PŘEDMLUVA.

Národové nezhynou, dokud jazyk jejich žije.

Netřeba toho doličovati, že naši slavní předkové, vědomím národním a láskou k jazyku domácímu jsouce puzeni, velmi pilně a bedlivé k tomu přihlíželi, aby jazyk český v mluve a ve spisech neporušený zachovali, jej tříbili a zdokonalovali. A proto směl o něm D. A. z Veleslavína v předmluvě k svému Slováři čtyřjazyčnému (r. 1598.) napsati tato slova: „Jazyk český, „juk jej nyní máme vzdělaný, jest ozdobný, bohatý a hojný, líbezný, vznešený, „k vyložení všech věcí, necht se týkají theologie neb filosofie, způsobný a „příhodný.“

A abychom aspoň jeste jeden úsudek ze starší doby podali, povíme, jak o něm soudil Viktorin Kornel ze Všehrd: „Jazyk náš český – praví – „dobrý, ušlechtilý, rozumný, ozdobný, bohatý a hojný jest. Hojnosť a bo- „hatství jeho z toho můž poznáno býti, že, cožkoli řecky, cožkoli latině můž „povědino býti, totéž i česky. Což se pak hladkosti jeho dotýče, nevím, co „by tak výmluvně, tak ozdobně, tak lahodně všecko jazykem českým povědino „býti nemohlo, jako řeckým a latinským, bychom se toliko snažili a jední „mimo druhé chvátali, abychom jej vyzdvihali.“

Avšak tohoto dalšího vyyvíjení a zdokonalování nebylo naší řeči popřáno. Jazyk nás, jenž dříve jakožto jazyk národní a zemský v zákonodárství, v úřadech, v palacích šlechty, při dvoře, vůbec u vzdělaném obyvatelstvu obecný byl, vzal porážkou na Bílé hoře úpadek veliký. Mnozí z předních obhájčův a vzdělavatelů jeho zahynuli aneb ze zemé se vystěhovali; knihy české páleny a ničeny; do snému a úřadů, do správy duchovní, do škol a palaců šlechty a do rodin vzdělaných tříd znenáhla němčina uváděna byla. Tím způsobem jazyk český nevyhnutelné i vnitřní zkázu bral.

Od konce 17. století jevila se ve spisech vždy větší neznalosť grammatiky a skladby, a germanismy v mnohých spisech jen se hemžily. Teprv v novějším čase nastala míno vši naději jazyku našemu doba vzkříšení, když ku konci předešlého století úsilným uváděním němčiny do všech úřadův a škol někteří vlastenci ze sna vyburcováni byvše, jazyka národního slovem i skutkem hájiti počali, nová díla píšíce, z cizích jazyků na náš jazyk překládajíce, starší spisy tiskem vydávajíce, z dobré vůle češtině vyučujíce, zařizujíce ochotnická divadla, besedy, akademie, v Českém museu sbor pro vědecké vzdělání řeči a literatury české a spolu fond na vydávání dobrých knih českých zažoživše atd. V době pak novéjší dostalo se nám českého divadla, politických, vědeckých a u větší míře zábavných novin,

I

IV

českých škol obecných, měšťanských, středních (gymnasií, realek, realních gymnasií, ústavů ku vzdělání učitelů v a učitelek. škol hospodářskych, průmyslových a obchodních); máme také českou polytechniku, z části i na univerzitě česky se vyučuje a zákony alespoň v překlade vydávají se i jazykem českým. Vedlé toho působí četné spolky odborné, v nichž se jazyka českého užívá v odvětvích rozličných, zejména v odboru průmyslovém, stavebním atd.

Tím vším se ovšem stalo, že jazyk náš v době novejší znamenité se obohatil, vybrousil a zdokonalil. Než přes to všecko jeste jest nán mnoho činiti, abychom dosáhli té dokonalosti, kterou měl jazyk náš za své doby klassické. Posud mnohdy nesprávne i mluvíme i píseme a hlavne z mmohých kancelářů přečasto listiny vycházejí lidu naprosto nesrozumitelné. Příčinou toho z veliké části jest, že duch náš více vycvičen jest jazykem německým než mateřským; že matkou cizí odchováni jsouce, jinak mysliti a psáti často ani nemůžeme. Zdáť se nám přečasto českým byti, co zjevny ráz německý v sobě chová; mluvíme nesprávně proto, že od utlého veku matku svou i vrstevníky tak mluviti jsme slychali a podnes a hlavne z mmohých knihách jinak nečítáme. I ten, komu ve studiích dopřáno bylo lepšík se přiučiti a který se tedy domnívá, co kdy na opravu jazyka od učitelů svych slychal, že jediné správné jest a české, často po hříchu tak mylně se domnívá. Neboť nejen lid stykem s Němci cizotou nakažen jest, ale i mnozí učitelé sami, kteří v němčiné odchováni jsouce, pravych zřídel čestiny nehledali, aby pokolení lidu jinak odchovali, než sami odchováni byli.

