòrepca, m. vidi crłe-
norepac. samo u Stulićevu rječniku.

CRVENÒREPKA, f. lusciola: šumska crveno-
repca, lusciola phoenicurus; domaća crvenorepca,
lusciola tithys. J. Ettinger 131. 132. isporedi cr-
lenorepca.

CRVENÒŠIJA, f. néka buba crvene šije. u jed-
noga pisca našega vremena: Listarica crvenošija,
silis rubricollis Dej. J. Šloser, kor. 456.

CRVENÒTRB, adj. ventre rubro. o bubi u jed-
noga pisca našega vremena: Crvenotrba. J. Šloser,
kor. 589.

CRVĚNOVÍDAN, crènovîdna, adj. što se vidi
crveno. u jednoga pisca prošłoga vijeka. Kad se
pve lice zemlje krv ѝ omoći, onda će crvenovidne
poteći reke. J. Rajić, pouč. 1, 17.

CRVENÒVÔŁKA, f. lusciola rubecula. J. Et-
tinger 131. isporedi crvendać. — Od crven i voja
(guša).

CRVĚNPÊRKA, f. ptica i riba crvenijeh pera.
n pred p može se promijeniti na m, te glasi i
crvenperka (Vuk, rječ. 814a). a) ptica mala cr-
vena. samo u Vukovu rječniku. — b) riba, cy-
prinus rutilus L. G. Lazić 79. Vuk, rječ. 814.
scardinius erythrophthalmus Bon. J. Pančić, rib.
103.

CRVĚNPÊRKOVIĆ, m. prezime, u naše vri-
jeme. D. Avramović, sv. gora 273.

CRVĚNUŠA, f. ime žensko u pjesmi. Jednoj
ime Crvenuša. Crvenuša draga duša moja. Ł. Ko-
vačević iz narodne pjesme.

CRVĚNAČA, f. šliva koja se zove i turguňa
i nékaka jabuka. samo u Vukovu rječniku.

CRVĚŇAJKA, f. néka jabuka. u naše vrijeme

u Srbiji. Ima jabuka petrovača, crveňajaka. M. Đ.
Milićević, srb. 209.

CRVĚŇÁK, crveňáka, m. a) crveno vino. ispo-
redi crvenika. samo u Vukovu rječniku. — b) na-
dimak crvenu čovjeku. Marko Crveňak. M. Đ. Mi-
lićević, srb. 792. — c) neko mjesto pod sjenokosima
u Srbiji u okrugu požarevačkom. Livada u Crve-
naku. Sr. Nov. 1863. 166.

CRVĚŇAST, adj. vidi crvenkast. u jednoga
pisca našega vremena. Oblak crveňast. S. Łubiša,
prip. 272.

CRVĚŇE, n. selo u Srbiji u okrugu kneževač-
kom. K. Jovanović 114.

CRVĚŇĚNE, n. rubefactio, rubor. isporedi cr-
veniti i crveňeti. samo u Vukovu rječniku.

CRVĚŇETI, crvěnim, impf. rubescere, rubere.
isporedi crječnići. -ne- je po južnom govoru od
staroga -ně-, mjesto -čega je u istočnom govoru
-ne- u zapadnom -ni-; ali -ni- pišu i u drugim
govorima. isporedi povrćenići, zacrveneti se. —
1. neprelazno: postajati crven, rubescere. Čas
crveni, čas postane žut kao šafran. V. Vrčević,
niz. 249. — 2. sa se, biti crven i svojem crveni
kao isticati se, rubere. ismeđu rječnika u Mika-
linu i Vukovu. Crveni se kao slepačka tkiva. Nar.
posl. vuk. 344. Po gdjekojim mjestima o božiču
crvene se ruže po vrtovima. Vuk, kovč. 33.

CRVĚTATI, crvěcêm i crvětâm, impf. exedere,
consumere, absormenke, verbis morderere. samo u
Stulićevu rječniku s tumačenjem koje je stavłeno,
slabo ponzdano. crviti.

CRVETO, n. vidi crv. u jednoga pisca prošłoga
vijeka i od něga u Stulićevu rječniku. Privijaše
se ko gadno crveto. Živ. is. 38.

ČRÒVICA, f. ime selima: a) selo u Srbiji u
okrugu užičkom. K. Jovanović 163. — b) selo u
Bosni u okrugu zvorničkom. Statist. 94.

1. ČRVIĆ, m. dem. crv. isporedi crvak. od xvii
vijeka, između rječnika u Belinu (761b), Bjelo-
stijenčevu (39b) Stulićevu i Vukovu. 1. kakav god
mali crv, a i čovjek se tako naziva po svojoj sla-
bosti. Odvrženi crvić. B. Kašić, nasl. 102. Rodi
se od onoga pepela i od one vlage od ne tijela
djuan crvić. K. Maćarović 79. Sto bismo mu gu-
bili tužni i nevołni crvići! A. d. Bella, razg. 46.
Toliko je bogu učinit nebesa... koliko mu je
učinit jednoga mrava, jednoga crvića. J. Fili-
pović, prip. 1, 60. Dilovaňa crvića najmaņega. P.
Knežević, osm. 58. Gledam kako se ovi crvići
sickaju bez vode. Nar. prip. vuk.² 272. Crviću
Jakovlev! Đ. Daničić, isa. 41, 14. — 2. različni:
a) crv, od koga biva pčela. J. Živanović 28. is-
poredi crv, crvak, uševi. — b) cicindela, krijes-
nica, svitałka, svijetnák. Zalagao u tovirne svi-
jetnák crvić za latirne. J. Kavaņin 164. — 3. od
tijesta kao crvić, kajih se više kuha i jede u jusi.
Bella 761b. isporedi crvina. — 4. trava koja se
zove i pjenušica i dubačac (veliki), i malí bor,
chamaepitys, abiga. u Stulićevu rječniku. teu-
crium chamaepitys L. B. Šulek, im. 46.

2. CRVIĆ, m. prezime, u naše vrijeme. Schem.
segn. 1871. 85.

ČRVILO, n. tinetus, bojeňe, mašćeňe, isporedi
crivići. u jednoga pisca prošłoga vijeka. Prokle-
stvo suprotiva živini: ... da ste prokleti u spi-
vaňu i zvoňeňu! ... da ste prokleti u pengaňu
i crviłu. J. Banovac, propag. 181.

CRVÌNA, f. coll. od tijesta kao crvići koji se
kuhaju i jedu u jusi. M. Bogović. isporedi crvić.

ČRVIŇÁK, m. tanacetum vulgare L., črviňak.

CRVIŠTA

855

CRVOŽIV

B. Šulek, im. 60. *isporedi vratič*. akcenat se ne zna za cijelo.

CRVIŠTA, n. pl. *selište negdje blizu Štipa* xiv
vijeka. Selište Crvišta. Glasnik 24, 254.

ČRVITI, črīvīm, *impf.* tingere, conterere.

I. neprelazno.

1. inficere, tingere, mastiti, bojiti (kakovom god
bojom). samo u Vrančićevu rječniku (48. 107). *is-
poredi crv pod 7 i crvilo i daše pod III, 1. cr-
viti se.

2. conterere, absumere, točiti kao crv. u Stuli-
cevu rječniku (što i crvetati) i u jednoga pisca
prošloga vijeka u prenesenom smislu. Grijeh toči
mu i crvi duševnost, dok je istoči. A. Kalić 25.

3. što god na šićušne dijelove dijeliti, in fru-
stula dividere. u Lici. J. Bogdanović. vidi i daše
pod III. 3.

II. neprelazno: scatere, kamtiti, kopirati, kip-
titi. o crvima u mnoštvu. u jednoga pisca pro-
šloga vijeka. Slavila je boga, kad bi iz nežinih
sisa crvi crvili; i ako bi koji na zemljupao,
digla bi ga i opet u ranu metnula da ju grize.
A. Kanižlić, bogožub. 483.

III. sa se.

1. značeće kaje je naprijed pod I, 1, pasivno.
u jednoga pisca xvii vijeka. Iz bolne utline vre
potok krvavi, kim se ostre stine i još zemja crvi.
I. T. Mrnavić, ist. 184.

2. vermiculari. *crvati* se. *samo u rječnicima*
*Voltigijinu i Stulićevu.*

3. recipr. dijeliti se među sobom na sitno, di-
jeliti se tako da od čega bivaju sitni dijelovi.
isporedi naprijed pod I, 3. u Lici. Ta i ta kuća
ili kućani svaki se dan crve, a nikad se pravo
razdijeliti nego mogu. Šta se toliko crvite? za što
jedan put prave žude ne zovete da vas podijele.
J. Bogdanović.

CRVIV, adj. vidi crv'iv. od XVII vijeka, iz-
među rječnika u Mikałinu (48a), u Belinu (761b),
u Bjelostijenčevu (sa č i sa c 39b), u Jambreši-
cevu (sa č), u Voltigijinu i Stulićevu. Nego viče
(zla žena), ter se misli kako da je sva crviva,
sada sede, sada ustane. I. Ivanovišević 186. Jabuka
crviva. Mikała 169. Manu nahođahu crivvu. M.
Radnić 31. Budući lubovnika od neprijateja ubi-
jena... kurve smržljva i crviva našla. I. Velika-
nović, prik. 4.

ČRVIVAC, črīvīca, m. verminosus. a) u pra-
vom značen'u, a to će biti crivo muško čelade.
samo u Mikałinu rječniku. 48a. 53a. — b) neko
mjesto pod nīvama u Srbiji u okrugu kneževač-
kom. U Crivvac. Sr. Nov. 1867. 623. Niva n Cr-
vivcu. 1872. 636. — *isporedi Crvljac.*

ČRVIVAST, adj. vidi crv'iv. samo u Stulićevu
rječniku, gdje ima i crivvac. oboje nepozdzano.

ČRVIVICA, f. imemjestima. *isporedi Crvljivica*.
a) dva sela koja se pominu prije našega vremena
samo po imenu: Crvlivica i Doņa Crvlivica. S.
Novaković, pom. 150. — b) neko mjesto, može
biti planina Crvljivica (koju vidi), u jednoga pisca
xvii vijeka sa č mjesto c: 1511 Hrvati behu raz-
bijeni na Črivičici. P. Vitezović, kron. 133.

CRVIVJETI, črīvīm, *impf.* vermiculari, *crvati*
se. u rječnicima Bjelostijenčevu i Jambrešićevu, u
oba kajkavski sa č i sa starijim praes. Crivivem
od črīvvejem. u Bjelostijenčevu ima i po zapad-
nom govoru crviviti s praes. crivivim (40a). u Vol-
tigijinu ima se sa: crivim se (24).

ČRKVATI, črīvkām, *impf.* vidi kod crpkati.

ČRVLÁNE, n. vidi crvaće. samo u Vukovu
rječniku.

ČRVLATI SE, črīvā se, *impf.* vidi crvati se.
Planinke na sv. Trivuna se predu, da im se
smok ne crvła. M. Đ. Milićević, živ. 2, 28.

ČRVLLEN, gledaj kod crłen.

ČRVLLENE, n. 1. tinctura. samo u Vrančićevu
rječniku, i to sa č. *isporedi crviti*. — 2. dijelene
na sitno *isporedi* crviti se. Što veliš o nihovu
crvelnu? J. Bogdanović.

CRVLI, adj. vermium, što pripada crima.
prošloga vijeka u dva pisca, u jednoga od nih
sa č mjesto c, a u drugosa sa vji mjesto vli-
Lijepost punu črveljeh gađelina. J. Kavaņin 563.
Tilo u grobu bi postalo hrana žabja, zmiska i
crva. Đ. Rapić 289.

CRVLIV, adj. vermiculosus. od XVII vijeka,
između rječnika u Belinu (417a), Stulićevu i Vu-
kovu. mjesto c nalazi se i č (*isporedi crv*). *pred* 1
može otpasti v, te se nalazi i crljiv. — a) sa č: Tilo jednoga srabljiva i črvelja človika. A. Geor-
giceo, pril. 40. Koliko smrdeća črvelja učini se. P. Radovčić, symb. 176. — b) sa c: Ti ocijeliti
može rane i crvlive i ustarane. J. Kavaņin 88. Imate u vašemu perivoju jedan stabar neplodan,
crvljiv. A. d. Bella, razgov. 199. Mrcina sva crv-
jiva. J. Filipović, prip. 3, 160. Te mu crvlije mozak
gude da iz blata zato bude. V. Došen 237. Jedna
repa u sva žeta, i ta crvlije. Poslov. dan. 38.
Svega žeta jedna repa, i ta crvlija. Nar. posl.
vuk. 279. Zavukao se kao crvlije pas (u korov).
82. — c) *bez v*: crlj. Bella 761b. Bjelostijenjak
39b. Crlivo voće i izagnilo. B. Cuceri 119. Stabri
neplodni i crlivi. 290.

ČRVLIVAC, Crvljiva, m. *selo u Bosni u okrugu
sarajevskom*. Statist. 17. *isporedi Crivvac*.

ČRVLIVAČA, f. aconitum lyoctonum L. J.
Pančić, bot. 193. K. Crnogorac, bot. 75. i *bez v
pred 1* (vidi kod crvliv): crljača. Farm. 103.

ČRVLIVICA, f. a) planina u Bosni na Uncu
blizu Bjelaja. Glasnik 20, 298. Crvlivicu srećno
prijedoše. Nar. pjes. kras. 1, 177. *isporedi Crvi-
vica*. — b) u Dalmaciji u selu Čisti jedna lokva.
Vuk, rječ. 814a.

ČRVLÎVŠA, m. droňava i ušiva skitnica. u
Lici J. Bogdanović.

ČRVOLOŠA, f. žena lijena i neoprana. u Srbiji.
L. Kovačević.

CRVNI, adj. a) vermiculosus. u jednoga pisca
prošloga vijeka, i to sa č mjesto c: Crvno nedro
da je čisto. J. Kavaņin 329. — b) crvni beteg,
bolest od crvi ili od glista u crijevima. *isporedi
crv. samo* a *Bjelostijenčevu rječniku*, i to sa č.

CRVNICA, f. vidi Crmnica.

CRVOGŠUSJENICA, f. něka bubina. xv vijeka
sa č mjesto c: črīvogusēnice. Starine 105. 115.

CRVOJEDAN, crvožedan, adj. vidi crvotočan.
samo u Bjelostijenčevu rječniku kajkavski sa č.

CRVOJEDINA, f. vidi crvotočina pod 1. samo
u rječnicima Bjelostijenčevu, Jambrešićevi u Vol-
tigijinu. u oba prva kajkavski sa č.

ČRVOŁENE, n. garritus. samo u Bjelostijen-
cevu rječniku, kajkavski sa č mjesto c i sa 1 mje-
sto 1. *isporedi crvołiti.*

ČRVOŁITI, črvołim, *impf.* 1. garrire, brbłati. samo u Bjelostijenčevu i Stulićevu rječniku, u oba kajkavski sa č mjesto c i sa 1 mjesto 1. — 2. sitno što raditi, kao sitno vesti, sitno plesti. u Srbiji. Ł. Kovačević.

CRVOŽIV, adj. garrulus, brblav. samo u rječ-
nicima Bjelostijenčevu i Stulićevu: u oba kaj-
kavski sa č mjesto c, a u drugom i sa 1 mjesto 1.

CUCÁNE

857

CUKAR

za *hom hrči*, za *hom cuci huču, jazvi laju a jehine buču*. Osvet. 4, 70.

CÚCÁNE, n. agitatio in genibus. isporedi cūcati pod 1. samo u Vukovu rječniku.

1. CÚCATI, cūcām, impf. agitare in genibus, zabavłati dijete držći ga na kołenu kao da jaše i kołenom potresajući. u naše vrijeme, između rječnika samo u Vukovu. — Postańem od maž, cocš, koń u djetišnem govoru, cocozni, jahati na štupu, kao što čine djeca opkoračivši štap i trčući kao da jašu. isporedi cucu, cucnuti i cocati. Kad se djeca cucajući na kołenu zabavaju. Vuk, nar. pjes. 1, 195. Još me je cucao na kołenu. M. Đ. Milićević, des. par. 56.

2. CÚCATI, cūcām, impf. pulsare, kucati. Od xvii vijeka. postańem od kucati, čemu su premješteni glasovi, te je postalo kukati (koje vidi), a tome opet promijeneno k na kao dem. — U prvoga pisca u koga se nahodi stoji samo za se tako da se ne može za cijelo znati što znači: Cocan, cucati, crikva. M. Alberti xi. Nr. vratim ja stojeći cucam. B. Betera, čut. 142. Tri dni bez prekida zvonili, cucali i tinkali. S. Iubiša, prip. 192.

3. CÚCATI, vidi kod čučati.

1. CÚCE, Cūcā, m. pl. pleme u Crnoj Gori. Vuk, rječ. 816ᵇ. Glasnik 40, 17. postańa neznana. pominu se od xvii vijeka: Cuce. Glasnik 25, 44. S. Novaković, pom. 151. Pa sve pleme Cuce kopušiše. Nar. pjes. vuk. 4, 521. Kupi doše Cuce svekolike. 4, 521. Crnogorac iz Cuca. Vuk, nar. pjes. 4, 93. — i zemła toga plemena. Otide v Cuce kamene. Pjev. crn. 260. A posla je u Cuce kamene. Nar. pjes. vuk. 5, 66. — čovjek od toga plemena zove se Cuca. vidi na po se.

2. CÚCE, cúceta, n. catulus, pašeće. samo u Bjelostijenčevu rječniku (61b). drugim oblicima osim nom. sing. nema potvrde. akcenat se ne zna za cijelo. postańem od cucak.

CUCEKI, m. pl. selo u Hrvatskoj u podžupaniji zagrebačkoj. Pregled 21. ime kajkavsko, upravo nom. pl. od cucce (vidi cucak), čemu kajkavci zadržavaju e i u ostalijem oblicima a ne mijeňaju u nom. pl. k na c.

CUCIĆ, m. prezime, u naše vrijeme. Šem. prav. 1878. 94.

1. CÚCKA, f. žensko čeláde iz Cuca (vidi Cuce). Vuk, rječ. 816. isporedi Cuckina. Al joj Cucka bježat' ne davaše. Pjev. crn. 260.

2. CUCKA, f. canis femina, kučka. isporedi cucak. samo u Bjelostijenčevu rječniku.

CÚCKÂNE, n. dem. cucaše, agitatio in genibus. samo u Vukovu rječniku. isporedi kukati.

CÚCKATI, cūckām, impf. dem. cūcati, in genibus agitare. samo u Vukovu rječniku.

CÚCKÎ, adj. što pripada Cucama. Vuk, rječ. 816ᵇ. Đe su cucke ovce? Pjev. crn. 265. U to cucke puške zapucaše. Ogled. sr. 431.

CÚCKINA, f. žensko čeláde iz Cuca. Vuk, rječ. 816. Akc. ostaje, samo su u gen. pl. i oba zadna sloga duga: Cuckińā, a samo zadni u gen. i inštr. sing.: Cuckińě, Cuckińöm. isporedi Cucka. — Što ti daje Cuckińu robińu. Nar. pjes. vuk. 4, 2.

1. CÚCNUTI, cūcńem, pf. cucućí dijete na kołenu jedan put tresnuti kołenom. isporedi kukati pod 1. samo u Vukovu rječniku.

2. CÚCNUTI, vidi kod čučnuti, gdje će se spo-
menuti i ,cucňivati'.

CUCORIĆ, m. prezime, XVI vijeka, u Dubrov-
niku. D. Zlatarić 84.

CÚCU, glasovi u pjesmama kojima se djeca uspavaju, uzeti od cūcati (pod 1) kao uzvik. u naše vrijeme, između rječnika samo u Vukovu. Cucu, cucu, na końu, vuci t' majku zakoju. Nar. pjes. vuk. 1, 195. Cucu, cucu, kobile, kudar ste mi hodile? 1, 195.

CUCUKATI, cucūkām, impf. u jednoj pjesmi kao da je pjevati uz tamburu, udarajući u tamburu. od kukati, kucati. Podranila u vodicu Fata, za *hom Mujo sítno cucukaše*: je s' li, Fate, rano uranila? Nar. pjes. vuk. here. 205.

CÚCULIĆ, m. prezime, u naše vrijeme, u Hrvatskoj. Vuk, nar. pjes. 2, 653.

CÚCULOVIĆ, m. prezime, u naše vrijeme, u Srbiji. Rat 38.

CÚČIĆI, cūčići, m. pl. catuli, kučići, štenci. samo u Bjelostijenčevu rječniku. Od cucak.

CUDE, f. pl. selo u Bosni u okrugu sarajevskom, kotaru kladaškom. Statist. 18.

CUGAIĆ, engla, m. habena, uzda. od *nem.* zügel. samo u rječnicima Bjelostijenčevu (*czugely*) i Jambresićevu (*czugel*).

CUGOTIĆ, m. prezime, xv vijeka, u Dubrovniku. Vlahota Cugotić. Spom. sr. 1, 146. Danićić 3, 454.

ČUGOVAC, Čungovca, m. selo u Hrvatskoj u podžupaniji križevačkoj. u mještana kajkavski Cugovec. Pregled 69. pišu i Cugavec. Schem. zagr. 1875. 175. u mještana se može čuti oboje. M. Smetiško.

ČUGOVČANIN, m. čovjek iz Cugovca. M. Vaļavac.

ČUGOVSKĪ, adj. što pripada selu Cugovcu M. Vaļavac.

CUJA, *ime čeládetu, ženskom ili muškom, ne zna se za cijelo. prije našega vremena. S. Novaković, pom. 113.*

CŪJKA, f. slaba rakija. isporedi cojka. samo u Vukovu rječniku. od rum. zoi, pomije.

1. CUK, m. sipho, nategača, od *nem.* zug. samo u Bjelostijenčevu rječniku.

2. CUK, m. tikva, cucurbita pepo L. od tal. zucca. samo u jednoga pisca našega vremena. B. Šulek, im. 46.

CUKAĪ, m. grad kod Žabłaka. Pa pohita bijelu Žabłaku, da on brani varoš oko grada i bijele kule po Čukału. Nar. pjes. vuk. 5, 196 Crnogorci okolo Žabłaka, turska vojska okolo Cukała. 222.

CUKAĻA, m. *ime muško XIV vijeka*. Glasnik 24, 245.

1. CUKÁNE, n. vidi kucaše. isporedi kukati pod 1. samo u Vukovu rječniku.

2. CUKÁNE, n. vellicatio. isporedi kukati pod 2. samo u Bjelostijenčevu rječniku.

3. CUKÁNE, n. minctio. isporedi kukati pod 3. samo u Bjelostijenčevu rječniku (62b).

4. CUKÁNE, n. potatio. samo u Stuličevu rječniku. vidi cūkati pod 4.

CUKAR, cūkara i cūkra, m. saccharum. tal. zuccaro. isporedi cahar, cukor, šečer. Od XVI vijeka, između rječnika u Vrančićevu (92), Micašinu (53a) i u Vukovu (gen. cukra, s dodatkom da se govori u Boci). Slaji je i draži neg cukar sa medom. H. Lućić 221. Žuč i ocat tebi se budu u cukar i med obratiti. V. Andrijašević, dev. 9. Ki je ugodan veće meni cukar al sat neg mědeni. A. Vitałić, ist. 430. Kao cukar svaka bješe slatka. P. Petrović, vijen. 51. sa a i u ostalijem oblicima: 4 glave cukara. Starine 10, 10. Slała

CUKARINAC

858

CUŁATI

od međa i od cukara. V. Andriša, put. 91. Grozdje napravłeno s cukarom. Mikała 123b. Slatkoga kao cukara uživaše slas blaženu. A. Vitałić, ost. 65. Hotio bi cukara bluta. Poslov. dan. 27. — bez a u ostalijem oblicima osim nom. i acc. sing.: Zalij ili vodom i medom, cukrom. J. Vladmirović, lik. 11. Pun cukra i međa. M. Kuhačević 142. Zaiskaće što »dvoru nema: cukra, putra i rumena vina. Nar. pjes. mar. 197. Ne jede no naranže s cukrom. S. Łubiša, prip. 101.

CUKARĪNAC, cukarīnca, m. tal. zuccherino, dulcia. u jednoga pisca prošloga vijeka. Cukarinci, papreńaci. J. Kavańin 22.

CUKARITI, cukarîm, impf. saccharo condire, šećeriti. samo u Voltiğijinu rječniku.

1. CUKATI, cūkām, impf. vidi kucati, od čega je i postalo premjestiči glasove. u naše vrijeme, između rječnika samo u Vukovu (gdje se dodaje da se govori u Budvi). Ko to cukra alkom na vratima? Nar. pjes. vuk. rječ. 816a. Cuka Danil' n bijela vrata. Nar. pjes. vuk. 5, 14.

2. CUKATI, cūkām, impf. trgati. od něm. zucken. samo u rječnicima Bjelostijenčevu: vellicare, carpere, i Jambrešičevu: trahere.

3. CUKATI, cūkām, impf. mingere. samo u Bjelostijenčevu rječniku. postańem može biti dem. od scați, izgubiviši sprijeda s.

4. CUKATI, cūkām, impf. potare, mnogo piti, guliti, lokati. samo u Belinu rječniku (138a na dva mjesta: cukati i griješkom zukati) i iz něga u Stuličevu. Postańem će biti od tal. succiare, sisati, ispijati. isporedi cuklić i cūknuti.

CUKAVAC, Cukavca, m. prezime, u naše vrijeme, u Srbiji. Rat 9. Šem. srb. 1881. 351.

CUKELIĆ, m. prezime, u naše vrijeme, u Srbiji. Rat 29.

CUKI, rječe kojom tko tjera psa od sebe. samo u Vukovu rječniku. od mag. coki, co dałe i ki na poje.

CUKIĆ, m. prezime, u naše vrijeme. Vuk, živ. 96. M. Đ. Milićević, srb. 285. Materi vojvode Pavla Cukića bilo je ime Stanka, ali su je svi u djetištnyvu od miloše zvali Cuka. Poslije su svega vijeka kako zvali. Misle da je to umałeno od cura. Otuda su Cukići. M. Đ. Milićević.

CUKĪN, cukīna, m. canis, pās. govori se i milosti. Ł. Kovačević I. Pavlović. Postańem hyp. od cuko.

CUKITI, cūkīm, pf. osculari, połubiti, cjelivati. samo u Vukovu rječniku, gdje se dodaje da se govori u Grb卢. vidi cūknuti pod 2, od čega je i postalo, i to kao od mila, čega radi je k ostalo nepromijeneno pred i.

CUKLĪČ, cuklića, m. multibibus, pijanica. samo u rječniku Belinu (140a) i iz něga u Stuličevu. Od cūknuti. isporedi cukati pod 4.

CUKNŮČE, n. osculum, cjelov, połubac. samo u Mikałinu rječniku. isporedi cuknuti pod 2.

1. CUKNUTI, cūkněm, pf. vidi kucnuti, od čega je i postalo premjestivši glasove. isporedi cukati pod 1. Prošloga vijeka. Dubrovnik je kako i bačio: cukni, tako vas i zući. Poslov. dan. 20.

2. CUKNUTI, cūkněm, pf. sorbere, sugere, osculari, srknuti, połubiti. Postańem od cukati (pod 4), gdje je značene mnogo piti došlo od ispijati, a to od sisati, a ovdje sisati prešlo u srkati i [ubit]. — a) srknuti. u jednoga pisca našega vremena. Zagrize se smokvica, cukne se kapłica. Dubrovnik 1868. 200. — b) połubiti. cjelivati. samo u Mikałinu rječniku i iz něga u

Stuličevu (u kom je još dodano i cuknivati). isporedi cukiti i cunuti.

CUKO, m. hyp. cucak. samo u Vukovu rječniku. isporedi cukin.

CUKOR, m. vidi cukar. samo u rječnicima Bjelostijenčevu i Jambrešičevu. Cukor - kandija, saccharum candiacum. Bjelostjenac 62b.

CUKORIJA, f. vidi cikorija. samo u rječnicima Bjelostijenčevu (59a) i Jambrešičevu (u dodatku kod intubus) i iz pošlednega u jednoga pisca našega vremena. B. Šulek, im. 46.

CUKORITI, cukorîm, impf. saccharo condire. samo u Bjelostijenčevu rječniku. isporedi cukariti, šećeriti.

CUKORNÎ, adj. sacchari. samo u Bjelostijenčevu rječniku: Cukorna krama, cukorni kramar.

CUKREŇAČ, f. sud u kom se drži cukar. u Lici. J. Bogdanović.

CUKRO, n. vidi cukar. samo u Voltiğijinu rječniku.

CUKULOVIĆ, m. prezime, u naše vrijeme, u Srbiji. Rat 329.

CULA, f. avis, ptica. gdje gdje u Dalmaciji. Slovinac 1880. 89. Cula je po svoj prilici od lat. aucella, avicella. Slovinac 1881. 483.

CULÁČ, culaća, m. penis quadrupedum, puzdra. u naše vrijeme u Srbiji u Łeskovcu i po okolini. postańem od culo. Ustavi konja, ispustio je culać, hoće da mokri. M. Đurović.

CULCE, n. dem. culo. u naše vrijeme, u Hrvatskoj. F. Hefele.

CULIBRKI, m. pl. selo u Hrvatskoj u podžupaniji karlovačkoj kajkavsko. Pregled 30.

CULICA, f. vidi culce. u naše vrijeme, u Hrvatskoj. F. Hefele.

CULIĆ, m. prezime, xvi vijeka. Mon. croat. 191. 202.

CULINE, Cūlínâ, f. pl. selo u Srbiji u okrugu podrinskom. K. Jovanović 135.

CULO, n. fascis, zavežlaj. od mağ. cula (istoga značenja), od lat. culleus. isporedi culce. culać. u naše vrijeme, u ugarskih Hrvata. u němu koć u torbi nose situ ntrgovinu od kuće do kuće prođajući. Pandrofu se podgor smije da on s culom trži .. Pandrof s tržtvom se pomaže, težkim culom mošna važe. Jačke 245-6.

CUŁAGA, f. selo u Bosni u okrugu zvorničkom, kotaru vlasenčkom, kod sela Tupkovića, ali kako se upravo zove, ne zna se: pišu ga, Čułago', ali će biti pogrješka. Statist. 98.

CULÁJKA, f. vidi cułka. samo u Vukovu rječniku (gdje se dodaje da se govori u Boci kotorskoj. postańem od cułati.

CULALAC, cłuoaca, m. tko cuła. samo u Stuličevu rječniku.

CÚŁÁNE, n. agitatio, łułańe. isporedi cułati. u rječnicima Belinu (258) Stuličevu i Vukovu. Zlo cułańe. Nar. pjes. vuk. herec. 211.

CÚŁATI, cûjām, impf. łułati, łułati u kolijevci, łułati na łułańsci, agitare, cunas infantis movere, pendula machina agitare. od prošloga vijeka, između rječnika u Belinu (agitare 52b. 258b. aliquid suspensum subagitare 277a. agitare cunas 511a), u Stuličevu (quaterre, quassare, concutere, agitare; sa se, sese agitare, tollenone ludere) i u Vukovu (łułati). — Postańem od tal. cullare, łułati u kolijevci. — U primjerima koje imamo samo je sa se, refleks.. Božija arka privedena na kolijeh po putu što god kamenitu leleće se i cuła

CURAČ

860

CVASTI

Dova cure, ka ga uzhranit mala htde. J. Kava-
nin 417. Curam ga daj po divan poči. J. S. Rej-
ković, kuć. 67. Momak cura potvori. Nar. pjes.
vuk. 1, 179. Pak nam osta cura na sramotu. 2,
149. Ode cura dvoru bijelome. 2, 341. Jesam,
mati, curu isprosio. 2, 578. Prosi, Ivo, u koga ti
drago, svaki će ti curu pokloniti. 3, 95. I narasla
cura za udaju. 3, 147. Ja sam cura davno ispro-
šena. 3, 477. Bi l' se, curo, danas poturčila. Nar.
pjes. vuk. here. 20. Ne možeš curi ništa kad joj
prituži rok. S. Łubiša prič. 52.

CÜRÂČ, Curáča, m. ime muško, xiv vijeka.
Glasnik 15, 273. 13, 371. Daničić 3, 543. biće ru-
munsko ili arbanasko od Georgius. isporedi Curi,
Curko.

CÚRAK, curka, m. scatebra fontis, kao vir
studencu na dnu gdje voda izbija. Od xvii vijeka,
između rječnika samo u Bjelostijenčevu i Volti-
gijinu (u oba kajkavski curek). od curiti. —
Curci u studenaca, prem da stojte uprav u vodi,
rastu i uzmože se u bah malo, ako im ne kiši
ozgor s neba. M. Radnić 54. u prenesenom smi-
slu: Suze po lieli curite, gorke curke mi 'zdilite.
Jačke 280.

CÜRÂKOVIĆ, m. prezime u naše vrijeme. Rat
177.

CÜRÊNÉ, n. manatio. isporedi curiti. samo u
rječnicima Bjelostijenčevu (fluxio), Voltišijinu
(ab-rinnen) i Vukovu (manatio).

CURËTAK, curétka, m. hyp. cura. samo u Vukovu rječniku. akcenat se mijeňa u gen. pl.: cùrétākā.

CURËTINA, f. augm. cura. samo u Vukovu
rječniku. akc. ostaje, samo su u gen. pl. i oba
zadnja sloga duga: curětinā, a samo zadnju i gen.
i instr. sing.: curětině, curětinom.

CUREVO, n. selo u Hercegovini u okrugu mo-
starskom. Statist. 109.

CURI, m. ime muško, xiv vijeka. Rajko i Curi.
Glasnik II. 12, 10. 78. biće rumunsko ili arba-
nasko od Georgius. isporedi Curać.

CÚRICA, f. dem. cura. od prošloga vijeka, iz-
među rječnika samo u Vukovu. akc. ostaje, samo
su u gen. pl. i oba zadnja sloga duga: cûrîcâ, a
samo zadni u gen. i instr. sing.: cûricê, cûricom.
Vjenčace viju curice. J. Kavaņin 196. Male cu-
rice. F. Lastrić, ned. 404. Puna curica bijelijeh
gnidica. (odgonetłaj: smokva). Nar. zag. nov. 211.
Kad je curica poresla do udaje. M. Pavlinović,
rad. 37. Eda mu koja curica omili. S. Łubiša,
prič. 119.

CURIĆ, m. prezime, xv vijeka. Spom. sr. 2, 108.
Mon. serb. 432. Daničić 3, 454. isporedi Curi,
Curać.

CÜRIN, adj. puellae. od prošloga vijeka, iz-
među rječnika samo u Vukovu. Curin zaklad.
Poslov. dan. 12.

CÚRITI, cûrîm, impf. manare, teći tanko. od
prošloga vijeka, između rječnika u Bjelostijenčevu
(u kom je po trećoj vrsti: cureti, curim, difluere,
effluere, scatere, erumپe, scaturire, fluere),
u Jambrešičevu (curim, fluo 1, 312'), u Voltišijinu
(rinnen), u Stuličevu (stillare, paullatim fluere) i
u Vukovu (manare). isporedi curak. — Postaņa
tamna: po svoj prilici od maß. csurranni (istoga
značěna). Ružni napnu se miurii na smrž, ako
kužni gnoj iz níh ne curi. A. Kanižlić, rož. 106.
One kapi krvi, koje su š něga curile. A. Tomi-
ković 61. Ako ne curi, a ono kapje. Nar. posl.
vuk. 7. Rakija bi curiti prestala. P. Bolić 2, 383.
Sud, u koji će med curiti. F. Đordević 44.

CÜRKO, m. ime muško, koje dolazi i prije na-
šega vremena, između rječnika samo u Vukovu.
Cursko. S. Novaković, pom. 113. Postaņa ne-
znana. isporedi Curaković, Curać, Curić, Curović.

CÜRLIKA, f. svírala od jedne cijevi. zove se
i samica. razlikuje se od dvojnica tijem što je
od jedne cijevi. u Lici. V Arsenijević. Postaņem
će biti od tur. surna, zurna, truba. isporedi surla.

CÚROŇA, m. ime muško ili nadimak u poslo-
vici prošloga vijeka. Ni je pikat meso ni Curoňa
vlastelin. Poslov. dan. 79.

CUROVIĆI, m. pl. selo u Bosni u okrugu sa-
rajevskom. Statist. 19. isporedi Curko.

CURSKÎ, adj. puellaris, djevojački. isporedi cura.
u jednoga pisca našega vremena. Ženska može i
prije ovih doba nositi odjeću cursku. V. Bogišić,
zbor. 294.

CURUNDICA, f. hlepčić što se zadni napravi a
prvi se ispeče, jer se postavi uz žeravu. na Krku.
I. Milčetić. može biti od tal. corrente, brz, što
brzo biva.

CUTINIĆ, m. prezime, xv vijeka, u jednom
spomeniku, ali nepouzdano, jer mjesto č stoji s,
kije se može citati i š. Mon. croat. 44.

CÜVÎK, cuvíka, m. fistula aucupatoria. svírala
kojom se ptice vabe, u naše vrijeme u Hrvatskoj.
F. Hefele. isporedi cuvikati.

CUVÍKATI, cùvîkâm, impf. cucubare, hukati
kao čuk. samo u rječnicima Bjelostijenčevu i Jam-
brešičevu. Od maß. csuvik, čuk.

CUVIT, vidi kod čuvit.

CŮZETI, cůžím, impf. po malo curiti. samo u
rječnicima Bjelostijenčevu (gdje se tumači kako
je stavljeno) i u Jambrešičevu (gdje se isto što i
curiti). Od maß. csůz, nazeba od koje idu na nos
sline, rheuma, něm. fluss.

CVĂNCIK, m. něm. zwanziger, srebrn novac
austrijski, u koji je islo dvadeset krajcara sta-
stanje, koje su bile prije sadašnih. akc. se mijeňa
u gen. pl.: cvâncîkâ. isporedi cvancika. Lijep je
momak cvancik. Nar. posl. vuk. 168.

CVĂNCIKA, f. vidi cvancik, s kojim i akc.
ima jednak u gen. pl. Pokupe na pušku po dvije
evancike. Vuk, nar. pjes. 4, 461. Trgovačka glava
na evanciki spava. Nar. pjes. kras. 1, 151.

CVANOVİĆ, m. prezime, u naše vrijeme, u Sr-
biji. Rat 369.

CVĂNUTI, cvânêm, pf. efflorescere. u jednoga
pisca našega vremena perfektivno od evasti, eva-
tem. isporedi procvanuti. u prenesenom smislu:
Bijela se zažariše (zaraziše) lišca, a po níma
krvca cvanu rujna. Osvet. 2, 91.

CVÃO, cvála, m. piscis genus, někaka dlakawa
riba. samo u Vukovu rječniku (gdje se dodaje da
se govori u Mostaru). akcenat se mijeňa u cijeloj
množini kad ima -ovv.: cválovi; tada se opet mi-
jeňa u gen.. cvalóvá. Postaņem od tal. squalo,
squalus.

CVÁRA, f. vidi ckvara, od koje je postala iz-
gubivši k. u jednoga pisca našega vremena. Kad
cna cvaru pěče svabi. Osvet. 2, 36.

CVÁST, f. inflorescentia. u jednoga pisca na-
šega vremena. J. Pančić, bot. 36. flor. biogr.² 447.
Preripak ispod kakve cvasti. J. Pančić, bot. 52.
— Od cvasti, cvatem. — isporedi cvatna.

CVÁSTI, cvátêm, impf. florere. isporedi cav-
tjiti, cvatjeti. — Akcenat se mijeňa u 1 i 2 pl.
praes.. cvatémo, cvatěte, u 2 i 3 sing. aor.. cváte,
i u nom. sing. masc. part. praet. act. II: cvão

CVAT

862

VCICATI

pravdom cvate. J. Kavańin 207. Krjepostim cvao si svakom. J. Kavańin 162. Naša crkva svetińom cvate. A. Bačić 153. Zazivajući nas da cvatemo i mi kripostma dobrih djela. F. Lastrić, ned. 137. Koji su svetińom i naukom cvali. A. Kanižlić, kam. 181. Slavom budu cvali. A. Kanižlić, rož. 93. — mjesto samoga instr. u gdjekoga pisca grješkom instr. s prijedl. s: Crkva rimska... cvate s tolikom svetińom. A. Bačić 152. Narešenja duhovna, s kojim cvatu pastiri svete crkve. J. Banovac, pred. III. — bb) u lok. s prijedl. u može biti izrečeno što u čemu se kao u radni ili stauši nahodeći što ili što vrši ono što glagol znači, i to u prenesenom smislu: Cvatu u časti. Đ. Baraković, vil. 114. U vladanju i u slavi resla i cvala do vik vika! I. Ivanišević 229. Cvasti u kriposti. A. Vitačić, ist. 80. Već rajskoj ona u slasti milo i drago svaca cvatiše. A. Vitačić, ost. 47. Cvate u knigah, cvaste u boju. J. Kavańin 187. Narod koji u kripostima i u nauku cvate, sada ovu svitlost izgubi. J. Filipović, prip. 1, 192. Sluga božji Petar cvatiše u svetińi. A. Kačić, razgov. 14. U viteštvu su ona cvala. Nadod. 11. Fala ne cvate li u rumenu cvijetu? J. Krmpotić, pjes. 8. — cc) u akus. s prijedl. u može biti izrečeno u što se srsuje radna koju glagol znači, kakvo obliječje dobiva ono što šnom postaje, t. j. cvijet: Vrsti zelenja koje u ružcu cvate. J. S. Rełković, kuć. 260. — d) u ćekoliko pisaca prošloga vijeka dołazi i sa se u istom značenju u kom je i bez nega: Cvitje se cvate. F. Lastrić, svet. 53. Stablo, prem ako se cvate i lista, ne može biti izvrstito, ako ploda ne donese. B. Leaković, gov. 87. Lan nejednak onoga uplaši, kada vidi da se jedan cvate. J. S. Rełković, kuć. 129.

CVĂT, m. vidi cvijet. samo u Vukovu rječniku, s tumačenjem kako je stavljeno.

CVĂTAN, cvătna, adj. floridus. u jednoga pisca prošloga vijeka. Nakitnijeh vrhu kosi trepte cvatni perivoji. J. Kavańin 37.

CVĂTATI, cvátám, impf. vidi cvasti, od čega je i postoje tako da upravo znači više puta cvasti. isporedi cavtati. Od xvi vijeka, između rječnika u Belinu (318b) i Stuličevu. Po połjih kad cvata razliko jur cvitje. Đ. Držić 34S. U połju, gdvi cvitje razliko sve cvata. Đ. Rańina 102b. U ćem cvataše pričisto življenе. A. J. Knezović 1.

CVĂTÊÑE, m. flos, cvjetačem. isporedi cvasti. u naše vrijeme, između rječnika samo u Voltigi-jinu. I zelene povenuše jele, i trave se u cvateńu smele. Osvet. 4, 57.

CVĂTITI, cvátım, vidi cvatjeti.

CVĂTÎVO, n. flos, cvjetače, cvatna. u jednoga pisca prošloga vijeka. Za to kad ju promaši cvativo, i listje joj veće nije živo. J. S. Rełković, kuć. 314. Cvitne lukovice, kad posli cvativa list osuše, važovadi it z izmeł. 314.

