20

tému kořenu, gelikož k swěřenj wſſeho zbožie genž móž
dáno býti za kupectwie.

Ku pátému kořenu, genž prawj o bezpečenstwj wěcj,
gakožto u přjkladu takto: WG. sljbila několik tisje zla-
tých dlužných w některém času dáti, gakožto hodné a slu-
ſſné gest naplniti podlé sljbenie pro tuto přjčinu, nebo
každý kupec co dáti má giným kupcóm, to také ti kupci
giným a ti opět giným dlužni gsú a dáti magj; a když-
by geden nenaplnil slibu, nebylby nedostafek na gednom,
ale wiece snad než na dwanácti neb dwadceti. A ta přj-
čina gest, pro kterúž WG. má uložiti welikú pokutu
těm, genžby dluhuow neplatili na čas uložený; a nemě-
liliby oni peněz, ale raděgi w židech neb měně aby wzeli,
tak a takowým obyčegem, aby blud z toho nepoffel.

K ſſestému kořenu, genž mnohé časy minulé činil
bludy, o tom má býti znamenáno, řka takto, že každá
přieliffnost obracuge se w tesknost; a buoh we čtenj:
zlořečený člowěk, genž doufá w člowěka. Nebo dostiſt
gest douſati, když geden doufá w polowici zbožie swé-
ho, podlé obecné powěſti, a přieliš také; gakožto tak-
to w přjkladu: kdyby geden kupec, genžby byl naylep-
ſſi w swětě, a měl deset tisje zlatých na ſtatku, přieliš
gest uſati w něm o pěti tisjčj; neb žádný newie, co
gest w tagnosti giným dlužen. A proto kupci poji-
wagj tohoto přijſowie, že smyslu, peněz neb bohatstwj
a wiery dobře méně gest na swětě, než gin domnie-
wagj se. Ale obyčeg dobrých kupców gest pět wěcj
zachowati: nayprwé, nedržeti peněz swých mrtwých,
ale wždyč ziskowati magj; druhé, nemieti gich na ged-
nom miestě; třetie, plniti sliby; čtwrté, nedouſati w
weliké bezpečnosti; páté, aby nikdy nezruſſil rčenie swé-
ho a neklamal. Neb těchto pět wěcj gest prvotnjch
pro čest, powěſt i také wážnost a wſſech wěcj zachowá-
nie swrchuřečených, kteréž kupci zachowáwati magj, a
nikdy neztratie ani peněz, ani wěřenie, ani swého swě-
domie zmajj.

21

Pſanj králi Giřjmu z města Viterbie

I. 1461. 8 ſepna, od negmenowaného.

(Ze ſtarého rukopisu.)

Naygasněgſſi králi! Wſſecky wěci až do této chwjle dobře ſtogie, by gedné posłowé Waffie Welebnosti při-geli. Gáť tolik pochybugi, že newiem co mám činiti, nepřigedúliť až do S. Michala. Gáť nebudu moci bý- ti w Rjmě; gáť do Florencie neb do Bononie pogedu, čekage posłuow až do Wſſech Swatých. Ale rač mi W. G. wěřiti, nepřigedúliť až do S. Michala, weliké ſu- de pohorſſenie. Wſſať papež nic by nemohl učiniti zlého pro gleit, kterýž trwá za osm měſieców, gedno ře-čj. Nayduostogněgſſi kardinál S. Petra w okowách a pan Fantin welmi ſú zlé myſli proti mně byli, protože kardinál i Fantin nechtěli ſú času dáti, gedno za tři mě-ſiece, aby posłowé byli w Rjmě. Wſſickni byli zamú-ceni proti mně, a řekli ſú mi, že W. Welebnost nepoſſle žádného leč o božiem narozenj. Gáť proſjm W. Ga-ſnosti ať přigedú bez meſkání: wſſecky wěci, kteréž při-fluſſegj WG. čekajť dobreho konce.

Iſtem papež i wſſickni kardinálowé wygeli ſú z Rjma pro weliké horko a zlé powětřie; někteří na poledne a někteří na puolnoci, se wſſemi preláty. Někteří ſú od Rjma cestú gednoho dne zdálj, někteří dwú, někteří tří, a někteří čtyř dnj, pěti a dále nic. Papež gect od Rjma čtyři mjle německé w gednom měſtě genž slowe ſigulo. A máť se papež i wſſickni kardinálowé i preláti wrátiti do Rjma týden před S. Michalem. Papež negednáť giného, ged-

22

no posluow odbýwá, kteříž přigiežděgj a odgiežděgj.
By zde poslowé W. Gasnosti byli před nawrácením
papeže do Rjma, měli kby wýprawu wýbornú a málo-
bychom měli odpuorcj.