Takové odvislosti musíme se zbaviti. Ale kde máme pravého ducha českého hledati? Jednak v mluvé lidu, pokud tato sama neporušena jest, jednak ve spisech starších z doby té, kdy jazyk česky panovním byl v lidu, v úřadech i v písmé, kdy mužové literatury české a čistoty jazyka dbali bránili, aby jazyk zkalen nebyl cizotou, a konečne i v hojných a dobrých spisech pozdější literatury, ve spisech mužů, k nimž nákaza neměla přístupu volného, poněvadž opanoval v nich duch vytříbený spisy staršími. Budeme-li si tedy hledéti čisté mluvy lidu a budeme-li pilne a pozorne v dobrých knihách starších i novějších cítati, zajistě tímto způsobem správné češtině opet se přiućíme. Vz Km. 1876. str. 218. a Šb. Lit. věk nov. str. 98. a násl.

Avšak všichni nemají příležitosti aneb času, aby touto cestou mluvu svou napravovali, tříbili a zdokonalovali. Takovým lidem a nekdy i těm, kteří čistou řeč lidu poznali a dobré spisy čtli, pomáhá slovník, pokladna to, z níž každý rychle, čeho potřebuje, čerpati muže. O duležitosti slovníku českého napsal již náš nesmrtelný Josef Jungmann (v předmluvě k svému slovníku) tato slova:

„Slovník národního jazyka náleží mezi první potřebnosti vzdělaného
„člověka. To cítí obzvláště ten, kdo za povoláním svým aneb z lásky ku
„přirozenému jazyku v něm psáti, řčeniti a sličenji polyborati se má a chce.
„Nižúdná zajistí, byt i nejživější byla paměť lidská, není s to, aby všechen
„poklad jazyka obsáhla a na vždycky udržela. Pročěž každý vzdělanéjší
„národ ode dávna pečoval o to, aby bohatství jazyka sečho jako v jednu
„schránku snesené a ku potřebě uchystané choval; pečoval pravím o slovník
„národní a někdy celí sborové o snesení jeho se příčiňovali, jako v Italii,
„ve Francouzích, v Rusích. Jestliže pak těmto národům, u kterých jazyk
„vlastenský v každém ohledu žije a panuje a kdežto vzdělance, vycházeje
„z učilišť domácích i veřejných, sám v sobě živý a hojný slovář přirozeného
„jazyka do života obecného přináší, přece tolik na obecném slováři národním
„záležetí se vidí: co říci máme o milém národu českoslovanském, který
„ršechnu téměř pěčí na příosobení sobě jiných jazykův obračí, jehož jazyk
„přirozený toliko domácímu vychování a vlastní jednoho každého pilnosti a

V

vůli zůstaven jest, jehožto učenci, cyjmnouce malý jich počet, čím děle ve
školích učených pobyl, čím více a pilněji ducha svého umění rozličnými
čzdělali, tím menší zásobou materiálůho jazyka, ačkoli neméně potřebného,
do úřadův a do života měškanského opatření přicházejí? Mohou-li prosím
on, chtějíceme aneby majíceme česky psáti, obejítí se bez úplnějšího národního
slovníka? Za našeho pak času, kdož vydáni takového díla za svrchované
potřebné býti neuznává?“ —

Tak soudil Jungmann o nutné potřebě českého slovníku a sám nám
vyborný český slovník zůstavil. Ponevadž však slovník jeho jest již důvno
rozcebrán, bylo nám nezbytné potřebí druhého rydání těž knihy aneby nového
podobného díla.

O pilné potřebě druhého vydání Jungmannova slovníku mluvilo se
v posledních letech často a mnoho, ale skoro nic se neučinilo, aby přání
vsobecnému se vyhovělo. Za touto příčinou a ponevadž mi nebylo známo,
že by kdo nejaky jiný podobný slovník k tisku chystal, již před 14 lety
jsem si předsevzał, že, než někdo povolanější lepší slovník spořádá, zatím
sám malý slovníček obzvláště fraseologický sestavím, který by asi 40 tisko-
vých archů vyplnil. I dal jsem se hned do sbírání látky.