CVĂTJETI, cvátım, impf. vidi cvasti. isporedi cavtjeti, s kojim je jedna rječ, samo je ondje umetnuto a među c i v, a ovdje među v i t. Od xvi vijeka, između rječnika samo u Vukovu (cvatiti'). — 1. neprelazno. u pravom i prenesenom smislu (vidi kod cvasti): Cvatečej strani. Š. Kožičić, žit. 37. Podaje čoviku kriposti vrhunarske, viru, ufaše i bogojubstvo i prilična, koja ističu i cvate od milosti božje. A. Kadčić, bogosl. 117. Među ćinima svaka kripost cvaćaše. J. Banovac, prip. 242. Sve što cvati u perivojih. Besjede kr. 30. Ujezle su u tuđ vinograd, i satre sve što je u ćemu cvatjelo i bilo zrelo. 6. Hoće početi cvatiti. I. Jablanci 105. Kada cvatio je život koludarski. A. d. Kosta, zak. 1, 92. Onda su višne cvatile. Nar. pjes. vuk. 1, 303.

U bašči cvati ruža rumena. 1, 477. Niti cvati, nit' sjeme donosi. 1, 618. Niti lista, niti cvetom cvati. 2, 162. Cvati li mu ruža za kalpakom? 1, 370. Jer na tebi tri kite cvačeše. Nar. pjes. petr. 1, 110. — 2. sa se, pasivno bez subjekta: Buduć u starosti, gdi već rusom ne cvati se. J. Kavańin 257.

CVĂTÑA, f efflorescentia. isporedi cvast. u jednoga pisca našega vremena. K. Crnogorac, bot. 91.

CVATUŠ, m. anthonomus Germ. u jednoga pisca našega vremena. J. Šloser, kor. 640.

CVĚČANIN, m. čovjek iz Cvetaka (isporedi Cvetke). P. Đorđević.

1. CVĚK, m. clavus, klin, klinac. od sred. nem. zweck (istoga značeňa). od xvi vijeka, između rječnika samo u Bjelostijenčevu (claviculus suutorius). Daski, eveki, voženja i ine špendije. Mon. croat. 321.

2. CVĚK, m. melligo, sok koji pčele naberu te od ćega bude med. samo u Vukovu rječniku (gdje se dodaje da se govori u Srijemu). postańem bez sumne od kakve tuđe riječi.

CVEKA, f. vidi cvekla. samo u Stuličevu rječniku (beta rubra) i iz ćega u jednoga pisca našega vremena. B. Šulek, im. 46.

CVEKAČ, m. ptica nalik na braiuga, calendra. samo u Bjelostijenčevu rječniku (s tumačenjem koje je stavljeno).

CVĚKLA, f. beta rubra L. G. Lazić 115. beta cicla L. J. Pančić, bot. 180. beta vulgaris rapacea Koch. B. Šulek, im. 46. u naše vrijeme, između rječnika samo u Vukovu (beta). od grč. σεύτλον, nov. grč. σεύχλον. isporedi svako (gdje je s još nepromiješeno u c), cveka, cikla, blitva. Piju sok od evekle s kašikom meda. M. Đ. Milićević, živ. 2, 49.

CVĚLÁNE, n. subatio. isporedi cvelati se. samo u Vukovu rječniku.

CVĚLATI SE, cvělám se, impf. subare, bukavitati se. u naše vrijeme, između rječnika samo u Vukovu: cvela se krmača (809a). Od korijena od kokeja je cviljeti. po cičanju se tako kaže o krmači kad se bukari. isporedi civilovan, būcati se, bukariti se.

CVĚRGLÎN, everglina, m. ćeka kruška. u Hrvatskoj. B. Šulek, im. 46. od nem. zwerglein, zwerg, star mali, mało, kepec. po tome nije samo kruška nego svaka vočka koja ne raste velika nego ostaje mala, niska.

CVĚTAČKÎ, adj. što pripada selu Cvetkama. P. Đorđević.

CVĚTKE, CVětākā, f. pl. selo u Srbiji u okrugu smederevskom. K. Jovanović 148. jamačno tako glasi samo u istočnom govoru, a u južnom bi bilo Cvjetke.

CVĚTLA NĚDJEĻA, f. peta nedjeļa uskršnega posta, koja se zove i gluha. u Srbiji u Gruži. M. Đ. Milićević, živ. 1, 5. postaňa neznana, ako nije od ,svetla' (svijetla) s promjenom glasa s na c.

CVĚTLÎN, m. vidi Cvjetlin.

CVÎČ, m. vidi ciča, s kojom je i postaňa istoga sačuvši v. u hrvatskom primorju. P. Matković. isporedi cič pod 1.

CVÎČÁNE, n. vidi cičaše. isporedi cvičati. samo u rječnicima Bjelostijenčevu i Jambrešićevu.

CVÎČATI, cvičim, impf. vidi cičati. od xvi vijeka, između rječnika u Bjelostijenčevu (cviljeti

CVILAN

869

CVILJETI

vrijeme, pa izdavaći mislili da i toj riječi pri-
pada u južnom govoru ije: Kolika će čut se cvi-
jela! J. Kavaņin 564.

CVÎLAN, cvîlna, adj. miser, miserabilis, jadan.
Od xvij vijeka, između rječnika samo u Stulićevu
(maestus, maerorem confectus). — a) o čeļadetu i
živinčetu: Tko može na svijeti od cvilne košute
grozni plač izrijeti? M. Vetranić 1, 88. Staše prid
križ mati cvilna. M. Alberti 422. Cvilno lube. J.
Kavaņin 222. — b) o radvi, staņu, događaju, vremenu itd.: Iz cvilnoga rasutja raškoga i bos-
sanskoga. I. T. Mrnavić, osm. 4. Cvilni umor. J.
Kavaņin 45. Cvilni prikaz. 177. Neka odtle tebi
objavi... cvilne glase svojih muka. 391. Cvilni
uzrok me nesrjeće. 395. Jaka trusa i požega cvilno
lječo. 317. — c) adv. cvilno, misere, miserabiliter:
Kada dušu škodit bude i ńu izgubi veoma cvilno.
J. Kavaņin 389. Kad na bunar pospješiva (sud),
gdjde se cvilno i razbiva. 41. Vrgoste ga cvilno.
565.

CVÎLBA, f. vidi cvil pod a. u naše vrijeme u
Dalmaciji i u Srbiji oko Leskovca. Stade cvilba.
M. Pavlinović. Nečuvena je cvilba bila po zemlj
od Turaka. M. Đurović.

CVILIĆ, m. prezime u naše vrijeme. D. Avra-
mović, sv. gora 196.

CVILIH, m. pannus bilix, nem. zwilich. u rječ-
nicima Bjelostijenčevu (sabanum) i Jambrešičevu
(sabanum).

CVILIKIVATI, cvilikujem, impf. vidi cvili-
eti. u naše vrijeme. Sve djevojke luto cvilikuju. Nar.
pjes. petr. 3, 28. Łuto plaću, jadno cvilikuju. 29.
Cvilikuju kajno kukavice. 139. Pod jelom luto
cvilikuje, cvilikuje nagorkiha vila. 295. Među
hima cvilikuje Jaņa. 431.

CVILIN, m. selo u Hercegovini u okrugu mo-
starskom, kotaru fočanskom. Statist. 112. A na
ruke vojevodi Radu po imenu od Cvilina Radu.
Nar. pjes. petr. 3, 479.

CVILINO, n. brdo kod Prizrena xiv vijeka. ali
nominativu nema potvrde. isporedi Cvilin. — Do
Cvilina. Glasnik 15, 271. Na vrhbi Cvilina. 282.
Danićić 3, 446.

CVILIV, adj. gemebundus. samo u Stulićevu
rječniku, za koji će biti i načinčeno (sa značenčem
koje je stavłeno).

CVÎLNUTI, cvilnêm, pf. lamentari, grunnire,
govore vi se o čeļadetu kao početi cviliči, zacviliči,
i o prasetu kao guritnuti u Srbiji u Leskovcu.
Uvati prase za uho, prase cvilnu. M. Đurović.

CVÎŁOVAN, cvilļvna, adj. subans, bućovan.
samo u Vukovu rječniku: n. p. krmaća. isporedi
cvelati se.

CVILÖVATI, cvilujém, impf. vidi cvilieti. od
xvii vijeka, između rječnika samo u Stulićevu.
Ča mi tako cviluješ, stara majko Ivanova? Đ.
Baračović, vil. 198. Družih ćeš na stranu viditi
da cviluju. I. T. Mrnavić, osm. 154. Smrtnimi
ranami pravednik cviluje. I. T. Mrnavić, ist. 185.
Tvoja majka cviluje kako zmija u proc'jepu, ža-
losna gospoja. Nar. pjes. bog. 79. Što ti cviliš?
ka ti je nevoła? Nevoła je meni cvilovati. Nar.
pjes. ist. 1, 16.

CVÎL, m. vidi cvil. samo u jednoga pisca xvii
vijeka. Jauci i cvili. P. B. Bakšić 123.

CVÎLANÎK, m. dno u cjevňaku, na koji se
suću cijevi. u Srbiji. Kad se koja cijev nasuče,
ostavla se doče u cviljanik. M. Ružičić.

CVÎŁÊNE, n. a) lamentatio. od xvi vijeka, iz-
među rječnika u Mikaļinu: fletus, ploratus, ge-
mitus, luctus, planctus; u Belinu: luctus (561b);

u Bjelostijenčevu: fletus; u Jambrešičevu: eju-
latio; u Stulićevu: gemitus, ejulatus, luctus; u
Vukovu: lamentatio. isporedi cvilieti. Koga mati
našađi tako mrtva činaše prezmerno tuženje i
cviljenje. Transit 274. Ako jes tko lubi, cviljenje
i želu tač zažam ne gubi, kako ju gubju ja i
moje srdače. Š. Menčetić 105. Slavic tužno cvi-
ljenje svrne u ... milo spivanje. Đ. Držić 361. Ne
gleda cviljenje, ne gleda plaćan glas. M. Vetranić
1, 5. Trud i jad i cviljenja mnoga patimo grijeha
rad rodjaka prvoga. N. Dimitrović 52. Ako ne-
pokoj i naše cviljenje na tvoje, bože moj, trebuje
svećenje. N. Dimitrović 83. Za moje sgriješene
izgubih vil ńeku a stekoh cviljeńe. N. Našešković
2, 49. Tko bi mogal ... sreću ne kleti u tomem
cvilišenju? P. Hektorović 73. Došti toga bud' cvi-
ljenja cića moga razdijenja. 94. Što je toj cviljenje?
M. Držić 116. Smili se na moje cviljenje s uz-
dasi. S. Bobačević 210. Videć prociniš jadovno
cviljenje. P. Zoranić 73. Bez uzroka ne će bit'
cviljenje toj čemerno. I. Gundulić 8. Tko zna,
da ju ne primože nijemo pismo na smijeńe, što uči-
nit' vijek ne može grozno i tužno me cviljeńe?
255. Žalosno cviljeńe u smrt gospe Marije Kalan-
drice. 263. Oni ju s poštenjem mnogim zakopaše
i z jadnim cviljenjem. B. Krarnutić 41. Pun bo-
lesti i cviljeňa. I. Kanavelić, iv. 517. Svraha pr-
voga cviljenja. I. V. Bunić, mad. 18. U cviljeńu
mom naprijeda vidte kako počne s malo što god
skr ... sred propasti. I. Đorđić, mand. 17. Višni
čačko, jur se gani na cviljeňa glas našega. I. Đor-
dić, ben. 210. Čuj sinova tvojih cvilene. A. Ka-
nižlić, utoč. 739. Želiš li grije plaćati srčanim
cvilenišem. A. J. Knezović xxxv. Pomańka je u
muci život moj i godine moje u cviljeńu (in ge-
mitibus). F. Lastrić, svet. 28. — b) grunnitus,
gurikaše. samo u Bjelostijenčevu rječniku. ispo-
redi cvilieti i cičati.

CVILIĆETI, cvilım, impf. lamentari, strepere,
stridere, grunnire. — -le- je u južnom govoru
mjesto staroga -lê-, mjesto čega je u istočnom -le-
u zapadnom -li-; ali se sa -li- nalazi dostačno
cesto i u pisaca koji su pisali južnijem govorom, kao
i druge take riječi. — Dolazi od xv vijeka (vidi
primjer iz Mon. croat.), između rječnika u Mi-
kaļinu: cviliiti, flere, lacrimare, fletum facere,
vagire; u Belinu: cviliiti, deplorare, flere (428b
561a); u Bjelostijenčevu: cviliiti, grunnire, stri-
dere, flere; u Jambrešičevu: cvilim, ejulo; u Vol-
tigijinu: cviliiti, weinen; u Stulićevu: cviliiti,
lugere, plorare, suspirare, singultus edere; u Vu-
kovu: cvilieti, lamentari. — Mjesto sadašnega
-lje- u južnom govoru nalazi se xvii vijeka -lje-
(vidi u primjeru I. Gundulića). — Mjesto obič-
noga imperf. cvilah, ima u jednoga pisca xvi
vijeka i drugi po zapadnom govoru cvilih (Jed-
nom se prigodi, onaj vil... sve čedo ljuveno zgu-
bila da biše, rad koga svršeno u srcu cvilješ. D.
Rańina 59b), a prošloga vijeka u jednoga pisca
i cvilijah (vidi dałe pod 1, b.). — Mjesto cvi
nalazi se u ńekih pisaca i cvije (vidi dałe pod 3).
1. lamentari, vikati kao pištati od žalosti, od
jada, od kake god nevole. u pravov smisłu cvili
čelade, u prenesenom i što se mjesto ńega reče,
srce mu, oči, duša, mjesto, zemja; također u pre-
nesenom smisłu i nebo, wjera, i životiņa i drugo što.

a. neprelazno: a) bez znatnijega čega čim bi se
poblže određivalo značene: Načešce cviliiti. Mon.
croat. 155. Svak od ńih cviła. M. Marulić 88.
Duša k tebi cvili. 216. Da grozno se cvili me
želo ne srdače. Š. Menčetić 8. Ne bi cvilile plaće
oci moje. Đ. Držić 425. Da ne bi (srdasce) ja-
dovno i grozno cvililo. M. Vetranić 1, 3. Da
bismo... za grijeh cviliли. N. Dimitrović 36. Im'o

CVJETNI

S71

CVOLIKA

Stulićevu. u pravovu i prenesenom smislu. Koji smo staby sveta u ovomu vrhtu ali ti cvitnaku crkve svete. S. Margitić, fala III. Cvitnak, koji se pomljivo plive. A. Bačić 254. Juže, ... raspuši cvitnak moj. F. Lastrić, test. 249. Natopiti cvitnák s. crkve. 247. Cvitnák nasađen razlikim cvitjem. F. Lastrić, svet. 46. Otale s ovimi suhimi ružicami, nejma ņima u cvitnaku ovomu mista. A. Kanižlić, utoč. 279. Da idemo ... u cvitnak slave twoje. A. Kanižlić, bogołub. 530. Posadi vinograde, uredi cvitnake. Đ. Rapić 308. Perišoj ili cvitnak, koji se plive. J. Banovac, sab. 26. Ti si cvitnak priugodni. P. Knežević, pism. 75. Šetam se po raskošnih cvitnacih. I. Velikanović, prik. 51. Kud po bašćah cvitnaci su stari, ņima zemłu popravljati mari. J. S. Rełković, kuć. 401.

CVJETNÍ, adj. vidi cvjetni kod cvjetan pod 2. b.: cvjetna dolja, dominica palmarum. u diva pisca XVII i XVIII vijeka: U nediju cvitnu. I. Bandalović 77. Od cvitne nedije do mladoga uskrsa. A. Bačić 324.

CVJETÖBER, m. florilegus. u rječnicima Bjelostijenčevu i Jambrešićevu (1, 311b). samo prevedena za rječnik latinska riječ.

CVJETÖBERAC, cvjetbêrca, m. florilegus. samo u Bjelostijenčevu rječniku (1, 970a). samo prevedena za rječnik latinska riječ.

CVJETÓBRÁČ, cvjetobráča, m. florilegus. samo u Jambrešićevu rječniku (1, 311b). samo prevedena za rječnik latinska riječ.

CVJETOBRÁTVA, f. florilegium. samo u Bjelostijenčevu rječniku, za koji je i načinena (1, 570a).

CVJETOČICE, cannabis sativa (mas) L. u jednoga pisca našega vremena: čevetocice'. B. Šulek, im. 46. je li to srednega roda nom. sing. ili je ženskoga nom. pl., ne ze se.

CVJETÖJE, m. ime muško. od Cvijeto. dolazi i prije našega vremena, između rječnika samo u Vukovu. Cvetoje. S. Novaković, pom. 112. Cve-toje. Golubica 5, 205.

CVJETÖJEVAC, Cvjetojevca, m. selo u Srbiji u okrugu kragujevačkom: Cvetojevac. K. Jovanović 115.

CVJETÖJEVIĆ, m. prezime, po ocu Cvjetolu. u naše vrijeme. Boca 17. 32.

CVJETOĆLUB, m. anthaxia Esch. u jednoga pisca nušega vremena, koji će biti i načinio. J. Sloser, kor. 386.

CVJETÓNOS, m. florifer. samo u Jambrešićevu rječniku, za koji je i načinjen (1, 311b).

CVJETÓNOSAC, cvjetónosca, m. florifer. samo u Bjelostijenčevu rječniku, za koji je i načinjen (1, 570a).

CVJETÓNOSICA, f. florifera. samo u Bjelostijenčevu rječniku, za koji je i načinena (1, 570a).

CVJETONÒSIJE, n. vidi cvijeti. riječ iz crvenijeh kniga prešla u narodne pjesme. između rječnika samo u Vukovu. Kad je bilo na cvetnosije. Nar. pjes. vuk. 2, 158. Pred Ristovo pred cvjetonosije. 4, 175. 303.

CVJETÒNA, m. cvjetast vo, bos notam albam in fronte habens. u Vukovu rječniku. u južnom govoru može ispasti v, pa se c i j sastaviti u t, te glasi i četoна. Vuk, rječ. 760a.

CVJETOPÂD, m. florum casus, florum pro-lapsorum ingens vis. samo u Stulićevu rječniku, s tumačenjem koje je stavljeno.

CVJETÓPLODAN, cvjetoplodna, adj. vidi cvjetorodan. samo u Stulićevu rječniku. riječ nepozdana.

CVJETÓRODAN, cvjetòrodna, adj. florifer. samo u rječnicima Bjelostijenčevu (1, 570a) i Stulićevu. riječ nepouzdana. Loze cvetorodne. Bjelostijenac 1, 570a.

CVJETŐŠ, Cvjetôša, m. muško ime. postaņem od Cvijeto. dolazi i prije našega vremena, između rječnika samo u Vukovu. Cvětošs. S. Novaković, pom. 112.

CVJETŐŠA, f. ime kozi cvjetastoj. samo u Vukovu rječniku (s dodatkom da se govori u Grbłu).

CVJETÓVA, f. ime cvjetastoj kravi. u Lici. V. Arsenijević.

CVJETÓVAC, Cvjetôtvca, m. mjesto pod ni-vama u Srbiji u okrugu biogradskom u selu Vreocima. Niva u Cvetovcu. Sr. Nov. 1867. 390. 477.

CVJETÒVIT, adj. florulentus, cvjetan. od xvi vijeka. Ako vidiš (u snu) nebo cvjetovito, toj prilikuje praznost i taštu slavu. Zbor. 135. Cvetovite bašeć. D. Obradović, bas. 450.

CVJETOVNÁ, f. selo u Bosni blizu Fojnice. Schem. bosn. 1864. 41.

CVJETOŽDER, m. anthophagus Grav. J. Šloser, kor. 125.

CVJETÚLA, f. a) ime cvjetastoj kravi. Vuk, rječ. 809b. J. Bogdanović. — b) ranunculus acris L., lutić, izjed. u Bosni. V. Arsenijević. — c) selo u Srbiji u okrugu podrinskom: Cvetuła. K. Jovanović 135.

CVJETÚLAČ, Cvjetůłca, m. čovnjek iz sela Cnjetułe. dolazi i mjesto prezimena. Gaja Cvetułac. Prot. šab. mag. 192.

CVJETÚNICA, f. smokva koja se zove i cvijetak, koji vidi. prošloga vijeka. Cvjetunice nedzrele, kad se meče, buvu zdrele. Poslov. dan. 12.

CVÓKA, f. koliko se jedan put može srknuti. samo u gen. sing. u poslovici i iz ne u Vukovu rječniku (cvókê 810a): U poke (po oke) nema ni croke. Nar. posl. vuk. 334. — Postaše vidi kod cvokati.

CVÓKÂNE, n. osculatio crepitans. u Vukovu rječniku. isporedi cvokati.

CVÓKATI, cvôkâm, impf. osculari cum crepitum. samo u Vukovu rječniku. isporedi cmokati, cmakati. Postaňa tamna: može biti od kor. svak, sisati, teći, točiti, kome je promiješeno s na c.

CVÓKNUTI, cvôkném, pf. osculari cum crepitu. u naše vrijeme, između rječnika samo u Vukovu. od cvokati. isporedi cmoknuti. Povuku dijete za uho i ustima kao cvoknu. Vuk, nar. posl. 232.

CVOKÒTÂNE, n. crepitatio dentium. isporedi cvokotati. samo u Vukovu rječniku.

CVOKÒTATI, cvòkočem, impf. dentibus crepitare, drščući udarati zubom o zub (kao što cini ozebo čelade). samo u Vukovu rječniku (gdje se dodaje da se govori u Srijemu) isporedi cokotati, gdje vidi i akcenat. — Postaņem od cvokati, kojemu se značeće samo raširilo i na druge glasove nalik na one koji se nim kazuju.

CVÓLIKA, f. scapus, tibia, cicuta. od XVII vijeka, između rječnika u Mikałinu (gdje najprije dolazi, i to u značenju koje vidi daše pod c.), u Volțișinu (n istom značenju i u Vukovu (u značenju koje vidi pod a.). Pred v stoji c mjesto st (u starom slovenskom stvolh i cvolh, ruski stvolh, česki stvol). Korijen može biti stva (od stu), stajati. isporedi svolina, camolika. — a) stablo u prorasla crnoga luka, na kojemu je gore sjeme. samo u Vukovu rječniku, gdje se tako i tumači. isporedi bačva pod 2, bik, vreteno. — b) tibia, golijen. u Srbiji. Ł. Kovačević. I. Pavlović. — c) cicuta

CVRNOST

876

ČABREŇAK

jega je cvrčiti pod 1. isporedi cvrk]eti. u naše vrijeme u jednoga pisca. Kada pusta ogjem planu kuła, kako pršti drvle i kameše, kako l' vlasi cvrle na uglenju. Osvet. 1, 68.

ČVRNŌST, cvrnosti, f. vidi cvkrnost, od koje je i postala izgubivši k. samo u Mikałinu rječniku: čistiti hałine od cvrnosti. 847a.

ČVRŇENĚ, n. jejunii violatio. isporedi cvrńiti. u Lici. Misliš da je ono cvrńeše negovo slatko. J. Bogdanović.

ČVRŇITI, cvrňim, impf. jejunium violare, mr-

siti jedući što god mrsno osim mesa. upravo cvr-
niti. (od čega je i postalo izgubivši k i promije-
nivši n na ń), pa se govori u rečenom smislu. u
Lici. prelazno. Đekona petak i srijeđu cvrnišim. Ne
cvrnišim ja ni jednoga dana, nego čisto postim. J.
Bogdanović.

CVRTKOVCI, m. pl. selo u Bosni u okrugu
bańolučkom. Statist. 41.

ČVRŽICA, f. ammobius Guerin. u jednoga
pisca našega vremena. J. Šloser, kor. 541. Cvr-
žice živu uz morske obale. 543.

č

1. ČA, vidi kod što.

2. ČA, vidi kod čiča (stric).

ČABA, f. ņeka morska životiņa. u jednoga
pisca prošloga vijeka. može biti griješkom mjesto
žaba. Morske čabe, ježi drački. J. Kavaņin 409.

ČABANOVIĆ, m. prezime, u naše vrijeme. D. Avramović, sv. gora 277.

ČABAR, čabra, m. labrum, lacus, sud od duga
s jednjem dnom a gore su dra uha, viši nego
širi, veličine različne: najveći je koji mogu dvo-
jica nositi među sobom; prema običnom može biti
i od srebra skovan. Akc. se mijeňa samo u gen.
pl. kad nema -ov-: čabará, a kad ima -ov-, onda
ostaje bez promjene, samo su još oba zadnja sloga
duga: čabrōvā. — Iza č umetnuto je a mjesto b.
— Dolazi od xiv vijeka, toga vijeka još sa b
iza č, a sa a od xv (vidi u primjerima); između
rječnika u Vrančičevu (cadus), u Mikałinu (label-
lum), u Bjelostijenčevu (čabar i įkajkavski čeber,
cadus, urna major, orca, trua, labrum), u Jam-
brešičevu (kajkavski čeber, cadus), u Stuličevu
(vas praefinitae capacitatis ad dimetiendum fru-
mentum etc.), u Vukovu (labrum, vas aquale) i
u Daničičevu (čbrē, lacus vinarius). — Postaņem
od star. ņem. zubar, sud od dva uha. — 1. u
pravom smislu: Da daje vsaki popl čbrē vina
crkvi. Glasnik 15, 287. Što su davali čarštvu
mi čbre vina, tozi da daju crkvi. 287. S vino-
gradi i 20 čbъыъ. Glasnik 27, 292. Łudije crk-
vovnii da daju crkvi: kuća dvě vědne (stampars-
kom griješkom, vědra') zvončate, koja su četiri,
u čbъыъ (stamparskom griješkom, čabars') sve-
tago Nikoli. Glasnik 24, 246. Dva suda srebrna,
ki se imenuju čabri, a potezaju na měru oba
čabra 44 litre i 2 unče. Spom. sr. 2, 64. 67. Mo-
gau u ņega stati ... oko tri sta čabrova vode.
E. Pavić, ogled. 289. Poslije berbe ne vaļa mlado
vino zado u kacah i čabrovih na suncu osta-
viti. I. Jablanci 212. Nego vodu do ņega donesu,
i iz čabra prid ņega istresu. M. A. Rełković, sat.
159. Čabrove, kade i kese za ceđeše vina spra-
viti. Z. Orfelin 99. Čabar pun čiste vode. D. Ob-
radović, bas. 295. Među sobom vino doniješe, do
dva čabra crvenoga vina. Nar. pjes. vuk. 2, 225.
Al' se Marko vina napojio, popio je ravan čabar
vina, drugim čabrom końa napojio. 2, 228. Jedan
čabar žežene rakije, po dva čabra crvenoga vina.
2, 389. Čabar sira na ramenu nosi. Nar. pjes. petr.
2, 15. U našega čabra gvozdene uši (reku žene
kad ko pripovijeda u kući za daku bolest ili za
kaku drugu nesreću, koja se od dogodila). Nar.
posl. vuk. 333. Zelene jagode (od grožda) sa se-
purinama u čabar bacaju. P. Bolić 2, 136. No si
eto ka' čabar debeo. P. Petrović, vijen. 48. —

2. ime selima: a) selo u hrvatskom primorju u podžupaniji delničkoj. Pregled 13. Schem. segn. 1871. 76. — b) selo na Ibru više Zvečana. S. Novaković, zeml. 15. na karti, Čabre'.

ČABDAD, m. grad u Italiji blizu Mletaka,
tal. Cividale. XIII vijeka. od star. tal. civitate
(isporedi Captat). Gospodinu markezu š Čabdada.
Mon. croat. 4. 40.

ČABDĪN, Čabdina, m. selo u Hrvatskoj u podžupaniji jastrebarskoj. Schem. zagr. 1875. 87. Pregled 34.

ČABERI, vidi kod gaj.

ČABIĆ, m. selo ne daleko od Dečana k istoku
među selima Drsnikom na Drinu, Durđevikom i
Mlećanima, xiv i xv vijeka. Selo Čabiće. Glasnik
II. 12, 19. Mon. serb. 265. Međa Čabiću. Glasnik
II. 12, 24. Mon. serb. 93. Dah mu zaselkъ Ča-
biću Dobrodole. Glasnik II. 12, 57. U Čabići, Mon.
serb. 97. govorilo se i u množini: Selo Čabiće.
Mon. serb. 93. U Čabićihъ. Glasnik II. 12, 60. Da-
nićić 3, 457.

ČABIČANIN, m. čovjek iz sela Čabića. Čabi-
ćane. Glasnik II. 12, 95.

ČABIĆ, m. pl. vidi Čabić.

ČABLO, bez sumne pogrješka mjesto cablo u
Stuličevu rječniku.

ČABRAG, m. mjesto u sjevernoj Ugarskoj. XVI
vijeka. Levu, Čabrag i Muran grade vojska Fer-
dinanda krajařa vala je. P. Vitezović, kron. 146.

ČABRÁJI, m. pl. selo u Hrvatskoj u podžupaniji križevačkoj. Pregled 66.

ČABRÁN, m. ime jarcu. J. Bogdanović.

ČÁBREN DÖLAC, Čabrena Dóca, m. mjesto
na otoku Braču XIII vijeka. Čabršenъ dolčsć'.
Starine 13, 207. zapisan nepouzdano, jer se ê
može čitati i ja a n može biti i ń.

ČÁBRENĪ, i čabrēnī, adj. labri, što pripada
čabru. samo u Vukovu rječniku: n. p. čabrene
uši. 817a.

ČÁBRENICA, f. vidi čabrica. u naše vrijeme,
između rječnika samo u Vukovu. Dok pomuzem
ijadu ovaca i namuzem dvadest čabrenica. Nar.
pjes. vuk. rjeć. 817a.

ČÁBRENĪK, m. pertica portando labro, motka
na kojoj se nosi čabar. isporedi čabreńak. od pro-
šloga vijeka, između rječnika samo u Vukovu.
Čabrove, čabrenike, kade i kese za ceđeše vina
opraviti. Z. Orfelin 99. Pronesoše ga na čabre-
niku (reče onaj koji po drugi put ne će što da
kaže). Nar. posl. vuk. 264.

ČABREŇÁK, m. vidi čabrenik. u naše vrijeme,

CAGROVAC

880

ČAJIRA

ČĂGROVAC, Čăgrôvea, m. sèlo u Srbiji u okrugu niškom. Sr. Nov. 1879. 175.

ČAGŘTÁŁKA, f. crepitaculum. samo u Vukovu rječniku. Od čagrtati. isporedi čegrąka.

ČAGŘTÁNE, n. strepitus. isporedi čagrtati. samo u Vukovu rječniku.

ČAGŘTATI, čâgřćem, impf. strepitare. samo u Vukovu rječniku, gdje se veli da se i sabłom čagrće. Akc. kaki je u praes. taki je i u imperf.: čagřtāh; u ostalijem je oblicima kao u inf. samo je i treći slog dug u part. praes.: čagřćńči, i u part. praet. act. 1: čagřtāv, čagřtāvši. Postańe vidi kod čegrtati.

ČAH, m. igra u kojoj néki igraći rade kao lupeži. samo u Bjelostijenčevu rječniku. isporedi čak. Od sred. nem. schach, lupeština.

ČAHATI SE, čaham se, impf. igrati se ire čaha. samo u Bjelostijenčevu rječniku.

ČAHILO, m. nadimak mjesto prezimena xvi vijeka. Blaža Čahila. Mon. croat. 236. nominatiru nema potvrde.

ČAHOR, m. kao da je neka lađa, prošloga vijeka u poslovici: Vozi se u Čahoru po Rijeci, a u skornah lazí po Prijeci. Poslov. dan. 151.

ČAHOVÍČI, m. pl. neko mjesto u Lici xv i xvi vijeka. Is Čahović. Mon. croat. 175. 200.

ČAHUŁA, f. kravica do dvije godine. u Srbiji, gdje se govori bez h: čałuć. P. Đorđević.

ČAHURA, f. capsula. Akcenat se mijeна u gen. pl.: čăhūră, a samo je i zadnì slog dug u gen. i instr. sing.: čăhūrē, čăhūrōm. Samo u naše vrijeme, i to po krajevima gdje je glasa h nestalo, i te ovu riječ pišu bez njeća, između rječnika samo u Vukovu, također bez h (vidi dałe). — Postańemće biti od kor. kas. grepst, zbijati, ohavijati. isporedi čaša, čaška, čehno, česati, koš. — a) kao čašica u koju je uglavlěna žirka jednijem krajem, capsula glandis. u Vukovu rječniku. — b) kao mjehur u koji se upredaju neke bube, kao svilena buba, te se zatvore svake strane, a poslije iztele kao lepiri. fr. cocon, str. galetta (u Vukovu rječniku: nympha chrysalis). isporedi čaurica. Odoše u selo da razglednu čaure svileni buba. M. Đ. Milićević, let. več. 61. — c) tašoder kao mjehur u nekoga biļą u čemu mu je šjeme, capsula. isporedi čaurica. Čaura je sastavlěna od više listića i puca svakad na osobiti za pojedene vrste stalni način. J. Pančić, flor. biogr.² 44.

ČAHŮRAK, čahúrka, m. nympha. u jednoga pisca našega vremena: U čaurici promeni se gusenica e postane čaurak (nimfa). K. Crnogorač, zool. 144. isporedi čahura.

ČAHURAST, adj. nalik na čahuru. Na prave čauraste plo dovše, koji se na više komada raspadaju i semke ispuštaju. J. Pančić, bot. 80.

ČAHURICA, f. dem. čahura. a) kao čahura pod b.: Idemo u selo da pregledamo čaurice (od svilenih buba). M. Đ. Milićević, let. več. 61. Predivo koje se zove čaurica (cocon). K. Crnogorač, zool. 144. — b) kao čahura pod c.: Makove čaurice. Farm. 77. — c) u saču rupica, cella. Radilice pčele jajca svaka u svoju čauricu slože. A. Maksimović 13. U čaurice med snose. 23. Čaurica: u saču rupice gdje se pčele legu i gdje med pčele ostavљaju. J. Živanović, rječ 29.

ČAHURНĂK, m. neko mjesto pod nivama u Srbiji u okrugu smederevskom. isporedi čahura. Niva u Čaurnaku. Sr. Nov. 1875. 571.

ČAIR, vidi čajir.

1. ČĂJ, m. thea chinensis Sims. u naše vrijeme, između rječnika samo u Stuličevu. J. Pančić, bot. 214. Zeleni čaj, mrki čaj. 215.

2. ČĂJ, u jednoj pjesmi kao nekakav uzvik: Čaj čiro pelengiro! Nar. pjes. petr. 1, 296.

ČAJA, m. vidi čajo. samo u Vukovu rječniku.

1. ČAJAN, čajna, adj. exspectationis, što principada čajańu, gdje je čajańe, gdje tko čaje. u zagonetkama: Sedi čajna na čajnome gradu, čeka mrtvih s onog sveta. (odgonetlaj: kvočka na ja-jima). Nar. zag. nov. 86. Čajna leži na čajnome pańu, čeka mrtve, dok izvede žive. (odgonetlaj isti). 87. u tom će smislu biti o gori u jednoj pjesmi, ako nije pogrješka mjesto čarna: Vino pije Novak i Grujica a u čajnoj gori Romaniji. Pjev. crn. 122. isporedi čajna.

2. ČĂJAN, čăjna, adj. theae chinensis. u jednoga pisca našega vremena. I neg čajno unihalo pivo, što no činskii piju zlovołnici. Osvet. 3, 3.

ČĂJÁŇE, n. a) exspectatio, čekaie. xiii. i xiv vijeka, i u naše vrijeme u knževnika. između rječnika samo u Daničićevu (ima i u Stuličevu ali iz ruskoga). isporedi čajati. Ne posrami čaja-nija mojego. Mon. serb. 58. Otb čajanija mojego. Domentijan⁸ 86. Ne zav načn i smirbi ni kajańu, osudi se skrbi i čajańu. Osvet. 4, 5.

ČAJATI, čajem, impf. exspectare, čekati. xiii. xiv i xv vijeka, i u naše vrijeme u pjesmama, između rječnika i u Stuličevu (iz misła), u Vukovu (bez značeńa) i u Daničićevu. — Kor. ka, tražiti, iskati, žefeti, čekati. isporedi čekati. — Ležaše čaje prišlštvija angelška. Stefan kr. 18. Čajahje boga spasajušta me. Domentijan⁸ 53. Čajemj tvojih otčrškyh štedrots. Domentijan⁸ 86. Mala vlažmzdija čaju. Mon. serb. 244. Takovu mizdu čaje. 333. Ne čaj više, Miloševa majko, odbij ovce u to susto poje, Miloš ti je juče poginuo. Nar. pjes. vuk. rječ. 817b. Čaje l' koji rođenicu svoju? Osvet. 1, 28. Umio se i prekrstio se, ... i sunčeva čaje ogrijaņa. 2. 38.

ČAJDANO, u prijejevu, može biti od tur. ĝahit, lud. Čajdano ni Čajdano. Nar. pjes. vil. 1866. 832.

ČAJDRAŽ, m. selo u Bosni u okrugu travničkom. Schem. bos. 1864. 84. pogrješka, Čajdraš. Statist. 62.

ČAJER, m. vidi čajir. u jednoga pisca prošloga vijeka. Jer čajere svega svita ima kosit svakog lita. V. Došen 50.

ČAJETINA, f. dva sela u Srbiji: jedno u okrugu kruševačkom o drugo u užičkom. K. Jovanović 132. 164. ono se prvo spomine xv vijeka. Mon. serb. 568. Danićić 3, 459.

ČAJETINSKĪ, adj. što pripada Čajetini. U lijepoj i velikoj gostionici čajetinskoj. M. Đ. Milićević, več. 192.

ČAJIĆ, m. prezime, u naše vrijeme. Vuk, nar. pjes. 3, 570. isporedi čaja, od čega je i postalo.

ČAJIN, adj. što pripada čaji. isporedi čajov. samo u Vukovu rječniku.

ČAJĪR, čajira, m. tur. čajyr, livada, pašnik, poje, u naše vrijeme. isporedi čajer, čajira. pišu i bez j. Pak on brže na čaire trči, te uvati staru bedeviju. Nar. pjes. vuk. 3, 401. Dok hati na čair izadju. Pjes. crn. 103. nalazi se i kao ime takim mjestima: Livada u čairu. Sr. Nov. 1870. 734.

ČAJIRA, f. vidi čajir. u jednoga pisca prošloga vijeka. S kakvim načinom vaļa s čajirama upraviti. I. Jablanci 13. S margom se čajire mogu podobriti. 25.

ČAKAL

882

ČAKATI

vac, prip. 238. Čak šutna potnade privaru. E. Pavić, ogled. 66. Čak potam smrti Hiridove povrati se Isus iz Egipta. Đ. Rapić 361. Doči če pravi kada će se svaki osituti od neveće, ali docne, bojim se, čak kada no na čas od smrti bude ti rečeno: naj razlog dvorničta tvoga. F. Lastrić, ned. 313. Ostale mekote vała čak na došasto pročeće pođubriti. I. Jablanci 62. Zakletva ... držaše se za svetu stvar, pak bi se čak onda izađe kad bi najveća potriba bila. M. A. Rełković, sat. 19. Već se ono čak pod zimu meće. J. S. Rełković, kuć. 299. — bbb) što biva, počelo je i prije pa se nastavla i u vrijeme koje se kaže. tada je čak kao još. Još ne umukoše posledni jeci od ovih reči, a s brega grunuše topovi ... narod poče se razilaziti ... ali čak sutra dan a i docnije mnogom radosno odjekivahu u ušima posledne reči. M. Đ. Milićević, jur. 101. — c) mjesto dałine do koje bi što dopiralo može biti veličina do koje kakva radna ili staže razvijajući se dolazi, na što dolazi, šta joj se svrsetak, šta sobom obuzima. aa) što čega u tom smislu dolazi radna ili staže može biti izrečeno kao na prijed padešem i prijedlogom: Budi vjeran čak do smrti. M. Radnić 224. Poslušan čak do smrti. 347. Zli običaji čak do smrti soneljde. J. Kavanin 1. Poslušan čak do smrti. M. Lekušić 90. Me će to čak do takvoga svidocaanstva doći. M. A. Rełković, sabr. 38. Pizmu nositi čak do izgubljača života. 70. — bb) veličina radni ili stašu u prednem smislu ne kaže se osobitom rječiju, nego se dodaje čak kad se hoće da kaže da i ona radna biva koja se kaže, da je i ono staše koje se kaže, da je radna i onolika na staše i onoliko kolika se i koliko se kaže. Meni je 20, meni 50, meni 60, čak liko godina. Đ. Rapić, 317. Uči Isukrst da se od svake svadne pozima čak tako, da, ako bi nam što čurdiju oteo, da mu i dolamu pustimost. 41. Da jih žostere većima hoće smesti, pače da hima hoće čak druge hasnovite nauke omraziti. I. Jablanci 70. Čak i dite za to trpit hoće. M. A. Rełković, sat. 179. Ona trci na sočak prez duše, čak se čuje kako jako puše. 57. Čak dovle i čak ovoliko jest nas łubio njuš sospodin. A. Tomiković 141.

ČAKAL, m. vidi čagał, u jednoga pisca našega vremena. Čakalom i međedom. S. Łubiša, prijeć. 99.

ČAKALICA, f. vidi čaktar. N. Dučić. postaše vidi kod čakati.

ČAKALO, m. prezime, upravo nadinak mjesto prezimena. Boca 14.

ČAKALOVIĆ, m. prezime, od XVII vijeka. Noini 56. Starine 12, 24. Schem. bos. 1864. 98.

ČAKAŁALO, m. blatero. isporedi čakałati. samo u Stulićevu rječniku.

ČAKAŁÁNE, n. blateratio. isporedi čakałati. od prošloga vijeka, između rječnika u Belinu (loquacitas 191b) i u Stulićevu (loquacitas, garulitas). U crkvi čakałaše, mrmošeše na posjedu. B. Cuceri 195.

ČAKAŁAST, adj. garrulus. samo u Stulićevu rječniku.

ČAKAŁATI, čakàłàm, impf. blaterare, brbłati. samo u rječnicima Belinu (blaterare 191b. nurgari 191a) i u Stulićevu (effutire, blaterare, garrire). Postańem od čakati.

ČAKAŁAV, adj. garrulus. samo u Stulićevu rječniku.

ČAKAŁAVAC, čakàłâvca, m. blatero. samo u rječnicima Belinu (blatero, nugator 191b) i Stulićevu.

ČAKAŁÁVČINA, m. augm. čakaļavac. samo u Stulićevu rječniku, za koji će biti i načineno.

ČAKAŁAVICA, f. garrula. samo u Belinu rječniku (garrula, nugatrix 191b).

ČAKAŁUKATI, čakàłukâm, impf. dem. čakałati. samo u Stulićevu rječniku, za koji će biti i načineno.

ČAKAŁUŠA, f. vidi čakaļavica. samo u Stulićevu rječniku.

ČAKAŁUSAN, čakaļušna, adj. garrulus. samo u Stulićevu rječniku. rječ nepouzdana

1. ČAKANAC, čakânca, m. malleus, čekić, mailic, kladivo. Od prošloga vijeka, između rječnika samo u Vukovu. Od mağ. csákány, bat, trnokop. — a) čekić kakav god. u Vukovu rječniku, u jednoga pisca prošloga vijeka i kovački. Čakanac uzajmi da sinġire (sinġire') kuje. J. Rapić, boj 29. — b) kosni čekić, kojim kosei otkivaju kose, klepac. samo u Vukovu rječniku. — c) nadimak čovjeku. I. Pavlović.

2. ČAKANAC, Čakanca, m. selo u Hrvatskoj u podžupaniji sisačkoj. u mještana kajkavski Čakanec, Schem. zagr. 1875. 189. Pregled 41. isporedi Čakanić.

ČAKANIĆ, m. prezime, XIII vijeka u Dubrovniku. Mon. serb. 40. Daničić 3, 457. i sada u Hreatskoj Čakanić. može biti od čakati, čajati (čekati).

ČAKÂÑE, n. vidi čekaše. samo u rječnicima Bjelostijenčevu i Jambrešičevu. isporedi čakati.

ČAKÂÑE, n. a) morsus gallinae, kluvaše. isporedi čakati. Ako se kokoši ne ostave čakaše kupusa, treba ih zatvoriti. J. Bogdanović. — b) barbarismus. isporedi čakati pod b. samo u rječnicima Belinu (129a) i Stulićevu.

ČAKAR, tur. čakyr, plavook, a to će biti uzeto za razrok. u pjesmama, samo o końu. ne mijena se po oblicima. isporedi čakarast. Među hima čakar bedevija. Nar. pjes. petr. 3, 140. Na negovoj čakar bedeviji. 3, 307. Na kobići čakar bedeviji. 3, 455.

ČAKARA, f. što god što kuca. samo u zagonektkama. isporedi čakati, od čega je i postala. Čakara gora izvadila cara iz Grgura grada. (odgonetlaj: verige nad ogitem). Nar. zag. nov. 18. Čaknu čakara, ču se do cara. (odgonetlaji: grmlavina i razboj tkalački). 35. 190.

1. ČAKARAST, adj. vidi čakar, od čega je i postalo. u naše vrijeme u pjesmama: Među hima čakar bedevija, ... u oba mu oka čakarasta. Nar. pjes. petr. 3, 140. 307. 354. 360.

2. ČAKARAST, adj. jugrosius, zao, karliv. najviše se gorori o ženama. u Hrvatskoj. P. Brantner. isporedi čakara, s kojom je jednoga postaņa.

ČAKAREVINA, f. selo u Srbiji u okrugu užičkom. K. Jovanović 159.

ČAKÁTALICA, f. a) na vratima čim se kuca u hih. u naše vrijeme. Neko na vratima čakatalicom pokuckuje. V. Vrčević, niz. 206. — b) vidi čekalo (u minu). N. Dučić. — Postańem u oba značena od glagolu koji bi glasio čakatati, ali tako cio ne dolazi nego bez drugoga a: čaktati, koje vidi. isporedi čakatalo.

ČAKÁTALO, n. što kuca. u zagoneci: Čakatalo čakoće, bat mu kosti grohoće; k sebe zove živo, a spomiše mrtvo. (odgonetlaj: zvono). Nar. zag. nov. 59. isporedi čakatalica, s kojom je jednoga postaņa.

1. ČAKATI, čakâm, impf. vidi čekati. od xv vijeka, između rječnika samo u Bjelostijenčevu i

ČAKATI

883

ČAKOVO

Jambrešićevu, postańem je dem. od čajati. Boga čakam hotešta piti. Arkiv 9, 101. Od vaše mimitosti pravde čakam. Mon. croat. 288. Čakali samo da nam pošljete. Starine 11, 89. u jednoga pisca prošloga vijeka na jednom mjestu bez sumne štamparskom griješkom: Ovo sveti i čakaše. J. Banovac, pred. 65.

ČAKATI, čakām, impf. a) rostro tundere, kļuvati, kļucati. u naše vrijeme u Lici. isporedi čaktati. Namečiše se kokoši, te mi kupus čakaju. J. Bogdanović. — b) verba corrupte pronunciare, zlo govoriti ne znajući jezika. samo u rječnicima Belinu (facere barbarismum 129a) i Stulićevu (barbare loqui). — U oba je značena postańem jedna riječ sa čkati (čačkati), tako da je a među č i k umetnuto, a značena polaze od udarati. vidi kod čkati. isporedi čakļati, čaktati, brblati, tepati.

ČAKAV, adj. mendosus. samo u jednoga pisca prošloga vijeka i u Stulićevu rječniku (bez tumačena). isporedi čakati pod b., od čega je i postalo. Služio se je dvoglasjem ae: sarše, pokli bilo bi ubah čakavo i izdavno pismo, kad bi pisalo srce ili sarce ili serce. Živ. is. vii.

1. ČAKAVAC, čákāvca, m. qui verba corrupte pronunciat. samo u rječnicima Belinu (sermone barbarus 129a) i u Stulićevu (kao u Belini). isporedi čakati pod b., od čega je i postalo.

2. ČÁKAVAC, čákávca, m. ko govori ča mjesto što. u naše vrijeme. Pripada čakavcima. Vuk, kovč. 7.

3. ČAKAVAC, Čakavca, m. něko mjesto koje se samo po imenu pomične prije našega vremena. Čakavac. S. Novaković, pom. 151.

ČAKAVAČKÎ, adj. što pripada čakavcima, koji govore ča mjesto što (vidi čakavac pod 2). Čakavački padež. Vuk, nar. pjes. 3, 528. — Adv.: To je sve čakavački. 529.

ČAKČIRE, čakčirâ, f. pl. vidi čakšire. Oceku čakšire. S. Tekelija u S. Letopis. 119, 27. Po čakčirama. 58.

ČAKI, prezime Jura s maćarskim završetkom. vidi Čaković. Leži Juraj Čaki u ovomu grebu. P. Vitezović, odil. 85.

ČAKIĆ, m. a) prezime, od prošloga vijeka. Radojica Čakić. Bud. spom. glasn. II. 3, 77. postańem može biti od imena koje samo ne dolazi a bilo bi Čaka, hyp. od Čava ili Čavo. isporedi Čavić. — b) selo u Bosni u okrugu travničkom. Statist. 59.

ČAKLAS, m. triticum villosum MB. J. Panić, flor. biogr.² 422. B. Sulek, im. 48. isporedi čeklas. — dolazi i kao ime mjestu pod livađama u Srbiji u okrugu jagodinskom: Livada u Čaklasu. Statist. 114. 1864. 58. riječ će biti tuđa.

ČAKLIV, adj. u jednoga pisca prošloga vijeka nepoznata značena o nebu: Buduć s neba zvjezdenoga svodčen išo na čaklivo, skočih svrhu desetoga ko se zova pomičivo. J. Kavaņin 476.

ČAKLOVAC, Čáklóvca, m. selo u Slavoniji u podžupaniji pakračkoj kod selá Dragovića. Pregled 95.

ČAKLOVIĆ, m. dva sela u Bosni u okrugu zworničkom. Statist. 83. 84.

ČAKŁA, f. uncus. od XVII vijeka (vidi dałe). od maġ. csáklya (istoga značena). — a) pertica uncinata, motka s gvozdenom kukom, te se nòm otiskuju i privlače lađe. u rječnicima Mikałinu (41a), Bjelostijenčevu i Vukovu. nòm su i kužne mrtvace vukli. u Vukovu rječniku. a nòm se i

drugo koješte privlači i odvlači, zahvata. Čakļa za stresańe roja. J. Živanović, rječ. 29. — b) harpo, kłuna, kłuka, kuka, čim se kopa gdje je teško kopati. u Bjelostijenčevu i u Vukovu rječniku. U Crnoj Gori kuka znači čakļa ili kłuna. Vuk, nar. posl. 163. — c) pedamen, statumen, pritka uz lozu vinoru, trkļa, tačka. u rječnicima Mikałinu, Voltiģijinu (29) i Stulićevu. isporedi čakļati.

ČAKŁAŠE, n. impedatio. isporedi čakļati. samo u Stulićevu rječniku.

ČAKŁATI, čakļam, impf. pedare, trkļati, priticati, udarati pritke. isporedi čakļa (pod c.), od čega je i postalo. u rječnicima Mikałinu (41a), Voltiģijinu (29) i Stulićevu.

ČAKMAK, m. tur. čakmak, ocilo, kremen, i oboje zajedno, ognilo, i na puši gdje oboje stoji, gvožda pušćana. u naše vrijeme, između rječnika samo u Vukovu. Sve na jedan arzlak izgođene (puške), a na jedan čakmak dogođene. Nar. pjes. vuk. 3, 333. 335. U nih gvožda ni drveta nema do čakmaka koji ogać dava. Nar. pjes. vuk. rječ. S17b. Uzajmi u selu kod drugijeh sve što je na sebi imao, čakmak i kresivo. Nar. prip. vrč. 48. Pošetala lepa Ana po sokaci sa čakmaci. Nar. pjes. vila 1866. 323.

ČAKMÁLI, riječ u pjesmi pridjevena obrvama, od tur. čakmakli, s čakmakom, po tom obrve koje sijeraju kao muća. I čakmali obrvice. Nar. pjes. petr. 1, 127.

ČAKNUTI, čaknêm, pf. sonum edere, kučnuti, vzečnuti. od čakati. samo u zagonetkama. Čaknu čakara, ču se do cara. (odgonetlaji: grmļavina i razboj tkalački). Nar. zag. nov. 35. isporedi čakara.

ČÁKOLITI, čákolím, impf. vidi cakoliti. samo u Voltiģijinu rječniku (ciarlare, prauschen). riječ nepouzdana, može biti da je zlo pročitano u drugim rječnicima cakoliti.

ČAKÒTATI, čákoćem, impf. sugarsare, kucati. od čakati. samo u zagoneci. vidi kod čakatalo.

ČÁKOV TÚRAN, Čákova Túrna, m. grad u Međumurju, mag. Csáktornya, isporedi Čakovac. Od XVI vijeka Grada našega Čakova Turna. Mon. croat. 266. U našem gradu Čakovu Turnu. 276. U Čakovom Turnu. P. Vitezović, kron. 186.

1. ČAKOVAC, Čakôvca, m. vidi Čakov Turan. u mještana kajkawski Čakovec. Schem. zagr. 1875. 140. Od Čakovca. P. Vitezović, kron. 133.

2. ČAKÓVAC, Čakóvca, m. čovjek iz Čahova. Čakovci činili su. D. Obradović, živ. 52.

1. ČAKOVAČKÎ, adj. što pripada Čakovcu. u kajkawaca: čakovečki: Imanje čakovečko. P. Vitezović, kron. 149.

2. ČAKOVAČKÎ, adj. što pripada Čakovu. U čakovačkoj školi. D. Obradović, živ. 22. Paroh čakovački. Vuk, nar. pjes. 2, 658.

ČÁKOVCI, Čakovacâ, m. pl. selo u Slavoniji u podžupaniji vukovarskoj. Pregled 116. Schem. diac. 1877. 42. Sem. prav. 1878. 17.

ČAKOVIĆ, m. prezime, od XVII vijeka. isporedi Čaki. Jurja Čakovića. P. Vitezović, odil. 85. u jednoj pjesmi pogrješka mjesto Baković, jer se isti čovjek naziva u ijaj dva puta Baković. To kad začu Čakoviću Lazo. Nar. pjes. vuk. 4, 399.

ČÁKOVKA, f. žensko čelade iz Čakova u Banatu. J. Bošković.

ČAKOVO, n. varoš u Banatu. Varoš Čakovo u Banatu. D. Obradović, živ. 17. Čakovo. Sem. prav. 1878. S9. Roden u Čakovu. M. Đ. Milićević, srb. 28.

88

ČAKRA

884

ČALARIJA

ČAKRA, m. prezice, u naše vrijeme. isporedi čakar, od čega će biti palatolo.

ČAKŠIRA, f. vidi kod čakšire.

ČAKŠIRAS, Čakširasa, m. nadimak mjesto prez-
imena, značenjem će biti koji nosi čakšire i četi i
zimi. Radovana Čakširaša. Prot. šab. mag. 140.

ČAKŠIRE, čakširā, f. pl. tur. čakšyr, caligae,
hlače. isporedi gače. od prošloga vijeka, između
rječnika u Bjelostijenčevu i Vukoru. ima i u Vol-
tigijinu, ali griješkom bez zadnega vokala, a stoji
zabičenođeno da je pl. — a) u pravom smislu: Niti
tiko nosi gaća ni čakšira. Glasnik 31, 304. Ima
mnogo stvari u našemu jeziku da im mi ni imena
ne znamo ali ti ne služimo se, kako rečemo čak-
sire, dečerma. S. Margitić, isпов. IV. Na nogama
kovče i čakšire. Nar. pjes. vuk. 1, 373. Na voj-
vodi čizme i čakšire, čizme su mu srebrom pot-
kovane, a čakšire od plave kadive. 2, 483. A na
noge kovče i čakšire do kołena u srmu zalite,
od kołena izvezene zlatom. 3, 201. A na noge
ervene čakšire. 3, 111. A na noge meneviš čak-
sire. 2, 268. Obukla je kovčali čakšire. 3, 350.
Kroz čakšire propala kołena. 3, 94. U Solunu
čakšire za marjaš, ali do Soluna sto somuna, a
do Soluna sto somuna. Nar. posl. vuk. 336. No-
sili su (hajduci) najviše čohane plavetne čakšire.
Vuk, živ. 268. — u jednoj pjesmi i u jednini:
Pa mu pruži nogu i čakširu. Nar. pjes. vuk. 3, 353.
tomu dodaje Vuk: „u govoru nigda nijesamo čuo
u jed. br.¹ — b) onoliko sukna ili platna koliko
ude u jedne čakšire: U z'o čas se Kokan pogodio,
da dva groša i čakšire sukna. Vuk, rječ. 817. nar.
posl. 203. Neku daje za mješinu piva, ... neku
daje za čakšire sukna. Nar. pjes. petr. 3, 151.

ČAKŠIRĒTINE, f. pl. augm. čakšire. samo u
Vukovu rječniku.

ČAKŠIRI, m. pl. vidi čakšire. u jednoga pisca
prošloga vijeka. Ovi čakširi. P. Filipović, istom. 26.

ČAKŠIRICE, f. pl. dem. čakšire. samo u Vukovu rječniku.

ČAKTALO, n. vidi čekalo (u mlinu). od čaktati (u značenju kucati, lupati). isporedi čakatalo, čakatalica. Sve načiniše, samo ne mogoče načiniti čaktala. Nar. prip. vila 1867. 763. Čaktalo bi odskakalo. 764.

ČAKTÁNE, n. sculptura dentium, čačkałe-
samo u Belinu rječniku (707b). isporedi čaktati.

ČAKTÁR, čaktára, m. tintinnabulum, zvono
na stoci. u naše vrijeme, između rječnika samo
u Vukovu (gdje se napomińe da se govorii u Crnoj
Gori). isporedi čaktor, čakalica. Postańem može
biti od čaktati (u značenju kucati, lupati). ispo-
redi čaktalo. Pa s ovaca salomi čaktare. Nar. pjes.
vuk. 2, 632. Na ovcam bijahu čaktari. Ogled. sr.
39. u jednoj pjesmi kao da je nešto drugo, može
biti griješkom mjesto tur. cokal, oklop koński.
Iznese mu dvije puške male, objesi ih końu o
čaktaru. Pjev. cr. 184.

ČAKTÁRÁŠ, čaktaráša, m. ovan na kom je čaktar. Reče stari ovan čaktaraš. Nar. prip. vrč. 183.

ČAKTATI, čáktám, impf. fodicare. od xvii
vijeka. postańem kao dem. od čakti, koje vidi.
isporedi čakati, čaktalo. a) kao kopkati u prene-
senom smislu tražeći što ili nastojeći učiniti što.
u jednoga pisca prošloga vijeka. Ne sramova se
bezočna prikazan ni oko istoga sina božijega čak-
tati i nastojati, ma za ludu. V. Andriasi, put. 382.
— b) čaktati zube, kao i cackati, čaki. u rječni-
cima Belinu (707b) i Stulićevu. i drugo što (osim
zuba) kao i čačkati. u Stulićevu rječniku, gdje se

tumači: extrahere aliquid ad angusto loco. —
c) kłucati, kłuwati, rostro tundere: Ptica čakta,
pa onda jede što očakta. J. Bošković.

ČAKTOR, m. vidi čaktar, s kojim je jednoga postańa. u naše vrijeme, između rječnika samo u Vukovu. A Ture se jedno zagonilo na mrkała ovna debeloga da mu digne debela čaktora. Ogled. sr. 139. Ima puno četiri godine, od kad sam mu čaktor objesio. 139.

ČALA, udri. turski imperat. čal od čalmak,
udarati, lupati, ndarati u kakvo god orude mu-
zičko. samo u pjesmama i iz vih u Vukovu rječ-
niku. Čala sada, naše mekterbaše! Nar. pjes. vuk.
3, 458.

ČALABŘCÁNE, n. gustatio. isporedi čalabr-
cati. samo u Vukovu rječniku.

ČALABŘCATI, čalábřcám, impf. gustare, kao
dodijevati se (jela), malo jesti hiteći. isporedi
čalabrenuti. gdje i postańe vidi.

ČALABŘCNUTI, čalábřfeněni, pf. gustare, kao
dodjeti se (jela), (jedući ga) prihvatiti se, zalo-
žiti, malo pojesti kao u hitini. isporedi brknuti.
u naše vrijeme, između rječnika samo u Vukovu.
— Postańem brknuti, koje vidi, sastavljeno spri-
jeđa s turskim čala od čalmak istoga značenja,
dodjeti se. isporedi labrenuti. Idi Kokane, eno
za vratima čabar vina i pečena svińa, i šavol
valušaka pokrinem slamom da se ne natruni, te
čalabreni malo dok ručak prispije (u šaživoj pri-
povijeci). Vuk, rječ. 818a.

ČALABŘČAK, čalabřćka, m. što se čalabrke.
u naše vrijeme, između rječnika samo u Vukovu.
Oprigam mu šinik priganica, čalabrčak, dok
pripi ručak. Nar. pjes. vuk. 1, 528. Pa što je ovo
za mene? duše mi, samo čalabrčak, a ne pravi
ručak. Nar. prip. vrč. 68.

ČALABŘKNUTI, čalábřkném, pf. vidi čala-
brenuti. isporedi brknuti. u naše vrijeme, između
rječnika samo u Vukovu. Ako je ko ručao ili
s noga čalabrknuo. V. Vrčević, niz 324.

ČALAC, čalca, m. deceptor, varalica. od mağ.
esal, prijevara, csalni, varati. u jednoga pisca
xvi vijeka. isporedi čalaran, čalovati. Kako čalci
i licimiri drže. Katek. 1561. 111.

ČALADA, f. galea, kaciga. od tal. celata. is-
po-
redi čelata. u jednoga pisca xvi vijeka. Čaladu
spasenja vazmite. Anton Dalm., ef. 6, 17.

ČALÁKÁNE, n. strepitus. samo u Vukovu rječniku. isporedi čalakati.

ČALÁKATI, čalákám i čaľačem, impf. stre-
pere, vikati, bučati, kao što i djeca čine. samo
u Vukovu rječniku. postańem od čala, koje vidi.

ČALÁNUTI, čálânêm, pf. a) udariti štapol ili bićem, ošinuti. u Slavoniji. F. Ivančić. i u prenesenom smislu part. praet. pass. čálânut, smeten, smušen. F. Ivančić. — b) kao čalabrknuti. u Lici: Kada se objeduje a smjera se odmah po objedu kuda ići, onda reku: brže to čalakni, pa da idemo. J. Bogdanović. — U oba značeňa od tur. čalmak, udariti, dodjeti se.

ČALÁPIJA, m. tursko ime muško. Musiju Ča-
lapiju udavi. Łetop. šaf. 75. Mehmet Čalapija.
78. Danićić 3, 457. isporedi čelebija.

ČALÁRAN, čálárna, adj. fraudulentus, varav,
varjiv, prijevaran. od mağ. csalárd, istoga zna-
čenja. isporedi čalac, čalovan. u s rječnicima
Bjelostijenčevu, Jambrišćevu (u oba kajkavski
calaren) i u Stulićevu. — adv. čalarno, fraudu-
lenter. u Bjelostijenčevu i Jambrišćevu rječniku.

ČALÁRIJA, f. fraudulentia. isporedi čalaran.

ČAMAN

886

ČAMUGA

žmuri a bez sna'. M. Đ. Milićević, živ. 1, 96. isporedi čama i čamati.

ČÂMAN, čâmna, adj. gdje je čama. samo u zagoneci: Cam čami na čamnim vratima, mrtve gleda, živo čeka. (odgonetlaj: kročka na jajima). Nar. zag. nov. 86. isporedi čajan.

ČÂMANÈ, n. languor. isporedi čamati. samo u Vukovu rječniku (expectatio taediosa).

ČAMAŠÍRAC, čamaširca, m. nadimak mjesto prezimena. u naše vrijeme. u Srbiji. P. Đorđević. Od tur. čamašyr, rubče, čamašyrgy, koji pere, perijac.

ČAMAŠÍRČEVIĆ, m. prezíme, u naše vrijeme, u Srbiji. po ocu čamašircu. P. Đorđević.

ČÂMATI, čámâm, impf. languescere. isporedi čamiti. u naše vrijeme, između rječnika samo u Vukovu (mit verdrussen, expecto cum taedio otiosus). — Od čama, koju vidi. — a) baviti se gdje dugo da već dodija i od toga čeznuti. Jedni sužni bjehu prikovanı u putima na vele brodove, ... tu ih četne gorijase sunce i davjahu kiše i vremena, ne mogahu iz veze šenuti, ... tu čamaju i dnevi i noći. P. Petrović, vijen. 58. Ni dugo čamat' u rod, ni gladovat' u dom. V. Bogićić, zbor. S. Dodije se desetiní, te ga nakon godine prizovu preda se i kažu mu čemu čama o podovnicama. S. Ľubiša, prip. 54. Ele je moja šćer za punanih devet godina u svoj dom čamala, ni djevojka ni žena. V. Rčević, niz 24. — b) baviti se gdje dugo da dodija drugome koji čeka: što ti jesi na vodi čamala? Ti se jesi s nekim sastajala. Pjev. crn. 130.

ČAMBALOTOV, adj. od kamile dlake. isporedi čambelot. u jednoga pisca xvi vijeka. Negova pića bila jestši divjije medi i kobilice, se oblačaše s čambalotovu suknu i pasaše s kožnim pasom. Postila 1562. 207.

ČAMBEBLOT, m. sukno od kamile dlake, a po nemu i sukno od kostrijeti. od tal. ciambellotto, sr. lat. camelotum. samo u rječnicima Mikalinu (pannus undulatus) i Belinu (textile caprinum 191a). isporedi čambolat i čambalotov.

ČAMBOLAT, m. vidi čambelot. samo u Bjełostjenčevu rječniku (čambolat 2, 36a. cambolat 2, 55b).

ČÂMBRA, f. brachium, kliješta u raka. u jednoga pisca našega vremena. postaňa tamna, može biti istoga kojega je čampar, pa se p iza m promijenilo na b. Jastog se hita u mrežu. Negova kliješta zovu čambre. L. Zore. rib. 32.

ČAMBROVAC, Čambrovca, m. vidi Čamerovac.

ČAMBULA, vidi kod čanibula.

ČAME, čameta, n. u jednoga pisca našega vremena o djetetu, samo u nom, može biti od pers. i tur. gan duša, gâne, mlado živinče. Ostađe li koje dijete od to loze? Osta jedno čame, te dosta prikladno. S. Ľubiša, prip. 93. Ostalo mu je jedno čame iza babě. 236.

ČAMEROVAC, Čamerovca, m. selo u hrvatskoj krajini blizu Sluňa. Razdjeł. 20. zovu ga i Čam-brovac. Schem. segn. 1871. 57.

ČÂMGÎJA, m. helciarius, koji vuče čam i vozi. u naše vrijeme, između rječnika samo u Vukovu. U početku ovoga vijeka zvali su se čamžije u Srbiji i u Bosni vojnici turskoga zakona su iz Bosne na čamovima silazili u Biograd na stotine, i ondje se u dahija i ostaline poglavica turskijeh naimali u vojničku službu ... Čamžije su bile pješaci. Vuk, rječ. 818a. Čamovi se zovu one lađe odkrivene, što iz Bosne drva i japiju u

Beograd voze, a čamžije oni Turci što yoze, skoro bez košuła. M. Nenadović, mem. 265. Čamžije su se zvali oni judi koji su vukli lađe na konopeu, a Milisav je, kažu, prozvan za to što je neko vreme prevozio lude preko Save na čameu. M. Đ. Milićević, srb. 86. — dolazi i mjesto prezimena: Milisav Čamžija. M. Đ. Milićević, srb. 86.

ČÂMGÎJIN, adj. što pripada čamžiji. samo u Vukovu rječniku.

ČÂMGÎJSKÎ, adj. što pripada čamžijama. samo u Vukovu rječniku. isporedi čamžinski.

ČÂMGÎNSKÎ, adj. vidi čamžijski. Od čamžijin; -in- je sažeto -ijin. samo u Vukovu rječniku (gdje stoji čamžinski).

ČAMIĆ, m. dem. čam (abies). B. Šulek, im. 48.

ČAMÌNATI, čamińâm, impf. dem. čamati. isporedi čamuńati. samo u Vukovu rječniku.

ČÂMITI, čámim, impf. vidi čamati. u naše vrijeme, između rječnika u Stuličevu (pedetentim abstuni) i u Vukovu (kao kod čamati). A u kuli čami efendija. Osvet. 3, 10. Čami svojevolno u nemačkoj zemli. S. Ľubiša, prip. 84. — i bilka čami: Neko čokoče slabo napreduje, čami i vene. P. Bolić 1, 261.

ČÂMLÊNE, n. vidi čamałe. samo u Vukovu rječniku.

ČÄMNICA, f. ļuka do Pive gdje se prevoze na plutima. V. Ľešević.

ČÂMORÊNE, n. susurratio. u jednoga pisca prošloga vijeka. Čamorene oli niko pod glas murmuraše i uzbuložeše i zove se susurratio. M. Dobretić 210. — Od glagola koji sam ne dolazi a glasio bi čamoriti, od čamati, koje je ucto u drugom značenju svoga korijena, zajati. isporedi čam (pod 3), čamak, komar.

ČÂMOV, adj. abiegnus, jelov. od čam (jela). u naše vrijeme, između rječnika samo u Vukovu. Od camova dvreta. P. Bolić 1, 240.

ČÂMOVINA, f. a) lignum abiegnum, jelovina. u naše vrijeme, između rječnika u Stuličevu i Vukovu. Od čamov. — b) selo u Bosni u okrugu sarajevskom, kotaru visočkom. Statist. 26.

ČAMPAR, m. unguis, panča, kanća. od prošloga vijeka. postaňa tamna: može biti istoga kojega je čapak i čaporak. pa je m samo umetnuto. isporedi čamparaga, čamprag. Lav s čampari razdri nozdrve. N. Palikuća 7. Pokle ju šćepnu svojimi čampari mletački lav. M. Pavlićnović, raz. spis. 115.

ČAMPÅRA, f. lančić ili uzica što se końu pritěze ispod done vilice od jednoga kraja žala do drugoga. I. Pavlović. Biće od tur. čember, grivna.

ČAMPARAGA, f. vidi čampar, od čega je i postalo. u jednoga pisca prošloga vijeka. nominativu nema potvrde. Iz čamparaga prioštri njegovi uteći. I. J. P. Lučić, razg. 128.

ČAMPRAGA, f. unguis, panča, kanća. od XVII vijeka, između rječnika u Belinu (355b) i Stuličevu. isporedi čampar i čamparaga, s kojima je jednoga postaňa. U čampragah nose široke krivače. J. Radojević 39. Ki nam uda sva razdrijet će sad zubima, sad čampragom. J. Kavašin 409.

ČÂMPRAGE, čamprágă, f. pl. fibulae, spone, imbrete, maitie. od prošloga vijeka, između rječnika samo u Vukovu. biće od tur. čapraz, puce s resama i neko pojas. isporedi čapražice. Ah da bi ti taknuo u ona puca i čaprage srebrne i pozlačene! Đ. Rapić 162.

ČAMUGA, f. fustis, kijača. u Lici. F. Hefele. može biti od čam (jela).

ČANGURA

888

ČAPAR

(natura esse necessibili). Postańem će biti od čan-
trati, promijenivši najprije t na d (kao u čan-
drživ i čandrati) pa d na g; a -iza- je kao u
tvarizati. A ti tmemu da si podložna, ne podvrkuj,
nad zadrcaj, ne čangrizaj, nego mu lipu rič daj.
Đ. Rapić 202.

ČANGURA, f. moče biti tal. zangola, stap,
bučka. u jednoj poslovici prošloga vijeka. Pod
čanguru davorije izpijeva. Poslov. dan. 96.

ČANIBULAF, f. papaver rhoeas L., turčinak. samo u Vukovu rječniku (gdje se napomiņe da se govori u Baraņi), u jednoga pisca našega vremena grijeskom čambula. B. Šulek, im. 48. gdje se veli da je uzeto iz Vukova rječnika, a u Vukovu rječniku nije tako, nego čanibula. — Postańem će biti bula (Turkiņa) sastavljena sprijeda s tur. ģan, duša, ģani, drag.

ČÁNIĆ, m. prezime, u naše vrijeme u Srbiji,
u Bosni, u Lici. Nov. Sr. 1835. 73. Schem. bos.
1864. III. IV. Boca 14. 27. J. Bogdanović. ispo-
redi Čanić.

ČÁNIĆI, Čáníća, m. pl. selo u Bosni u okrugu
zvorničkom. Schem. bos. 1864. 24. pogrješka
Čanić.
Statist. 81. isporedi Čanić.

ČANKE, vidi kod Čanci.

ČANKIĆ, m. prezime, u naše vrijeme. Nar. pjes.
petr. 1, 355. isporedi Čanić, Čanković.

ČANKINIĆ, m. prezime, XIII vijeka. Mon. serb.
40. Daničić 3, 457.

ČANKÓLIZ, m. parasitus, ko se ulaguje črak-
gome da bi se najco kod nega, kao da mu čan-
ke liže, u naše vrijeme, između rječnika samo u
Vukovu. Milunko čankoliz. M. D. Milićević, jur. 2.

ČANKOVIĆ, m. prezime, u naše vrijeme. Rat
336. J. Bogdanović. isporedi Čanić, Čanković.

ČANKUTARANAC, Čankutaranac, m. prezime,
prošloga vijeka. Bud. spom. glasn. II. 3, 76. 81.

ČANPIR, m. prezime, u naše vrijeme u Srbiji. Rat 169.

ČÂNTRA, m. prezime, upravo nadimak mjesto
prezimena. u naše vrijeme u Srbiji. Rat 169.

ČÂNTRÂK, m. prezime, upravo nadimak mje-
sto prezimena. u naše vrijeme u Srbiji. Rat 355.

ČANTRAKA, m. prezime, upravo nadimak
mjesto prezimena. u naše vrijeme u Srbiji. Rat
409.

ČANTRÂNE, n. tactus alicujus rei non sine
confusionis vel perturbationis periculo. samo u
Stulićevu rječniku, s tumačeňem koje je stavljeno.
isporedi čantrati.

ČANTRATI, čantrám, impf. strepere. od pro-
šloga vijeka, između rječnika samo u Stulićevu
(gdje se tumači: ,admovere manum alicium rei cum
confusionis vel perturbationis periculo) bez pri-
jera). — U jedinom primjeru koji izmamo pro-
šloga vijeka vidi se samo da je kao buku činiti,
ali se ne može razabrati je li buka od udaraca
ili od vike, od žamora, je li lupa ili vika i žamor.
Prem da građani od Jerika stahu sveder oružani
i u straži strašeći se da pod prilikom od obhoda
bogomila koja potajna varka ne krije se, kad vi-
dješeti peti i šesti dan da oko tvrda i oko vrata
ne čantraju, sedmi dan na zide i turne izidoše
na uzdanu veće innoštvo nego igda do staraca,
do dječice i djovejčica. B. Cuceri 44. — u naše
vrijeme, znači govorom dosudivati kudeči i kara-
juli: „Cantra kao svekrava, reku u Brunatu. V
Arsenijević. — Postańem će biti od tur čynyr-
mak, čynramak, zujati, zvečati, činiti da što
zveći. iz toga je značćna moglo izaći ono koje je

u Stulićevu rječniku da dirati u što da zvekne
a po tom i samo da se ispremše. isporedi čan-
drati, čandrživ, čangrizati, čendržati se, čemgrljati.

ČANTRAV, adj. procax. samo u Stulićevu rječniku: čantrave ruke (manipulants, che voglione toccar da per tutto). isporedi čantrati.

ČANUTI, čanem, impf. conquiniscere, čučati. u jednoga pisca XVII vijeka. pred n je ispalo p (u Čeha čapati), od kor. skap. udarati, ginuti, isčezavati, smašivati se (po tome sagnuti se). isporedi kapati, ukapiti. — Na ma pleća, otče, sedi, rekoh čanuć. I. Zanotti, en. 2, 46.

ČANŽEVINA, f. něka loza vinova, koja za-
udara na stjenicu. u primorju hrvatskom. B. Šu-
lek, im. 48. isporedi čamza, od koje će biti i po-
stala.

CAŇ, n. mjesto blizu Spiča. Da prenesu iz Spiča
gebanu, koju je doveza brodom u Čań. S. Įu-
biša, prip. 124.

ČAŇAK, čańka, m. truncus digitus, batić. u
Hrvatskoj. P. Brantner. postańem će biti od pers-
cenk, kuka, nokat (u ptice).

ČÁNEVO, n. selo u Hrvatskoj u podžupaniji
križevačkoj. Schem. zagr. 1875. 186. Pregled 67.

ČÁŇKÂNE, n. dosadno proššeňe. u Lici. ispo-
redi čańkati. J. Bogdanović.

ČÁŇKATI, čańkám, impf. dosađivati prošnom.
u Lici. isporedi cankati, canati, s čim je jednoga
postańa. Odlazi; šta u vijek čańkaš kao Ciganka.
J. Bogdanović.

1. ČÁP, čápa, m. obturamentum, čep, u bače
zutisak na mańjoj rupi, u koju se udara slavina.
u naše vrijeme, između rječnika samo u Vukovu
(gdje se napomińe da se govori u Crnoj Gori). Od
kor. skap, udarati, bosti, stršiti. isporedi čapak,
čaporak. — a) u pravon smišlu: Ko bavču na-
pravja, meće čap de hoće. Nar. posl. vuk. 135.
Ko ne zna čapom, a on če vraćem (točiti). 149.
— b) nadimak čovjeku u Srbiji. I. Pavlović.

2. ČÁP, čápa, m. membrum, komad čatme, kao član. isporedi preslo. samo u Vukovu rječniku. Od tur. čap, calibre.

3. ČAP, f. vidi čapla. samo u Stulićevu rječniku. riječ veoma nepouzdana.

1. ČAPA, f. nenadna i velika nesreća. u Dal-
maciji. M. Pavlinović. Bez sumne od žapa, pro-
mijenivši ž na č. vidi žapa.

2. ČAPA, f. vidi čapla pod 1. u jednoga pisca
XVI vijeka, ali će biti pogrješka pisarska mjesto
čapla. vidi kod čapla pod 1.

ČAPAC, Čapca, m. ime muško, XIV vijeka. Ča-
prčes. Glasnik II. 12, 20. 21. isporedi Čapković.

ČÁPAK, čápka, m. unguis, nokat u ptice i
zuvjeraju, u mačke. najviše se govori pl. čápei.
Ake se mijena u gen. pl.: čápáka. U naše vrijeme,
između rječnika samo u Stulićevu (čapci) i u
Vukovu (čapci, s dodatkom da se govori u Risnu).
— Kor. skap. udarati, bosti, grepsti. isporedi kopito,
čaporak, čapet, čapla, čampar, čamparaga, čam-
praga, čapati, čapkati, čepati, ščěpati. — u ptice:
Oraz donesega pred cara u svojim čapecima. Nar.
prip. vrč. 194. — u mačke: Mače poplašeno pruče
se staroj iz skuta; ... nu u onomu što se pruče,
staru dohiti čapeima. Dubrovnik 1868. 187.

ČAPAŁE, vidi kod Čapłi.

ČÁPÁŘ, čápára, m. testa, crijep, u naše vri-
jeme u Srbiji. postańa istoga koja je čapak, po
cemu je kao nešto u što se ili čim se može za-
grabiti što. Rastopi se u kakvu čaparu voska pa
se onda umače šarajicom. M. D. Milićević, živ. 1, 7.

ČASAN

903

ČASOVKA

sudni časak dođe, ukopaj me na drumu široku.
2. 509. Na Cetiše časkom dopanušće. 5, 356. Neka
gori (pogača); ja ću drugu časkom ukuvati. Nar.
pjes. vuk. herc. 188. Časkom spade i otvori vrata.
Nar. pjes. juk. 331. — b) židine od staroga grada
u Broćnu u Hercegovini. Schem. herc. 1873. 104.

ČĂSAN, čašna, adj. momentaneus. od XVI vi-
jeka, između rječnika samo u Stulićevu. isporedi
časovit, čašljiv, čašniv. a) što za čas traje. u
pprrom primjeru nije pouzданo: Sva, ka su još
došasna, kazuju se jak i časna. M. Pelegrinović
184. Kao dijelnici prije bismo od časnoga nasla-
děna. J. Kavanin 406. — b) što u čas ili od časa
(odmah) biva: Jere se posvetilište uzdrži u dilu
ganućemu ili ti časnomu, t. j. u obraćeńu kruha
i vina u bitje tila i krvi gospodinove, koje se
obraćeće čini u oni hip u koji se riči izgovaraju.
A. Kadčić, bogosl. 63. Prva odluka zove se čašna,
u biva onda kad istog časa dilujemo. M. Zoričić,
osm. 5.

ČĂSCA, f. dem. čast. samo u Stulićevu rječniku (čaštca', exiguus honor). riječ nepouzdana. isporedi čaščica.

ČĂSITI, čašim, impf. morari. od prošloga vi-
jeka, između rječnika samo u Vukoru. dolazi samo
u poricańu. Ti si pomoć moja i izbaviteći moj,
bože moj, ne časi. Đ. Daničić, psal. 40, 17. Bračo
moja, evo zora rana, ... ne časimo, da se rane
hade. Osvet. B. 3, 115. može imati uza se riječ čas,
i to poricańa radi u gen. mjesto akus., kojim se
kazuje koliko vremena što traje (vidi kod čas).
Andro trěi, časa ne časio. Nar. pjes. vuk. rječ.
819b, može uza se imati infinit.: Ako si što za-
vitovao bogu, ne časi vratiti. A. Bačić 74.

ČASKA, f. vidi kod čaška.

1. ČASLOVAC, časlōvēca, m. horologium, knīga u koju su molitive koje se čitaju na časovima (isporedi čas pod 3, b). postašen je od staroga časoslovъ. od prošloga vijeka, između rječnika samo u Vukovu. akcenat se mjeňa u gen. pl.: čašlovācā. Nove bukvare i časloveč. D. Obradović, živ. 21. Da sam ruža, ja bi se razvila u časlovu mladom bogoslovcu. Nar. pjes. vuk. 1, 635. Da prestanu djeca učiti čitati iz časlovca i iz psaltira. Vuk. piša. 72.

2. ČASLÓVAC, časlóvaca, m. dijete koje uči čitati časlovac (po starom običaju). samo u Vukovu rječniku. Akc. se mjeňa u gen. pl.: čašlovāvaca.

ČĂSMENIT, adj. sollemnis. svečan. samo u
jednoga pisca xvii vijeka. Ženitbu s častmenitom
službom obrči. M. Alberti xxx.

ČASNÍ, adj. vidi kod častan.

ČASNICA, f. honos, poklon, što se kome da
na čast. kao da je to u jednoga pisca prošloga
vijeka. Niti priman već časnice, ke priječnici
nose s bukom. J. Kavańin 77.

ČASNÍK, m. a) officialis, tko je u kako službi
javnoj, te je za to u drugih u časti. od XVI vijeka,
između rječnika u Bjelostijenčevu (officialis), u
Jambresićevu (officialis) i u Stulićevu (princeps,
optimas, magistratus, vir in dignitate constitutus).
Ovo smo opet našim časnikom tvrdo zapovedali.
Mon. croat. 287. Ja tebe časnikom u ladanju
učinih. F. Glavinić, evit 27. Ja polag sebe čas-
nikom učinih te. 101. Častnik niki, ki dohodke
pobiraća cesarove. 266. Tada Petar kako čas-
posredo stojeci progovori. 58. Opomińam... vo-
roške i krajične častnike. P. Vitezović, kron. II.
Da kneca izmed krajevih ļudi a druge častnike
izmeđ Rablanov 'zbiraju. 94. — b) cultor, tko
koga postuje. u dva pisca XVII i XVIII vijeka i u

Voltigijiju rječniku (verehrer). Idolski častnik
F. Glavinić, evit 226. Ko je pravi častnik divice
Marije biti će spasen. H. Bonačić 47. Prijubezniv
je svojim častnikom vazda. 48.

ČASNO, adv. vidi kod častan.

ČASNOST, časnosti, f. honestas, veneratio,
honos, honor. od XVII vijeka, između rječnika
samo u Stulićevu (honos, honor 81b, 82a). a) u
pravom smislu: staće onoga ko je ili što je u
časti, koga ili što poštuju, časno staće, u mno-
žini može značiti taka staće različna, u razli-
čnom oblijeju. Odbijahu od srca sva bogatstva,
gospostva, vladanstva, časnosti, prijatele. B. Kašić,
nasl. 30. Ako si vazda u častnostijeh i raskošah
živio, ... što bi tebi bilo uzprudilo da bi ti se
carom dogodilo umrijeti? 54. Pohodeći nemoć-
nike s onom koja se pristoji misniku gospodin-
ovu časnostju i poštenjem. B. Kašić, rit. 98.
Gubi svaki dohodak i časnost crkvenu. A. Kadčić,
bogosl. 266. Biti uzdvignut na koju časnost cr-
kvenu. 291. Nisu podobni svetomu redu, dohodku
crkvenomu ni časnosti crkvenoj. 481. Dopusti
meni misne častnosti čistim srcem služiti. I. Kra-
lije 26. Koji prodaju ali kupuju... duhovne čas-
nosti. H. Bonačić 65. Uzme pošteće svoga iskr-
nega, razdirući časnost negova glasa. J. Banovac,
pripov. 55. Proče pokraj hiš jedna divojka, ...s
vsi pofališe će časnost i dila. 154. Uvridujući
svoga iskrnega u sriči ili u časnosti. 160. Uzdr-
žati časnost svoga pošteha. J. Banovac. pred. 28.
Koji je u crkvi božijoj uzvišen na časno pa-
stijersku. Besjede kr. 319. Ženidba nije uzdržala
častnost svoga početka. J. Matović 311. Velican-
stvo i častnost kołena. 458. Ne imaju pomni ni
od boga ni od pošteha ni od častnosti ni od ži-
vota svoga. 391. Častnost, koja dolazi od izvańce
časti, od mjesta, od službe, ta se ne broji. M.
Pavlinović, rad. 129. — b) tko je u takom stańu
naziva se također časnost poštovala radi, u jed-
noga pisca prošloga vijeka, u koga se tako kaže
vladici: Što sada sude vaše časnosti. A. Kanižlić,
kaun. 332. Nije triba da me twoja časnost ispi-
tuje. 702.