Základem slovníku svého učinil jsem ovšem rýtečný slovník Jungmannův,
vybrav z něho vše, čeho jsem k účelu svému potreboval. Potom jsem
z jiných knih látku vypisovati počal. Avisak cím dále tím větsích rozmerů
původní můj plán nabyval, ponevadž jsem, vida toho potřebu, později z Jang-
mannova slovníku a z jiných knih mnohem více látky vybíral a doplňoval
než z počátku.

K tomu se přidružila ještě jiná vec. Než jsem látku k slovníku sbírati
se jal, překládal jsem Tacita na jazyk český (vz Bibliotheku klassiků řeckých
a římskych). Tehdáž bylo mi často do českých mluvnic nahlédati, čím jsem
často mnoho času znamil, ponevadž naše české mluvnice žádných zevrubných
rejstříků nemají. Jsa přesvědčen, že tento nedostatek našich mluvnic každému
vadí, kdo jich užívá, umínil jsem si, že i látku mluvnickou alfabeticky
sestavím a do slovníku uložím.

Touto kombinací vznikl slovník *grammaticko-frasologický*, jenž obsahuje
grammatiku (zvukosloví, tvarosloví, skladbu), frase, pořekadla a přísloví, kazi-
mluvy s opravami atd.: také některé německé frase a slova přeložena. Tímto
zpusobem dílo tak se zvétšilo, že by asi 120 tiskových archů bylo vyplnilo.

Když dílo po dvanáctileté velmi pilné práci hotovo bylo a p. Kolář
se spol. je svým nákladem vydati chtěl, vybídl mě, abych slovník svůj ještě
více rozšířil, abych z něho slovník pokud možná úplný udelal a i německé
významy přidal, tím že užitečnějsím se stane. Přesvědčen jsa, že rada jeho
jest dobra, svolil jsem a přidávám tedy slova. která jsem dříve vypustil,
také dialektická a zastaralá, obyčejnejší slova cizí, technické názvy, synonyma,
jména krajin, řek, hor, měst, z části i vesnic a jejich obyvatelův atd. a za
příčinou skloňování také latinská a řecká vlastní jména, k jiným cizojazyčným
vlastním jménům méné přihlížeje, ponevadž skloňování jich posud není
ustáleno (ostatne vz Brs. str. 31. a násl.).

Že jsem z obecné mluvy do slovníku přijal i taková slova, jichž ve
spisovné řeči neužíváme, nikdo, tuším, ve zlé mi vykládati nebude; majíť
zajisté i tato slova v každém větsím slovníku své místo a možná, že mnohá
z nich časem i do spisovné řeči přijata budou, jakož mnohá taková místní
slova skutečné již obecněla a všeobecného občanského práva nabyla.

Myslil jsem z počátku, že snadno doplním, co schází, v čemž jsem se
velmi zmýlil; doplňuje svůj původní slovník za samého tisku ze slovníků

I*

VI

hlavně Jungmannova a Rankova a 34 jiných knih (dle rejstriků) a sbírek (vlastních a cizích) jen stěží stačím, ač za příčinou sestavení slovníku již druhý rok poloviční dovolenou mám a všechen prázdný čas na doplnění a revisi díla tohoto vynakládám. Přes všecko usilování nemohu pro nedostatek času všech pramenů vyčerpati, kterých bych ještě užiti měl a proto soudný čtenář mnohých slov pohřeší, hlavně mnohých technických významů, což snad na ten čas méně bude vaditi, poněvadź tyto významy v mnohých odborech posud nejsou ustáleny. Činím, seč jsem, což i jiní laskavě uznávají ku př. p. V. Jagić, redakor Archivu für slavische Philologie, který tamtéž na 683.—684. str. II. dílu praví: ,Während wir jede Berei- cherung des Wörterschatzes in diesem Wörterbuche mit Dank annehmen — und in dieser Beziehung wird es alle seine Vorgänger bedeutend über- flügeln, Dank sei es der fleissigen Ausbeute selbst der allerneuesten Schrift- steller sowie der dem Verfasser von vielen Seiten zu Theil gewordenen Unterstützung durch Einsendungen — möchte ich .

Bylo by také s prospěchem bývalo, kdyby obzvláště u všech technických významů poznamenáno bylo, uzíváme-li jich posud a jsou-li dobré. Ale to by bylo věcí velmi nesnadnou. Musil bych býti odborným znalcem všech věd. Proto nechtěje a nemoha všude rozhodovati z pravidla slova jen jsem zaznamenal připsav prameny. dle nichž každému čtenáři a znalci souditi volno, má-li slovo některé za dobré pokládati čili nic.

Slovník sestavuje řídil jsem se celkem plánem Jungmannovým, jenom sloves nespořádal jsem dle významů, jako tu učinil Jungmann, nýbrž dle vazby jich a sice za touto příčinou. Překládaje Tacita musil jsem často do Jung- mannova slovníku nahlédati, abych se o správnosti vazby některého slovesa, o niž mi šlo, přesvědčil. Byl-li článek dlouhý, bylo mi jej často skoro celý čísti, než jsem našel, čeho jsem hledal, což mě někdy velmi zdržovalo.

Maje pak za to, že Čechovi, významy sloves z pravidla dobře zna- jícímu, spíše o vazby než o významy sloves běží a on tedy spíše v této věci rychlé pomoci potřebuje a jí i hledává, postavil jsem významy sloves hned na začátku každého slovesa a za nimi vazby jeho tučnými literami označené, ovšem místy významy sloves ještě zvláště připojiv, kde toho po- třebí bylo. Asi od 60. stránky slovníku pocínaje tyto vazby časoslov z části jinými tázacími příslovci, tuším lepšími, jsem označoval.

Často pouhá jména beze všeho výkladu jsem zaznamenal, aby se slovník příliš rozsáhlým nestal mysle kromě toho, že popis věcí do odborných knih a do Naučného slovníku náleží; v takových případech jsem aspoň krátce naznačil, kde kdo co hledati má, chce-li o tom čísti; snad jsem se mnohému tímto pouhým poukázáním k veci zavděčil. Ku př. v článcích ,Čechy, Budějovice, Náboženství' nebylo mi mluviti o Čechách, Budějovicích a o ná- boženství, to jinam náleží. Některé věci jsem však přece popsal, ale jen tehdáž, když jsem to krátkými slovy mohl učiniti.

Délky samohlásek v latinských a řeckých kmenech po příkladu jiných jsem neoznačoval; kdybychom psali: líterátúra, prókúratúra atd., byla bý to veliká strakatina a musili bychom, abychom nikde nechybili, latinské a řecké slovníky s sebou nositi; také takovému označování kvantity časté měnění-se jí nesvědčí ku př.: chorál — choralista, kandidát — kandidatúra atd.; českých přípon má zásada ovšem se netyká, píši tedy: advokat, kandidat, Atheny, exemplar, palac, athensky, františkán atd.

Jsou-li zkratky pramenů za větami čárkou nebo středníkem oddělenými, patří ke všem témto vétám.

Ku jménům botanickým a zoologickým nepřipisoval jsem z počátku všude latinských názvů, což jsem pozdéji z podstatných příčin činil.

VII

U německých jmen podstatných nenałezne čtenář z počátku pravidel-
ného označování jich rodu; ku konci litery M však velikou potřebu toho
poznav rod obyčejnými zkratky (m., f., n.) pravidelně znamenati jsem počal.

Jest radno, aby každý, kdo tohoto slovníku užívá, často v něj nahlédal
a jeho obsah aspoň poněkud poznati se snažil, aby věděl, které věci v něm
isou a kde čeho hledati má; u věcech grammatických necht si všímá obzvláště
přípon; chce-li ku př. věděti, je-li Europ-ćan slovo dobré, necht vyhledá
-ćan; chce-li věděti, jak se skloňuje Váń-a, podívejž se do článku A; chce-li
se dověděti, má-li psáti saz-ba n. sáz-ba, šící nebo šicí, necht vyhledá přípony
-ba, -ći atd.

O vzorcích časování a skloňování vz Časování a Skloňování. Výjimky
jsou u každého slova zvláště zaznamenány.

U jmen podstatných připojil jsem všude koncovku genitivu, jenom
u jmen místních ukončených v -ice jsem toho někdy neučinil nevěda, užívá-li
jich lid v singularu (dle Růže) nebo v pluralu (dle Budějovice); mám sice
o skloňování jich pravidlo v článku -ice, ale to není bez výjimek. Vz o této
věci také Brs. 10.