ČASNOVATI, časnujem, impf. honorare, ho-
nore afficere, colere. samo u Stulićevu rječniku
(častnovati). riječ nepouzdana.

ČASNÝVIT, adj. vidi častan. samo u Stulićevu rječniku. riječ nepouzdana.

ČASOKÁZAVAC, časokázávca, m. horologium. isporedi časovnik. samo u jednoga pisca xvi vijeka. Kako no na časokazavcu il horologiju vidoSIM. Š. Budinić, исп. 100.

ČASOSLOVĚ, n. horologium, vidi časovnik. u jednoga pisca prošloga vijeka, i to sa j mjesto ľ. Stavimo ovdı sad prid oči časlovje, koje pržinom ure mjeri. B. Cuceri 213.

ČASOVIT, adj. momentaneus. isporedi časan.
od prošloga vijeka, između rječnika samo u Stu-
lićevu. a) što za čas traje: Sada, brate, sam po
sebi znadeš da umriti na svitu imadeš, jer je
ovo staće časovito, nego išti boje vikovito. T.
Babić 40. Naslađeće časovito, muka vikovita. A.
Kanižlić, fran. 183. Mimohodeće časovite stvari
na ovomu svitu. A. Kanižlić, uzn. 16. Pade iz
kočija tako da mu kolo priko desne ručice prođe;
o osim one časovite boli nikakve bolesti ne
očuti. A. Kanižlić, utoč. XVII. Oni časoviti stid
dok nikoliko riči izustiš tvoj grij kazujući. A.
Kanižlić, bogojub. 125. — b) promjeniv, koji se
časom promijeni, reče se o čeladetu koje čas pjeva
a čas kuka. P. Đorđević.

ČASOVKA, f. časovi. vidi čas pod 3, b. u

ČASTEN

910

ČASTITI

ļajući novine častnu starinu odbacuju. A. Kanižlić, kam. 289.

d. između životiša samo se pčela naziva časna u jednoga pisca XIV vijeka u smislu u kom je na- prijed (pod b, e.) krv časna i kamen častan, i to zarad vrijednosti onoga što čovjek ima od ne. Jako někoja častnaja pčela otva vsěh krasnyih cvětce s bravr i isplni svoje otčištvo samodržavnyimi vćencem u krasiv i pravověrnoju vč-roju utvrđiv i velikymi arhijerejskimi sanom poštъ. Glasnik 11, 190.

e. adv. čašno, kao s čašu: a) kao čineći ili pokazujući kome čast, čuvajući mu čast: Naše poklisare poštova mnogo častno. Mon. serb. 310. Običajе crikva jest vele časno prijela. Mon. croat. 108. Časno te togaj dil, ružice, ja muł. Š. Men-četić 126. Pokoli časno jes vladaocem od svijeti, kad ih puk za pjenez ne bude služiti. N. Dimi-trović 84. Može bit lasno, pri tvoga umora, da budeš čašno nadiłn zgovora. H. Lucić 291. Da časno do večer dočekam zeta. M. Držić 216. Ovomu grobu ... časno se pokloni. D. Rańina 62. Blažene i grane od duba zelena, ke čašno sad hrane glas od ne imena. 137. Dobro, častno i počteno govoriti od iskršnega. Š. Budinić, sum. 39b. Voj ako te časno štuju. P. Vuletić 25. Oni će te časno slavit. J. Kavašin 155. Nauk ni- hov častno poštujem. P. Knežević, osm. 15. Ako ih (roditele) čašno kopapajemo. J. Matović 371. Ovimi pismomi častno pozdravamo. Bud. spom. II. 3, 198. Pa se caru časno pokloniše. Nar. pjes. vuk. 2, 130. Časno caru divan učiniše. 2, 131. Pa je časno kneza podворio, 2, 200. Stane sestrice, ne omrazi se, tebe je lasno, rodu je časno. Nar. pjes. vuk. kovč. 77. Nije popa časno dozivala da joj krsti čedo prenejako, već srdito nemu govo- rila. Nar. pjes. petr. 1, 22. — b) kao držeci sebe u časti, čuvajući svoju čast, dobivajući čast: Dobro je (naše) izvrsno i vrdno na sviti, s počtenjem er časno uči nas živiti. D. Rańina 132. Časno i počteno svoj život svršiše. M. Divković, bes. 133. Stari živlahu časnije neg se sad živi. M. Orbin 49. Na posjede gdi hoditi djevojčici časno nije. Đ. Palmotić, christ. 23. Bojnjem Ugrom nije časno u raskošah dni trajati. I. Kanavelić, iv. 8. Boje je časno umrijeti nego li zlo živjeti. Poslov. dan. 7. Volim s tobom časno poginuti neg' jubitji na sramotu Turke. Nar. pjes. vuk. 2, 505. Ko hoće časno ne može lasno. Nar. posl. vuk. 158. Časno sjeli a pošteno ustali! Vuk, kovč. 124. — c) opće kako čast ište, kako se s čašću slaše: Go-voreče razumno i čsno u vsihi dilih krajev-stvu mi. Mon. serb. 231. Polače krasno i mnogo slavno, časno načiniti. 285. Crikva čašno sidziana jest. Mon. croat. 152. Svatovi čuva se (nevjesta) i časno vzima se. Naručn. 61b. Imaju se ta odr-išenja častno činiti i soleno. Š. Budinić, ispr. 49. Ženu blagodarno i časno hraniti. J. Matović 315. Ja sam žito lijepo oprala, da samele nemu u mlin dala; a kada mi on povrati brašno, odmah poznah da ni sa svim časno, jer je moje žito pro- minio, za neprano svoje izminio. M. A. Rełković, sat. 68.

ČASTEN, adj. vidi častan. U sreći dobrojzi dika su častena (pjesme) a u zloj nezgodnoj raz-govor izvrsan. Đ. Rańina viв. — adv. časteno: Vi nemu recite časteno. D. Rańina 151b. — na- slazi se i kao part. praet. pass. od častiti grij-e-kom mjesto čašćen: A ti, u koj ljejota i blago od svita i mudros života svaka se počita, što ima bit znat želeć, da tač nis' častena. D. Ra-ńina 72b. Ali je i paša opet bio hvalen, časten i darovan. I. Gundulić 455. Nad ním nije gospo- dara neg samoga boga velikoga, od koga je svrhu

nas nareden da je časten i virno posvećen. T. Babić 48.

ČASTI, čatem, vidi hod čisti (čatem).

ČASTIONÎK, m. vidi častite|. u jednoga pisca prošloga vijeka. Zalud vapijahu Bala isprazna častionici. N. Marči 37.

ČASTIT, adj. vidi častan. u jednoga pisca prošloga vijeka. Marija ime častito jest twoje, divo, vlastito. A. Kanižlić, utoč. 854. pogrješka će biti mjesto čestit u jednoga pisca XVII vijeka, na- stampano u naše vrijeme. Podi u čase svijem ča- stite. I. Kanavelić, iv. 45.

ČASTITEŁ, m. cultor, koji koga časti (t. j. poštuje). isporedi časnik. od XIII vijeka, između rječnika u Belinu (adorans 37a. honorans 370b), u Bjelostijenčevu (honorans, laudans, i conviva-tor) i u Stuličevu (observator, cultor). akcenat se ne mijeňa, samo su u gen. pl. i oba zadna sloga duga: častitelj. Častite|a svetyih crkivij. Domentijana. 334. Častite|u crkovnomu. 334. Pročih kreposti častite|. Š. Kožičić, žit. 35. Ne (matere božje) obetni častite|. M. Alberti vi. Ako tko častite| božji jest. I. Bandulavić 65. ioan. 9, 31. Častite| i učenik s. Saverija. B. Kašić, fran. 129. Najplemenitiši človik na svitu jest oni, ki najvirnije služi bogu i koji se spoviđa najviši negov častite|. I. P. Marki 46. Da častite| bozim da se. I. Dražić 19. David huli častite|a laživijeh bogova. I. Dordić, salt. 329. Bog bijaše obečo Davidu svomu virnomu častite|. A. d. Bella, razg. 98. Ne nađe toliko častite|a svojih nauka. 78. Da bi uzhranili častite|a prave vjere. J. Matović 308. Pokara častite|a načina Mojsesova. 356. Božji pravi častite|u! Đ. Mattei 277. Priblažena gospa gleda i vlada svaki čas јuveno svoje častite|. Misli kr. 55. Častite|i negovi (pričešća). I. J. P. Lužić, nar. 16.

ČASTITE|AN, častite|na, adj. honorandus. samo u Stuličevu rječnik, za koji je i načineno.

ČASTITE|ICA, f. cultrix. u jednoga pisca XVII vijeka i u rječnicima Belinu (adorans 37a) i Stu- ličevu (cultrix). akcenat se ne mijeňa, samo su u gen. pl. i oba zadna sloga duga: častite|icâ, a samo zadni u gen. i instr. sing.: častite|icê, ča- stite|icôm. Tolike ngova (Isusova) imena častite|ice. B. Kašić, ign. 108. Urmi častite|ica i po- moćnica sv. Ignacija. 68.

ČASTITI, častîm, impf. honorare, celebrare, convivio excipere. Od XVI vijeka, između rječnika u Mika|inu (honораре, honesتر, decorare, colere, venerari, observare, revereri, in honorare habere), u Belinu (adorare 37a, honore afficere 370a, ve- nerari 274a, 758a, vereri 626a, colere 374a, cele- brare 183a, munerare 582b), u Bjelostijenčevu (ho- norare, honore afficere, magnificare, laudare, convivio excipere), u Jambrešićevu (laudare, hono- rare), u Voltijijinu (onorare, trattare, verehren), u Stuličevu (venerari, honorare, honorem tribuere, honore afficere), u Vukovu (honorare, convivio excipere). — Akcenat se mijeňa u 1 i 2 pl. praes.: častimo, častite; u 2 i 3 sing. aor.. části, i part. praet. pass.: čašćen; na prvom slogu bez pro- mjene, samo je i drugi sloj dug kao u 1 sing. praes. tako i u ostalima osim pomenuta dva, u cijelom imperf.: čašćâh, i u part. praet. act. i: částîv, částîvsi. — Postańem od čast.

I. prelazno:

1. držati koga ili što u časti, činiti mu ili po- kazivati čast, poštovati qa: a) častiti može čelade boga i bog čelade, mlađi starijega i stariji mlad-ega, častiti može tko i stvar tjelesnu ili umnu. mjesto čeladeta može častiti i što drugo kad se

ČASTIV

912

ČAŠA

na ... trpezi Isukrstovoto. F. Lastrić, test. 304. Koliko da se na piru čašćaše. F. Lastrić, svet. 130. Koji želiš dočekati ovoga kraja i s níme se častiti, imaš čast pripraviti. F. Lastrić, ned. 34. Dva prijateła i kuma sideći za trpezom i časteći se. 174. Uzovnici časte se na njoj (na večeri) častju velikom. 263. Koji se svaki dan slavno čašćaše. E. Pavić, ogled. 579. Kad pripravi onu obilnu večeru, savza u gospodu, se toliko da se časte koliko da vide šneg opačine. J. Banovac, pred. 20. Stojeći oni veselo, pivajuci i časteći se. Đ. Rapić 132. Sad se časti kako t' drago. V. Došen 168. Pak ću ja onda prez brige častiti se s tobom. M. A. Rejković, sabr. 21. Sinovi i ćeri negove časteći se u dvoru brata starijega. A. Kačić, korab. 57. Častićemo se i veseliti. Nar. prip. vuk. 110. Čitav se dan časte, igraju i pjevaju. Vuk, živ. 30. — 2. pasivno: a) značene koje je naprijed pod I, 1: Ovako se dogodiva ljubovnikom da je strašiva je lijepos, ka se od nih časti. I. Gunđulić 183. Svuda se plemstvom častih. 181. Nihove kosti ... svetim poštenjem imaju se častiti. M. Bijanković 85. Da se i u tom stvorac časti. J. Kavaņin 500. Da se imaju častiti nihove moći. J. Matović XI. to se lijepijem načinom razgleda i časti blagi spatiste. Đ. Mattei xii. Da se bog časti. A. Kalić 444. — b) značene koje je naprijed pod I, 2: Ma se časti dan subotni od onoga vrjemena. J. Matović 355. — c) značene koje je naprijed pod I, 4, bez subjekta: Sto se više prikućuje k poslu, to se više časti i veseli. Vuk, živ. 18.

ČASTIV, adj. vidi častan. prošloga vijeka, između rječnika u Belinu (honorabilis 376b) i Stulićevu (honorificus). — a) komu ili čemu pripada čast svetiine radi (isporedi častan pod a, i a pod b, a i pod c, a,): Sveta bogorodice, ... sude častivi! I. A. Nenadić, nauk 248. Porad časti- voga uskrsnutja gospodina našega. Turl. blago 2, 103. Da su svete i mnogo častive one stvari. J. Matović 126. Mudroga i častivoga kardenala. Đ. Mattei 189. Častivoj redovnici Margariti. 30. — b) čemu pripada čast druge dobre osobine radi. samo o starosti: Starost častiva jost. J. Matović 295.

ČASTOŁUBAC, častołupca, m. homo ambitiosus. u jednoga pisca xvi vijeka i u Stulićevu rječniku. Kako niki častołubci ispituju što se od nih govori. Postila 1562. 207b.

ČASTOŁUBAN, častołubna, adj. ambitiosus. xvi vijeka, između rječnika samo u Stulićevu. Žena častołubna. D. Zlatarić 36k. Ľubav nije častołubna. Š. Budinić, sum. 41b.

ČASTOŁUBIV, adj. ambitiosus. samo u Stulićevu rječniku. isporedi častołuban.

ČASTOŁUBLE, n. ambitio. samo u Stulićevu rječniku (častołubje').

ČASTOŁUBOVNICA, f. mulier ambitiosa samo u Stulićevu rječniku. riječ nepouzdana.

ČASTOŁUBOVNIK, m. vidi častołubac. samo u Stulićevu rječniku. riječ nepouzdana.

ČASTOŁUPSTVO, n. ambitio. pred s stoji p mjesto b. u jednoga pisca xvi vijeka, i to sa b. Pobědi Ugre dvakrat vojev razmerenjem i častołubstvom. Š. Kozičić, žit. 50.

ČASTOTRÁŽITEĽ, m. qui honores quaerit. samo u Stulićevu rječniku. riječ sasma nepouzdana.

ČASTÒTVORAN, častòtvórna, adj. honorificus. samo u Stulićevu rječniku. riječ sasma nepouzdana.

ČÁSTOVÁN, částovna, adj. vidi častan. samo

u jednoga pisca prošloga vijeka. kao častan pod b, a. isporedi častit. Sveta bogorodice, ... sude častovni! J. Banovac, blagos. 352.

ČASTOVIĆI, m. pl. selo u Bosni u okrugu bihaćkom. Statist. 48.

ČASTOŽEŁAN, častoželna, adj. honoris cupidus. samo u Stulićevu rječniku. riječ sasma nepouzdana.

ČASTVO, n. vidi čast. u jednoga pisca prošloga vijeka u sliku. Nek bude u većem častvu. J. Kavaņin 94.

ČAŠA, f. poculum. Od xiii vijeka (vidi prvi primjer), u rječnicima svijem: u Vrančićevu: calix, crater; u Mikalinu: scyphus, cyathus, calix, simpulum, poculum, crater, cratera, patera; u Belinu: calix (159b), crater (724a), cyathus (141a), scyphus (228a); u Bjelostijenčevu: calix; u Jambrešićevu: poculum; u Voltigijinu: glas, schüssel; u Stulićevu: scyphus, cyathus, poculum; u Vukovu: calix, poculum; u Daničićevu: poculum. — Akcenat se mijeňa u gen. pl.: čaša, a samo je i zadni sloj dug u gen. i instr. sing.: čaš, čašöm. — Postaňa još tamna: može biti od kor. kas, sjeći, udarati, savijati, obavijati. isporedi čahura, čaška. — a) u pravom smislu. može biti zlatna, srebrna, drvena, staklena, s ručicom i bez nje, okrugla, uglasta. Čašami caršskyimi, ukrašeni kamky mnogoobraznimi. Stefan kr. 29. Uv petkiš vina uroćna čaša da dastš vamš. Sava, tip. stud. glasn. 40, 151. Dvanajeste čaša s ručicamic pozlačene, potezaju 15 litara, 4 unče, 3 aksage. Mon. serb. 372. Dva na desete čaša okruglijehš, srbsrijeh, od kojehš, od kojehš a 2 bijeje, potezaju 34 litre, 7 unača, 4 aksage. 372. Šest čaša z držiči. 394. U sudoveh zlatehš: 5 čašš, tegle 6 litrš, 11 unača, 2 aksaga. 407. čašš pisanehš i pozlačene, sve potežu 53 litre, 6 unača. 408. Caša jedna drěvena crvena s malo srebra. 498. Od čaše da pije. Korizm. 82b. Uzam čašu hvalu uzda. N. Rańina 97. mar. 1, 23. Ostavjam Margariti pehar i čašu. Mon. croat. 326. Čašu hladne vode. Anton Dalm., mat. 10, 42. Čin' v baščine naše da su pune čaše. P. Zoranić 59b. Takoj e i čašu vazamše pokle večera. Bernardin 49. luc. 22, 20. Ako tko u ime moje komu da čašu vode studene. M. Divković, bes. 272. Koliko godir krat čašu budete piti ovu. I. Bandulavić 161. Čaša napisana, patera filicata. Mikaja 42a. Jednu čašu vode studene. M. Radnić 379. Tako se napisuje vira kakono jedna žena s čašom u ruci, a mimošća s mnozimi ditiči okolo. I. T. Mrnavić, ist. 82. U ovoj čaši neprocinia krv ma sveta doisto je. J. Kavaņin 476. Čaša misnička, calix. Bella 159b. Čaša s ručicom. 724a. Čašu i pliticu, t. j. kalež i patenu. A. Kozičić, bogosl. 38. Ajde da se napijemo... I tako svi čašu iza čaše spuščaju. F. Lastrić, ned. 332. Uze grozdje, izeciđ ga u čašu, i dade ju gospodaru svomu. E. Pavić, ogled. 83. Ode u krčmu, gdi... uzamši čašu tako mu ruka uzdrhta da mu izpade. A. Kanižlić, fran. 81. Nosio je čašu ili ti kalež od zlata. A. Kanižlić, kam. 68. Misleći samo kako će kupe i čaše izprazhnivati. Đ. Rapić 263. Od kruha onoga blagoju, i od čaše pij. J. Banovac, razg. 209. Tare čaše, baca zdile. Bi. Došen 172. Za něg čašu dok iztreše. 172. Biskup... podaje kalež ili čašu s vinom. J. Matović 297. Poslužiti cesara čašom vode. M. A. Rejković, sat. 120. Čini mu glavu odsići i postaviti je na višala, s koje kada meso opade, uze gornu ljupinu i načini od nje čašu. A. Kačić, razgov. 74. Mnogi drže da je Isukrst na posliđnoj večeri

ČAŠIÑE

914

ČATITEĻ

ČAŠIÑE, n. selo u Srbiji u Bitvi xiv vijeka: Čašinije. Ļetop. 1847. 4. 54. Daničić 3, 458.

ČĂŠKA, f. concha, conchylium, škołka (łuska i životiņa u šoj). samo u rječnicima Mikaļinu (kamenica riba, conchylium, concha) i Stuličevu (conchylium) i u jednoga pisca prošloga vijeka. postaņe vidi kod čaša. Kučice su i prstaci, časke'i korke plemenite. J. Kavaņin 21.

1. ČĂŠĻIV, adj. momentaneus, što za čas traje. isporedi časan, časovit, čašni, čašniv. xvii i xviii vijeka u dva pisca. Nemoj Īubitja nepočinuo oviga života, čašlivoga i mimohodnega. M. Radnić 168. Da od časlivi vala i od smrti vicne oslobodimo se. S. Badrić, nač. 72.

2. ČĂŠĻIV, adj. verecundus, što biva komu na čast, u čem se pazi či čast. isporedi častiv, častan. u jednoga pisca prošloga vijeka. Ne ostaviti ni jedan dio nežina (bogorodičina) kratěstva brez bogoļubni dila našega razmišļaņa ni brez, čašļivoga' razveseļeņa našega. Grgur iz Vareša 97.

ČĂŠŇÍ, adj. momentaneus, što za čas traje. isporedi časan, časovit, čašniv. u jednoga pisca xvii vijeka. Dobra časna' i mimohodna. M. Radnić 259. Pogruđuj ovo čašne vešeļe. 108. O živote, čašni' tugami i pečaļeņu podložni. 152.

ČĂŠŇIV, adj. vidi čašni. u jednoga pisca xvii vijeka. Lipota tilesna jest kratka, čašniva' i rasuta. M. Radnić 70. Jere jest kratka i, čašniva' naša pečao. 68. Sadaņe nije temelito nego, čašnivo'. 6.

ČAŠÖDRŽÄ, m. ministrator vini, a cyatho. u jednoga pisca xvii vijeka. isporedi čašonoša. Izadošće iz tamnice čašodrža i spećalac kraja Farauna. M. Radnić 160.

ČAŠONOŠA, m. vidi čašodrža. prošloga vijeka. u jednoga pisca i u Stuličevu rječniku. Na mobe Nehemije Žudjela svoga čašonoše. Živ. is. 18.

ČAŠÖSLÜZNÎK, m. vidi čašodrža. u jednoga pisca xvii vijeka. Od dvaju zatvornika koji bijahu u tamnici Faraunovoj izade čašošlužnik. M. Radnić 540.

ČAT, šta, m. vidi čast (honor). samo u jednoga pisca xvii vijeka, i to u dat. sing. sa č nepromijenjenim u š pred: čtu, može biti griješkom mjesto či (vidi kod čast). Večeru i jistvo obilo napravi, za stolom toj čustvo više sebe stavi. Ništar ne ostavi ča se čtu pristoja, da veće Īubavi skazati nastoja; toj i ovoj poja, ne sebi hoteći, jer se ne dostoja, da druzih nudeći. M. Marulić 28.

ČĂTA, f. vidi kod čatra.

ČĂTAC, čaca, m. lector. od XIII vijeka, između čašnica u Vukovu i Daničićevu (3, 434). Postaņiem od verba koji je glasio u inf. čisti, praes. čtu, te je a među č i t umetnuto mjesto č, koje se isprva pisalo. Akc. se mijena u gen. pl.: čatábá. — a) u opće tko čita: Buděte tvorcī slovu, a ne tčiju čtci. Sava, tip. hil. glasn. 24, 176. danas kad se o kome kaže da je čatac, obično se misli da dobro zna čitati: Čatac, lector expeditus. Vuk, rječ. 820a. — b) u crkvi čovjek reda maņega od đakonskoga komu je posao čatiti u crkvi. Osveti popy i dijakony i podrčjakony i čtce. Domentijanª 229. Osveštaše dijakoni i čtce. Domentijanᵇ 133.

ČATAL, m. tur. čatal, račve. u naše vrijeme u jednoj pjesmi pl. čatali, dvije motke među kojima stoji po jedan koń, kad ih je više, jedan do drugoda, da su mirniji. A biše mu vranac u čatalim. Nar. pjes. juk. 526. isporedi čatale.

ČATÁLAST, adj. bifurcus, račvast. u naše vrijeme u Srbiji. S. Aģić. Od čatale.

ČATÁLE, čatálā, f. pl. furca, račve. u naše vrijeme u Srbiji. S. Aģić. isporedi čatal, s kojim je jednoga postaņa.

ČATÁLI, adj. tur. čatal, dvostruk. isporedi čatal, od čega je u načineno turskim završetkom, te se ne mijena po padežima. u naše vrijeme u pjesmi. Oni vode Markova Sarina u četiri čatali julara. Nar. pjes. petr. 3, 190.

ČATALIJA, f. kao da je neko mjesto koje se samo po imenu spomiņo prije našega vremena. S. Novaković, pom. 151.

ČATÁŇE, n. lectio. isporedi čatati. od xvii vijeka, između rječnika u Mikaļinu, Stuličevu i Vukovu. a) u pravom smisłu: Daje svomu iskrněmu kniže od svetoga čataņa. M. Radnić 402. za čataņe krkveno gdje gdje po narodu istočne crkve govori se sa starim završetkom -nije mjesto -nje: Svu noć je bilo čatanije u crkvi. Vuk, rječ. 820c. — b) u jednoga pisca prošloga vijeka kao gatańe: Sva rečena isprazna učitaņa jesu nedostojna, grišna i osuđena, se kojima se združuje zvizdoanzanstvo, čataņe (čattanje'), koje se čini u pomju razgledaņu od zvizda. A d. Kosta, zak. 5, 125.

ČÁTARA, f. ratis, splav. od tal. zattera, istoga značeņa. isporedi čatara, čatra samo u Mikaļinu rječniku (48a).

ČÁTATI, čátām. impf. legere, čatiti, čitati. isporedi čisti, čatem, od čega je i postalo. Od xvii vijeka, između rječnika u Mikaļinu, Stuličevu i Vukovu. — Akcenat se mijena u 1 i 2 pl. praes.: čatámo, čatáte; u 2 i 3 sing. aor.: čátá; i u part. praet. pass.: čátān; na pravom sloju bez promjene, a drugi je slog dug osim praes. sing. još u cijelom imperf.: čátāh, u cijelom imperat. čátaj; part. pract. act. i: čátāv, čátavši; tako treći slog dug u 3 pl. praes.: čátajů, i part. praes.: čátajći. Tako čatamo do učini Eva. M. Radnić 285. Ako piše ili čata. 546.

ČÁTĚNE, n. a) honoratio, o poštovaņe. samo u jednoga pisca xvii vijeka. po isprisoka i prikorišna umjeteonost i čatenje od sebe istoga. B. Kašić, nas. 4. — b) lectio, čataņe. samo u zakleti, i to sa starim završetkom -nije mjesto -nje. Tako mi čatenija i vavedenija! Nar. posl. vuk. 307. — isporedi čisti, čatem, od kojega je postalo u oba značeņa.

ČATIĆI, m. pl. dva sela u Bosni: jedno u okružu travničkom. Statist. 61. a drugo u sarajevskom. Schem. bos. 1864. 20. Statist. 24.

ČATIJA, f. velik rubac kojim se žene ogrću. od tur. čaty, sastavak, što se krajevima sastavja. isporedi čatlja. samo u pjesmama. Pa se prikri stambolskom čatlijom. Nar. pjes. juk. 141. Kad uzbaci rogle od čatije. 220. Prekrila se stambolskom čatijom. Nar. pjes. vil. 1867. 351.

ČATILAC, čatioca, m. lector. u jednoga pisca prošloga vijeka. isporedi štilac. K čatiocu. I. Zančić XIII. Čatioče. 10. 243.

ČÁTISATI, čatišćem, pf. i impf. conjungere, connectere, congregari, conglobari, considere, od tur. čatmak, sklopiti. — a) prelazno, pf.: sklopiti, sasiti, n. płažinu. u Vukovu rječniku. — b) neprelazno, impf.: aa) skuplati se oko čega, u gomili primicati mu se: Okol ogna Turcim' čatisaše. Pjev. crn. 284. — bb) zajedno sjedjeti u društvu: Ti počini, dok mi čatišemo. Nar. pjes. juk. 204.

ČÁTITEĻ, m. lector. samo u Stuličevu rječniku, u kom ima i čatiteļan i čatiteļstvo, sve troje veoma nepouzdano.

ČATITI

915

ČAUŠEV

ČÁTITÍ, čátím, impf. legere, čatiti, čitati, stiti. isporedi čisti, čatem, od čega je i postalo. Od xvi vijeka (vidi primjer N. Dimitrovića), između rječnika u Stulićevu i Vukovu. — Akcenat se mijena kao u častiti, koje vidi. — 1. prelazno. objekat može biti neizrečen. Kađa čatiš sveto pismo. M. Divković, bes. 411. Da mi ga naučiš... čatiti, pisati. M. Divković, zlam. 30b. Čateći pisan list pored vas. Đ. Baraković, vil. 349. Tko štije ili čati bogojujno i pripovijeda riječi Isu-krstove. M. Radnić 402. Koji samo znadu čatiti. A. Bačić 256. Čateć knige. J. Kavaćin 160. Ča- titi opake knige. A. Kanižić, kam. 7. Popovi ju- trenu čate. D. Obradović, bas. 169. Sad čačena istorija. J. Rajić, pouč. 1, 43b. Zovite popove, neka knige čate. Nar. pjes. vuk. 1, 107. U uzima časno jevandele, čati Simo, a suze prosipa. 2, 65. I ča- tiše velike molitve. 2, 74. Čati Marku što samrtnu treba. 2, 444. Otkle kniga, ogućem izgorjela! te je čatiš, a suze prolivaš? 3, 246. Vladike čate mo- litve. Nar. prep. vuk. 184. Dozovu popove i ka- luđere te čate molitvu. Vuk, živ. 30. — 2. sa se, pasivno: Kako se jur čati (griješko čati?) od Antioja toj. N. Dimitrović 50. Ova se pištola čati i govori na nauk puka krstjanskoga. M. Div- ković, nauk 166b.

ČÁTIV, adj. quod legi potest. samo u Stuli-
cevu rječniku. riječ nepouzdana.

ČÁTKIJA, v. vidi čatija, s kojom je jednoga postaņa. Sve djevojke mene mašu jaglicum', moja draga vezenom čatkijom. Nar. pjes. petr. 1, 260. I pokri se od zlata čatkijom. Nar. pjes. stojad. 2, 66.

ČÁTLÓV, čatlóva, m. retinaculum scalarum plaustri, u kôlâ ozad prečaga od jednijeh stuba do drugih ozgo. od mag. csatló. samo u Vukovu rječniku.

ČÁTMA, f. tur. čatma, poplet, pleter, crates. samo u Vukovu rječniku. Nije zid, nego čatma. Vuk, rječ. 820a. isporedi čatmare.

ČÁTMARA, f. kuća od čatme. u naše vrijeme. U Pustoj Reci kuće su čatmare, a u Golaku brvnare. Otaßbina 4, 548.

ČÁTNÎK, m. lector. u jednoga pisca xvii vi-
jeka i u Stulićevu rječniku. isporedi čatiti. Pisnik
čatnikom koji čte. Đ. Baraković, vil. 251. Čatniče
gizdavi. 251.

ČATOMIROVIĆ, m. prezime, u naše vrijeme.
Prot. šab. mag. 28.

ČÁTOR, čatóra, m. vidi čador, šator. od pro-
šloga vijeka. Tu čatorima zlatnim. A. d. Bella,
razg. 113. Pod razape bijele čatore. Pjev. crn. 309.

ČATOVIĆI, m. pl. selo u Hercegovini u okrugu mostarskom. Statist. 109. može biti pogrješka č mjesto č.

ČÁTRA, f. vidi čatara, s kojom je i postaņa jednoga. od xvi vijeka, ali do našega vremena samo u rječnicima Vrančićevu (ratis), Mikałinu (42b) i Bjelostijenčevu. Stari brod kao čatra. S. Įubiša, prić. 22. — U Mikałinu rječniku i iz nega u Stulićevu ima i čata (čatta'), ali će biti štamparska pogrješka, jer u prvom kod te riječi stoji još dodano. 'čatra od žuke, ratis scirpea'.

ČÁTRLA, f. tugurium, kao koliba, kućerica.
govori se za malu rđavu kuću. može biti od tur.
čatdyrmak, sklopiti. samo u jednoga pisca pro-
šloga vijeka. Nije se sakrilo (apoštov Pavao) u ča-
trli, gdi se šatori prave. J Rajić, pouč. 43.

ČÁTRŇA, f. cisterna, gustijerna, bistijerna, od mag. csatorna (žlijeb, cijev), koje je od lat. cisterna. Od xvii vijeka, između rječnika u Mikałinu (žlijeb, canalis), u Stulićevu (iz Mikałina,

canalis, ductus) i u Vukovu (cisterna). značene,
koje je lat. cisterna dobila u mağarskom jeziku
i ima ga u Mikałinu rječniku, prešlo je na
vodu žlijebima dovedenu, a po tom na vodu u
jami sabranu i na jamu u koju se voda zbira,
i tako se vratilo na prvo, koje je u latinskom
jeziku. — a) u pravom značenu: Ti jesi čatrna
vode žive. P. Posilović, nasl. 73. Izkopali su sebi
čatrne ali ti bunare šupje. S. Margitić, fala 263.
Jeremija metnut u kalovitu čatrnu. A. d. Bella,
razg. 153. Pa uranih na vodu čatrnu, da napo-
jim mojega Šarina. Nar. pjes. vuk. 2, 376. Kada
siše pod goru jelovu, nvrati se na vodu čatrnu,
da počine i da vode pije. 3, 118. Mrtav pade kod
vode čatrne. 4, 97. — b) ime selima: aa) selo u
hrvatskoj krajini ogulinskoj. Razdjej. 20. Schem.
segn. 1871. 54. — bb) selo u Bosni u okrugu ba-
nolučkom. Statist. 38.

ČATÚKATI, čatůkám, impf. dem. čatati. samo u Stulićevu rječniku, gdje ima i čatukaše. oboje nepouzdano.

ČÂURA, f. vidi čahura.

ČÂÚŠ, m. tur. čanš, stražar dvorski, starješina
nad nekolicinom vojnika. od xvii vijeka, između
rječnika u Mikałinu (apparitor, satelles, lictor),
u Belinu (decurio 170b), u Bjelostijenčevu (furer')
i u Vukovu (tschausch bei der armee und bei
hochzeiten). — a) dvorski stražar. u gdjekom pri-
mjeru može biti i starješina nad nekoliko vojniha
u vojsci. Red čauša k svakoj strani odjevenijeh
stoji okolo. I. Gundulić 532. Za nih družba spa-
holana dođe s mnozijem čaušina. J. Palmotić,
dubr. 219. Čauši tudje po župan trčaše, tu za-
povid svudje zemłom rastrkaše. I. T. Mrnavić,
esm. 29. Razviše se svileni barjaci, udarije bubni
i svirale, zavikaše po vojsci čauši. A. Kačić, razg.
158. Car namača žestoke čaušo do bogata dvora
carevoga, od carice čedo ugrobiše. Nar. pjes. vuk.
2, S6. Vi uzmite svaki po čauša, te vodite dvoru
na večeru. 2, 158. Sva četiri sitne knige pišu i
pošilu ogneće čauše, sve potajno jedan od dru-
goga. 2, 190. Kad je care razumeo reči, on po-
šije dva svoja čauša, otidite, dva čauša mlada,
pak kažite Krajeviću Marku da ga care na divan
zaziva. 2, 430. Kad viknuše ognani čauši, a lu-
piše jasni talambasi. 5, 50. Knižu gleda paša
Tabir-paša, pa kad vide što mu kniga piše, on
povika ogneće čauše a čauš u vojsci carevoj.
4, 34. — starješina nad stražarima dvorskim zove
se čauš-baša: Ki je care čauš baša. J. Palmotić,
dubr. 244. — b) u svatovima, dok ih je bivalo
mnogo, starješina nad nekoliko nih, koji ih je
vodio i među nima red držao: Tu viknuše ti
laki čauši: hazur da ste, kićeni svatovi! hazur
da si, mladi mladošeina. Nar. pjes. vuk. 2, 57.
Povikaše kićeni čauši: spremajse te, kićeni sv-
tovi! vrijeme je dvor putovati. 2, 151. Nečauši
u to poje viknu, neka krenu iz poja svatove.
2, 548. Hajde meni u svatove, Tale! da mi budeš
čauš u svatovma, i povedi tridest Orašana. 3, 230.
— čauš u ovom smislu izvrgao se poslije u svrata
koji šalu zbija, koji se zove debeli svat, krtan,
krcan, sukalo, varimeso: Zjaje čauš na sva usta.
V. Došen 155. Tako vuku siromaške lude za nos
kao čauš purana. M. A. Rešković, sat. 14. —
c) čovjek u nišoj općinskoj službi u Dalmaciji:
Obično glavar,ARAMBAŠA, župnik, crkovnaci i
čauš staraju se najviše o općinskim stvarima. V.
Bogišić, zbor. 520. Obično se nađene stvari do-
nose praznikom k crkvi i čauš po narodu viče
ko je izgubio da se prijavi. 412.

ČÂÚŠEV, adj. što pripada čaušu. od prošloga
vijeka, između rječnika samo u Vukovu. Kalp*

*

ČAVIĆ

917

ČAVOR

ČÁVIĆ, m. prezime, po materi Čavi. u naše vrijeme. Dörde Čavić. D. Avramović, sv. gor. 267. i u poturčenih porodica: A kad začu Čavić Můstaj beže. Nar. pjes. vuk. 21, 294.

ČÁVIN, adj. što pripada Čavi. Niva u Čavinu dolu (u Srbiji u okrugu biogradskom). Sr. Nov. 1873. 699. Zemlja u Čavinoj međi (u Srbiji u okrugu šabačkom). Sr. Nov. 1861. 167. 1865. 316.

1. ČAVKA, f. corvus monedula L. Od xvi vi-
jeka, između rječnika u Mikałmu, Stulićevu i
Vukoru. Akcenat se mijena u gen. pl.: čavšak,
a samo je i zadiv slog dug u gen. i instr. sing.
čavkê, čavköm. — Kor. ka, vikati, pjevati. — a) u
pravom značenju: Može se primijeniti nenastojanje
k čavkam. Zbor. Sb. Niva nepožńena potamni sa
svijeh strana, kad ju prikrije oblak črni od ča-
vaka i od vrana. L. Gundulić 481. Čavka bile
glave. Mika 43a. Ako bi jih tko svjetova' k'o
i čavke svi se zbužće. J. Kavańin 154. što pa-
klenih množ čavka satarisat ne će paka'! 411.
Jato čavki prate ga. M. A. Rejković, sat. 174.
Stižu čavčuč čavke. A. Kanižić, rož. 6. Tada će
kufi pjevat', kad budu čavke mučat'. Poslov. dan.
125. Slavic poje, a čavka graće. 112. Čavka i zla
žena što se veće pere, to je crna. 12. Iskljuv
je čavke i vrane. 33. I crne će rašćerati čavke.
Nar. pjes. vuk. 5. 448. Na gorje (selo) čavke po-
padaše. Pjev. crn. 97. Čavka i zla žena što se
god veše pere, to je crna. Nar. posl. vuk. 345.
Kad se jato čavaka oko kuće vije, hoće smrt ili
gladna godina. M. Đ. Milićević, živ. 2, 67. Čavka,
corpus monedula L. G. Lazić 54. J. Pančić, zool.
205. J. Ettinger 89. — što mnogo graće, za to se
kaže i brbłavu čeladetu: Ako vam vaše službe-
nice opovidaju što su n svomu sboru od čavka
čule. A. d. Bella, razgov. 75. tako i čelade koje
govori što drugomu nije milo: Ne krivi se, Nikče,
čavko crna! Ogled. sr. 120. — b) neko grožde
Čavčica ili čavka. P. Bolić 1, 36. ima ga crna i
bijela: čavka, uvae nigrae genus. Vuk, rječ 817.
Crna čavka. G. Lazić 114. B. Šulek, im. 49. Bela
čavka. G. Lazić 114. B. Šulek, im. 49. — c) nad-
am muški: Simo Čavka. Nar. pjes. petr. 1, 353.
Nar. pjes. kras. 1, 165. 188. — d) selo u Bosni
blizu Busovača. Schem. bos. 1864. 43.

2. ČAVKA, f. ime žensko, hyp. Čava. dolazi i
prije našega vremena. S. Novaković, pom. 113.
Vuk, rječ. 817a. isporedi Čavo.

ČAVKATI, čavčem, impf. crocire, grakati. po-
stańe vidi kod čavrłati. samo u jednoga pisca
prošloga vijeka. o čavci: Stižu čavčuć čavke. A.
Kanižić, rož. 6. isporedi čavkati.

ČAVKUN, m. koń koji ide sitno a vrlo brzo. samo u Vukovu rječniku, gdje se tumači kako je stavljeno. govori se i kao pograda čovjeku koji pri-
staje za drugim tako da trci kuda mu god kaže i čimi sve cim bi mu se umilio. Postańem od tur. čapkun, koń koji skokom trci. — sa p, koje je promijeneno na v, govori se također: čapkun. I. Pavlović.

ČAVKUNITI, čavkunīm, impf. ićí brzo. samo
u Vukovu rječniku. od čavkun.

ČAVKUNÉNE, n. brz hod. samo u Vukovu
rječniku. isporedi čavkuniti.

ČAVLÁNE, n. vidi čavrłaće. J. Bogdanović.
isporedi čavłati.

ČÄVLÄR, n. clavorum faber. u jednoga pisca
prošloga vijeka i u Stulićevu rječniku. Kamenari,
skrińari, čavlari. M. A. Rejković, sat. 162.

ČAVLATI, čávlám, impf. vidi čavrłati. u naše
vrijeme u Lici. J. Bogdanović. postańe vidi kod
čavrłati.

ČÁVLEN, adj. clavi. a) o biłegu učińenu čav-
lom: Ako ja ne jivu v rukah niegovih zlamenje
čavleno. Postila 1562. 73b. — b) o batini okovanjoj
čavlima: U rucí mu čavlena batina. Nar. pjes.
juk. 170. A čašu čavlenu batinu. Nar. pjes. petr.
3. 55. — c) o putu kuda se ide na końma potko-
vanijem: Pak otište drumom čavljanijem. Nar.
pjes. petr. 3, 288. isporedi čavlenik — d) čávlen-
čórba', vidi klin-čorba kod klin. Vuk, rječ. 817a.

ČÁVLENICA, f. klinac koji se zabode u kakav
sud da se zna dokle je puno. M. Pavlinović.

ČÁVLÉNÍK, čavleníka, m. čavlen put, put kuda
(čavlima) potkovani końi idu. samo u Vukovu
rječniku. isporedi čavlen i čavleníak.

ČÁVLÉNÁK, čavlenáka, m. a) vidi čavlenik.
Razkrčiti i čavlenak i kołak. M. Pavlinović, raz.
spis. 338. — b) svrdlić, kojim se buše rupe da se
udařaju čavli. F. Hefele.

ČÁVLI, Čáválá, m. pl. selo u hrpatskom pri-
morju. u mjestanoj acc. i za nom.. Cavle. Schem.
segn. 1871. 61. Pregled 5.

ČÁVLÍCAR, m. prezime, u naše vrijeme. Schem.
zagr. 1875. 226. može biti da je drugo č kajkavski
mjesto č.

1. ČÁVLIĆ, m. dem. čavao. u rječnicima Mi-
kałinu, Belini (144b) i Stulićevu.

2. ČAVLIĆ, m. prezime xiv i xvi vijeka. Mon.
croat. 45. 182. 210. isporedi Čavlin, Čavlović.

ČÁVLIN, m. ime muško, prije našega vremena.
S. Novaković, pom. 113. isporedi Čavlić, Čavlović.
postańem će biti u svezi sa Čavo, koje vidi.

ČÁVLINA, f. augm. čavao. samo u Vukovu
rječniku.

ČÁVLITI, čâvlîm, impf. kovati čavle i čavlima
prikrivati ili okivati. samo u Stulićevu rječniku.

ČÁVLÓKUP, m. dijete koje se skita po ulicama.
u Dalmaciji. M. Bogović.

ČÁVLOVICA, f. selo u hrvatskoj krajini blizu
Gline. Sem. prav. 1878. 71. Razdjej. 21. isporedi
Čavlin, Čavlović.

ČÁVLOVIĆ, m. prezime, xv vijeka. Spom. sr.
2. 118. 120. Daničić 3, 457. isporedi Čavlin, Čavlić,
Čavlovica.

ČÁVO, m. nadimak muški. u naše vrijeme u
Srbiji. Jedno dijete na Ubu i Srbiji tako su
zvali, a ime mu je bilo Svetislav. I. Pavlović.
isporedi Čava, Čavka, Čavlin, Čavlić, Čavlović,
s kojima je jednoga postańa, ali još tamna: može
biti od istoga korijena od kojega je čavka u zna-
ceňu vakiti, te se tako nadijevalo može biti
u želj da bi dijete brzo progovorilo; ali će prje
biti istoga korijena kojega je čavolak i čavor, te
je značiti malo, sinuo čelade.

ČÁVÓGLAVI, Čavógláý, m. pl. selo u Dal-
maciji blizu Drniša. Iz Čavoglava. F. Matić, I.
I. sađa se kuća od ovoga plemenca nahodi u Ča-
voglavim više Petrova, Poja. A. Kačić, kor. 459.
pisu acc. i za nom.: Čavoglave. Repert. 40. po-
stańem od čavka i glava.

ČÁVOŁ, m. neko mjesto koje se pomine prije
našega vremena se po imenu. S. Novaković,
pom. 151. za cijelo se ne zna je li na kraju i li 1.

ČÁVOŁAK, čavółka, m. neka mala, tvrda, slatka
jabuka. u Vukovu rječniku. postańa tamna: može
biti od kor. sku, mučiti, stezati, stiskivati, od
tuda malu i tvrdu biti. isporedi čavor, čavoriti.

ČÁVOR, m. što god malo o čem se jedva može
živjeti: Ima čavor i dvije strijele, t. j. malo, živi
sirotiński. M. Đ. Milićević. postańa kojega je ča-
vołak. isporedi čavoriti.

ČAVORIJA

918

ČEČAVAC

ČAVÒRIJA, m. nadimak muški. Vuk, odgov. na laž. 29.

ČÁVORÊŇE, n. vita misera. isporedi čavoriti. J. Bogdanović.

ČÁVORITI, čavorím, impf. miseram vitam vivere, mučiti se u siromaštru i starosti. u naše vrijeme u Lici. Eto čavorim, dok ne da bog da se smirim (t. j. umrem), odgovoriće samohran i siromašan starac ili starica, kad ih tko zapita: kako si? J. Bogdanović.

ČÁVOŠ, m. neko mjesto, kaje se pomińe samo po imenu prije našega vremena. S. Novaković, pom. 151.

ČÁVRAKA, f. govoru se vrani i kao ukor ženskom čeladetu u Bačkoj. Ti, čavrako! J. Bošković. značenjem će biti što i gakuša i blebetuša, a postaňa kojega je čavrjati. isporedi čavrilo.

ČÁVRILO, m. ime jarcu. u Lici. J. Bogdanović. postaňa će biti kojega je čavrjati, te mu je tako ime po drecanju.

ČÁVRŁÁNE, n. blateratio, recitatio confusa. samo u Vukovu rječniku. isporedi čavrjati.

ČÁVRŁATI, čavrłám, impf. blaterare, recitare confuse. u jednoga pisca prošloga vijeka i u Vukovu rječniku (u kom se tumači kako je stavlengo. isporedi čavrjańe). Postańem od glagola koji sam ne dolazi a glasio bi čavati, od korijena od kojega je čavka. istoga je postaňa i čavarijati, čavjejati, čavkati, čavlati, čavrzgati, čevrjati. — Ah mahnitče, što govoriš? to l' su riječi od čovjeka? što čavrjaš, što cacoriš (griješkom, zazoriš') nije l' u tebi bozja slika? J. Kavańin 15.

ČÁVRŁAV, adj. garrulus. u jednoga pisca prošloga vijeka. isporedi čavrjati. Koji ti pripovida riči i čavrje, na koje si se ti pustio prevariiti. P. Macukat 43. ni rod ni akcenat ne zna se za cijelo.

ČÁVRŁLE, n. nugae. samo u jednoga pisca prošloga vijeka. isporedi čavrjati. Koji ti pripovida riči i čavrje, na koje si se ti pustio prevariiti. P. Macukat 43. ni rod ni akcenat ne zna se za cijelo.

ČÁVRŁUGA, f. vidi čevrługa, s kojom je jednoga postaňa. isporedi čevrjati i čavrjati. samo u jednoga pisca našega vremena. Ševe ili čavrjuge. J. Ettinger 146.

ČÁVRZGÂNE, n. obtusio. samo u Vukovu rječniku s tumačenjem koje je stavlengo i s něm. das vollschreien der ohren. isporedi čavrzgati.

ČÁVRZGATI, čavržgám, impf. obtundere. samo u Vukovu rječniku s tumačenjem koje je stavlengo i s něm. einem die ohren vollmurren. postaňa kojega je čavrjati.

ČÁZBA, f. vidi čast pod 4, gozba. z stoji mjesto st, čemu je otpalo t, a s se promijenjo na z pred b. od častiti. u naše vrijeme. Zmaj krajeve ždere, te se hrani; on ne mari za drugćije častbe. Pjev. crn. 87.

ČÁZBEN, adj. hospitalis. u naše vrijeme, između rječnika samo u Vukovu. od čazba. a) koji rado časti. Izdašan i čazben bio je za čudo. Vuk, sov. 76. To je kuća od starine junačka i čazbena. S. Lubiša, prip. 232. — b) što pripada čazbi, što se tiće ne. U varošima čazbena strana krsnoga imena drugojačija je. M. Đ. Milićević, slave 58.

ČÁZBENÎK, m. conviva. u jednoga pisca prošloga vijeka. Napuni se trpeza pirna časbenika. F. Lastrić, od' 278.

ČÁZBINA, f. vidi čazba, gozba, čast. samo u Vukovu rječniku (gdje se dodaje da se govori u Dubrovniku).

ČÁZBIONIK, m. vidi čazbenik. u jednoga pisca prošloga vijeka. riječ ne najboje načinena. Dosta se puta dogodi da častbionici suhi usta ostanu. D. Rapić 439.

ČÂZMA, f. a) rijeka u Hrvatskoj. Regul. sav. 19. — b) selo na toj rijeci u podžupaniji kriškoj. Schem. zagr. 1875. 109. Pregled 85. i rijeka i selo pomińe se od xiii. vijeka u spomenicima latinski pisanim: Chasma, Mon. ep. zagr. I, 9. 69. 232. rjekvi narod zove Česma (vidi Česma pod 2) a selo Začesaće.

ČÁZNUTI, čaznêm, impf. vidi, čeznuti. samo u jednoga pisca prošloga vijeka. Čekaše čaznući ugovornika s ufańem da će doći. J. Banovac, pripov. 262. Razlučeni čaznu ... za svojom vrstom. J. Banovac, pred. 39.

ČAŽAŇ, m. selo u Hercegovini u okrugu mostarskom, kotaru końčikom. Statist. 115. ostaje li drugo a i u ostalijem padežima, ne zna se. cijela rijeć je li dobro zapisana, ne zna se pouzdano.

ČAŽIN DOLAC, Čažina Doca. m. selo u Dalmaciji u Połicima. Iz sela Čažina Doca. Stat. poł. ark. 317.

1. ČE, vidi kod što.

2. ČE, vidi kod aće. A on, če ni, da ima k tomu većno mućanje. Mon. croat. 182.

3. ČE, glasovi koji se govore kao ime slovu č u jednoga pisca xvii vijeka. Imena slova: ... fi, ci, će I. Ančić, svit. viii.

ČEB, Čeba, m. selo u Bačkoj. Šem. prav. 1878. 24.

ČEBINAC, Čebînca, m. prezime, u naše vrijeme u Srbiji. Rat 351.

ČEBUKALICA, f. stipa pennata L. B. Šulek, im. 49.

ČEBULAR, m. prezime, u naše vrijeme u Hrvatskoj. Schem. zagr. 1875. 211. od novoslovenskoga čebula, crni luk, kapula, lat. cepulla, tal. cipolla, sred. nem. zibolle.

ČECE, n. dem. čedo. isporedi čedance. pred c je otpalo d, ali se držalo u vrijeme u koje riječ dolazi, a dolazi xiii i xiv vijeka i u jednoga pisca xvi vijeka, i to samo u voc. pl.: Čedca moja, sbљudete se i hranite se otš neprijazni. Sava, tip. hil. glasn. 24, 175. Čedca, i nedostatčnaja naja isplňajušte svršajte. Glasnik II. 12, 63. Čedca moja všzubljenaja, da věste. Danilo 1248. u pisca xvi vijeka samo među riječima koje savodi iz svetoga pisma: Čedca moja, ne ѕubimo slovom ni jezikom, na dělom. Š. Budinić, sum. 158. Iioan. 3, 18.

ČECUKNUTI, čecuknem, pf. aliquid in animum inducere, in sententia persistere. samo u Stilićevu rječniku, gdje staji da je isto što i, začećuknuti', a po tome c može biti pogrješka mjesto č. a i bez toga je rijeć slabo pouzdana.

ČEČAN, m. mjesto u Kosovu. Vuk, rječ. 824a. Od javora, sine, do Sazlije, do Sazlije na čemerćuprije, od ćuprije, siše, do Zvečana, od Zvečana, kažu, do Čečana, od Čečana vrhu do planine turška sila pritisla Kosovo. Nar. pjes. vuk. 2, 265. 312.

ČEČÂNE, n. attentio conquiniscentis. isporedi čečati, samo u Vukovu rječniku.

ČEČATI, ćećim, impf. conquiniscere, čučnupši paziti. samo u Vukovu rječniku. — Kor. kak, viti, savjati, kriviti, sagibati. — Što čečiš kao ker? Vuk, rječ. 824a.

ČEČAVAC, Čěčâvca, m. selo u Slavoniji u podžupaniji požeškoj. Pregled 90. Šem. prav. 1878. 81.

ČEDOĽUBAC

920

ČEH

Marko, moje čedo, ne češ Turkom ti presti je, babo, tvoga čeda Ivе, do moje čedo drago! 2, 192. Dok je, babo, tvoga čeda Ivе, do moje čedo drago! Nar. pjes. vuk. 2, 116. Vaistino, moje čedo drago! 2, 298. u pjesmi se misli o bogu i suncu kao o ocu i sinu, te bog naziva suncе čedom svojim: A bog suncu tijo odgovara: jarko suncе, moje čedo drago! Nar. pjes. vuk. 1, 305. — o živinčetu u někih pisaca XVII vijeka: Nije uzmožno u tuđu zajt' narav, jere ne rodi lav jańčkoga čeda. I. T. Mrnavić u Đ. Barakovića vil. 369. Pune livade telesnoga čeda, ležeć kako klade. Đ. Baraković, jar. 20. Lav na pol mrtvo čedo poleže. F. Glavinić, posl. 35. — u jednoga se pisca prošloga vijeka naziva kniga čedom pisca svoga: Tko je čako ovoga kniževnoga čeda? A. Kanižlić, kam. 8.

ČEDOĽUBAC, čedo|úpca, m. amans liberorum. XIII i XIV vijeka, između rječnika samo u Danićičevu. Otčь po istině čedo|ubьcь iz liha |ubьb iměaše kь synu svojemu. Domentijana² 25. Jako otci čedo|ubci. Mon. serb. 130.

ČEDÓĽUBAN, čedd|ubna, adj. amans liberorum. XV vijeka. o ptici: Detelь jestь čedo|ubna ptica. Starine 11, 194.

ČEDOĽUBIV, adj. amans liberorum. XIII i XIV vijeka, između rječnika samo u Danićičevu. Čedo|ubivaago otčsa. Domentijana³ 88. Čedo|ubivjy otčь. Danilo 124. Čedo|ubiva otčsa. Domentijan⁴ 218.

ČEDÓĽÚBLE, n. amor in liberos. u jednoga pisca XIV vijeka, a tada je bilo na kraju -bije nijesto -błe; između rječnika samo u Danićičevu. Čedo|ubija bolězní i ogm. Domentijan⁴ 11.

ČEDOMÍL, m. ime muško, u naše vrijeme. Rat 230. Šem. srb. 1881. 24.

ČEDOMÍR, m. ime muško, u naše vrijeme. Đ. Avramović, sv. gora 266. Rat 355.

ČEDÓRODNÂ, adj. puerpera, porodiła u jednoga pisca XVII vijeka i u Belinu rječniku (544a). K'o sve ostale čedorodne posred stana uzdrža se četres dana. Đ. Palmotić, christ. 280.

ČEDOVJESNIK, m. archangelus. samo u Stulićevu rječniku sa značenjem koje je stavljeno. riječ sasma nepouzdana.

ČEDRIN, adj. vidi čedrov. samo u Stulićevu rječniku. riječ nepouzdana.

ČEDRINSKI, adj. vidi čedrov. samo u Stulićevu rječniku. riječ nepouzdana.

ČEDRÔN, Čedróna, m. Cedron. isporedi čedronski. Tuj s Judom pridoše potok od Čedrona i u vrt dođoše N. Našešković, 1, 128.

ČEDRÔNSKI, adj. vidi cedronski. Potok čedronski. Živ. is. 151.

ČEDROV, adj. vidi cedrov. prošloga vijeka u jednoga pisca i u Stulićevu rječniku. Drva brjestova i čedrova. N. Marči 37.

ČEDRÛN, čedrúna, m. vidi citron. u rječnicima Mikałinu i Stulićevu.

ČEDULA, f. vidi cedula. u naše vrijeme u Lici. J. Bogdanović.

ČEDULICA, f. dem. cedula. isporedi cedulica. u naše vrijeme u ugarskih Hrvata. Pisal sam joj čedulicu. Jačke 42.

ČEFEŇAK, čěféňka, m. vidi čepenak. samo u Stulićevu rječniku.

ČEFÉRDÂR, čeferdára, m. vidi kod ĝeverdar.

ČĚGŁE, selo u Hrvatskoj u podžupaniji karlovačkoj. Pregled 26. pišu ga i ‚Čegli‘. Schem. zagr. 1875. 92.

ČĚGOV, adj. cujus, čiji. od XIII vijeka, ali veoma rijetko; između rječnika samo u Danićičevu. isporedi čegović i čigov. Vědite čegovi budemi učenici. Sava, tip. hil. glasn. 24, 204. stud. glasn. 40, 163. Čegov sin bil jest, ne znajet se. Š. Kožičić, žit. 51b. Po čegovijeh se biše movitvah rodila. B. Kašić, per. 7.

ČĚGOVIĆ, m. cujus filius, čiji sin. samo u Vukovu rječniku: čegović je on? koje se tumači: cujus est filius? nem.: wer ist er, wie heist er? isporedi čegov i čigović.

ČEGŘČAV, adj. inordinatis desideriis actus, inquietus. samo u Stulićevu rječniku, gdje se tumači kako je stavljeno i gdje ima i ‚čegrčavjahan‘ i ‚čegrčanjašan‘. sve troje veoma nepouzdano. isporedi čegrtati.

ČEGŘLATI, čegŕlám, impf. strepitare. isporedi čagrłati. postańe vidi kod čegrtati. u naše vrijeme. Uzme baba obramicu i stane čagrłati oko težičaca da digne kotlove na rame. M. Đ. Milićević, let. več. 318.

ČEGŘST, f. altercatio, mala svada. u naše vrijeme, između rječnika samo u Vukovu (gdje se napomińe da se govori u Crnoj Gori). postańa tamna: može biti od tur. čagryš, vika, čagryšmak, dovikivati se, vihati jedan od drugoga. isporedi čegrtati. — Je li čegrst kakva među vama? P. Petrović, vijen. 49.

ČEGRTÁĽKA, f. crepitaculum. isporedi čagrtałka. od prošloga vijeka, između rječnika samo u Vukovu. od čegrtati. Nismo mi ptice, koje se čegrtałkom i vikom plaše. Đ. Rapić 453. Za što se na misto zvonova služimo čegrtałkom od drveta (na veliki četvrtak)? A. Kanižlić, bogo|ub. 253. A čemu se toliko začudio beg? Maloj lepoj čegrtałci, koju je jedan Porečanin namestio u konopłaku. M. Đ. Milićević, več. 88.

ČEGŘTÁNE, n. strepitus. isporedi čegrtati.

ČEGŘTÁŠ, čegrtáša, m. blatero, koji mnogo govori kojišta. samo u Vukovu rječniku (gdje se dodaje da se govori u Risnu). Od čegrtati.

ČEGŘTATI, čěgŕčem, impf. strepitare. isporedi čagrtati. u naše vrijeme, između rječnika samo u Stulićevu (gdje ima čegrtati i griješkom čegrćati, a oboje se tumači scalpere, vellere, i inquietum esse). isporedi čagrtati, čagrłati, čegrłati, sve jednoga postańa, ali tamna: moglo bi se misliti da je riječ složena: če - od kor. ka, od kojega je ka u mene-ka, sadeka, i u star. slov. ka-grbličišb, i od kojega bi bilo ča u čagrtati, a druga pola od kor. gar, vihati, od koja je grkati i grlica. ali kako se ne nalazi prije (isporedi čegrtałka, koja dolazi istom od prošloga vijeka, može biti da je od tur. čagryrmak, vihati, čagryrmak, činiti da tko viče, pustiti ga da viče. — Pa se ona (ćegrtałka) po vetru okreće i čegrčući plaši tice. M. Đ. Milićević, več. 88. Čegrtati, čěgŕčem. B. Mušicki.

1. ČĚH, m. a) Bohemus. od XV vijeka, između rječnika i Bjelostjenčevu, Jambrešičevu, Voltigijinnu, Stulićevu i Daničičevu. Akc. se mijena u gen. pl.: Čehâ. — Jakože Čehy nyńa słyšiši. Staně 1, 33. Čehe zov' i Ugre. M. Marulić 242. Adalbert, Čeh, praški biskup. Š. Kožičić, žit. 21b. Sve što ote Prusom, Ugrom, Čehom. I. Gundulić 428. Ta cesar bil je Čeh rodom, P. Vitezović, kron. 101. Obrati sveti Adalberto Čehe. I. Đorić ben. 5. u jednoga pisca XVI vijeka sa k mjesto h,

ČEH

921

ČEK

ali u naše vrijeme naštampano: Čeka. M. Vštranić 1, 55. — pl. Česi, zemja češka: Umrš u Češen. Łetop. šaf. 79. — b) ime muško xv vijeka: Ke pravi i listi bihu dani tiju bratineu dedu Čehu. Mon. croat. 116. isporedi Čehović. — c) prezime, xvì i xvii vijeka: Paval Čeh. Ark. 2, 317. — d) u množini kajkavski bez promjene glasa h na s pred i: Čehi, dva sela u Hrvatskoj u podžupaniji zagrebačkoj: Čehi Gorni i Dolni Šchem, zagr. 1875. 197. Pregled 21.

2. ČEH, m. compotatio, pijančene. samo u Bjelostijenčevu rječniku. od nem. zeche, zechen.

ČEHAJIĆ, vidi kod Čehajić.

1. ČEHÁNE, n. carptura. isporedi čehati pod 1. samo u Bjelostijenčevu rječniku: čehaše zeła, perja.

2. ČEHÁNE, n. compotatio, pijančene. isporedi čehati pod 2. samo u Bjelostijenčevu rječniku.

ČEHARI, m. pl. selo u Hercegovini u okrugu mostarskom, kotarou kočnikom. Statist. 115.

1. ČEHATI, čehám, impf. carpere, odlamati što na sastavku niegovu s drugim im iz čega je izraslo. samo u rječnicima Bjelostijenčevu i Stuličevu. čehati može tko u drveta granu od stabla ili od druge grane, i lišće od grane, ili u zeła lišće od stablje, i perje, svlačeći mu s badrjele ono što je na noj tako da ostane gola. isporedi očehnuti, česati, čijati. akcenat se ne zna za cijelo: stavjen je po čijati, koje je ista rječ, samo je izgubila h, a e joj promiješeno na i. Postaňa istoga kojega je česati, koje vidi.

2. ČEHATI, čehám, impf. potare, pijančiti. samo u Bjelostijenčevu rječniku. od nem. zechen. isporedi čeh pod 2. i čekjaniti.

ČEHATOV, adj. međa je selu Kamijuev xiv vijeka isla na Čehatovs kamen. Łetop. sr. 1847. 4, 52. drugi je pročitao: Čelatovs. Mon. serb. 199. Daničić 3, 464.

ČEHIHA, f. Boema, u rječnicima Bjelostijenčevu (37b) i Voltigijinu (27). u Stuličevu grijeskom Čehkiha.

ČEHNO, n. vidi česno. u naše vrijeme, između rječnika samo u Vukovu, i to bez h, koje se po nekim krajevima izgubilo kao i u drugim rječima. Umoči čeno oluštenog belog luka u so. M. Đ. Milićević, živ. 2, 58. U pupołku se broje i neki organi, koji su u obliku zdravo različiti od običnog pupołka. i to: čeno (bulbus), čenak (bulbillus). J. Pančić, bot. 24. flor. biogr. 448.

ČEHNUTI, čehnêm, impf. i pf. 1. carpere. isporedi čehati (pod 1), očehnuti. od prošloga vijeka, između rječnika u Stuličevu (grijeskom čehknuti). dotazi prošloga vijeka bez h, koje se po nekim krajevima izgubilo kao i u drugim rječima. imperfektivno, prelazno, ali se nalazi samo pasivno sa se: Za porabu loze nek vijajuć nad trsom se voze, druge s listom nek se doli čenu. J. S. Rejković, kuć. 351. — 2. fruticare, frondescere, kao būsati se i listati, da se ima šta očehnuti. toga će značene biti u jednoga pisca prošloga vijeka i u naše vrijeme u jednoga. a) imperfektivno: Žele š nih se sjediniti (serafini s bogom); ali i to dost im ne, čehnu, idu i proreste, a sve im lepša lubav reste. J. Kavaņin 503. — b) perfektivno: Istom čehnu grana omarova, grana čehnu, hajduk dijku krenu. Osvet. 2, 41. — 3. krepare, kao prasnuti. značeneće biti došlo od lomjeņa, koje je u prom značenu. u jednoga pisca našega vremena. perfektivno. Kamen čehne a ostane sjenka. Osvet. 2, 175. Tudje čehne po gdjekoja dijka. 3, 29. Dijka čehne il' šešana cikne. 4, 25.

ČEHOVAC, Čehôvca; m. selo u Međumurju. Šchem. zagr. 1875. 138.

ČEHOVIĆ, m. prezime xv i xvi vijeka, po ocu kojemu je ime bilo Čeh. Mon. croat. 111. 16. 218. i plemensko prezime: Petr Lovrenčić š Čehović. Mon. croat. 182.

ČEHRA, f. tur. čehre, lice. u jednoj pjesmi našega vremena. Kad mu majka čehru podpazila. Nar. pjes. juk. 287.

ČEHRIN, m. jeki grad u Rusiji xvii vijeka: Razbiše Turci Čehrins grad moskovski 1667. Łetop. šaf. 86.

ČEHUŁA, f. 1. racemus, u rozda kao grančica sa zrnima koja se može očehnuti. isporedi čehati, od čega je i postala. samo u rječnicima Belinu (racemulus 356b), Bjelostijenčevu (racemulus, pars botryonis), Jambrešičevu (racemus 1, 834b), Stuličevu (racemus) i u Vukovu (nekoliko zrna s peteljkom kad se od rozda očene', češen se dodaje da se govori u Crnoj Gori). akcenat se mijeňa u gen. pl.: čehůlů, a samo je i zadnì slog dugr u gen. i instr. sing.: čehuľje, čehuľjem. — 2. myrhis Scop. Słesser-Vukot., flor. 501.

ČEHUŁAC, čehuľca, m vidi čehuľica. samo u Stuličevu rječniku. riječ slabo pouzdana. u istom ima i čehuľcak, gen. čehuľčka, koje je sa svijem nepouzdano.

ČEHUŁAK, čehuľka, m vidi čehuľica. samo u rječnicima Belinu (356b) i Stuličevu.

ČEHUŁAST, adj. racematus, na čem ima mnogo čehuľa. samo u Jambrešičevu rječniku (racematus, weintrauben habend 1, 834b).

ČEHUŁICA, f. dem. čehuľa. od xvii vijeka, između rječnika u Mikalinu (34b), Belinu (356b), Bjelostijenčevu (čehulica'), Voltigijinu (čehulica') i Stuličevu. akcenat se ne mijeňa, samo su u gen. pl. i oba zadna sloga dug: čehůlícâ, a samo zadnii u gen. i instr. sing.: čehůlicě, čehůlícom. Vidivši dite gdi ladi u vodi grozdje, u koga zapita da mu dade jednu čeulicu. J. Banovac, pred. 144.

ČEHUŁIČICA, f. dem. čehuľica. samo u Stuličevu rječniku. riječ slabo pouzdana.

ČEHURKA, f. kao da je neka riba u jednoga pisca prošloga vijeka. S pastrvami čiki gladci i čehurke češalite. J. Kavaņin 21.

ČEIZ, m. tur. čehiz, čežeg, što djevojka treba da donese iz očine kuće kad se udaje, djevojački darovi, ruho djevojačko. u naše vrijeme, između rječnika samo u Vukovu, gdje se dodaje da se govori u Srbiji i Bosni po varošima. Dok pokupim na kitu svatove i porežem čeiz na djevojku. Nar. pjes. juk. 99. A za hima četvere kočije. .. sve čeiza, djevojačkog ruha. 142. Mene s' davno čeiz sakupili: jedan kupi mati materina, drugi kupi mila mati moja, treće teta, materina seka: što no kupi materina majka, to ću tvome babu darovati, što no kupi mila moja majka, to ću tvoju braću darovati; a što kupi moja mila teta, ono čemo ja i ti derati. Nar. pjes. vuk. here. 127. Devojački čejiz ponesite. Nar. pjes. petr. 2, 672.

ČEJOVIĆ, m. prezime, u naše vrijeme. Od bjesne kuće Čejovića. Nar. pjes. vuk. 5, 139. Od viteške kuće Čejovića. 5, 235.

ČEJREK, m. vidi čerek. Do godi ne izplati svega duga do najmaņega čejreka od pineza. F. Lastrić, svet. 99. mat. 5, 26. Čuje mu se bahat od alata, čuje mu se čejrek od saata. Nar. pjes. petr. 3, 175.

1. ČEK, m. mjesto gdje se čeka kad se lovi. u

ČEKIČOVATI

925

ČELA

samo ne dolazi, a bilo bi hyp. od Čedomir. Znat-
niji bezi u Bosni jesu: Bosnić, čekić. Zemljop.
bos. 142. Jezdimir Čekić. Šem. srb. 1881. 351.

ČEKIČOVATI, čekićujem, impf. vidi čekičo-
vati. u naše vrijeme u jednoj pjesmi. Na dolamu
troje toke sjajne, ni su vite ni čekićovane. Nar.
pjes. petr. 2, 486.

ČEKIÑA, f. seta. isporedi četina, od koje je i
postala promijenivši t na k i n na h. u naše
vrijeme, između rječnika samo u Vukovu. Ake se
mijeňa u gen. pl.: čekńka, a samo je i zadini slog
dug u gen. i instr. sing.: čekiniê, čekiniom. Naliči
ņa čvrste dlake, ovo su čekiniće. J. Pančić, ptic. 5.
Čekiniće su podebłe, kruće dlake. K. Crnogorac,
bot. 18.

ČEKIÑÂNÊ, n. rixa. isporedi čekińati se. u
Lici. To je bilo vražje čekiniće. J. Bogdanović.

ČEKIÑÂR, m. setiger. u jednoga pisca našega
vremena. Čekińari, setigera. J. Pančić, zool. 183.

ČEKIÑAST, adj. setaceus. u naše vrijeme u pisaca. Stablo čekiniasto. J. Pančić, flor. biogr.² 8. List čekiniast 16. Balavac čekiniasti. J. Šloser, kor. 310.

ČEKIÑATI SE, čekinam se, impf. rixari, sva-
dajući se biti se kim. u naše vrijeme u Lici.
postaćem se biti od čekina, po tome kao čupati
se, kao da bi čekinić cupao jedan s drugoga. U
vijek se čekiniaju. J. Bogdanović.

ČEKIÑAV, adj. hispidus. u naše vrijeme u pisaca. Stablo čekiniavo. J. Pančić, flor. biogr.² 10. Gubavac čekinavi. J. Šloser, kor. 506.

ČEKIÑÂVKA, f. torilis Adns. J. Šloser-Vukot, flor. 491.

ČEKIÑICA, f. dem. čekina. Imaju na kraju
trbuha čekiniće. K. Crnogorac, zool. 129.

ČEKLAS, m. vidi čaklas. u Srbiji oko Niša.
S. I. Pavlinović.

ČEKĻÁNITI, čěkļanīm, impf. potare, veseliti
se pijući'. u Dalmaciji. M. Pavlinović. isporedi
čehati pod 2, od čega će biti postalo.

ČĚKĽŮN, čekľůna, m. a) ansa januae, kvaka
na vratima. — b) uncus, kuka u kluča, kojim se
sijeno čupa, i u obramnice na kraju ona kuka
ili zarezotina koja čuva da se ne smakne povraz.
— u oba značena samo u Vukovu rječniku s do-
datkom da se u prvom značenu govoru i Barańi
a u drugom u Srijemu. postaćem u oba zna-
čena od mag. csegely, klin.

ČĚKME, f. pl. neke toke što se nose u Herce-
govini. samo u Vukovu rječniku. biće od tur. ček-
men, neka goriva hajna.

ČEKMĚGE, čekměgeta, n. forulus, škrabija,
fioka. od tur. čekmege (istoga značena). samo u
Vukovu rječniku.

ČEKMEK-ĆUPRIJA, f. pons, qui tolli et de-
mitti potest, most koji se spušta i diže. od tur.
čekmek, vući, i čuprija, most. u pjesmi i iz ne
u Vukovu rječniku. Brže trči gradu Biogradu, . . .
Kad je bio u čekmek-ćupriju, nagna vranca da
preko ne prefe. Nar. pjes. vuk. 2, 629.

ČEKMÎN, m. selo u Srbiji u okrugu niškom.
Sr. Nov. 1879. 175.

1. ČEKNUTI, čekném, pf. espectare parum-
per, malo počekati. u naše vrijeme, između rje-
nika samo u Vukovu. Vru'te zdravo kńigošnoš
amo, pa čeknite da se ogledamo. Osvet. 2, 115.
Nije loše da mrva čeknemo, da vidimo kud će
udrit Turci. 3, 68.

2. ČEKNUTI, čekném, pf. vellicare, fodicare,

ustinuti. samo u Stulićevu rječniku. od korijena
od kojega je čekalo. ali riječ nije pouzđena.

ČĚKRČIĆI, Čěkrčića, m. pl. selo u Bosni u
okrugu sarajevskom. Statist 23. isporedi čekrk.

ČEKRK, m. tur. čykyrk, kolo, točak, rota, od
xvii vijeka, između rječnika u Belinu (tornus) i
u Vukovu (rhombus, artemon, trochlea). Ake se
mijeňa u gen. pl.: čekńka. — a) kolo u opće za
cakav god posao, koje se obrće oko svoje osovine.
Kako no čekrk ali kolo lasno se vrti i obrće,
onako ti ovi sivjet lasno se vrti, obrće, privrče
i nigda mirno ne stoji. M. Divković, bes. 306.
Stavłena na kola i čekrke od britava. S. Mar-
gitić, fala 103. — b) kojim se što diže ili vuče
u visinu ili spušta. isporedi vitao. Ako čekarku
od bunara, kada se tegli kofa, . . . oslabiš ruku
i pustiš ga doli, udije okrene natrag. M. Radnić
515. Tvoga slugu da priklopi sil', čekarak' tvrde
stine vjekovnoga od bunara J. Kavaćin 463.
S jednim užem ali ti čekrkrk dignu i iznesu
svvari teške na visinu. S. Margitić, fala 157. Vodu
izvlače na čekrk. D. Obradović, bas. 382. Pusti
ńemu na čekrk uzicu, na uzici kuke od čelika,
izvuče ga do pola tavnice. Nar. pjes. vuk. 3, 112.
— c) kojim se pređa suče na cijevi, letnak. u
Vukovu rječniku. Sa zlatnom predom i čekrkom.
Nar. prip. vuk. 73. — d) na što se nasadi što
tako da se oko šega kao oko osovine obrče: Devet
pera, dvan'est čelenaka a trin'esto nja točke krilo,
pa se krilo na čekrk okreše. Nar. pjes. vuk. 3, 156.
Na barjaku srebrna čelenka od dvadeset i četiri
stuba, na čekrk se za barjakom vije. 3, 424. u
tom smisłu nalazi se pred čelenkom ne mijeňajući
se po oblicima kao složen s nом turskom načinom
mjesto adjektiva. isporedi čekrk. Samur-kalpak
i čekrk-čelenku. Nar. pjes. vuk. 2, 227. — e) drvo
nad vatrom o koje se vješaju sudi i koje se može
vrtjeti i lijevo i desno. u Dalmaciji. J. Grup-
ković. — f), kada dvojica dođu do vode ili do
potoka, da se obojica ne izuvaju, reče jedi: ti
se ne izuvaj, prenijuću te; te ovaj uzjaše mu na
leda, uhvati mu se rukama oko vrata, noge digne
u vis natrag ili mu ih onaj koji ga prenosi uzme
pod svoje ruke, te ga tako prenese, to se zove u
Lici: uzeo me na čekrk i prenio'. J. Bogdanović.
— g) o čeļadetu koje se koči idući, reče se: Ide
na čekrk. Nar. posl. vuk. 96.

ČEKRKÁR, m. tornator. isporedi strugar. samo u Belinu rječniku (736a).

ČEKRKLI, što se na čekrk obrće. turski ad-
jektiv, te se ne mijeňa po oblicima: Zlatno perje,
čekrkli čelenku. Nar. pjes. vuk. 2, 547. Na glavi
mu čekrkli čelenka. 3, 356. Za kapom mu sedam
čelenaka, tri su rakli, četiri čekrkli. Pjev. crn.
206. — čekrkli pojas', koji se stčže na male če-
krke: Jedno srcu, tri čekrkli pasa. Pjev. crn. 261.

ČEKŘKLIJA, f. preslica na čekrk. samo u Vukovu rječniku.

ČEKŘLATI, čekřlám, impf. brłhati, govoriti
koješta i razgovarajući se i pijući zabaełati se.
u naše vrijeme u Dalmaciji. M. Pavlinović. po-
staćem od čeกรłati, promijenivši g na k.

ČEKRT, m. tur. cygyrtma, svirala. u jednoj
pjesmi. Daše němu od zlata jabuku, u jabuci
svirke i borije, one svire kako u junaka, e na
čekrt bjehu načinene. Pjev. crn. 217. mjesto, bjehu
načiniene' može biti da bi trebalo: bješe načinena.

ČEKTALO, n. vidi čekalo pod a. u naše vri-
jeme, samo u Vukovu rječniku. isporedi čeketalo,
s kojim je jednoga postaňa razlikujući se od šega
u postańu samo kao zvektati od zveketati.

1. ČELA, f. vidi pčela.

ČELOO

929

ČELOVOĐA

tuj pristaše pru čela svih sil. M. Marulić 19.
— k) ne mijenajući se po oblicima dolazi kao
prijedlog s gen., ali samo s riječima glava i noge,
i to kad čelade leži, te je ,čelo glave' kao više
glave, a ,čelo nogu' kao niže nogu. Evo sunca,
gdi ga u dvor vodim, što će meni sjati čelo glave.
Nar. pjes. vuk. 1, 536. A bratac joj u krvi ležaše,
nevesta mu stoji čelo glave. 2, 498. A ti krajem
kaj u čelo glave. 1, 551. Čelo glave ružu usadiše,
niže nogu vodu izvedoše, 1, 576. Saranici svojvođu
Kajicu, čelo glave kopje udariše. 2, 489. Vidje
dva anđela gdje sjede jedan čelo glave a jedan
čelo nogu gdje bješe ležalo tijelo Isusovo. Vuk,
jov. 20, 12.

3. kraj u stvari umnijeh, u radne, staňa, do-
gadaja, pripovijedana, vremena. kako kraj može
biti predni i stražni, po tome i čelo u ovakih
stvari može biti i početak i svršetak. kad je jedno
kad li drugo, može se kazati dodanim riječima
prvo i pošlednje (napokoše). ali može biti i bez
toga, te se iz ostaloga govora razumije. od xv
vijeka. a) s riječima kojima se kaže da je po-
četak ili svršetak: Koje su u postavu postašene
odb prvoga čela. Spom. sr. 2, 59. Vaša miloš-
more dobro znat ošti odb prvvoga čela do na-
pokoņega podlo koj ste uvětš st čela znam na čelo.
Š. Menčetić 330. Lele bi od čela, i bit' ima do
čela (od) svijeta. Poslov. dan. 54. — bb) početak:
Ne znam red ni čelo, od kuda da mezin živjinje
dreselo. Š. Menčetić 166. Molbe u vazet ne vim
s koga čela. N. Dimitrović 37. U nemu (Dubrov-
niku) tvoj je did ostavil spomenu, ka će bit i
naprid; ter moreš nadijat s togaj se ti čela, i
tebe da prijat s srca će vesela. H. Lucić 249.
Vazmi malo i moga svita, u kom čelo, srda i
svrha jest od dobra svih nauka. M. Pelegrinović
187. Ovo vrimeno začetje sina božijega jest čelo i
početak spasenja. Š. Budinić, sum. 6b. Od koga
čovjika bi čelo i sime našega jazika. Đ. Bara-
ković, vil. 84. Cvijet i čela svoje mladosti strate
na službu djavaosku, a bogu ostavaju podčinke
i pecu. M. Divković, bes. 212. S koga ču počet
čela?... Er od veće čudna djela od mene čes
sada čuti. Đ. Palmotić, christ. 238. Isus čelo i
konac budi mogu dila. I. Zanotti, priš. 32. Da-
vidova sina čela. J. Kavaņin 529. Stvar učišnena
čela ne ima. Poslov. dan. 116. — ce) svršetak:
Što človik odlući, da tjera do čela. Š. Menčetić
297. I taj će kruņen bit u svakoj jur dobi, tko
bude k čelu prit, kako se podobi. M. Vetranić
1, 173. Komu ne može počela iskusit živ človik
ni svrhe ni čela. 1, 378. Toj dobro počelo poshi-
hom vodite, da dojde na čelo. H. Lucić 229. Ne-
moj čin't' nikada... da te čin pripada jjerat trud
do čela. D. Rańina 57. Ja ću t' sreću od počela
kazivati ter do čela. M. Pelegrinović 169. Za ludu
je čovjeku početi dobro djelo činiti i počteno
živiti a do čela i do svrhe ne svršiti. M. Div-
ković, bes. 439.

4. po kraju kojim se uže veže za što (isporedi
pod 2, b), zove se i cijelo uže čelo. od xv vijeka.
Gumine i čela... tanka i debela shranit mi bud'
pravran. M. Vetranić 1, 174. Na svitu prav sva
ovu
svi judi poznajdu, da tvrde plav stoji s dva čela
na kraju. D. Rańina 92. U dno mora sidra ukopa,
a na suho opet stavi veće čela i konopa, da su
pomoć tužnoj plavi. J. Palmotić, dubr. 30. Da
budemo mogli k'o brod zavezan tvrdjem čelim
krepko gledati sve valove. B. Cuceri 153. Ako

I

imaš skalu za sit', čemu išteš čelo? Poslov. dan. 2
Kupi čelo da bi sveder jednako na tri kolača ostal-
jalo obavito oko istezala. Dubrovom. 1868. 174.

5. čelo kao početak uzima se i za cijelo vrijeme
kojemu je početak, i to za vrijeme koje počine
od jutra i traje do večera, i koje počine od ve-
čera i traje do jutra, po tome je jedno čelo u
di jedno noć, samo kao mjeru vremenu. u naš
vrijeme, između rječnika samo u Vukovu (gdje se
veli da se govorii u Risnu i tumači: „danesta
sahata vremena, n. p. dan je jedno čelo a noć
je jedno čelo, a dan i noć su dva čela"). Došao
sam iz Risna u Korjeniće za jedno čelo. Vuk,
rječ. S21b. u jednoga je pisca čelo dan i noć:
Tri čela znači tri dana i tri noći zaosob. V. Vr-
čević, niz 327.

6. ime mjestima: a) neko mjesto na Kruku xvI
vijeka. ali nominativu nema potvrde. v Čeli. Stat.
krč. ark. 2, 295. — b) selo u Hrvatskoj u podžu-
paniji karlovačkoj. Pregled 27.

2. ČELO, praeu vidi naprijed čelo, n. pod 2, k.

ČELOBITKA, p. molba koju tko čini klanišajući
se čelom do zemle. kao da je to u jednoga pisca
prošloga vijeka na jednom mjestu, gdje stoji c
mjesto č. Vjera, jubav i ufane tebe mol na sje-
ditki, pravda, trijeznos, mudrovaće, da daš odjet
„celobitki”. J. Kavaņin 226.

ČEŁOBJEL, m. ime muško u jednoga pisca
xvII vijeka. Čelobjela slugu svoga pozna. I. Ka-
navelić, iv. 254. Čelobjela, slugo uzdana. 254.

ČEŁÓBRDO, n. selo u Boci kotorskoj. Šem
bok.-kot. 1875. 26. Repert. 7.

ČEŁÓČIĆ, m. pl. u zagoneci, koju vidi kod
Bradić.

ČEŁÖPECI, Čelòpêkâ, m. pl. ime mjestima.
isporedi čelopek. XIII vijeka u tadašnjem Hvosnu
blizu Peći kod sela Łutoglava i Labłana, koja
su oba i šada ondje. u spomeniku stoji po svoj
prilici griješkom bez o: S: „Čelpeki”. Mon. serb
11. također u Hvosnu zaselak selu Kosorićima xiv
vijeka: Čelopeki. Mon. serb. 138. Daničić 3, 460.
— b) u Hrvatskoj selo blizu Bišća xv. i xvi vijeka.
S Čelopek. Mon. croat. 130. 140. 183. — c) selo
blizu Dubrovnika. Schem. rag. 1876. 27.

ČEŁÖPEČNÍK, m. vidi čelopek. u jednoga
pisca našega vremena, i to sa a iza č mjesto e,
i sa č pred u mjesto č. Nikog živa nema sjem
saruje u „calopečniku”. Osvet. 2, 97.

ČEŁÖPEK, m. pars aprica collis aut montis.
u naše vrijeme, između rječnika samo u Vukovu.
postaćem od čelo i peći. — pokvareno govore sa
a mjesto prvoga e i mjesto o u Lici: čalapek.
J. Bogdanović. — nekim je brdima i ime: u Dal-
maciji kod sela Blata brdo Čelopek. M. Pavli-
nović. u Hrvatskoj glavica u Velebitu, ali pokva-
reno sa a mjesto prvoga e: Čalopek. Karst. 197.

ČEŁÓROŽAC, čelòrošca, m. cornifrons. samo
u Stuličevu rječniku, u kom ima u istom značeníu
i čelorožan i čelorožnik, sve troje bez sumne na-
čineno za rječnik.