Na obálce 5. sešitu dal jsem otisknouti prosbu následující: Jsme pře-
svědčeni, že mnozí pánové mnohá slova z mluvy lidu sebrali, která posud
v žádném slovníku zaznamenána nejsou. Někteří pp. sběratelé takových slov
své sbírky nám již zaslali. Prosíme téch pánů, kteří své sbírky ještě dona
mají a jich tiskem vydati nechtéjí, aby nám je taktéž zaslati račili. Kdo
by slova taková za týmž účelem teprve sbírati chtěl, tomu oznamujeme, že
je i později vděčně přijímati budeme a ve slovníku otisknouti dáme připojíce
jméno p. zasylatele; slova z liter již tištěných ovšem až v Dodatcích.
Žádoucno by bylo, aby pp. sběratelé k českým slovům také německé významy
jich, pokud jim známy jsou, připojili. — Své sbírky poslali mi pánové a
jednoty tyto: p. J. *Bakalář*, studující VII. tř. gymnas. kroměřížského, slova
z okolí tamějšího; p. Jos. *Barták*, zám. kaplan v Cholticích, slova z obec.
mluvy; p. Fr. *Bartoš*, prof. v Brně, slova a vazby obec. mluvy moravské,
mnohé grammatické články, výpisky z Pass., Kat., Let., Št., Vrat., Žer. a
jiných starších děl; p. Tomáš *Bílek*, gymn. ředitel ve výslužbě, několik
slov z obecné mluvy v okolí Deštné a ze spisů 17. stol.; p. Ferd. *Čenský*,
c. k. setník a prof. vojen. akademie v Novém městě za Vídní, mnoho dodatků
k svému Vojenskému slovníku něm.-českému; p. Fr. *Doucha*, církevní kněz
a spisovatel v Praze, frase a mnoho slov, která dílem z mluvy lidu sebral,
dílem k novým věcem hl. vynálezům navrhl (posud asi 4000 cedulek); p.
Kar. *Doucha*, prof. druhého čes. real. gymn. v Praze, slova z obec. mluvy
a výpisky z Bart.; p. Ondř. *Franta*, prof. tamtéž, slova z obec. ml. hl. ze
Sloven.; p. Fr. *Hajniš*, c. k. poštovní rada v Praze, pořekadla, frase; p.
Boh. *Hakl*, farař v Hořici, dříve prof. v K. Hradci, názvy běličů, bednářů,
sekerníků, šindelářův a tkadlečův; paní L. *Hanušová*, cedulky z pozůstalosti
p. dra. I. J. Hanuše; p. J. K. *Hraše*, okr. škol. dozorce v Novém městě n. M.
slova z rozličných krajin Čech a výpisky z archivu náchodského; p. Jos. *Hrubý*,
katecheta při měšt. škole ve Slavkové na Mor., výpisky ze spisů Sušilových,
Haklových a Procházkových a slova mor. (do lit. M a N 275 cedulek; bude
pokračovati); p. V. *Hylmar*, prof. obec. real. gymnasia v Praze, výpisky
z Postilly Chelčického; Jeho excell. p. Jos. *Jireček*, c. k. ministr vyučování
ve výsl., výpisky z Bart., BN., Čr., Gh., Kom. Kn., Ler., Mp., Rvač., Štelc.,
Štr., V., Vod., Vl. zř., 3950 cedulek; p. Fr. Vl. *Kodym*, učitel v Držkově,
několik slov z rozličných krajin Čech; p. Ant. *Krondl*, prof. v Přerově, slova
obec. mluvy čes. a mor., asi 600 ced.; p. Jan *Lego*, úředn. při Museu čes.,
slova z Táborska a Zbirožska; p. Fr. *Lepař*, gymn. ředitel v Jičíně, slova
z obec. mluvy jilemn. a mor.; p. Ed. *Maly*, prof. v N. Bydžově, slova hrn-