ČELOSKUČEN, adj. curvifrons. samo u Stuli-
cevu rječniku, za koji je i načineno.

ČEŁOVOĐA, m. dux. u naše vrijeme, između
rječnika samo u Vukovu (gdje se dodaje da se
govori u Crnoj Gori). akcenat se ne mijena; samo
su u gen. pl. i oba zadnja sloga duga: čelòvôdů,
a samo zadnì i gen. i instr. sing.: čelòvôdê, čelò-
vôdом. postaćem od čelo i vořitvi, po tom je čelò-
vođa koji vodeći vojsku ide naprijed, kao vojsci
pred čelom. Što l' pred vojskom jesu čelovode.
Nar. pjes. vuk. 4, 75. Među nima meće čelovode.

59

ČELPA

930

ČELÅD

4, 81. Kojino su vojski celovođa, 5, 251. Što su svjema, pobo, celovođe. Pjev. crn. 262. I on ima čelovodu mudra. Nar. pjes. petr. 3, 81. Jer će iz tebe izici čelovođa. Vuk, mat. 2, 6.

ČELPA, *m. prezime*, xiii vijeka u Dubrovniku. Mon. serb. 40. Daničić 3, 461.

ČELŪN, čelúna, *m. tapes*, *prostirka*. od tal. celone. *isporedi čalun*. xv vijeka, *između rječnika* samo u *Daničićevu*. Gospodstvu ti poslasmo kočmađ sčel cršlěna čeluna. Spom. sr. 1, 95.

ČELVIKOČANIN, m. čovjek iz někoga sela u Hrvatskoj xvi vijeka, koje se samo ne spomiņe. nominativu nema potvrde; dolazi samo u starom instr. pl.: Sudac Franac s čelvikočami. Mon. croat. 255.

ČEŁÁCA, *f. coll. dem*. čelad. od xvii vijeka, između rječnika u Mikašinu, Belinu (301b), Bjełostijenčevu i Stuličevu. Ne za čeladi mudre, ... ma za one čeljace, koja jezike ne razumije. V. Adrijašević, dev. v. Otide za šim slijedom ne malo čeladce s nemoćnicima. Živ. is. 67. Da bi umukla ona čeladca, kameće bi isto progovorilo. 130. Kada starišina skupi svoju čeladi. F. Lastrić, od' 214. S vašom čelacom i dičicom se razgovarali. F. Lastrić, ned. 32. Neg' se vaļa u jad razabrati i čelacu svoju utješiti. Nar. pjes. vuk. kovč. 110.

ČEŁÁCE, čeláceta, *n. dem*. čelěad. od prošłoga vijeka, između rječnika u Stuličevu (s gen. čelaca) i u Vukovu. Djavao onda čini níma jednog čovika ili ti čelace. F. Lastrić, od' 199. može se čitati i čelače.

ČEŁÁD, *f. coll*. homines, domestici, familia. od xiii vijeka, između rječnika u Vrančićevu: *familia*; *u Mikašinu*: gens; čelad od kuće, familia; *u Belinu*: gens (340b), *capita* (143b), personae (556b); kućna čelad, familia (301b); *u Bjełostijenčevu*: familia; *u Jambrešićevu*: familia (298b); *u Voltišijinu*: familie; *u Stuličevu*: gens, populus; *u Vukovu*: familiae familias, familia, homines; *u Daničićevu*: familia, servi. — *Prem da u jednini značno mnoštv, opet se nalazi i u množini u dat., instr. i loc.* (vidi *u primjerima*). što znači mnoštv, za to mu se predikat glagol nalazi i u množini, prem da redovno stoji u jednini (vidi *u primjerima*). — *Kor. skar, skakati, ustajati oko čega, raditi.* — *a) ljuđi u opće, muškiće i ženskinje, odraslo i djeca.* F. čeladi zemlje krajevstva ti, koju smo plěnovali, i jest u nasb., da je podamo. Mon. serb. 47. Da se liči po tršbu, da nitkorb ne smě kupovati ni prodavati čeladi. Spom. sr. 1, 31. Da se čeladiju ne tržiši. 1, 31. Koji su čeladi prodavali. 146. Toj se razmiš, tko grede, glavom da je dužanb, a ina čeladi, da ni dužna glavom. Stat. pol. ark. 5, 247. Gdje ti se ne šali gdi je čelada mlada. M. Vetranici 2, 329. Općiti nemoj s čeladi da bi s kom. N. Dimitrović 8. Sad zgodи mi se upazit urvom mnogu čelad u ovi dvor ulazit. M. Držić 22. Neka idu ja sade u selo po čelad. M. Držić 92. Mej mnogom čeladju u široku poju blujah. P. Zoranić 67b. Počeše se š níme veseliti sva kolika čelad od gora je ruzalemskijeh, navlaštitо prijateći, rodjaci i znanci negovi. A. Gučetić, rož. jez. 102. Moć se vaša kazat' podi u gradovih oholime, a priklonu čelad odi, ka pastijersko nosi ime. I. Gundulić 82. Cestita tu čelad stan je svoj obra. 115. Čelad bez stana i bez časti. 329. Čelad svijetla i kreposna, u slobodi ka boravi, druge uzde ter ne pozna neg ku sebi sama stavi. 443. Oni žene u čelad ne broje, no ih drže ka' prodano robłe. P. Petrović, vijen. 70. — *b*) několiko čeladi kaka je naprijed može biti

hotijahu vjervatovi. M. Orbin 115. Koji pomaže prodavati ali kupovati. M. Orbin. Stat. pol. ark. 5, 310. Žlo stečeno blago vrati, ... a ostalijem pomagati svu potrebnu čelad uze. Đ. Palmotić, christ. 10. Iz bližnijeh mjesta u strana neizbrojena čelad ide. 36. O ustrpěnu Isusove čeladi. I. Ančić, svit. xxiii. Za... korist svije bogojujubni duša iliričke čeladi. I. Ančić, ogl. 1. Nekršćena čelad sama se od sebe gube. 8. Nakupi se množ čeladi. I. Kanavelić, iv. 438. Vide se mnoge smutne, jošće u čeladi redovnoj. P. Radovčić, nač. 75. Koji uče dičicu i ostalu čelad priprostu. I. T. Mrnavić, ist. 1. Primaletje kroz miris lijepi zvaše na raskoše čelad svaku. B. Bettera, dub. 20. Da pričestim nikoliko čeladi. S. Margitić, ispov. 92. Da ga oni ne pustćaju govoriti z drugom čeladju. P. Macukat 9. Koja su čelad ono? 64. Nek s obilna dugovaņa puste čelad na sva staņa. J. Kavaņin 271. Za ribaņi i za sâde, o kih ona čelad rade. 319. K nemu mnoga čelad dohođahu. L. Ļubuški 67. Ne mogu virovati da meju vami, koji ste čelad toli plemenita, bude koji god takim paklom počrnen. A. d. Bella, razgov 75. Spomeni da govioriš čeladim, koja imadu vladati gradom, svada svojima kućami. 236. Isukis izabra za svoje učenike čelad priprostu. I. Đorđić, salt. 20. U vrime kuge... da se čelad ne mišaјu. A. Kađić, bogosl. 78. Nisu se mogla izbavlati dičića malahna od griha istočnoga, ni čelad razborita od griha povolnoga. 114. Ovi sakramenat svakomu je od potribe, toliko krupnoj čeladi koliko dičici. 144. S kakvim obrazom hoće nika čelad da su su bom u miru? J. Banovac, prip. 157. Kad izadu ona čelad, koju si ozloglasio. 115. Koji načini jesu potriviti toliko čeladi redovničkoj koliko svitovnoj. J. Banovac, pred. 82. Ostalo mrtve čeladi sto i trideset i šest iljada. 108. Sagriši vas svit, i pokara ga bog s potopom, da ne ostavi izvan 8 čeladi. J. Banovac, razg. 28. Nejma nijedne vrste čeladi, da nisu napastovani. J. Filipović, prip. 1, 467. Čelad naselačka i priprostita znadu ova rečena. F. Lastrić, od' 86. Gdi se ispoivduhaj čelad. 200. Onda čelad, koja bijahu vidila da je mrtva, kao rugahu se, gdi Isus reče da je zaspala. 588. Kada poslije mise sva kolika čelad iz crkve izdječe. A. Kanižlić, užr. 38. Ne će podizati čelad suproč čeladi mač. Živ. is. 10. Što će biti od svjetovne čeladi, to jes od ovijeh koji su veoma k svijetu prilijepjeni? Besjede kr. 23. Na koju mu drago stranu svrnem oči, svud našodim nemirnu čelad. 36. Općaše s ubogom čeladi. 103. Da raznati od zviradi nije moći već čeladi, neg še od dvi noge v. Došen 238. Čini svetogorje, tko solen čini čeladi crkvenoj. Turl. blago 2, 84. Ženidbenozdružene među zakonitijev čeladima. J. Matović 304. Kako bude iskati vrijeme i biće čeladi. 388. Da sad vidiš kakova su sela, i kakva su sva čelad vesela! M. A. Rełković, sat. 117. Brojeć mrtvu i rašenu čelad. Zgode 9. Od svaše vrsti čeladi čuo sam. A. Kačić, razgov. III. Zarobišbe mnogu čelad i š níma Lota. A. Kačić, korab. 16. Neka pazi da se čelad gladna podušila ne bi. 257. Čelad, koja stojе po planina, po poli i po selih. M. Dobretić 145. Svjedočeće vrijedne čeladi. Đ. Mattei xix. Mir, koga pravedna čelad uživaju. 150. Svaka vrsta kipa i čeladi povrvi u pustinu. I. J. P. Lučić, razg. 24. S čeladi, koja ovako odgovara, trijeba mi je da se porazgovorim na uzdanu. B. Cuceri 6. Imahu običaj vojevode čelad pod oruzjem ujunačivat. 285. Stara čelad djece ne imaju. Pjev. crn. 232. Zašao kao zijev po čeladma. Nar. pos. vuk. 37. Oni žene u čelad ne broje, no ih drže ka' prodano robłe. P. Petrović, vijen. 70. — *b*) několiko čeladi kaka je naprijed može biti

ČEĻUŠTICA

933

ČEMER

A. Kanižić, kam. 281. Jezićinu smradnu spravi, nek u truloj smrdi glava, med čelustma neka smrdi, vitezova da ne grdi. V. Došen 124. Jezik moj prionuja je čelustima mojima. I. Velikanović, upuć. 1, 172. Iz davolskih čelusti istrgnuti. J. Rajić, pouč. 1, 42. Tako kući razasiplu smoka, k litu nejmaš čelusti ni oka. J. S. Rejković, kuć. 67. — bb) u životiše: *u lava, medvjeda, vuka*: Zgledati ga (*morskoga medvjeda*) nije milo, s brci čelus (*čelus*) gdi ocijera. M. Vetranić 1, 21. Pogibe sava slava i ugarska sva hvala, i u čelus od lava svasma je upala. 1, 56. U nekijeh su prašca rila, vučju čelus tko razglaba, i tko gubice ima i krila od lijaka. I. Gundulić 473. Nu lave, rih, zini, strašnima čelusti život mi prikini. Đ. Baraković, vil. 257. Vuci lačni na nih čelus ras klapaju. Đ. Palmotić, dubr. 28. Sam tko ne ide mu (*lavu*) u čelusti. J. Kavańin 505 Otmi lavskijeh iz čelusti mene. I. Đordić, salt. 65. Vrati se da vidi glava, koga razdro bijaše, i evo ugleda u čelusti nеговог roj pěla. E. Pavić, ogled. 198. Lava uzamši za čelusti zagnavi. A. Kanižić, fran. 162. Vuk odgovorio: od tebe se malo strašim, al češ meni u čelusti doći. N. Palikuća 7. Vežlavu čelusti. A. Kuhačević 143. Mučno je iz čelusti vuku *ugrabit*. Poslov. dan. 64. — u końa, magarca: Čeļusti nih (*kóniá*) stegni oglavmi i uzdama. N. Dimitrović 59. Proriz od čelust (konu) pri velik nego mal. B. Krnaričić S. Zgodi se po sriči čelust magaretja, i ubi nőj čadu vojnika. S. Margitić, fala 125. Nade čelust magareću još sirovu. Đ. Daničić, sud. 15. — u zmaja, u aždaje: Strašno na mene pun jada i ghniva juti zmaj ognene čelusti razziva. H. Lucić 281. Perom u čelusti aždaje umoćenim. A Kanižić, kam. 132. Čelusti mu (*zmaju*) su ostale razbjene. Besjede kr. 191. Vidi zmaja, koji čeželustima raztvorenijem. B. Cuceri 204. — u zmije, u ribe: Prija ga s očima moraše (*zmija*), nego š čelustima razdira. J. Banovac, prip. 209. Na kojoj je šarovita guja, u čelusti dragi kamen drži. Nar. pjes. juk. 463. Reče mu da ju (*ribu*) slobodno ufati za čelust. E. Pavić, ogled. 366. Uvhvati (*riba*) dijete u čelusti. Nar. prip. vuk. 214. — cc) u svari, da se o nij govori što bi se o čeljadetu ili o životiši reklo; tako i u smrti: u srca: Brizdami čelusti srdčle vaših... pritezajets. Domentijan 102. — u pakla: Lazara adu iz čelustij ishytivši. Domentijan 99. Tvoja smrt, kom si vas svijet slobodio iz čelusti pakla kruta. Đ. Palmotić, christ. 615. Da nju sahrani od pakleni čelusti. A. d. Bella, razgov. 46. Paklenijeh iz čelusti starijeh otaću duše izvede. I. Đordić, mand. 132. Bio je pakao otvorivo čelusti svoje. F. Lastrić, test. 183. Propadnuti će u pakao, koji jurje jest razvratio čelusti svoje. I. J. P. Lučić, bit. 65. — u mora: Neka (*korabła*) moru u čelusti pade topu probivena. J. Kavańin 212. Koje čeka strašno more... da nih zgrabi u čelusti. V. Došen 225. — u bunara: Vjekovnoga od bunara, na me čelust ki raztvara. J. Kavańin 463. — u zemłje: Što se malo niže spusti crnoj zemłje u čelusti. V. Došen 20. — u smrti: Nevojnik e iz smrtnijeh čelusti izvadi. B. Kašić, per. 13. Pristupahu k čeļustim smrti. I. Đordić, salt. 371. Smrt, iz koje čelusti toliki plin iztrže. A. Kanižić, fran. 63. Da svak... u čelusti smrti grune. V. Došen 47. — b) vidi čeluska pod a. u naše vrijeme, između rječnika samo J. Vukovu (*gdje se dodaje da je Vuk čuo u tom značenju u Crnoj Gori*). Ova je puška dobra, samim bi čeļustim bez kremena upalila. Er. J. Grupković.

ČEĻUŠTICA, f. acrognathus Er. J. Šloser, kor. 208.

ČEMALOVIĆ, m. *selo u Bosni u okrugu travničkom*. Statist. 72.

1. ČEMBER, m. tur. čember, velik rubac kojim se Turkiše prevjesaju preko glave. u naše vrijeme, između rječnika samo u Vukovu. A svekri čember i okrugu. Nar. pjes. vuk. 1, 266. Da ne smane čember sa devojke Nar. pjes. petr. 1, 92. pišu i sa n mjesto m: Kad kuda podu, pokriju se tankijem bijelijem platnom izvezenijem zvanim čenberom. V. Bogišić, zbor. 129.

2. ČEMBER, m. Cerberus. *isporedi čerber*. u jednoga pisca prošloga vijeka. *isporedi čembir*, koje se može čitati i čembir. A u limbo jur glas dojde da sužaństvo već nih projde; ... tu se djavli pristrašiše ... ter se vrlo uzbuciše, straže straše narediše; tu čembera razbudiše, straše glase svi pustiše, vrata paklu zatvoriše. S. Margitić, isp. 186.

ČEMBËRLI, od čembera (*pod* 1). *turski adj. koji se ne mijeňa po padežima*. A pod glavu dva meka jastuka i čemberli čaršaf po čaršafu. Nar. pjes. petr. 1, 185.

ČEMBÎLUK, m. *vidi* komarnik. *u Dalmaciji*. M. Pavlinović. od čember *pod* 1. Red se uvriti pod čembiluk. M. Pavlinović, raz. spis. 387.

ČEMBURGIĆ, m. *prezime, prošloga vijeka. isporedi* čimbur. Letop. 112, 157.

ČEMEHOVAC, Čemehovca, m. *selo u Hrvatskoj u podupaniju krapinsko-topličkoj*. u mještanja kajkavski: Čemehovec. Schem. zagr. 1875. 108. Pregled 56.

ČEMEN, m. zemłja puna žila od trave. od tur. čemen, *livada, isporedi cimen*, u jednoga pisca prošloga vijeka. Težke zemlje, koji su halužne, zob nima da siješ za plugom; al nij k zobi drugčje ne veła češten plug kada joj povała; to prid smrzao za to gazde čine da hala š ne od zime gine J. S. Rejković, kuć. 396. Od ně (*vode pomiješane s gnojem*) biva prasadnjam rana, odkopavši čemena sa žila, polivaju ne rečenom vodom. 184.

1. ČEMËR, m. venenum, ira, aegritudo. od xv vijeka, između rječnika u Vrančićevu: nausea; u Mikałinu: venenum, toxicum, virus, aconitum; u Belinu: toxicum (737b); u Bjerlostjenčevu: venenum, toxicum, virus; nausea; u Jambrešićevu: venenum, virus; u Voltišjinu: gift; u Stuličevu: venenum, amaritudo, afflīctio; u Vukovu bez značěna. — Kor. kam, savijati, obavijati, stezati, uditi. — a) otrov: aa) u pravom smislu, otrov kavod god, na po se i ijed u zmije i u zvijeri. Druge glave imiše (smrt) črnije pakla, sumporom ognenim iz ust nih dišsta... a z nutařušuda čeměri izhojaše i štrecaše. Arkiv 9, 91. Čo je toj neg napit zdravjem, a pak dati čemer i jad popit, neka me potrati? H. Lucić 202. Jer mi se nid jidi i čemer prem spusti, ki čini, kus gorki da reste srid usti. 192. Tko bi i kad mnil da pogled slatki taj prelijepe ovej vil srcu je plač i vaj? I zvizde tej sjaju višnih na nebi, a vajmeh ne imaju taj čemer u sebi. M. Držić 8. Ali te srjed luga samoga privari zla zmija is kruga, ter mi te udari u grozno srdaše s čemerom bez lijeka. 467. Ploo smrtnoga čemera. Anton Dalm., jak. 8. U zmiju stvori se, mej travu sakri se, Anicu ... ka tudi grediše, ... znevarke uji ju i čemer pušćajućeg naglo umori ju. P. Zoranić 63. Zmije svim milosne, kada moj plać slišaš stanu, vrće čemer svoj na stranu, i bit na moj plać žalosne. S. Bobađević 223. Zvijer gojila tebe jes čemerem svojime. F. Lukarević 12. Usti, ke mńah da med hrane, čemerom su otrovane. I. Gundulić 231.

ČEMERIKOV

937

ČEMPRESAST

ČEMERIKOV, adj. od čemerike. u naše vrijeme, između rječnika samo u Vukovu. Pod glomr joj puce jadikovo, jadikovo i čemerikovo. Nar. pjes. vuk. 2, 25. 3, 505.

ČEMERIKOVATI, čemėrikujėm, impf. lugere. u naše vrijeme, između rječnika samo u Vukovu. Kud god hodиш, neka jadikuješ; a gdi staneš, da čemerikuješ. Nar. pjes. vuk. 2, 26. Kud god odi, neka jadikuje; a gdi staje, da čemerikuje. 3, 505.

ČEMERIŠTA, n. pl. brdo u Srbiji u okrugu užičkom. M. Đ. Milićević, srb. 578.

ČEMERIT, adj. venenatus, otrovan. isporedi čemeran pod a. XVI vijeka. Aspide јute i zmije čemerite. Zbor. 162.

ČEMERITI, čěmerím, impf. venenare, trovati. samo u Stulićevu rječniku. slabo nepozdano.

ČEMERLĪČ, m. prezime, u naše vrijeme. Mustaj beg Čemerlić. Nar. pjes. petr. 1, 350.

ČEMERNICA, f. 1. ime planinama: a) u Bosni planina blizu Visokoga. Zemłop. bos. 34. isporedi Čemerno. — b) planina u Srbiji u okrugu užičkom. M. Đ. Milićević, srb. 578. — 2. rijeka u Srbiji u okrugu rudničkom. M. Đ. Milićević, srb. 308. — 3. ime selima: a) selo u Hrvatskoj u podžupaniji kriškoj. Schem. zagr. 1875. 111. Pregled 84 — b) zaselak u Slavoniji kod Rezovca u podžupaniji virovitičkoj. Pregled 110. — c) selo u hrvatskoj krajini blizu Petriše. Razdjel. 21. Schem. zagr. 1875. 20. Ssem. prav. 1878. 70. — d) u Bosni tri sela: jedno u okrugu sarajevskom, u kotaru hvojčičkom, drugo u istom okrugu a kotaru rogatičkom. Statist. 13. 21. i jedno u okrugu baniolučkom blizu Bače Luke. Schem. bos. 1864. 72.

ČEMERNĪK, m. 1. planina u Srbiji u okrugu vraškom. pomine se xv vijeka. Prohode planinu glagołemuju Čemernik. Glasnik 42. 305. Rad 56, 180. 181. Otačgina 5, 496. M. Đ. Milićević, s dun. 63. — 2. ime vragu u jednoga pisca XVI vijeka. Krivorilo, Čemernik, Smrdilo, duhovi pakljeni. M. Vetrančić 2, 199.

1. ČEMËRNO, n. ime planinama: a) planina u Hercegovini u Gacku blizu izvora rjeke Netreve. od XVII vijeka, između rječnika u Vukovu (Čeměrnô). Gacko i Vrbu projezdiše i Čemerno i Sutješku. J. Palmotić, dubr. 173. I dodošo na ravno Čemerno... Zdravo smo ti, majko, na Čemernu. Nar. pjes. vuk. 3, 456. Ja sam čula da govore Judi o Gatačkom polju širokome, oko neġeg su velike planine, jedno Ravno a drugo Čemerno. 3, 474. Kad bijasmo navrh Čemerna. Nar. prop. vuk. 6. Čemerno. T. Kovačević 103. Glasnik 21, 295. S. Novaković, obl. 79. Čemerno. V. Lešević. — b) planina u Bosni blizu Sarajeva. u jednoga pisca našega vremena. biće ista koju isti piše Čemernica. Zemłop. bos. 31. — c) planina u Srbiji u okrugu čačanskom. Na Čemernu su najveći visovi Kom i Gvozdac. M. Đ. Milićević, srb. 645. Suvat Čemerno. Sr. Nov. 1870. 390.

2. ČĚMĚRNO, adv. vidī kod čemeran.

ČEMERNŌST, čeměrnosti, f. aegritudo, jad. od XVII vijeka, između rječnika u Belinu (afflictio 46a. amaritudo 69b) i Stulićevu (amaritudo, dolor). Sve mi sime prove u gorkoj žuhkosti, u sreu pove crv pun čemernosti. P. Vitezović, odil. 2. Sad je vrime od žalosti, tuge, plača, čemernosti. P. Knežević, muk. 7. Ako za griše moje gospodin toliko je bio za malo držan, kako ću ja mojoj tamnosti i čeremenosti moći prostiti, koji sam sargrišio? P. Knežević, osm. 261.

ČEMERSKI, adj. vidi čemeran. samo u Stulićevu rječniku. riječ sasma nepouzdana.

ČEMERSTVO, n. vidi čemernost. samo u Stulićevu rječniku, za koji će biti i načineno.

ČEMERŇA, f. selo Bosni u okrugu sarajevskom, kotaru visočkom. Statist. 26.

ČEMËROV, adj. od čemera. u naše vrijeme. Kad bi jedna ružu zadjenula, a druga bi čemerovo lišće. Osvet. 1, 4.

ČEMËROVIĆ, m. prezime, XV vijeka. Spom. sr. 1, 176 Mon. serb. 468. 509. Daničić 3, 461.

ČEMGRŁATI, čemgrłam, impf. leviter scindere. u naše vrijeme, na Braču. A. Ostojić. isporedi čendrłati se, s kojim je jednoga postańa promijenivši d na g u na m.

ČEMIKA, f. taxus L. B. Šulek, im. 50.

ČEMÎN, čemîna, m. iasminum. od XVII vijeka, između rječnika u Mikałinu (ciminum, leucanthemum), u Belinu (gelsiminum), u Stulićevu (jasminum) u Vukovu (herba genus, s dodatkom da se govori u Dubrovniku). Postaćim će biti od tal. gesminum izgubivši s. isporedi česmin 2. Prosipluć na sve strane rumen trator, čemin bijeli. I. Kanavelić, iv. 90. U čemin se ruža stvori. 302. Vidi da je problijdela kako no snijeg od planina, ali rusa kako bijela, ali cvijetak od čemina. I. V. Bunić, mand. 16. Slomjen čemin s ružom evili. I. Đordić, uzd. 5. Miriše čemin bijeli od јужene ruse draža. 179. Put široki, za sve da je posut čeminima i ružicama, znate li kamo vodi? Besjede kr. 229. Naše prame kiti lovor, usni čemin i ružica. N. Marči 12. Deno caviti čemin i ružica, čemin s ružom lijepo miriše. Nar. pjes. vuk. 1, 354. Čemin, jasminum. Šloser-Vukot, flor. 613. jasminum officinale, j. grandiflorum, j. humile L. Čas. čes. muz. 1852. 2, 48. 51. jasminum officinale L. B. Šulek, im. 50. Bijeli čemin, caenicularia. B. Šulek, im. 50. divlji, lonicera caprifolium L. 50. modri, plumbago larpente 50. pitemi, jasminum officinale L. 50. vodeni, acorus. Čas. čes. muz. 1852. 2, 48. acorus calamus L. B. Šulek, im. 50.

ČEMÍNOVICA, f. jasmine. Šloser-Vukot., flor. 613.

ČEMÍŇUGA, f. lycium barbarum L. B. Šulek. im. 50.

ČEMITI, čemim, impf. susurrare. zujati. o vodi kad hoće da uzavri. na Krky. Čemi već, skoro će zakuhat. I. Miličetić. Biće od tal. gemere, uzdisati, gūkati, znojiti se. isporedi strujati.

ČEMŁA, f. kao da je tal. čemmamella, svirala, u jednoga pisca prošloga vijeka. nominativum nema potvrde. padež i u kom dolazi ne može se pouzdano znati je li nom. sing. illi gen. pl. Pod zuk bubni, trubaj bojnić i mizavic. i rožanih tintilina dobrozvonih žica, čemła i organi, halati inih od spijevaņa sva ugajaju radovaņa. J. Kavaņin 498.

ČEMPRES, m. cupressus. od XVII vijeka, između rječnika u Belinu (194b), u Stulićevu i Vukovu (u kom se dodaje da se govori u Dubrovniku). od tal. cipresso s umetnutim m isporedi cempreš, čepres, čepris, cipres, čipres. Pravo uzraslijeh sred čempresa, gjeđe kladenci bistre vode romoneći tiho izhode. I. Gundulj 532. Stoji kao čempres oboreni. I. A. Nenadić, šam. 23. Posjeć čempres kod negovota doma usaden. A. Kalić, 541. Kitno borje, viti čempres. Dubrovn. 1868. 176.

ČEMPRESAN, čempresna, adj. cupressinus. od prošloga vijeka, između rječnika samo u Stulićevu. Prem da ga u škrińu i čempresnu i olovnu zapečate. B. Cuceri 81.

ČEMPRESAST, adj. cupressifer. samo u Stulićevu rječniku. riječ sasma nepouzdana.

ČEMPRESAV

938

ČEONI

lićevu rječniku, gdje ima i čempresav u istom značenju. oboje nepozdano.

ČEMPRESAV, adj. vidi kod čempresast.

ČEMPRESĪŠTE, n. cupressetum. samo u Stulićevu rječniku, gdje ima u istom značenju i zlo načineno čempresištvo. isporedi čeprisište.

ČEMPRESKĪ, adj. cupressinus. u rječnicima Belinu (194b) i Stulićevu.

ČEMPRESOVINA, f. lignum cupressinum. samo u Stulićevu rječniku.

ČEMPPRIS, m. vidi čempres. isporedi čepris,cempris. Čas. čes. muz. 1852. 2, 48. B. Šulek,im. 50.

ČĚNAK, čénka, m. bulbillus. kao dem. od čeno. u jednoga pisca našega vremena. Čenak je sitan pupołak koji obično izraste u pazuhu od lišća. J. Pančić, bot. 55. Čenci su mesnati ili bar dosta sočni pupołci. J. Pančić, flor. biogr.² 26.

ČENAR, m. januarius. xv vijeka u jednom spomeniku i iz nega u Danićićevu rječniku. Čenara meseca. Mon. serb. 495.

ČENAS, čensa, m. census, tal. censo. od xvii vijeka. u nom. i acc. sing. nalazi se u jednoga pisca i bez umetnuta g. (vidi u primjeri). Ako si činio promine suhe ili nepravedne čense. B. Kašić, zrc. 70. Čuo sam velekrat od nekijeh čenasa govoriti. 81. Jedan dava na čens deset i po po sto. 82. Veću pomnu stavlaš... na poklon ali u čenas koji ti ima doći. V. Andrijaš, put. 246. Uzimaš toliko dinara na čenas. 279. Stavi dinar na čenas. V. Bogišić, zbor. 527.

ČENBER, m. vidi kod čember pod 1.

ČENDA, f. neko tanko platno, osobito svileno, sred. lat. cendalum, tal. zendale, zendado, isporedi sandal. xv vijeka u jednom spomeniku i u rječniku Danićićevu. Plašti crjenoga damaškina s1 zlatom, podstałenčendoms celinom (po svoj prilici pogrješka mjesto crjenom). Spom. sr. 2, 125.

ČENDŘLATI SE, čendržám se, impf. crines conturbare, contbarušivati se. u naše vrijeme u Dalmaciji. M. Pavlinović. Postašem od čantrati.

ČENDŘLATV, adj. čupav, neočesłan. u naše vrijeme u jednoga pisca. isporedi čendržati se. Ostat je krmełavo, čendržavo i kosmełavo. M. Pavlinović, raz. spis. 12.

ČENDŘLOKA, f. žensko čelade čupavo i raspojaso. u naše vrijeme u Dalmaciji. M. Pavlinović. isporedi čendržav.

ČĚNĚJ, Čeneja, m. selo u Banatu. Šem. prav. 1878. 97.

ČĚNĚJSKĪ, adj. što pripada Čeneju. Kapelan čenejski. Vuk, nar. pjes. 2, 660.

ČĚNĚRĀN, čenerāna, m. vidi děneral. prošloga vijeka. može biti da griješkom stoji č mjesto č ili ĝ. Zaisa čeneran novce. Bud. spom. glasn. II. 3, 48.

ČĚNGEL, m. tur. čengel, kuka, uncus. od xvii vijeka, između rječnika samo u Vukovu. Ovu krepot zove apošto čengel tvrdja. M. Radnić 496. Načinčiu kulu u primorju, oko kule gvozdene čengele, vješaču mu hože i hažije. Nar. pjes. vuk. 2, 401.

ČĚNGĪČ, m. 1. prezime tursko, od xvii vijeka, između rječnika samo u Danićićevu. I je sažeto iji, koje se nalazi i ne sažeto, a neki mjesto nega pišu i ij. isporedi čengija, od koje je postao. Alipaša Čengić. Łetop. šaf. 85. Zrinski Petar ržbi Ali-pašu Čengiića. P. Vitezović, kron. 195. Čen-

gić Bećir paša. Starine 1. 262. Alaj beg. Čengić. Nar. pjes. bog. 162. Od Zagorja dva Čengijca mlada. Nar. pjes. vuk. 3, 564. Da Čengijca bega potražimo. 4, 52. Zahvali se Čengić Sinan-beže. Ogled. sr. 52. Šenluk čini paša Čengiiću. Nar. pjes. juk. 521. — 2. selo u Bosni u okrugu zvorničkom: Čengić. Statist. 100.

ČĚNGĪČEV, adj. što pripada Čengiću. Na bijele dvore Čengijčeve. Nar. pjes. vuk. 4, 50.

ČĚNGIJA, f. tur. čengi, igračica, koja igra na javnijem mjestima u naše vrijeme. Gore joj oči kao u čengije. Nar. posl. vuk. 44. Užegla oči kao čengija. 329.

ČĚNICA, f. vidi pšenica. u naše vrijeme u Istri. Pojdoh ja pod Riku voziti čenicu. Nar. pjes. istr. 2, 23.

ČĚNĆ, m. selo u Hercegovini u okrugu mostarskom, kotaru trebiškom. Statist. 124.

ČĚNKATI, ččenkám, impf. vidi činkati. samo u Stulićevu rječniku. načineno od izčinkati, koje jamačno griješkom stoji na jednom mjestu u Mikałinu rječniku (153) mjesto izčinkati (39).

ČĚNKĪN, čenkina, m. uncus, kuka, od pers. čenk, kuka. samo u rječnicima Mikałinu (kuka, uncus, harpago), u Belinu (lupus 773a), u Bjelostijenčevu (čenkin), koje će biti zlo procitano u Mikałinu čenkin) i u Stulićevu (uncus, uncinus).

ČĚKNINIĆ, m. dem. čenkin. samo u Stulićevu rječniku, za koji će biti i načineno.

ČĚNKOVO, n. selo u Slavoniji u podžupaniji đakovačkoj. Schem. diac. 1877. 26. Pregled 140.

ČĚNO, n. vidi kod čehno.

ČENTA, f. selo u Banatu. Šem. prav. 1878. 55.

ČĚNUTI, čěnšem, vidi kod čehnuti.

ČĚN, m. vidi česno. u naše vrijeme. Češi bela luka. M. Đ. Milićević, živ 1, 82. biće postalo od čehno ovijem načinom: u padežima osim nom. i acc. sing. uzelo se hn izgovarati ї, pa se po takim padežima uzel oda je riječ muškoga roda.

ČĚNÁČA, f. nekaka kisela jabuka. u Šumadiji. samo u Vukovu rječniku i iz nega u jednoga pisca. B. Šulek, im. 483. postašem će biti od čeno.

ČĚOČE, n. dem. čelo. nalazi se i sa 1 mjesto o, koje je postalo od 1, a tada glasi čelce. od prošloga vijeka, između rječnika samo u Stulićevu (celce). Evo gdi je procavtjela na ņegovu lijepu čeocu svijetla zvijezda. V. M. Gučetić, pohv. 103. Tvoje celce ravno kako połe. Nar. pjes. istr. 2, 24.

ČĚONA, f. caput, glavno, glavnica. prošloga vijeka. od čelo. Veći je priložak neg čeona (glavnica). Poslov. dan. 150.

ČĚONĪ, adj. frontis, primarius. od XVI vijeka, između rječnika samo u Stulićevu (čelan, principes, primarius, čeoni, capitalis). od čelo. mjesto o nalazi se i 1, od kojega je postalo o; a tada glasi čelnī. — a) što pripada čelu, što je na čelu. Łudi besramni na čelu pokazuju se po nesramu čelnom. Naručn. 37b. — b) glavni, prvi, najstariji. aa) čelade i što se kao čelade misli: Ka su potribna jednomu pravomu ter čelnomu sliditi pastiru. F. Glavinić, cvit 4. Isukrsta čelnoga crikve gospodara imamo naslidovati. 454. Nav najprvo ima čelnoga gospodara. 442. Poslani od čeonijeh svečenika. Živ. is. 119. Od čeonoga božjega vjesnika Gabriela. 14. — bb) mjesto, grad, varoš: Čelno kraještva onoga mesto. F. Glavinić, cvit 5. U... Połskoga kraještva čelnom mestu. 132. — cc) mjesto na kom sjedi tko: Ako oni hoče čeono mjesto imati u crkvi. Živ. is. 102. — dd) kamen u zgradi: Kamen glavni i čeoni. Živ. is. 99.

ČEONICA

939

ČEP

ČEÒNICA, f. a.) frontale. u jednoga pisca xvi
vijeka, i to sa l mjesto o, koje od 1 postava, te
glasi čelnika. Čavle, jednoga u šišak svoj cesar
postavati, o od drugoga konu čelnici okruži. F.
Glavinić, cvit 125. — b) antistita. « istoga pisca
također sa 1. Divica Marija čelnika svetih. F. Gl-
vinić, cvit 354.

ČEONİK, m. praefectus, magister, caput, prin-
ceps, antistes. postaņem od čelo (a tijem je onaj
koji je naprijed, pred drugima, pred čelom im).
o je postalo od 1, s kojim glasi čelník. Dolazi od
xiv vijeka sa 1 (Mon. serb. 69. vidi pod a, bb.),
a od istoga vijeka i sa o (Mon. serb. 102. vidi
mediu primjerima), između rječnika samo u Stu-
lićevu (čelnik, čeonik, dux, caput, princeps) i u
Daničićevu (praefectus). — a) xiv i xv vijeka u
državi srpskih krajeva i careva i despota i bana
bosanskoga starješina nad nèkim poslom držav-
nim: aa) posao mu se ne kaže: Priseli krajev-
stvo mi čelnika Radana i z bratijom. Glasnik n.
12. 56. Viděvši krajevstvo mi pravověrno pora-
botanije čelnika Radana domu svetago Panedo-
kratora i roditelju krajevstva mi. 67. Posao car-
stvo mi vlastelina čelnika Dürica i narušiši mu
da izdastši crkvi sija više pisannaja. Glasnik
24, 241. Pride kъ mne vzъbjeni bratъ čelnika
Młsba. 259. Čelnika Stanislava sinъ. 270. Od čel-
nika Miloša. Spom. sr. 1, 25. Zapis učinismo
čelníku Smilu. Spom. sr. 1, 99. — bb) posao mu se
također ne kaže, ali se razlikuje od župana, kneca,
kaznaca, vajode, tepćije, logoteta, protostivijara,
dvorodržice i čefalije: Kaznъsbi Miroslavъ. 270.
čelniki Branko, ... županь Vladislavъ. Mon.
serb. 69. Vojevoda Mladěbs i tepćibь Vladoje i
čelnikъ Durašъ. 85. Županь Ivahъ Pršbilovićъ,
Vlatko Dobrovojevići čeoniki, hlaps Ivaneь Bu-
disalići, ... kneca Pavao Hrvatinićъ. 102. Knežь
Vratko, Obrad čeonikъ i vojevoda Marko. 152.
Logofeti Nenada i Petarъ županъ i čelniki Miho
i čefalija Gojislavъ. 207. Prъnъkъ vojevoda i Smilъ
čelnikъ. 209. Da imъ něstъ vołъњb zapověděti ni
vojevoda ni čefalija ni dvorodržica ni čelniki
ni inъ kto od vladuštihъ vъ zemli gospodstva
mi. Glasnik 24, 275. Radivoj dvorodržica, čefa-
lija Petrs Bojanovići čelnika Tuba. Spom. sr.
2, 44. Vojevoda Radoslavъ i čelnik Radičь i proto-
vistijarъ Bogdanъ i logotetъ Vojihna. Mon. serb.
355. — cc) neki su po zemli upravłali. Knezove
i prěmikirijи i vladalbsi i prěstajnici i čelnici,
koji se obrětajutse seli i katuni obladajušte. Zak.
duš. 41. Někto Ivoje caricei Elenoju čelniki
postavłeni bystъ (u okolini dečanskoj). Glasnik
11, 87. — dd) preda nъ se moglo ići i na sudъ:
Suda inde da imъ něstъ, trčiju prěd čelnikomb
gospodstva mi. Glasnik 24, 275. — ee) neki se
zvoi i veliki, razlikujući se od drugoma, xv vi-
jeka: Logotetъ Bogdanъ i čelnikъ veliky Hre-
bejanъ i vojevoda Miltošъ. Mon. serb. 269. Veliky
čelnik Mihalъ ... i logotetъ Bogdanъ. 436. 437.
— ff) neki se zvoa riznički, a to je koji je bio
nad riznićom, nad blagom državnim ili državnoga
gospodara, xv vijeka: Veliky čelnik Mihalъ i čel-
nikъ rizničkyj Paskoje i logotetъ Bogdanъ. Mon.
serb. 436. 437. — b) xiv vijeka u Dalmaciji sta-
rješina među pastirima u spomenicima latinski
pisanim. Stat. tragur. Luc. mem. do Traŭ 202.
Stat. spalat. 221. — c) od xvi ili od druge polo-
vine xv do kraja xviii vijeka po knjigama nazi-
vaju se čeonici različne starješine i poglavari i
tko je prvi među ostalima i tko je u čemu prvi
tako do je od nèga nastalo no u čemu je u prvi.
aa) bog se otac nega starina čelnik trojstvu: Otać ne-
beski, ki jest čelnik i zdenac svetoga trojstva.
F. Glavinić, cvit 1. — bb) redovnik koji je bio u

scom redu prvi i osnovao ga: S. Ignatia funda-
tora ili čelnika reda družbe Ježuvitov. F. Gl-
vinić, cvit 246. Život s. Dominika čelnika reda
pripovidavac. 258. Franciska, reda male bratje
čelnika. 273. — cc) aposto Petar naziva se čelnik
ostalijem apostolima: Petru svetomu, čelniku
broja apostolskoga. P. Glavinić, cvit 20. Nahodi
se da je on (sv. Petar) prvjenac, čeonik i glava
crkovna. Živ. is. 99. — dd) različne starješine i
poglavari i staršina u opće. Běše Levkaduši
konuški čelnik u Aleksandra. Aleksand. nov. 142.
Aleksand. jag. starin. 3, 323. Biskup Slavić...
čelnik dobar. J. Kavašin 95. Ivan Irkan vrhovni
posvetiteći i čeonik žudjelski. Živ. is. 35. Hudi
svetiteški čeonik Kajfa. 134. Susreta Jaira čeo-
nika zboriša žudjelskoga. 88. Vojštit suproć čeo-
niku svijeta i svjetovnijeh gizda. 115. Ova hudoba
oli ti sotona bila je čeonik svijeh vragova, nazvan
Lucifer. 48. Sladak k'o med, studen k'o led; sitan
k'o muka, potreban k'o ruka, tvrd k'o stijena,
a lak k'o sjena, čeonik bit ima. Poslov. dan. 112.
— d) u naše vrijeme starješinu bratstva crno-
gorskoga, koji se u Crnoj Gori zove glavar, jedan
pisac naziva čeonikom: Svako bratstvo ima svoja
čeonika;... zove se glavar. V. Bogišić, zbor. 514.
— drugi četovno naziva tako: Četnici imat će
čeonika. M. Pavlinović, raz. spis. 156.

ČEONİKOV, adj. što pripada čeoniku. xiv vi-
jeka sa 1 mjesto o. Pod čelnikovom trpezom.
Glasnik n. 12, 71.

ČEONITI, češnim, impf. regere, gubernare,
biti čeonik. u jednoga pisca prošloga vijeka i u
Stulićevu rječniku. Stavjen je bio čeonit vrhu
nas i vladat nas. Živ. is. 134.

ČEONOVJESNIŠTVO, n. chorus archangelo-
mum. u jednoga pisca prošloga vijeka. Archan-
geli... što naški rečemo... čeonovjesništva. Živ.
is. 177.