VIII

čírská a z obec. mluvy rozlič. krajin českých; jm. hub a ptákův (výpisky), dohromady asi 400 ced.; p. J. *Mang*, nožíř v Praze, svuj cenník nacini chirurgického, zahradnického atd.; p. Jan *Nedvídek*, knihtiskař v Táboře, názvy soukenické a tkadcovské a slova z okolí táborského; p. Th. *Novák*, prof. v Novém Bydžove, slova z okolí bydžovského; p. Frt. Ehs. *Patera*, farař a archacolog v Praze, místní jména hor, lesů, polí, luk atd.; p. Ad. *Patera*, kustos Musea král. čes., České glossy v MV.; p. V. *Petrů*, ředitel real. gymn. v Pelhřimové. slova z obec. mluvy taméjsí; p. Frant. *rytíř Plaček*, c. k. místodržitelsky rada ve výsl., nekolik slov z oboru zemědělství; p. V. *Prasch*, profess. slovan. gymnasia v Olomouci, slova z obec. mluvy moravské a slezské (druhá zásylka 312 ced.); sl. *Právnická jednota* v Praze celou svou sbírku právnických termínův a frásí (výpisky z: Brike, CJB., Faukn., Hl., Jdn., Kn. roz., Kn. Tov., Kol., Nál., Nar., O. z D., Sob., Václ., Zř. F. I., Vl. a Žer., 6000 cedulek); p. Fr. *Prasík*, gymn. ředitel v Roudnici, slova z rozličných krajin čes. bl. z Plaska a Plzeňska a nekolik grammatických clánků; p. Vojt. *Růžička*, bohoslovec v Olomouci, výpisky ze Sš. Mor. pís. a ze Sborníku sloven. národ. pís.; p. Ant. *Skřivan*, řed. kupecké skoly v Praze, nekolik slov z ved kupeckých; p. Jos. *Směly*, farař v Ratenicích u Peček, slova z okolí příbramského; p. dr. Fr. *Studnička*, některé názvy mathematické, jiné opravil; *Studující* VII. gyna. tř. v Rychnově nad K. 345 slov z obec. mluvy v okolí Rychmova, Chocerad. Dobrusky, Solnice, Nymburka, Nové Paky, Klatov a K. Hradec; p. J. Er. *Spindler*, spisovatel a redaktor v Roudnici, slova z okolí taméjsího; p. K. *Tieftrank*, prof. prv. ném. real. školy v Praze, výpisky ze Stítného a ze Skály; p. L. *Učík*, v Žurawici v Haliči, několik slov z obecné mluvy klatovské: p. Č. *Váera*, prof. II. čes. real. gym. v Praze, výpisky z Dal.; p. dr. Bedř. Weber, advokat v Ľb. brode, několik slov z taméjsí obec. mluvy; p. Vlad. *Zelený*, kandidat professury, několik slov z obec. mluvy polenské a počátecké; p. Fr. *Zoubek*, ředitel průmyslové a mešt. dívčí skoly na Smíchové, výpisky ze Sš. Pís., Břez., Bl., Poh., Har., Let., Pass., Vš., Skl., Kc., Bls., Nách., Lp., Sl., Scr. (asi 1600 cedulek); *nejmenovaný* p. kollega zaslał mi veliký svazek výpisků z Ab. z G., Anth. Jir., Bl., Č., Dal., Dk., Er., Har., Ht., Jg., Kat., Kom., Kos., Lpř., Mikl., Ndr., Pal., Pk., Psk., Smila, Svetz., Šf., Št., V., Vrat., Vs., Zk. a slova z obec. mluvy.

### Shírkami těmito i mými vlastními později učiněnými material slovníku tak se rozmnožil, že vyplní více než 120 archů, jako jsme z počítku nyslili a i oznámili; dle nynejšího výpočtu vzroste slovník na 170—180 archův, asi na 45 sesitův. Doufáme, že se proto nikdo horsíti nebude; slovník bude sice o něco dražší, ale také úplnějsí.

Když dílo dle původního plánu hotovo bylo a já již na vydání jeho pomyšlel, myslil jsem, že by bylo s prospěchem, kdyby je některý znalec přečetl, opravil a dle potřeby a možnosti i dophil. Znaje pak p. Frant. *Bartoše*, prof. v Brne. a véda, že týž všecky snahy vlastenecké ochotné a úsilovne podporuje, poprosil jsem ho, aby i revisi slovníku měho laskavé na se vzal, načež on listem psaným dne 31. října 1875. takto odpoveděl: „V revisi Vašeho díla ... ochotné se uváži. Učiním, seć síly mé budou, buď toho kolik bud.“ V květnu r. 1876. počali jsme první díl tisknouti a dne 30. června t. r. psal mi týž p. prof. Bartos: „P. kollega M. *Blažek* ze slov. učitelského ústavu zmínil se mi, že by si přál, kdybych mu dával prohlédnouti jednotlivé archy korrektury. že by snad všecko poopraviti mohl z oboru zvukosloví a tvarosloví, ve kterémž vehni pilne pracuje. Myslím, že Vám to nebude nemílo, neboť více očí více vidí.“ Že jsem nabídnutí p. prof. Blažka milerád přijal, samo sebou se rozumí. V říjnu t. r. přisel ke mně p. J. *Masařík*, prof. c. k. nem. gymnasia malostranského v Praze, rozmlouval se mnou prátelsky o rozličných vécech k mému slovníku se