ČEONSTVO, n. principatus. u jednoga pisca
prošloga vijeka i u Stulićevu rječniku. Rimjani
ondar čeontvo i vladane Žudjelske imahu. Živ.
is. 134.

ČEOTISTVO, n. principatus. u jednoga pisca
prošloga vijeka i u Stulićevu rječniku. može biti
pogrješka mjesto čeoništvo. Principatus, archan-
geli, angeli, što naški rečemo čeotistva, čeono-
vjesništva i vjesničtvva. Živ. is. 177.

ČEÒVJESNÎK, m. archangelus. u jednoga pisca
prošloga vijeka. isporedi čeonovjesništvo. Gabriel
čeovjesnik objavi Danielu. Živ. is. 22.

ČĚP, čěpa, m. obturamentum, cardo masculus.
od xvi vijeka, između rječnika u Vrančićevu gdje
najprije i dolazi (118), Mikaļuņ, Belinu (748a),
Bnjelostijenčevu, Jambrešićevu, Voltiġiju, Stuli-
ćevu i Vukovu. — Postaņem je jedna riječ sa
cap (pod 1), s kojim je i značeňa jednoga i prema
kome stoji sa svojim e kao čepur prema čapur. —
a) čim se kaka rupa zatiskuje, zapušava: aa) čim
je zatisnuta kaka pukotina u zidu: Vapiče kamen
iz zida, i drvo koje je u puklinu zadiveno odgo-
varaće; zaludu si zatiskivao pukline i obloke, ...,
da se ne vide twoje opačine; svidioće isti oni
zataci i čepovi, isto drvjе i kameňe suprot tebi.
F. Lastrić, nel. 30. — bb) čim se zatiskuje rupa
provrčena na lađi: Svaka je lađa ne daleko od
krme provrčena, ... drvo kojijem zatiskivaju tu
luknu zovu čep, a izvadit čep da prode more,
zovu pustit čep. L. Zore, rib. 5. — cc) krpa usu-
kana što se meće u ranu: Imao sam facolet, koji
sam izrezao, čerove od nèga načinio i zatiskivao
one rane. G. Zelić 273. — dd) čim se zatiskuje
grlić kakome god sudu, tikvi, staklu; zapušač,

ČEPA

940

ČEPČIJEŽAC

zatisak: Grad brez zida, kuća brez vrata, sud brez čepa. M. Radnić 425. Počula tikovu kupi, jest od kore jaghnida ozgor čep, kog lična viseć watsčica tanka nosi. M. P. Katančić 46. Kupovni čepovi za stakla. P. Bolić 2, 149. — ee) čim se zatiskuje na bačvi rupa, i to aaa) mańa, u koju se udara slavina: Vino točaše i držaše čep u ruci, ... i kasno se spomenu da je ostavio bačvu očepļenu. J. Banovac, pred. 83. Okolo vrańa i čepa krpom čistiti. Z. Orfelin 57. To, na pipu ili na čep biva. J. S. Rełković, kuć. 408. Čep zatisnut' kad je vino izteklo. Poslov. dan. 12. — bbb) veća, kojo se zatisak obično zore vrati: Ardove ili suđove na gornih ustah s čepom zatvoriti. I. Jablanci 215. Lakomica tad mu se nadkriva, ili čep, kog vranom zovu, diva. J. S. Rełković, kuć. 377. — ff) u prenesećim čim se proždoru može groz zatisnuti, a to je jelo i piće: Nek jama u prozdora bane nego prije gora; ... dok krsno ime bane i krsnici slavit stane, jeda b' onde ondićna bila, čep da b' sebi zadobila. V. Došen 172. — b) u vrátu sa strane kao klip jedan doje a jedan gore, te o nima staje vrata: u tom značenju između rječnika samo u Vukovu. Kao što se vrata obrču na čeopivima svojim, tako je lienac na posteći svojoj. Đ. Daničić, prič. 26, 14.

ČEPA, f. a) ricinus, krła, krpeł, krpuša. samo u Bjelostijenčevu rječniku. — b) aloosa vulgaris Val. Đ. Kolombatović, pesc. 22. — isporedi čepati, su čim će biti jednoga korijena u značenju grepstvi, bosti.

1. ČEПАС, čeпca, m. vittae genus. něka ženska kapa. u naše vrijeme, između rječnika samo u Vukovu. od sr. lat. capa, ogrtac, od čega je i kapa. isporedi čepica, šepica. Gospođa pobacale francusi nošaj, no mağarski prinile s fačoli, čeći. S. Tekelija u Łetop. srp. 120, 4.

2. ČEПАС, čěpca, m. dem. čep. a) u gusala i u tambure drvo kojim se žica nateže, verticula. samo u Bjelostijenčevu rječniku (1, 1256b. 2, 38b). isporedi čepić. — b) resa u grłu, uva. samo u rječnicima Jambresićevu i Bjelostijenčevu (1, 500b), u pošlednjem čepić (2, 38b). — c) clinopodium vulgare L. B. Šulek, im. 51. isporedi čepić.

1. ČEPAK, čepka, m. něki grah čučavac u Hrvatskoj u kajkavaca, u kojih glasi čepek. B. Šulek, im. 51.

2. ČEPAK, selo u Bosni u okrugu bańolučkom. stoji li mu a i u ostalim padežima, ne zna se. Schem. bosn. 1864. 86. Statist. 33.

ČÉPÁNE, n. calcatus. u rječnicima Mikaļinu, Stuličevu i Vukovu. isporedi čepati.

ČÉPATI, čěpām i čěpļām, impf. calcare. od xvii vijeka, između rječnika u Mikaļinu (conculcare), Stuličevu (conculcare, proculcare, pedibus protereræ) i u Vukovu (circumambulo, pono dem meum in alterius pedem). — Akcenat kaki je u inf. taki je u cijelom aor.. čěpah, u part. praet. act. II: čěpao, u part. praet. act. i s drugim slo dugim čěpâv, čěpâvši, u 3 pl. praes. s trećim slo dugim kad je u drugom sloatu a: čépajů, u part. praes. s istijem sloURED dugim kad je u drugom sloatu a: čépajůči, u istom obliku kad u drugom sloatu nema a: čěpļůči, i u imperat. kad je bez a: čěpļi; u svijem je ostalijem oblicima kakav je u 1 sing. praes. — Kor. skap. udarati, bosti, grepstvi, nogom stājati. isporedi čapak, kopito, kopati. — 1. prelazno: a) kao gaziti, ttuciti, gaziti satrući: Živina bješe žestoka, čudna i jaka veoma; zube gvozdene i velike imaše, jedijaše zubi i mejaše, a ostalo nogami gažaše i če-

paše. M. Divković, bes. 306. Zemja koju sada čepełs i gaziš stajati, če svrhu tvoje glave kada umreš. M. Radnić 352. Od stvari pogrđenije običajemo reći da ih ne scjenimo koliko obi što čeplemo. 556. Da snijeg budući čepan sahran svoju bjelinu, ovo je veća stvar. 364. On me čepeł, on me mori. I. Đorić, salt. 180. On nas čepełs plačne i trudne? 308. Zahiti šakom zemłju koju čepaš i plešeš. A. Kalić 1. Tlači, pleši i čepaj ovo pričisto tijelo sina božijega. 142. Čepjem crnu zemłju, dokle na mene. S. Łubiša, prip. 91. Dok nas drugi čepaju po vołji. M. Pavlinović, razg. 6. — b) gaziti samo stajući nogom na što. tijem se može i potriti, ali se misli samo da se prigneći, da se pritisne. Sna' zaovu papučicom čepa, ne bi li se dosetila. Nar. pjes. vuk. 1, 457. Štipa Zlatu rukom za ručicu a čepa je nogom na nožici. Nar. pjes. mar. 77. Ne čepaj mi suknu moju. Nar. pjes. vil. 1866. 273. Vidite li debela vrančića i na nemu dvanest pletenica, kad mu glavu na dizgin pritegne, pletenice od zemlje odigne; kad popušti, do zemljece panu, dobar vranac pletenice čepa. Nar. pjes. petr. 3, 412. Već joj čepam sedefli nalule. 3, 593. — c) u jednoga pisca našega vremena grabiti, kao impf. od šečepati. Ali Drago sam jatagan čepa. Osvet. 2. — 2. neprelazno: a) značene kao pod 1, a.: Danaske gospodujem svrhu druzijen, a može biti da će opet oni svrhu mene čepati, kada budem stałen u crnu zemłju. M. Divković, bes. 421. Evo vam dado oblast čepati svrhu zmija. I. Ančić, vrat. 2, 4, 127. — b) značene kao pod 1, b.: Divna pisma, jadi ga ubili! krasno li je na kartu slženo! kao da su kokoške čepale. P. Petrović, vijen. 84. — c) ići po kakom mjestu izgledajući što, nadajući se čemu: Od jutra od mraka čepala je oko vrata begova konaka, ne bi li je od kud god ugledala čerka. M. Đ. Milićević, več. 146. — 3. sa se: a) pasivno; značene kao pod 1, a.: Čeple se trnova kruna. I. Držić, nauk gond. 173. — b) recipr.; značene kao pod 1, b.: Žetoci se obično čeplju, osobito na mobi. Vuk, rječ. 822a. Cijeli dan žańući pjevaju, čepaju se, šale se i vesele Vuk, živ. 51.

ČEŘČEG, m. sonchus. u rječnicima Mikaļinu, Belinu (237b), Stuličevu i Vukovu (gdje se dodaje da se govori u Dubrovniku). isporedi čevećog, ka striješ, mlijećac. Od korijena će biti istoga od koga je čepati, u značenju bosti, grepstvi. Čepegseg, sonchus asper Vill. Čas. čes. muz. 1852. 2, 48. B. Šulek, im. 51. čepčeg mali, sonchus laevis Vill. B. Šulek, im. 51. pogrješka će biti čepček. Čas. čes. muz. 1852. 2, 48.

ČEŘČEŠIĆ, m. vidi kod čepčežić.

ČEŘČEŽAC, čěpčešca, m. dem. čepčeg. u rječnicima Stuličevu (čepčežac) i Vukovu (s akcentom koji je stavlen), sonchus oleraceus L. B. Šulek, im. 51. mali čepčežac, berberis vulgaris L. 51.

ČEŘČEŽAK, čepčěška, m. dem. čepčeg. u Stuličevu rječniku. picridium Desf. B. Šulek, im. 51. mali čepčežak, berberis vulgaris L. 51.

ČEŘČEŽAN, čepčežna, adj. qui ex soncho est. samo u Stuličevu rječniku.

ČEŘČEŽIĆ, m. dem. čepčeg. u Stuličevu rječniku, gdje ima i čepčežac i čepčežić, koje je oboje biti načineno za rječnik. čepčežić, picridium Desf. B. Šulek, im. 51.

ČEŘČEŽINA, f. augm. čepčeg. samo u Stuličevu rječniku.

ČEŘČIJEŽAC, čepčiješca, m. vidi čepčeg: samo u Vukovu rječniku, gdje stoji bez sumne griješkom čepčiješac'. rječ dosta nepouzdana: može biti da

ČEPELA

941

ČEPRES

je nom. čepečžač, pa drugo e glasi ije samo u
padežima u kojima nema a pred c: čepečiješa.

ČEPELA, f. vidi čepa pod a. samo u Bjelostijenčevu rječniku (I, 1029b. 2, 170b).

ČEPÉLICA, f. selo u Hercegovini 102. Stastist. 107. Iz sela Čepelice. V. Vrčević, niz 214. Dabrom i Čepelicom. S. Novaković, obl. 27.

ČEPELOVAC, Čepelovca, m. selo u Hrvatskoj u podžupaniji bjelovarskoj. Schem. zagr. 1875. 155. Pregled 81.

ČEPÉRAK, čepérka, m. dužina od vrh palca
do vrh kažiputa kad se rastegnu. u naše vrijeme,
između rječnika samo u Stuličevu (spithama) i u
Vukovu (spithama minor). Od korijena istoga od
koga je čepati, kojemu značeće od bosti i grepsiti
prelazi u grabiti, zahvatati. isporedi ščepati, raš-
čepiti se, čapak, čapar. Da bude s čeperka duži.
Djel. prot. 101. Drvo malo kraće od čeperka Vuk,
ziv. 279. Ni od pedao ni od čeperak, a dva du-
čana plokriro. (odgonetaj: kozji rep). Vuk, rječ.
822b.

ČEPÉRKOVIĆ, m. prezime, u naše vrijeme u Srbiji. Rat 107. 108. 179. isporedi čeperak, koji je ili sam ili od nég a Čeperko mogao biti nadimak onome od koga je ostalo prezime.

ČĚPĚTÁŘ, čepetára, m. něka buba, nemonyx
Redt. u jednoga pisca našega vremena J. Šloser,
kor. 619. isporedi čapet.

ČEPEVKA, f. něka kruška. u jednoga pisca
našega vremena. B. Šulek, im. 51.

ČĚPÎĆ, čepica, m. vidi čepac pod 2, b. samo u Bjelostijenčevu rječniku.

1. ČEPIĆ, m. dem. čep. od prošloga vijeka, između rječnika samo u Belinu (verticulus 142a. 72b) i u Stuličevu (parvum obturamentum). — a) mali čep za bačvu ili kakav god sud: Ovu probušenu rupicu drži svagda čećićem zatvorenu. Z. Orfelin 207. Malijem čećićem zatiskuje, a velikijem taplunom otiskuje. Poslov. dan. 59. Zatsnis čećićem, a otisni taplunom. 156. — b) vidi čepac pod 2, a. samo u Belinu rječniku. — c) vidi čepac pod 2 c. Čas. čes. muz. 1852. 2, 48. B. Šulek, im. 51.

2. ČEPIĆ, m. ime mjestima: a) selo u Drače-
vici kod Konavala. S. Novaković, obl. 27. —
b) neko mjesto kod négoka mjesta Repića xvi
vijeka. To leto (1589) uzeše Turci čardak med
Čećićem i Repićem. P. Vitezović, kron. 171. —
c) vidi Čepići.

ČEPIĆ, m. pl. selo u Istri, koje se spomine
xiv vijeka: Srdcoići s Čepić. Mon. croat. 46. sada
ga pišu u jedn. Čepić. Schem. terg. 1876. 44.

ČEPIGOVO, n. selo nełdje blizu Prilipa xvi
vijeka. Glasnik 13, 372. Daničić 3, 462.

ČEPIKUĆE, f. pl. selo u Dalmaciji blizu Stona.
pomišne se od xiv vijeka. Mon. serb. 234. Daničić
3, 462. Schem. rag. 1876. 38. Repert. 24.

ČĚPÎN, Čepina, m. dva sěla u Srijemu: Stari i Novi Čepin. Pregled 99. Sem. prav. 1878. 16.

ČÉPITI SE, čeplím se, impf. nimie sibi indul-
gere, pečiti se, maziti se. samo u Vukovu rječniku
(gdje se napomišne da se govori u Banatu). po-
staněm može biti jedna rječ sa pečiti se, pre-
mjestivši glasove.

ČĚPKÁNE, n. dem. čepaše. samo u Vukovu
rječniku. isporedi čepkati.

ČĚPKATI, čěpkám, impf. dem. čepati. samo u Vukovu rječniku.

ČĚPKORÊNÉ, n. dem. čepkaše. samo u Vu-
kovu rječniku.

ČĚPKORITI, čěpkorím, impf. dem. čepkati. samo u Vukovu rječniku.

ČĚPŁÊNE, n. mažeše, pěčeše. isporedi čepiti se.

ČĚPŁES, m. asphodelus, zlatoglav., čeprła. je
je u južnom govoru od staroga lě, mjesto čega je
u zapadnom li. mjesto s něki pišu z, ali će biti
pogrješka. Od xvij vijeka, između rječnika u Mi-
kałinu (.čeplis' 854b) i Stuličevu (.čeplěz'). — Ko-
rijen vidi kod čepati. U hridju meu grebeni
mnoštvo raste od čeplěsa. M. Vetranić 1, 13.
Čěpłès, čěpłěsa. Ł. Zore. pogrješke će biti: ,ce-
pełz', asphodelus. Słoser-Vukot., flor. 1119. aspho-
delus ramosus L. B. Šulek, im. 51. ,čeplisz'. B.
Šulek, im. 51. ,čeplješ'. Čas. čes. muz. 1852. 2, 48.
'čepljis'. B. Šulek, im. 51. ,čepliešt'. 51.

ČĚPŁIKA, f. s adj. bijela, cercis siliquastrum L. u jednoga pisca našega vremena, koji tumači kako je stavljeno, ali sumnja je li to. B. Šulek, im. 51.

ČĚPŁUSKÂNE, n. inepta locutio. samo u Belinu rječniku (541b). isporedi čepluskati.

ČĚPŁUSKATI, čěplůskám, impf. inepte loqui,
govoriti koješta bez prilike. od prošloga vijeka,
između rječnika u Belinu (temere loqui 101b,
inconsiderate loqui 260a, inepte loqui 5+1b),
u Bjelostijenčevu (temere loquor, inaniter loquor,
sine judicio et praeconsideratione discurro), u Stu-
ličevu (inconsiderate loqui). — Postańcim od če-
pati, čemu je značeće prešło na govor, kao govo-
rom se dodijevati koje čega. isporedi čepluzgavac,
ceprjali, čeprkuša. Nerazložito i himbeno čeplu-
skajući da je crkva u zabludu upala. I. Velika-
nović, upuć. 1, 263. Ne mogu poluvinirci uteći izpod
vlasti pridaņa i ovoj dužni su i silom podložni
biti i sliditi, ju, što mu drago suprotiva čeplu-
skali. 369. Čepluška ljetroša, godine se ne boji.
Poslov. dan. 12.

ČĚPŁUSKAV, adj. garrulus. u jednoga pisca
prošloga vijeka. isporedi čepluskati. Glumci i
mamci čepluskavi. J. Kavałnin 470.

ČĚPŁÚZGAVAC, čeplůzgâvca, m. nugator. u jednoga pisca xvii vijeka. isporedi čepluskati, od čega je postalo promijenivši sk na zg. Dobri sra moćenii su i drže se za čepluzgavce i zovu se zlobni oni koji pripovidaju istinu. M. Radnić 292.

ČĚPNUTI, čěpnêm, pf. malo stati nogom na
što. isporedi čepati. u naše vrijeme. Doče s rved
mosta, nagazi na tobočić, baci breme s glave, da
prije vidi na čem je čeplnula. S. Ľubiša, prič. 106.
Da zmiji na rep ne čeepnu. V. Vrčević, niz. 239.

ČĚPNÁK, m. streptopus Mich. Słoser-Vukot, flor. 1146.

ČĚPOVAČA, f. brassica napus rupifera L. B. Šulek, im. 51.

ČĚPOVO, n. selo u Srbiji „okrugu užičkom.
K. Jovanović 151. Ispod kršna brda Kukutnice
kod Cepova i kod Bjeleuše. Nar. pjes vuk. 4, 526.
isto se bez sumne pomine i prije našega vremena
samo po imenu. S. Novaković, pom. 151.

ČĚPRES, m. cupressus. od tal. cipressus. is-
predi čempres, cempresš, cipres. drugo je e u juž-
nom i istočnom govoru od staroga ê, mjesto ko-
jega je u zapadnom i, ali i dolazi kad kad i u
pisaca koji su pisali južnijem govorom. Od xvi
vijeka, između rječnika u Belinu (čepris 194b) i
Stuličevu (čepris). u Maruličevu je primjeru na-
štampano c, ali se može čitati i č. Pod čepresom.
N. Raniina 69. Kako no čepres u gori. 192. Hrasti,
jelje, čeprisi' ter borje. M. Marulić 77. Nit je
buksa ni čepresa. M. Vetranić 1, 13. Pri stupu

ČEPRESAN

942

ČEPURAC

čepresa. 2, 284. Meni posla toj s čepris, ke hrani gizdavi perivoj. P. Hektorović 35. Kako čepris na gori. Bernardin 93b. Pravo uzraslijeh sred čeprasa gdje kladenci bistre vode ... romoneći tiho izhode. I. Gundulić 532. Kako čepres u gori. I. Akvilini 136. Od čeprisa nadložnice. J. Kavašín 528. Ječam, datale, i čiprise. D. E. Bogdanić 39.

ČĚPRESAN, čěpresna, adj. cupressinus. isporedi čempresan. u jednoga pisca prošloga vijeka, i to po zapadnom gorovu sa i mjesto drugoga e (vidi kod čepres). Od drveta čeprisnoga. J. Kavašín 320.

ČĚPRESIŠTE, n. cupressetum. samo u Belinu rječniku (194b). isporedi čempresište.

ČĚPRIJEZ, m. vidi čeplěz. u jednoga pisca našega vremena. B. Šulek, im. 51. pisu u istom značenju i čepris. Čas. čes. muz. 1852. 2, 48. B. Šulek, im. 51. oboje nepouzdano: može biti pogrješka mjesto čeplěs. isporedi čeprja.

ČĚPRIS, m. a) vidi kod čepres. — b) vidi kod čeprijez.

ČĚPRKALO, m. koji čeprka. I. Pavlović.

ČĚPRKÁNE, n. rasura. isporedi čeprkati. od prošloga vijeka, između rječnika samo u Vukovu. Treće (ptice) kažu da im nije do kopańa i čeprkań. D. Obradović, im. 302.

ČĚPRKATI, čepřkám, impf. pedibus terram raderad. od prošloga vijeka, između rječnika samo u Vukovu. postańem je dem. od čepati. Najviše može govi o kokoši i drugoj ptici da čeprka, ali može i pas, i čelade kad po čemu kopka prstima ili čim god. Petao čeprkajući nade mnogocjeni dijamant. D. Obradović, bas. 17d. Pseto poče s nogama čeprkat. I. Velikanović, prik. 57. Zaprijetili negde kokotu: bog me ćemo te prodati. ... Čeprkat' mi tamo, a čeprkat' mi ovamo, sa mi je jedno. 'Nar. prip. vrč. 212. U men. ima puno dječe, ... dva po połu trču, dva mlijeko srču, ... dva po lugu čeprkaju. Nar. pjes. vuk. 1, 514. Poče (malo dijete) da čeprka svoj nosić. M. Đ. Miličević, des. par. 4.

ČĚPRKUŠA, f. i m. brbłavo čelade žensko ili muško. u Hrvatskoj u naše vrijeme. P. Brantner. isporedi čepluskati, čeprłati.

ČĚPRLIKA, f. ruscus aculeatus L. B. Šulek, im. 51. pogrješka će biti 1 mjesto].

ČĚPRLIN, m. ficaria ranunculoides Roth. scrophularia L. B. Šulek, im. 51. pogrješka će biti 1 mjesto].

ČĚPRLINA, f. vidi kod čeprłina.

ČĚPRŁ, m. vidi čeprła. u jednom rukopisu xv vijeka i u naše vrijeme u nekih pisaca. B. Šulek, im. 51. Čas. čes. muz. 1852. 2, 48.

ČĚPRŁA, f. asphodelus, čeplěs. u naše vrijeme, između rječnika samo u Stulićevu. asphodelus ramosus L. B. Šulek, im. 52.

ČĚPȚĂČA, f. radula. isporedi strugača, strugalo. u jednoga pisca xvii vijeka i u Stulićevu rječniku (gdje se tumači kako je stavłeno). Niko čeprjače čišnaše nositi, kako da će drače primorjem kositi. Đ. Baraković, vil. 51.

ČĚPRȚAJ, m. cutis laceratio. samo u Stulićevu rječniku (s tumačenjem koje je stavłeno i s dodatkom da je i ženskoga roda, gen. čepraji).

ČĚPRȚAJČAC, čeprajčca, m. dem. čepraj. samo u Stulićevu rječniku, za koji je bez sumne i načineno kao i čeprajčić, koji je ondje u istom značenju.

ČĚPRȚAJČIĆ, m. vidi kod čeprajčac.

ČĚPRȚÁNE, n. vidi čeprkańe. samo u rječnicima Belinu (607b), Bjelostijenčevu, Stulićevu i Vukovu. isporedi čeprłati.

ČĚPRȚATI, čeprįām, impf. vidi čeprkati, su tim je i postańa jednoga, ali ima i druga značenja. Od xvi vijeka (vidi primjer P. Zoranića). — a) čeprkati. u rječnicima Belinu (607b), Bjelostijenčevu, Voltiğiju, Stulićevu i Vukovu. Cupra sjedi na prkju, te sve nešto čeprja. (odgonetaj: grošća). Nar. zag. nov. 29. — b) grepsbi noktima. između rječnika samo u Belinu (354b). Jedna drugu skubući i čeprįajući, čemer jih umori onako kako se kupno držahu. P. Zoranić 29. Čeprłat će lišca svoja. J. Kavašín 570. S papei, s nokti ... hičau. rańau, čeprļau. 410. toga je značenja i sada u Dalmaciji. M. Pavlinović. — c) brbłati, blebetati. isporedi čeprkuša, čepluskati. između rječnika samo u Voltiğiju (plaudern), a goviore se pado Dalmaciji. M. Pavlinović.

ČĚPRȚICA, f. vidi čeprja. B. Šulek, im. 52.

ČĚPRȚINA, f. gladiolus communis L. B. Šulek, im. 52. pogrješka će biti, čeprlina'. 51.

ČĚPRȚITI, čeprįim, impf. samo u zagoneci biće isto što i čeprłati. Cupra sjedi na trkju, te sve nešto čeprli; teško tome do smrti ko se s nupruti. (odgonetaj: zmija). Vuk, rječ. 830b. Nar. zag. nov. 64.

ČĚPRȚUGA, f. alauda, čevrługa. samo u Bjelostijenčevu rječniku. postańem će biti od čevrługa, promijenivši v na p.

ČĚPRNÁ, m. 1. muško, koje dolazi od xiii vijeka, ali sada nije u običaju, između rječnika samo u Danićičevu. isporedi čepati, s kojim je jednoga korijena, šaamo se ne zna u kom je značenju uzet korijen. „Čeprna“ Osilićš. Mon. serb. 34. Župana „Čep(r)šne“. Starine 13, 210. Župaņa „Čeprne“. 210. Čeprnja. Glasnik II. 12, 32. „Čeprna“ Gradisalićš. Mon. serb 229. Čepršna. S Novaković, pom. 113. — 2. vidi čeprja. B. Šulek, im. 52. pogrješka: „cefarnja“. Čas. čes. muz. 1852. 2, 48. — 3. zemłan sud za vođu kao milojka. u Srbiji u Žeskovcu. M. Đurović, od korijena od koga je čepati, sa značenjem zagrabiti, zahvatiti. isporedi čapar, čeperak.

ČĚPRNIĆ, m. prezime, po ocu Čeprni. xiv i xv vijeka. Glasnik II. 12, 22. Mon. serb. 102. Spom. sr. 2, 76. Danićić 3, 462.

ČĚPŮKÁNE, n. dem. čepańe. isporedi čepukati. samo u Vukovu rječniku.

ČĚPŮKARITI, čepůkarím, impf. dem. čepukati, koje vidi. isporedi čepporiti. Tužbalice i pozajnice po dvije i dvije čeppukare po polanji, te nariču i plaču. S. Łubiša, prip. 169.

ČĚPŮKATI, čepůkám, impf. dem. čepati, ali ima i osobita značenja. u naše vrijeme, između rječnika samo u Vukovu. — a) u prenesenom smisłu kao hoditi polako koračajući. Objesio pušku o ramenu, pa čepuka tamo ovamo po polanji kao svi ostali. P. Petrović, vijen. 15. Ore, a snaha mu čepuka za ním i baca u brazdu sjeme. S. Łubiša, prip. 96. — b) vunu ostriženu raščupavati, česłati, carpere. isporedi čeprłati pod b. u Dalmaciji. Vuna čepukana vlao se na greben a nečepukana gargaša se. M, Pavlinović.

ČĚPŮŘ, m. vidi čapur. samo u rječnicima Stulićevu (nodus, geniculum) i Vukovu (gdje se dođaje da se govori u Dubroviku).

ČĚPŮRAC, Čepúrc, m. čovnjek iz sela Čěpúrâ. dolazi kao prezime. Od Jevte Čepurca. Vuk, sov. 103.

ČEPURAST

943

ČEREŠNÁK

ČĚPŮRÁST, adj. geniculis refertus. samo u Stuličevu rječniku, gdje ima i čepurav u istom značenju. oboje slabo pouzdano.

ČĚPURAŠ, m. neka zvijezda u jednoga pisca prošloga vijeka. Na osmom nebu nije zvjezdznog glavo Erkule, repa od lava, niit trbuha gledan balenu čepuraša al' vitoglava. J. Kavašin 471.

ČĚPŮRAV, adj. vidi kod čepurast.

ČĚPŮRI, m. pl. selo u Srbiji u okrugu čuprijskom, koje se spomiše od xiv vijeka. Sr. Łetop. 1847. 4, 49. Daničić 3, 642. K. Jovanović 179. pogrješka: Čeprii. Mon. serb. 197.

ČĚPŮRSKÍ, adj. što pripađa selu Čepurima. Čepurski put. Sr. Nov. 1861. 167. Čepurska opština. K. Jovanović 179.

ČĚPUSTATI, čepustam, impf. crines conturbare, razbarušivati. kao da je to u jednoga pisca prošloga vijeka. nema dosta jestma da je dobro pročitano i naštampano. Razlike im brade, ... ka gušava zapuštana, ... ka sleženska čepustka. J. Kavašin 410.

ČĚPŮŠÁNE, n. vulsio, rixa. isporedi čepušati. J. Bogdanović.

ČĚPŮŠATI, čepůšám, impf. vellere, čupati, postańem od čepati. isporedi čeprłati pod b. i čepukati pod b. u naše vrijeme u Lici. — 1 prelazno, vellere (avem, plumam avis), čupati kokošo ili tuku itd. Tuku kad se takoče treba čepušati prije nego se ošuri. J. Bogdanović. — 2. sa se, rixari, svađajući se biti se s kim, kao čupati se. isporedi čekiniati se. J. Bogdanović.

ČĚR, adv. vidi čar pod 2, s kojim je jednoga postaňa, samo što mu je mjesto turskoga ča tursko če (istoga značenja). u naše vrijeme u ugarskih Hrvata. A va moje srnce čer nutar posegla. Jačke 97. Stalnu čer do smrti љubav obećiati. 286.

1. ČERA, f. vultus, lice. moglo bi biti kao i cera i čijera od tal. cera, ali kako dolazi samo u jednoj pjesmi crnogorskoj i u jednoj bosanskoj, prije če biti od tur. čehre, lice. Oma Marko čer promijeni. Pjev. crn. 54. „učiniti čeru na koga“, kao namagnuti: Pak na družtvo čeru učinio: na noge se, moja braćo draga! Nar. pjes. juk. 165.

2. ČERA, f. selo u Dalmaciji blizu Drniša. Repert. 40.

3. ČERA, adj. vidi jučera, s kojim je jednoga postaňa okršnivo se sprijeda. u naše vrijeme po hrvatskom primorju i po Istri: Reče mu neka bude korajan kod čera. Nar prip. mikul. 55. Čera jesan s dragin govorila. Nar. pjes. ist. 2, 76.

ČĚRÁLIJE, Čeráljá, f. pl. selo u Slavoniji u podžupaniji virovitičkoj. Schem. zagr. 1875. 153. Pregled 111.

ČĚRANAT, čeranta, m. nekaka ptica u jednoga pisca xvi vijeka. riječ tuđa, bliže nepoznata. Tuj čeranti, tuj su štice. M. Vetranić 2, 270.

ČĚRAŇ, m. vidi kod čerjen.

ČERAŇE, f. pl. selo u Dalmaciji blizu Benkovca. Repert. 40. ali grieškom tako pišu mjesto Ceraňe. G. Petranović.

ČĚRAŇÍ, adj. vidi jučerańi. isporedi čera pod 3. u Hrvatskoj na Rijeci. F. Pilepić.

ČĚRAPA, f. vidi čarapa. u hrvatskom primorju. Ka mu da pol svoje čerapi. Nar. prip. mikul. 83.

ČĚBAR, m. Cerberus. isporedi čerber. u jednoga pisca xvi vijeka. Stavi pod silu ... Čerbara troglava. D. Rašina 11. Otvor' mi tva vrata, Čerbaru troglavl! 86b.

ČĚRBER, m. Cerberus. isporedi Čerbar, čem-

ber pod 2. Od xvi vijeka, između rječnika u Mikalinu, Belinu (185b) i Stuličevu. Čerbera razdraži, da pusti strašan glas. M. Vetranić 2, 199. S hom nad pak' side doli i Čerbera troglavoga čini da se ne oholi. J. Palmotić, dubr. 230. Zmije, drokuni, lavi, čerberi i ine pakljene nemani. V. Andriasi, put. 313.

ČĚRBEROV, adj. Cerberi. samo u Stuličevu rječniku.

ČĚRDÁG, m. thalamus, ložnica. u jednoga pisca xvii vijeka. isporedi čardak, s kojim je jednoga postaňa. Kako mladožeňa, ki izhodi od čerdaga svoga. M. Alberti 7. psal. 18, 6. Marija diva uznesena jest na nebeski čerdag, na komu kračrajev zvizdovitomu sidi pristolu. 28.

ČĚRDÁN, čerdána, m. vidi derdan. prošloga vijeka u jednoj pjesmi. može biti da grieškom sa zla pravopisa stoji č mjesto d. Da pijemo vino za čerdane. Nar. pjes. bog. 338.

ČĚREČÁR, čerečára, m. tko plaća samo četvrt danka. isporedi čerek, od čega je postalo, u naše vrijeme u Srbiji. Ko plaća pun danak zove se cela glava, ko polovinu — poluglavac, a ko četvrtinu — čerečar ili urmetaš. M. Đ. Milićević, opšt. 16.

ČĚREG, m. vidi čerek. od prošloga vijeka, između rječnika samo u Vukovu. Činio ga je na četiri čerega razsičić. A. Tomiković, petr. 187. Seci nega na sedam čerega, čerege mu po drumu razbací. Nar. pjes. vuk. 1, 538. Kupi jednu ovcu i zaklavši je sva četiri čerega metne u torbu. Nar. prip. vuk. 2 265.

ČĚREK, m. tur. čejrek, četvrt, quadrans. isporedi čereg, čejrek. od prošloga vijeka, između rječnika samo u Vukovu. a) četvrt: Raseče ga na četir čereka (grieškom, čeraka'). Nar. pjes. vuk. 3, 511. mjesečna četvrt: Žena koja pati na mini, na užbi i na čereku. J. Vladmirović, lik. 23. „čerek hoda', četvrt sahata hoda: Koja puška malo nišan gađa: čerek hoda usmrti junaka. Nar. pjes. vuk. 3, 174. — b) u opće jedan od više dijelova, na koje je što razdijeleno: Izsiče ju na dvanaest komadi poslavši svakomu kolinu po jedan čerek. E. Pavić, ogled. 208.

ČĚRĚMÔNIJA, f. vidi kod ceremonija.

ČEREMUŠ, m. vidirijemuša. u Hrvatskoj. B. Sulek, ſim. 52.

ČĚREN, m. vidi kod čerjen.

1. ČĚRENAC, čěrěnca, m. retis genus pređa na drvetu radi hvataņa ribe. samo u Vukovu rječniku (gdje se napomine da se govori u Srijemu). Postańem od riječi koja sada glasi cren, a u kojoj je prije bilo č mjesto c, te je među č i r umetnuto e.

2. ČĚRENAC, čěrěnca, m. vidi čerjen pod b. u Srbiji. S. I. Pelivanović.

ČERENDISALO, m. samo u zagoneci: Podigošće se kusi palandrci, te pođoše bogu na večeru. Sretnu ih stari čerendisalo: vratite se, kusi palandrci, davno je bog večerao. (odgonetlaj: vanica). Nar. zag. nov. 14. — isporedi čerjen, od čega je načineno.

ČĚRÊNE, n. selo u Srbiji u okrugu čačanskom. K. Jovanović 161.

ČEREPI, prezime po maćarskom izgovoru i s maćarskim završetkom mjesto Crijepović (starinski Crêpović). na svršetku xiv vijeka. Čerepi Vitomirš. Łetop. saf. 74. Glasnik 11, 149. isporedi Crijepović i Crijepi.

ČERĚŠNÁR, čerešnára, m. a) mensis cerasorum, mjesec u koji prispijevaju trešne. u jednom

ČEROT

945

ČESATI

ČĚROT, m. emplastrum, melem. od tal. cerotto. u jednoga pisca prošloga vijeka. Čerot za uboj. J. Vladmirović, lik. 9.

ČERPIĆ, m. later crudus. isporedi čerpić. od tur. kerpić. samo u Vukovu rječniku.

ČERSA, f. cerussa, bjelilo, čim se žene bijele. od tal. gersa. od xvii vijeka, između rječnika samo u Mikałinu. — a) u pracom značenju: Mastim od čerse (čerse') daleko našaste lica im svuđerim se pengaju i lašte. I. Gundulić 145. Cvijet je lijepos, i da vene... svijeća n dnevu, čersa u mraku. J. Kavašin 42. Što stekoše, sve za bjaku daše i za čersu, da se uzrumene. Nar. pjes. bog. 337. — b) phytolacca oleandra L. B. Šulek, im. 52.

ČERSANE, n. mazaće čersom, bijeleće. u jednoga pisca xvii vijeka. Od uresenja, čersanja. B. Kašić, zrc. 131.

ČERSATI SE, čersam se, impf. fucare, mazati se čersom, bijeliti se. u jednoga pisca xvii vijeka i u Mikałinu rječniku. Žene koje se čersaju i bjakaju i mrče. B. Kašić, zrc. 110.

ČERTRO, adv. tal. certo, to z cijelo. u jednoga pisca xvii vijeka. Čerto iste tebe. N. Našežković 1, 291. Nu certo još ne znam. 1, 285.

ČERTOSA, f. coenobium Carthusianum. xvii vijeka. Priur od Čertose. B. Kašić, per. 84.

ČERTOZ, m. vidi Čertusin. u jednoga pisca prošloga vijeka, samo u množini. Trudniji život od Čertzoa i od reda druzijeh najoštrijeh. B. Cuceri 65.

ČERTUSIN, m. Carthusianus. od tal. Certoso. xvii vijeka. mjesto s dolazi i z i ž. a) sa s: Otac Loreno Čertusin. B. Kašić, nač. 59. Fratar Čertusin. 84. — b) sa z: Oca Moline Čertuzina. I. Držić, nauk gond. 19. — c) sa ž: Pogledaj Čertužine. B. Kašić, nasl. 58.

ČERTUZIN, m. vidi Čertusin.

ČERTUŽIN, m. vidi Čertusin.

ČERUPAK, čerupka, m. versus hirsutus. u jednoga pisca našega vremena. isporedi čerupati. Redci ako su nečistim slikovima napušeni, zovu se čerupuci. L. Milovanov 57. Čerupak, knüttelvers, versus hirsutus. 121.

ČERUPÁNE, n. vulsio. isporedi čerupati. samo u Vukovu rječniku.

ČERUPATI, čerúpám, impf. vellere, kao čupati na sitno, osobito što pernato ili kosmato. od prošloga vijeka, između rječnika samo u Vukovu. — Kor. skar, pokrivati, od koga je i kora, a po tom je kao skidati čim je što pokriveno, guliti. isporedi korubati. — Zmaja zdravo čerupajte. J. Rajić, boj 6.

ČERVEO, červela, m. tal. cervello, mozak. u jednoga pisca xvii vijeka. Ľubav je jedno dijete golo s krilmi, er mu leti červeo kako sve djету. M. Držić 182.

ČERVIŠ, m. jelo kao žitka cicvara od brašna, octa i bijeloga luka, u koje se umaće pečeno meso. u Srbiji. turska riječa. M. Đ. Milićević. Cicvara, červiš, sutljaš. M. Đ. Milićević, slav. 30.

ČERŽICA, f. dem. čerga. isporedi čergica. u jednoga pisca xvii vijeka. Imamo raspinati čeržice i graditi kolibice a ne graditi dvora i polača. M. Divković, bes. 63.

ČESAC, česca, m. u zagoneci buha: Crno maleno, zove se česac. Nar. zag. nov. 11.

ČESALCE, n. vidi kod česaoce.

ČESALO, n. strigilis, češagija, kašagija. od xvii vijeka, između rječnika u Vrančićevu (scal-

prum, strigilis), u Mikałinu, Belinu (712a), Bjelostjenčevu i Jambresićevu. — od česati. — Końu prahu i česalo kripost daje, ter ne malo. P. Vitezović, evit 51. Bat sebru česalo. Poslov. dan. 5. Ako su ti riči malo, hočeš kušat i česalo. Jačke 238.

1. ČESAN, česna, m. allii pars, allium. isporedi česno, s kojim je jednoga postańa. — a) vidi česno. od xvii vijeka, između rječnika u Belinu (allii nucleus 53b), Bjelostjenčevu (40a) i Vukovu. Česnì beloga luka. Starine 10, 91. Česan luka. J. Vladmirović, lik. 26. — b) allium, bijeli luk. tako nazran što ima česne u pravom značenju ili česna. od xv vijeka (B. Šulek, im. 52), između rječnika u Mikałinu (237b), Belinu (53a), u Bjelostjenčevu (40a), Jambresićevu (1, 89b), Voltigijinu, Stulićevu i Vukovu (u kom se dodaje da je Vuk čuo u Boci). Luk bijeli, luk česan, allium. Mikała 237b. Bob i česan je istvina za kmeta, ne gospodina. P. Vitezović, evit 130. Tko stavi na rupi ne česna ili cipule, on čas izide na dvor. K. Mağarović 70. Uzmi luka česna. J. Vladmirović, lik. 8. Na me si se namrđio, a pak si i ti česan io. Poslov. dan. 66. Tko če česna, česnom voņa. 128. Česan gorski ali ti divji, alliaria. Bella 53a. Česan zmajski ili kačji, allium victorisalis L. B. Šulek, im. 52.

2. ČESAN, Česna, m. neko mjesto kod sela Rapče blizu Prižrena xiv vijeka. Kako put upada u Česnì na klěti. Glasnik 15, 281. Danići 3, 462.

ČESÁNAC, česánca, m. dem. česan. samo u Stulićevu rječniku. riječ slabo pouzdana.

ČESÁNAK, česánka, m. vidi česan pod a. u rječnicima Belinu (53b) i Stulićevu.

ČESÁNČAC, česánčca, m. dem. česanak. samo u Stulićevu rječniku, gdje ima i česančić. oboje nepouzdano.

ČESÁNČIĆ, m. vidi kod česančac.

ČESANICA, f. melem od sapuna i jaja, koji se privija kad se komu što iščaši. Slovinac 1880. 389.

ČESANLIJE, f. pl. selo u Bosni u okrugu travničkom. Statist. 70.

ČESÁNE, n. fricatio. isporedi česati. samo u rječnicima Vrančićevu: fricatio, scalptura; u Mikałinu isto tako; u Bjelostjenčevu: fricatio, scalptura, pectinatio (40b), decerptio, delibutio pennarum a caulibus, a cespite (37b); u Jambresićevu: fricatio, striglatio; u Stulićevu: fricatus; u Vukovu: fricatio.

ČEŠAOCE, n. dem. česalo. samo u rječnicima Jambresićevu i Stulićevu, u oba sa 1 nepromijenjenim na o.

ČESAR, m. vidi kod cesar.

ČESARASTVOVATI, češarastvujêm, impf. vidi cesarastvovati. u jednoga pisca xvii vijeka. Česarastrvujusću Leonu drugomu. Š. Kožićić, žit. 12b.

ČESARICA, f. vidi kod cesarica.

ČESAROV, adj. vidi kod cesarov.

ČESAROVATI, češarujêm, vidi kod cesarovati.

ČESARSKI, adj. vidi kod cesarski.

ČESARSTVO, n. vidi kod cesarstvo.

ČESARSTVOVATI, češarstvujêm, impf. vidi česarovati. samo u Stulićevu rječniku, za koji će biti i načineno.

ČESATI, češêm, impf. fricare, strigili munde, pectere, vellere, carpere. od xvii vijeka, između rječnika u Vrančićevu: fricare, scalpere; u Mikałinu: fricare, perfricare, scalpere, scabere,

I

60

ČESKA

946

ČESNICA

‚strigere¹; u Belinu: fricare (712a); u Bjelostijenčevu: fricare (40a), strigilare (40a), pectere (40a), avellere, abstrahere frondes (40a), decerpere folia, pennas, plumas (37b); u Jambrešićevu: fricare (1, 321b), strigilare (1, 94b), pectere (1, 682b); u Voltišijinu: kämmen u Stulićevu: scalpere, scabere, fricare; u Vukovu: fricare. — Akc. kaki je u praes., taki je u imperf. cijelom: češâh, u 2 i 3 sing. aor.: češâs, u part. praes.: češući, part. praet. pass.: češân; part. praet. act. II u svijem padežima osim nom. sing. masc. u kom je drugi slog bez akc.: česao, češâla; u svijem je ostalijem oblicima kao u inf., samo je i drugi slog dug u part. praet. act. 1: češâv, češâvši. — Kor. kas, grepst, od kojega je i kosa.

I. prelazno. objekat može biti i neizrečen.

1. tržati onako kako se čini kad svrbi, ili kao grepst ali ne zadirući. Svińu da utije pomnja težakova češuć oko šije. M. Marulić 43. Češuć trbuh ter lezeći. 298. Česah svrabi. M. Vetranić 1, 23. Češući jim uši. I. Ivanovišević 281. Tat kađa se zapopade, zlo ga češu, zlo ga glade. D. Vitezović, cvit 47. Rana do čim svrbi drago je česat. S. Margitić, fala 184. Ne rane češući, nego gorko plačući. 276. Oli ju čisti od ke gnuspebola iza za sbrab češi. A. Kadčić, bogosl. 539. Češi tilo. V. Došen 206. Koji češe drugom svrab, nega veće svrbi. N. Palikuća 65. Ako sidne svrbiti, trpi, nemoj česati. J. Vladmirović, lik. 25. Za to su naređeni da bi česali naše kraste. J. Rajići, pouć, 2, 52. Imat šta česat bez tuđega svraba. Poslov. dan. 33. Krijesa česati. 50.

2. końa ili magarca, gvozdenijem česalom strugati s nega prah i drugu nečistotu. Tovarom se dava na domu i u połu čista zob i trava, češu ih na vołu, češu ih i glade svaki hip i čas, i musi ne dadu da im sjede na oćas. M. Vetranić 2, 87. Češeš koće. M. Radnić 418. Końuh češe udi tvoje, momak grivu češja rano. J. Kavašin 155. Češe joj kože u ahuru. Nar. pjes. bog. 296.
3. češłati (kosu, glavu, čelade). osim rječnika Bjelostijenčeva, Jambrešićeva i voltijijama samo u istarskim pjesmama: Na połe je Marija žute kose česala. Nar. pjes. istr. 6, 25. Jedna (djevojka) češe žute kite svoje. 6, 27.

4. vidi čehati pod 1. osim Bjelostijenčeva rječnika samo u dva pisca xvii i xviii vijeka: a) česati čivijeće: Roz¹ i žije trgaj i toj cvitje češi. M. Gazarović 111b. — b) česati perje: Dica perje na trepezi češu. J. S. Rełković, kuć. 428.

II. neprelazno. samo u jednoga pisca prošloga vijeka, i to u prenesenom smislu o rječi koja tekuti pokraj čega tiče ga se: A od po dne Sava voda teče i u Dunaj o Biograd češe. M. A. Rełković, sat. 22.

III. sa se: a) refleksiv., značneće koje je pod I, 1, i to aa) u pravom smislu: Otac češe se po glavi. M. A. Rełković, sabr. 54. De če svrbi onde se i češe. Nar. posl. vuk. 75. Svak se češe de ga svrbi. 279. — bb) u prenesenom smislu, česati se o koga¹, kao zadijevati ga: Samson mišjaše, da se oni ne će smiti više o nega česati. E. Pavić, ogled. 201. — b) pasiv., značeneće kao pod I, 1: Svrab, u koji obično kako se dirne, stane svrbiti, i što se više češe, sve više svrbi. Vuk, poslov. 297.

ČESKA, f. dem. čest. samo u Stulićevu rječniku (čestka). riječ slabo pouzdana.

ČESKOVO, n. selo negdje blizu Dečana xiv vijeka. Mon. serb. 265. Danišić 3, 462.

ČESLIKA, f. vidi kod češlika.

1. ČESMA, f. tur. češme, vrelo, kladenac, fons. u narodnom je govoru česma što i točak, naprava

gdje istječe voda dovedena. Od XVII vijeka, između rječnika u Mikašinu (fons), u Belinu (fons 323a), Bjelostijenčevu (fons) i u Vukovu (puteus). isporedi češma. a) u pravom smislu: U kraj druge česmu vide Novakovu. J. Palmotić, dubr. 208. Jere su česmi prikladni, koja samo za tuđu fajdu teče. Đ. Rapić 240. Voda iz česme. J. Filipović, prip. 3, 17. Neka česme ni bistrog bunara, od kog zdravju nikad nije kvara, veće bistri tekućice vode. J. S. Rełković, kuć. 170. Česma, s koje je sav grad nosio vodu. Nar. prip. vuk. 35. Daj da ovdi česmu načinimo. Nar. pjes. juk. 589. Česma se upravo srpski zove točak. Vuk, pisma 42. — b) cijev na koju istječe voda. isporedi točak. Tu nađoše tri vode studene, tri korita od suhoga zlata, i tri česme od srme žežene, i na nima tri draga kamena, da se vidi napojiti ovce usred noći kako usred dana. Nar. pjes. petr. 2, 174.

2. ČESMA, f. vidi Čazma pod a. Bjelostjenac 20, 40b. tako i u spomenicima latiniski pisanis XII vijeka: flumen Cesa. Mon. ep. zagr. 1, 13. 15.

ČESMALO, n. u zagoneci. samo u Vukovu rječniku bez same zagonetke.

1. ČESMEN, adj. fontanus s česme. samo u Belinu rječniku (323a).

2. ČESMEN, adj. felix, čestit. xvi vijeka. Jure pokripi od truda davliena tovj život plapił, go spoje česmena. H. Lucić 249. Daj mi na ov česmen danak sladak pogled, slatku riču. A. Čubranović 162.

ČESMENIT, adj. felix, čestit. isporedi česmen pod 2. u jednoga pisca xvi vijeka. Ja da ti namiru česmenitu riču. H. Lucić 235.

ČESMÉNSKÍ, adj. što pripada česmi. isporedi česmen pod 1. U mali česmenskoj (u Smederevu). Sr. Nov. 1863. 572.

ČESMICA, f. dem. česma. od XVII vijeka, između rječnika u Mikašinu i Belinu (323a) i Vukovu. Livada kod geačke česmice. Sr. Nov. 1865. 408.

ČESMIČE, česmičeta, n. dem. česmica. izvor usred sela Velikog Mokrog Luga u Srbiji zove se tako. Glasnik 19, 254.

ČESMIGA, f. berberis vulgaris L. B. Šulek, im. 52. isporedi češmiga.

ČESMIKA, f. a) quercus ilex L. B. Šulek, im. 52. isporedi česvina. — b) česmika planinska, juniperus nana Willd. Čas. čes. muz. 1852. 2, 48. B. Šulek, im. 52.

1. ČESMIN, adj. što pripada česmi. isporedi česmen. Livada u česminom potoku (u Srbiji u okrugu aleksinačkom). Sr. Nov. 1863. 450. U česminom połu (u Srbiji u okrugu smederevskom). Sr. Nov. 1872. 546. 1873. 663.

2. ČESMÍN, česmina, m. jasminum officinale L. B. Šulek, im. 52. isporedi čemin, s kojim je jednoga postańa. pogrješka će biti čezmin. B. Šulek, im. 55.

ČESMINA, f. vidi česvina.

ČESNAC, m. vidi česanac. samo u Stulićevu rječniku. riječ slabo pouzdana.

ČESNAK, m. vidi česanak. samo u Stulićevu rječniku. riječ slabo pouzdana.

ČESNEĐER, m. vidi češneđer.

1. ČESNICA, f. pogaća ili pita koja se mijesi na božić. u naše vrijeme, između rječnika samo u Vukovu. od čest, dio, sreća, jer se lomi na dijelove i svakom daje po dio, po kom se i sreća proviše. Česnicu ponajviše mijesi domaćin na božić u jutru od šenična brašna kao pogaču. Obično

ČESTITOVÁNE

956

ČESTOKRATAN

(felicitas 308b, 592a), *u Bjelostijenčevu* (dobra sreča'), *u Voltigijinu* (glück), *u Stuličevu* (felicitas, prosperitas) i *u Vukovu* (prosperitas). Bez tebe mi susce ne sja, ni slas radios dava, bivši u tebi od me žele sva čestitos prava. D. Rańina 105b. Nam pravi za pravu čestitos čestitu. 123b. Kojim svetijem bog dopustio jest ovo blaženstvo i ovu čestitost. Š. Budinić, sum. 30b. Kolika čestitost obujmi s veseljem sreč tvoje? A. Gučetić, roz. mar. 303. Čestitos je ovo živa, blaženstva su ovo prava, ovako se lijepa uživa mlasды. I. Gundulić 382. Spomeňivat' nevołnomu mučno je predne čestitosti. 386. Okusivši sladosti od višnijeh čestitosti. B. Kašić, nasl. 151. Poraz, koji sva ufaňa vaša skrati, čestitosti kad najveće scjeňahote uživati. B. Bettera, dubr. 19. S mnogom čestitosti veselo ga sresti hode. Đ. Palmotić, christ. 45. Sve kolike čestitosti služahu ga i dvoraHU. J. Palmotić, dubr. 258. Čestitost ugodna. P. Posilović, nasl. 136b. *Izgublje* čestitosti vraća svidnočanstvo čiji jest prijatel'. M. Radnić 28. Nije blaženstva ni čestitosti u raskošam. V. Andriša, put. 232. Čestitos nega slijedi. I. Kanavelić, iv. 24. Od veće čestitosti bila bi ženidba. M. Bijanović 66. Hoti da bude na ovomvu sivišu stvorene razborito, komu bi moga podilati svoju čuvu podajući čoviku čestitost svoje iste slave. L. Terzić vi. Vječne vesele i prava čestitost. I. Grlić 284. Čestitos naša prava u bogu se sva nahodi. J. Kavašin 88. Koja je čestitos biti vjerenik take vjerenice! Čestit. 21. U najvećoj čestitosti ova bi mi mis'o ustala: dokle sej radosti uživat' ču? I. Đordić, mand. 52. Vični ti svaku čestitos udjeljeno. VIII. Stječe osvem raja još i telesne čestitosti i blagosove. I. Đordić, salt. 440. Odijeli se iz ovijeh telesnijeh nevoja na čestitosti neumrle. I. Đordić 19. Vrhu moga diretša bohe graditi svoju čestitost. A. d. Bella, razgov. 139. Koja je čestitost boga uživati! 15. Ponizan u blaštanove. S. Badrić, nač. 36. Izgubi čovik čestitost pravde istočne. F. Lastrić, test. 367. Prva čestitost duše blazene. J. Banovac, pred. 85. Adam, koga bog za neposluh istira iz čestitosti u svake nevole. J. Banovac, razg. 192. O sričnosti! o čestitosti vična! Đ. Rapić 9. Čestitost minu u blaštanove. Živ. is. 2. Podniženstvo krije svoje pohvale i čestitosti. Besjede kr. 80. Krijedu onoga s kojim češ u vik svaka dobra i čestitosti uživati. L. Vladmirović slavod. 76. O bože moj! kakva je ovo čestitost? M. Zorićić, osm. 86. Čestitost carstva i općinsku korist uzmnožati. A. Kanižlić, kam. 17. Ja iđem tražiti čestitost. N. Palikuća 10. U poštene dobiti judi bogołubnijeh nahodi se čestitost. J. Matović 490. Povratiti ju (crkvu) u prvašnu čestitost. A. d. Kosta, zak. 1, 179. Knižiče, koje tumače čestitost kraštežica Marija gori na besni. Grgur iz Vareša 8. Živi u vesełu i svakoj čestitosti. A. Kačić, korab. 117. Kad bi nam oteo čestitost, pokoj. Đ. Mattei 92. Ujezla u dom ovi božja čestitost, vedro vesele! T. Ivanović 125. Razgleda početak svoje ili čestitosti ili nesriće I. J. P. Lučić, razg. 3. Imati čestitost viditi ga. I. J. P. Lučić, izk. 22. Podpuna biti če svetij čestitost i sričnost. I. Velikanić, upuć. 1, 322. Čestitost oslova u dužijeh je ušima. Poslov. lan. 12. Kad si ti st'o i zabavio se razmišliti božije veličanstvo, moguštvo i čestitost? A. Kačić 128. Za čestitost zbora i sabora. Vuk, kovč. 123. Magaz. 1851. 104. Vodi jude čestitosti i sreći. M. Pavlinović, rad. 161.

ČESTITOVÁNE, n. vidi čestitane. od prošloga vijeka, između rječnika samo u Vukovu. Dostojao se ovo čestitovaše moje ispuniti Isus! F. Lo-trić, od' 295. Sideňe ovo dovršeno je čestitovaņem. A.

Kanižlić, kam. 297. Primila su nakłošeńa i čestitovań od sivju crvenih. A. Tomišić, pet. 369.

ČESTITOVATI, čestitujem, *impf. vidi* čestitati. od prošloga vijeka, između rječnika u Belinu (samo part. praes. čestitujući 357b) i u Vukovu. Čestova mu dobitak. E. Pavić, ogled. 31. Svi mu čestitovaše srijeu. 216. Čestitovati mu novo oficije. 662. Čestitujem mu srično došastje. A. Kanižlić, kam. 262. Ostala gospoda čestitovaše mu dostojanstvo ovo. 20. Svi angeli hoće nima sričnost čestitovati. Đ. Rapić 9. To je ono što vom želim svima i čestitujem dobar početak nove godine i sričan. F. Lastrić, od' 295. O vesele! koga ne mogući ja istomačiti mučaņem ga čestitujem obranim i blaženim. F. Lastrić, ned. 17. Svim van božić čestitujem. P. Knežević, pism. 45. I malahnu i golemu sričan božić čestitujem. 26. Čestituje čači radost. V. Došen 169. Došli su čestitovati caru srično pridobitje. A. Tomiković, pet. 76. Običaj na današni dan davati jedan drugomu nova zlameњa od prijatelja i ljudi čestitujući svako dobro i sriču. A. Tomiković 10. Da mu care roba čestituje. Nar. pjes. vuk. 2, 608. Svak mi Lalu čedo čestituje. Nar. pjes. vuk. rječ. 823a.

ČESTITSTVO, n. vidi čestitost. od XVII vijeka, između rječnika u Belinu (308b) i Stuličevu, pred s može t i otpasti (vidi u primjerima). Koliko će biti ono čestitstvo nebskoga prивирана, gdje će biti svako dobro a maňkati svako zlo. M. Divković, bes. 577. Toliko je čestitstvo svjetlosti vječne jošte da bi se ne pristojalo ni malo u njoj prивирана nego samo jedno vremeče oda dne. 127. Primiti vične čestitost. I. Ančić, svit. 103. Od vesele nebskije, od čestistva svetijeh. P. Posilović, nasl. 139b. Ne će te poznati u čestitstvo prijatel'. M. Radnić 26. Ni čestitstvo ni protivšina ne može ga maknuti. 59. Čestitstvo i naprištvo na ovomvu svijetu jest puno gorkosti. 295. Koje jest veliko čestitstvo. K. Maurović 87. Kad sam te jur priteko svim čestitstvom. J. Kavanović 501. Pravo življeće cini da se uzdrža narođi n čestistvo. J. Filipović, prip. 1, 212.

ČESTJELICA, f. fiscella, kotaričica. od tal. kustella. u jednoga pisca xvi vijeka. Svilice klubačac naviju, pomrdaju u čestjelicu zlatnu, iglenieu od srebra zatvore i otvore. M. Držić 213.

ČESTO, adv. vidi čest, adj.

ČESTÓBRODICA, f. a) rijeka u Srbiji u porečkijem planinama. Vuk, rječ. 823. — b) selo u Srbiji u okrugu užičkom. K. Jovanović 157.

ČESTÓČA, u. crebritas. od XVI vijeka, između rječnika u Vrančićevu (gdje najprije i dolazi: frequentia), u Mikałinu (frequentatio, crebritas), u Belinu (frequentia 330b, crebritas 698b i u Stuličevu (frequentia, frequentatio). Psvka suprotivi se stvoritele našem; ... nežina zloča i opaćina sve druge nadalazi zaradi tegoće i čestoće. J. Banovac, pripov. 56. Ovo su vrsta od nega (grijeha): čestoća, produłjeće i odtvrnutje u nemu. Besjede kr. 67. Čestoća istijeh (lijekova) sasma je štetna. J. Matović 344. Podpomoć je često i bogołubno pričešeneće; i najnući da braće ovke skupštine u čestoći ne maňkaju, trijeba mi ih je osobito nagovarat da nastoje ne maňkati ni u pomrnojvo bogomilosti. B. Cuceri 244.

ČESTOHOD, m. frequentia, frequentatio. samo u Stuličevu rječniku. riječ veoma nepozdana. ČESTOKRAČIватI, čestokrácujem, *impf. vidi* čestokratiti. u jednoga pisca XVII vijeka. Uzmnoži i čestokrácuj dobra dojela. M. Radnić 209.

ČESTOKRATAN, čestokratna, adj. creber. pro-

ČESTOKRATITI

957

šloga vijeka. Od često krat (vidi kod čest, adj.).
Čestokratno skrušenje i ispgov. M. Zoričić, zrc.
118. — adv.: čestokratno. Čestokratno јudi i celi
narodi u neki posli varaju se. D. Obradović,
sov. 98.

ČESTOKRÁTITI, čestòkrátím, impf. frequen-
tare, čestiti, često činiti što. u jednoga pisca
xvii
vijeka. od često krat (vidi kod čest, adj.). Da
činiš često molitvu i s slijeđeńem čestokrateći
molitvu. M. Radnić 536.

ČESTOPJEVALAC, čestopjevaoca, m. canti-
tans. samo u Stulićevu rječniku. riječ veoma ne-
pouzdana.

ČESTOPOSERNIK, m. diarrhoea laborans. samo u Stulićevu rječniku. riječ nepouzdana. isporedi čestosernica.

ČESTÒPUPICA, f. gemmae crebrae, česti púpci.
u Dalmaciji. M. Pavlinović.

ČESTÒPUPKA, f. neka loza vinova u koje su
česti púpci. na Braču. A. Ostojić.

ČESTOSÉRNICA, f. diarrhoea. samo u rječni-
cima Belinu (254a, 320a. s dodatkom da je riječ
prostačka) i u Stulićevu.

ČESTÒSLAVICA, f. veronica. od prošloga vi-
jeka (B. Šulek, im. 53), između rječnika samo u
Stulićevu (herbae genus). Čestoslavica ili razgon,
veronica. Šloser-Vukot., flor. 666. veronica affi-
cinalis L. Čas. čes. muz. 1852. 2, 48. B. Šulek,
im. 53. — riječ nepouzdana: može biti da je samo
među kniževnicima zlo prevedena nem. ehrenpreis.
isporedi čestoslavka.

ČESTÒSLÁVKA, f. veronica. prošloga vijeka u jednoga pisca. Z. Orfelin 321. 494. isporedi čestoslavica, s kojom je jednoga postaňa.

ČESTOSLOVAC, čestoslovcu. m. breviarium,
u jednoga pisca xvii vijeka. Letanije kako leže
u novomu čestoslovcu, ali ti mu breviaru. I. Ban-
dulavić 129. isporedi časlovac.

ČESTÒSRALAC, čestòsraoca, m. diarrhoea la-
borans. samo u Stulićevu rječniku. riječ nepouz-
dana.

ČÉSTÔST, čéstosti, f. vidi čestoća. samo u
Stulićevu rječniku.

1. ČESTOVATI, čestujem, impf. frequentant.
vidi čestiti. samo u rječnicima Belinu (330b), Bje-
lostijenčevu i Stulićevu.

2. ČESTOVATI, čestujem, impf. participem
esse. u jednoga pisca xvi vijeka iz crkvenih kćinga.
Rucê skore na nikogože ne položiši ni čestuješi
u grëshis tujih. Š. Budinić, sum. 151. 1tim. 5, 22.

ČESTUT, m. tal. cestuto, busat. u jednoga
pisca xvi vijeka. Kupusa divjega ako gdje nađu
bus, i zelja ostala za u čestet jedini, što je narav
sazdala u pustoj ledini. M. Vetranić 1, 141.

ČESUŁA, f. geranium robertianum L. xv vi-
jeka u jednom rukopisu i iz nèga u jednoga pisca
našega vremena: B. Šulek, im. 53.

ČESVINA, f. ilex. od xv vijeka (B. Šulek, im. 53), između rječnika u Vrančićevu (ilex), u Mikaļinu (ilex 36a), u Belinu (ilex 285b), u Stulićevu (quercus i u Vukovu (u Crnoj Gori i u Dubrovniku nekako drvo, nalik na rast, ali je i zimi zeleno'). nalazi se i s promjenom glasa v na m: česmina, između rječnika u Mikaļinu i Stulićevu. vidi i dače. — Postańem če biti od korijena istoga od koga je česati, te će biti nazvana po bodljkavu listu, kao i grć. nqirovs, nćem. stecheiche. — Troskot mi je za bositak, a česvina za četrune, koja smeće zelen listak. M. Vetranić 1, 15. Zelud, ki rodi česvina i hrasti. 2. 274. U

ČEŠAŁ

luvu od česvin. D. Zlatarić 43. Pod česvinam
grm prignuti. I. Gondulić 218. Kitni javor, vita
jela, i česvina od sto vijeka, i hras davni tu se
ustara. 409. Dubrava ponosita crnaše se tu na
gori, gusta jelam od sto lita i česvinam i lovori.
J. Palmotić, dubr. 179. Iza jedne česvine ne do-
tene neg doleti medvjed. I. Kanavelić, iv. 32. Bor,
česvina, hrast. J. Kavahin 195. Uzbuknu po če-
svinah trn spleteni. I. Dordić, mand. 60. Pod
česvinom datala ne išti. Poslov. dan. 96. Nato-
vario ga je dobre česvine. 69. Izatren je ułem
od česvine. 35. Užima česvinu i hrast. D. Da-
ničić, isa 44, 14. Česvina, quercus ilex L. B. Šu-
lek, im. 53. — sa m mjesto v: Gdi bi prija bor
zeleni, vris, česmina al planica. A. Vitajić, ist.
549. Česmina, quercus ilex L. Čas. čes. muz. 1852.
2, 48. quercus ilex L. i ilex aquifolium L. B. Šu-
lek, im. 52.

ČESVINICA, f. a) dem. česvina. u Stulićevu rječniku. — b) u Dubrovniku nekakvo crno vino iz Konavala i Stona. u Vukovu rječniku. — c) selo u župi trebiškoj xv vijeka i sada blizu Stona. Mon. serb. 494. Daničić 3, 462. Repert. 24. Schem. rag. 1876. 35.

ČESVINIŠTE, n. ilicetum. samo u rječnicima Belinu (285b) i Stulićevu, u kom ima i zlo naćineno česviništvu.

ČESVINOV, adj. iliceus. od prošloga vijeka,
između rječnika samo u Stulićevu. Naprtio ga
je česvinovijeh drva. Poslov. dan, 69.

ČESVINOVINA, f. lignum iliceum. samo u Stulićevu rječniku (lignum quernum).

ČESVINSKI, adj. vidi česvinov. samo u Stu-
lićevu rječniku. riječ nepouzdana.

ČEŠÀGIJA, f. strigilis, česalo. od prošloga vi-
jeka, između rječnika samo u Vukovu. od tur. ka-
sagy (istoga značena). isporedi kašagija. Kad on
opet otide iz štale, onda češem već kao od šale;
češagiju popadem u ruke, am i mloje ne zadaje
muke. M. A. Rełković, sat. 55. Češagija i koma-
paže. J. S. Rełković, kuć. 55. Dok je (kćer)
uda i smjesti, uzme starac drugu ženu, i doveđe
kćeri češagiju. S. Łubiša, prič. 117.

ČEŠALICA, f. squama, łuska od ribe. u Her-
cegovini. N. Dučović.

1. ČEŠAŁ, češļa i češļa, m. pecten. od xvi vi-
jeka, između rječnika u Vrančićevu (75), Mikaļinu,
Belinu (559a), Bjelostijenčevu (kajkavski češel),
Jambrešićevu (kajkavski češel), Voltiģijinu (če-
sal'), Stulićevu i Vukovu. Od korijena od kojega
je česati. — a) u pravom smislu: češal kojim se
češļa. Još nijesi poznala... češja ni zrcala. M.
Vetranić 1, 99. Tobočić za češal. Mikaļa 36a. Koji
se ne češa nego jedan krat u godište, mišna se
hće izčešłati, boli ga od češja. M. Radnić 472.
Ali se često siromahom misnom događa ono
što i suncu kad pourča: ... svi ga motre, ...
koji ga gleda kroz češal, koji kroz sito, koji u
vodi. F. Lastrić, ned. 348. Ko ništa druga ne zna
nego krive češleve praviti. S. Obradović, bas. 440.
S vune blato i češjem se sdere. J. S. Rełković,
kale. 230. Ovo mi je talov češal, čim mi tu
bradu češja. Nar. pjes. vuk. 1, 518. Nije za će-
lava češal. Nar. posl. vuk. 215. Ko ima bradu
on če imati i češal. 139. Česti i rijetki češal, u
prvoga su zupci sa svijem u blizu a u drugoga
razdaleko. — b) kao greben, kojim su nèga nu-
cili łude. Čini ga gvozdenimi razdirati češli. F.
Glavinić, cvit 144. 365. Blaž bi bijen i greben
češli gvozdenim. P. Posilović, nasl. 128b. Ogli,
češli, ... mači. J. Kavahin 459. — c) stonoga,
centipeda. od xvi vijeka, između rječnika u Be-

ČEŠAŁ

958

ČEŠŁARI

linu (184b) i Stulićevu. Repati kad budu crvi prit i češći kosmati. M. Vetranić 1, 273. zove se i južin češał, julus terrestris. K. Crnogorac, zool. 171. — d) zmijin češał, zmijinski češał, scandix pecaten L. B. Sulek, im. 53. 466. — e) mali sat voska što pčele za jedan dan načine. u Hercegovini. N. Dučić, tako će biti navzan što je rupicama i vokom između nih nalik na češał u pravom smislu. — f) selo u Bosni u okrugu sarajevskom, kotaru visegradskom. Statist. 29.

2. ČEŠAŁ, češła, m. vidi češań pod a., od kojega je i postao promjenom glasa u na ł. u Srijemu. B. Mušicki.

ČEŠAŁKA, f. dipsacus. Schloser-Vukot., flor. 722., dipsacus silvestris L. i dipsacus fullonum L. B. Sulek, 53. isporedi češła.

ČEŠAŃ, čěšńa, m. vidi česan pod 1, s kojim je i postańa jednoga. a) što i česan pod 1, a. česno. između rječnika u Vukovu. Nit u zemljemń češńi poginu. J. S. Rełković, kuć. 353. — b) što i česan pod 1, b. u Bjelostijenčevu rječniku. pasji češań, allium ursinum L.; vodenje češań, teucrium scordium L. B. Šulek, im. 53.

ČEŠAŃE, n. vidi češeće. u rječnicima Mikalinu (35b), Belinu (357b) i u Vukovu.

ČEŠATI, češćem, impf. vidi česati, od kojega je i postalo uzevši š iz oblika u kojima je š i u ostale u kojima je s. od prošloga vijeka. 1. prelazno: a) kao česati pod I, 1. između rječnika u Belinu (357b. 381a). Stulićevu i Vukovu. Češati tuđi srab. Poslov. dan. 12. — b) kao česati pod I, 2: Kad me pita: jesli l'ga (końa) češao? M. A. Rełković, sat. 55. — 2. sa se, refleksiv.. a) značene kao naprijed pod 1, a.: Job jednom cripinom češaše se. J. Filipović, prip. 1, 414. — b) češlati se: Pa s' volela češati, leh po vodu hodati. Nar. pjes. mikul. 142.

ČEŠĆATI, češćám, impf. vidi čestiti, od čega je i postalo samo u Stulićevu rječniku (gdje stoji da je iz brevijara). rječi nepozdanada.

ČEŠĆEŃE, n. frequentia, frequentatio, isporedi čostiti. od xvii vijeka, između rječnika u Mikalinu (čestjenje') i Stulićevu (čestjenje'). Jest korkisno, čestčene ovoga svetilišta. M. Radnić 473. Slijedeće i češčene molitve priporučuje Isukrst. 536. Češčene pokore i pričešćeńa. Turl. blago 2, 162.

ČEŠĆUHNO, adv. saepe, dem. često. u jednoga pisca xvii vijeka. Jere u svetińi ti si dal obilno mnogo dobra, i još ti daješ češćuhno dragim tvojim. A. Georgiceo, nasl. 300.

ČEŠERNÁČA, f. conifera. u jednoga pisca našega vremena, koji će biti i načinio. Šloser-Vukot, flor. 1037. e pred r biće po kajkavskom govoru. i š može biti pogrješka mjesto s. isporedi česrati.

ČEŠIBABIĆ, m. prezime, u naše vrijeme. Rat 173. pogrješka Cašibabić. 180.

ČEŠINOVCI, m. pl. neko mjesto koje se samo po imenu spomińe prije našega vremena. S. Novaković, pom. 151.

ČEŠJAK, m. vidi češnak, od kojega je i postao promijenivši na j. u jednoga pisca našega vremena, koji tumači: teucrium scordium L. B. Šulek, im. 53.

ČEŠKATI, češkám, impf. dem. češati. I. Pavlović.

ČEŠKÎ, adj. bohemicus. od xv vijeka, između rječnika u Bjelostijenčevu (37b), Jambrešićevu (1, 69a) i Danićićevu. Češkago (jezika). Starine 1, 14. Češlskuju zemłu. Glasnik 42, 313. Krała

českoga. Mon. croat. 154. Krał ugrski j češki. 232. V zemlj češkoj. Š. Kožičić, žit. 33. Českoga krała. Mon. croat. 243. Krajem češkim. Anton Dalm., nov. test. predgov. Š českoga Praga. I. Gundulić 451. Kamo bihu pošli na češke hajine. I. T. Mrnavić, osm. 53. Českoga krała. Łetop. šaf. 92. Drža dvor otvoren češki, vlaški, nimški. B. Krnarutić 22. Leškoj i češkoj krajevini. I. Kanavelić, iv. 473. Krała českoga. P. Vitezović, kron. 101. Češki krał i hrabri. J. Kavaņin 260. Rimske, češke i herdejske razmišlava kruna gizdu. J. Krmpotić, kat. 71. — griješkom gdje gdje sa s mjesto š: Krała českoga. Mon. croat. 156. Krajem českim. 224. Česka zemła. Mikała 36a. Českoga jezika. M. A. Rełković, sat. 28. Iz Česke. A. Kanižić, kam. 646. U Českoj. I. Velikanović, upuć. 2, 65. i sa hs mjesto š u Stulićevu rječniku: čehski.

ČEŠKOLITI, češkolim, impf. dem. češkati. u naše vrijeme. Ode da češkoli cara. Nar. prip. vil. 1868. 479.

ČEŠKOVO, n. zaselak selu Kosorićima xiv vijeka. Mon. serb. 138. Danićić 3, 465.

ČEŠLA, f. dipsacus silvestris L., bijeli čkal. u naše vrijeme, između rječnika samo u Vukovu (fruticis genuš). — Od česati. po bodljama tako prozvana. — Češka, dipsacus silvestris L. G. Lazić 103. isporedi češlja, češlja.

ČEŠIAC, češļaka, m. dem. češła. samo u Stulićevu (s gen. češća). riječ sasma nepozdanada.

ČEŠIĀK, češļaka, m. morski češļak, pecten maximus L. K. Crnogorac, zool. 190.

ČEŠIĀKICA, f. neka šliva u Hrvatskoj. B. Šulek, im. 53.

ČEŠIĀKOVAC, Češļárۆvca, m. vidi Češļakovci.

ČEŠIĀKOVCI, Češļakovacâ, m. pl. selo u Hrvatskoj u podžupanii požeskoj. Pregled 91. pišu ga i Češļakovac. Schem. zagr. 1880. 238.

ČEŠIŁALAC, češļaoca, m. pectens. samo u Stulićevu rječniku.

ČEŠIŁALICA, f. vidi češļarica, u naše vrijeme, između rječnika samo u Stulićevu. isporedi češļarica. Češļalo je devet češļalica. Nar. pjes. stojad. 2, 35.

ČEŠIŁALIT, adj squamosus, łuskav, u jednoga pisca prošloga vijeka kao da je to. Čehurke češļalite. J. Kavaņin 21.

ČEŠIŁANICA, f. tobočić za češał, theca pectinaria. prošloga vijeka. Češļanica od svile. Bud. spom. glasn. II. 3, 54.

ČEŠIΛANE, n. actus pectendi, carpendi, findendi. isporedi češladi. a) češļane kose. između rječnika u Mikalinu, Belinu (559a), Stulićevu i Vukovu. Tko se svaki dan češła, drago mu je i slatko ono češłaće. M. Radnić 472. Na dojiši tri godine bila, pa je babo dade na češłaće, na češłańu sedam godin bila. Nar. pjes. vuk. 3, 129. — b) češłaće vune. u Vukovu rječniku. — c) češłaće perja. između rječnika samo u Vukovu. Češłaće krupnog (perja) za kuću. J. S. Rełković, kuć. 196.

ČEŠŁÁR, češlára, m. pectinum opifex. od 196. prošloga vijeka, između rječnika u Bjelostijenčevu (1, 879b), Jambrešićevu (1, 682b), Stulićevu i Vukovu. Kolari, češlari, sitari. J. S. Rełković, sat. 162.

ČEŠŁÁRAC, Češļárca, m. čovjek iz sela Češļara. dolazi mjesto prezimena u naše vrijeme. Rat 361.

ČEŠIŁAREV, adj. što pripada češlaru. samo u Vukovu rječniku.

ČEŠŁARI, Češļárâ, m. pl. a) selo u Srbiji u okrugu čačanskom. K. Jovanović 173. isti će biti

ČEŠĽARICA

959

ČEŠMIGA

koji se pomiču samo pom imenu prije našega vremena. S. Novaković, pom. 151. — b) dva sela u Crnoj Gori u riječkoj nahiji Gorni i Do ni Češljari. Glasnik 40, 19. — c) selo u Hercegovini blizu Ravna. Schem. rag. 1876. 59.

ČEŠĽARICA, f. ornatrix. u naše vrijeme, između rječnika samo u Vukovu. Nju mi češla sedam češlarica. Nar. pjes. vuk. 3, 130.

ČEŠĽARKA, f. heterocerus Fab. J. Šloser, kor. 338.

ČEŠĽÁROV, adj. vidi češlarev. samo u Vukovu rječniku.

ČEŠĽÁRSKÎ, adj. što pripada češlarima. samo u Vukovu rječniku.

ČEŠĽATI, češšám, impf. pectere, carpere. Alcenat kaki je u inf., taki je u aor. cijelom osim 2 i 3 sing., u part. praet. act. II, u 3 pl. praes. sa zadnim slogom dugim: češljaju, u part. praes. s istijem slogom dugim: češlajuci, i u part. praet. act. i s drugum slogom dugim: češlavl, češlaviš; u ostalijem je oblicima svijem kao u 1 sing. praes. — Od XVI vijeka, između rječnika u Vrančičevu: comere; u Mikaļinu: pectere; u Beliniu: pectere (559a*); u Bjelostijenčevu: pectere; u Voltiģijinu: kämmen; u Stuličevu: pectere, carminare; u Vukovu: pectere, carpere, findere. — Postačnic od češa].

I. prelazno: 1. češlati kosu, bradu, koņu grivu, češjem je namjestati, ili čelade češlajuci mu kosu. a) kosu, bradu: Moj vlas gizdava tuj li če poč u prah, koji rad ljubavi rastresah i češlah? M. Vetranić 1, 273. Koji ima kose veoma duge, ako ih ne češla često krat, zamrsiće mu se. I. Držić, nauk gond. 144. Prve (kose) češla, veže, splita, a dio pušta na rudeže. J. Kavaņin 37. Rano rujna rani zora, zlatu češla kosu zgora. M. P. Katančić 71. Ruse kose češlaju. Nar. pjes. vuk. 1, 135. Kosu češla, boga moli. 1, 413. Čim mi tale bradu češla. 1, 518. — b) čelade: Vi nju da mijete, vi da ju češlate. Oliva 12. Niti prana nit' češlana (snaša). V. Došen 156. Nju mi češla sedam češlarica. Nar. pjes. vuk. 3, 130. Nakakva mlada češlajući gosta zagledala mu se u debeo vrat. Vuk, nar. posl. 99. — c) koņu grivu: Koņuh češe udi tvoje, momak grivu češla rano. J. Kavaņin 155. — 2. češlati vunu, carpere: Češla kozju vunu. Poslov. dan. 12. Koju vunu češjaš? 47. Boli vlahiņu peta, da ne češla vune. Nar. posl. vuk. 21. Za što tu vunu ne češjaš? Nar. prip. vrč. 214. — 3. češlati perje, svlačiti mu s badrliće ono što je na njoj tako da ostane gola. isporedi čehati, česati, čijati. Perje mužka nek češlaju dica. J. A. S. Rejković, kuć. 67.

II. sa se: refteksiv., značene koje je pod I, 1, b: Umidajuć se promišla se, češlajuć promišla se. I. Ančić, svit. XVII. Koji se ne češla nego jedan krat u godište, kada se hoće izčešlati, boli ga od češla; a tko se svaki dan češla, drago mu je i slatko ono češlaće. M. Radnić 472. Jedna čer vidi u jutru gdi joj se mater prija počme češlati i resiti nego mu bogu klaņati. J. Banovac, pripov. 259. Kada se umiva i češla, neka se spomene. A. Kanižlić, bogołub. 272. Koje je pak zlo, što se češla? I. Velikanović, prik. 9. Grad se pilijeni, a baba se češla. Nar. posl. vuk. 45. Po što sunce zaše, kažu da se ne vała češlati, da braća ne umiru. Vuk, rječ 824a.

ČEŠĽAV, adj. carminans. samo u Stuličevu rječniku. rječe nepouzdana.

ČEŠĽAVICA, f. neznana značena u nerazgovijetnoj poslovici prošloga vijeka. Nosi Viča Bojkova želeno libro, evo češlavice iza rata. Poslov. dan. 86.

ČEŠĽEV, adj. pectinis. samo u Bjelostijenčevu rječniku: češlev tok, theca pectinaria. 40a.

ČEŠLEVA BÂRA, f. selo u Srbiji u okrugu požarevačkom. K. Jovanović 140.

ČEŠLEVAC, Češļevca, m. neko mjesto pod niyama u Srbiji u okrugu smederevskom. Niva u Češlevcu. Sr. Nov. 1874. 409.

ČEŠLEVÓBARSKÎ, adj. što pripada Češlevoj Bari. Češlevobarska opština. K. Jovanović 140.

ČEŠLÎĆ, češlića, m. dem. češał. vidi češlić. xvi vijeka. Nima od judi primati dari, a to češlici, zrcala i ina takova. Nauk Bernard. 63.

ČEŠLÎć, m. dem. češał. samo u rječnicima Stuličevu i Vukovu.

ČEŠLIGA, f. vidi češla, od koje je i postala. u rječnicima Bjelostijenčevu (carduus, dipsacus albus et purpureus, scandix) i Stuličevu (carduus) i iz niḥ i jednoga pisca našega vremena: dipsacus silvestris L. B. Šulek, im. 53 isporedi češjika.

ČEŠLIGOVINA, f. coll. češliga, mnoštvo češlige. u Bjelostijenčevu rječniku (cardetum) i u jednoga pisca našega vremena (dipsacus silvestris L.). B. Šulek, im. 53.

ČEŠLIGOVÎSTE, n. mjesto gdje raste češliga. samo u Stuličevu rječniku (locus carduis consitus, carduetum), u kom ima i zlo načineno češligovištvo.

ČEŠLÎK, češlika, m. neka trava koja se zove i koštan. samo u Vukovu rječniku i iz nega u jednoga pisca našega vremena koji tumači: pacicum crus galli L. B. Šulek, im. 53.

ČEŠLIKA, f. vidi češla. isporedi češliga. u rječnicima Mikaļinu (scandix), Stuličevu (herbae genus) u Vukovu (češla, fruticis genus), i u nekih pisaca našega vremena: pectinaca. Čas. čes. muz. 1852. 2, 48. scandix pecten L. i cynosurus L. i onopordon acanthium L. i capsella bursa pastoris Much. B. Šulek, im. 54. griješkom sa 1 mjesto 1 iz jednoga rukopisa xv vijeka u jednoga pisca našega vremena, koji tumači: dipsacus silvestris L. B. Šulek, im. 53. u drugoga: češlika, thlaspi L. Šloser-Vukot, flor. 256.

ČEŠLIKÂR, m. fringilla carduelis L. J. Pančić, zool. 205. K. Crnogorac, zool. 86. isporedi češlugar.

ČEŠLÓSHRANA, f. pectinum theca. samo u Stuličevu rječniku. rječ po sve nepouzdana. isporedi češlanica.

ČEŠLUGA, f. a) vidi češla, češliga, češlika. u naše vrijeme, češluga, dipsacus L. B. Šulek, im. 54. Češluga. K. Crnogorac, bot. 90. — b) fringilla carduelis L. u Vukovu rječniku, gdje će biti griješkom starłeno to značene. isporedi češlikar, češlugar, češlugarka.

ČEŠLÚGÂR, češlugára, m. fringilla carduelis L. J. Ettinger 154. isporedi češlikar, češlugarka.

ČEŠLÚGÂRKA, f. vidi češlugar. samo u Vukovu rječniku.

ČEŠLÚGOVICA, f. dipsacea. u jednoga pisca našega vremena, koji će biti i načinio. Słoser-Vukot, flor. 721.

ČEŠLÚGOVINA, f. vidi češligovina. B. Šulek, im. 54.

ČEŠMA, f. vidi česma. Pospu po bunaru ili češmi. M. Đ. Milićević, živ. 2, 23.

ČEŠMIGA, f. berberis vulgaris L. B. Šulek im. 54. isporedi česmiga.