Item rač wěděti W. Welebnost, že gá mnohá sem
měl hádanie swým malým rozumem kobraně Čechuow.
Gáť sem měl prwé mnoho nepřátel, kteříž domniewali
se, žeby Čechowé byli kacieři a gá také. Když sú u-
zřeli ty artikule, kteréž WG. píssi we dwú stranú, ged-
ny na malých kniežkách a giné na gednom celém listu,
oniť sú swuog duomysl změnili. A mnozj hodnj mužie
kazatelé mně řekli sú, gestli že gest tak, gakož gá píssi o
koncilium Basileyřkém, Čechowé i gá máme dobrú při,
a že oni směliby to zgewně kázati. Rač WG. opatři-
ti ty artikule; a gestliže sem w čem pochybil, to mi dá-
ti wěděti, aneb rozkázati posluom wassim. Gá sem
nemluvil zawázaně, gedné gakožto člowěk bránicj wla-
sti a gakožto prostředek mezi dwěma swářjcjma. Ne-
gsem gá dobře zpraven; bych byl měl dobrú zpráwu od
počátku až do konce, stokrát wiece bylbych učinil. Měgž
WG. dobré zřenie, a rač zagisté wěděti, gestliže nebu-
de tohoto času smlauwy, nikdyž nebude, toliko pokudž
tito kardinálowé žiwi gsú. Gáť mám napsany ta dwa
trakty, kteréž WG. posielám, w pěkné zpuosobě a
dobre latině: ale nechtěl sem WG. poslati, gedné roz-
um, na malém listě, aby některým w ruce nepřisslo.
Bez wuole WG. žádnýt nebude mieti toho. A wssak
dobre a wiece než dobré byloby, aby wessken swět wě-
děl; neb což sem učinil w Rjmě, welmi gest užitečné.
Gáť sem některé artikule udělal w pěkném složenj a
krátce, kteréž okáži papežowi, když poslowé přigedú; a
nesmiem prwé, leč mi WG. poručj. A gestliť potřeb-
né, račte mně zase poslati posla spěšně bez messkání,
aby se rozmysl stal před přjgezdem posluow. Po ho-
du těla božieho, až do prwnieho dne frpna, gakž sem
gá přigel z Rjma do Viterbie, wždy sem rozgjmal tu

23

mateŕj. Nerač WG. o mém gednání k žádnému mlu-
witi, genžby WG. se domniewal, žeby byl tomu od-
porný.

Item nayduostogněgssj w Kristu otec arcibiskup Kretenſký, kterýž w odgezdu papeže od papeže gest uči-
něn gubernatorem wſſeho dworu Rjmského, gežto to ne-
nie malá wěc: gáť se bogjm, že papež geg pryč posſle
snad do Englie. Cožkoli má se ſtati, ſtaň se brzo bez
dlenie. Rač WG. gemu psáti a mysl měti na ty wě-
ci, kteréž ſem WG. psal, ſc. Tak tayně gakožto zgewně
wſſeckyt wěci ſtogie gakož ſú prwé ſtáły.

Jt. Gá ſem nynie w Biterbii něco ſem byl ne-
dobr, ale giž ſem se zhogil; ale pacholci mogi gsú wel-
mi nemocni. Gá bych byl poslal gednoho z nich, ge-
muž naywiec wěřjm: ale onby w patnácti dnech čtrná-
cte mil neugel. Kněz Gindřich Noraw a gá posieláme
gednoho geho neywěrněgſſieho flužebnjka, genž má pre-
bendu w Bratiskawi. Pro potřeby a wěci WG. i ta-
ké geho geg posieláme oba spolu. Rač geg WG. po-
ručena mieti; byloliby potřebie, onk gest wěrný k gitj z
Čech do Rjma i zase; newiemť gá žádného lepſſieho; a
tiem gest wiece wěrněgssj, že má prebendy w kraginách
WG. Kněz Gindřich Noraw bud WG. poručen pro
poctiwost. Gá ſem gemu přál, a učinil ſem aby gemu
přál pan podkomořie, pro čest wlasti a pro ſlitowanie.
Onk gest ſtary a nic naň zlého newiem. Kteŕj sú koli
Čechowé byli na dwoře, gá ſem gim pomáhal, a žád-
ného ſem wsaditi w wěženie nedal. Tak wſſickni mlu-
wie, že wasse nesprawedlimé wěci spáchané wědie; že
Čechowé nesměgi přigeti na dwuor bez gleituow, gežto
to gest weliká hanba.

Jt. O nowinách, kteréž gsú w těchto kraginách,
rač wěděti W. že dwanáctý den čerwna weliké změ-
něnie bylo w Janowě, a mnoho gich zbito, wiece než
dwa tisjce a několiko ſet Francúsuow zbito a giných wie-
ce, proto že zrada byla mezi nimi, gakož gest obyčeg.

24

Naygasněgssj král Franský poslal XV tisjcuow lidj giezdných i pěssjch, a má XVII galij a sedm lodj a každý den přimnožuge. Ten chce dobyti Janowa. Král Engliký a králowá wygeli sú z Anglie a gsú w Škocii; weliká zrada byla gest mezi nimi. Syn kniežete z Horu kraluge. Mezi králem Fernandem a kniežetem Kalaraským horssie gest wálka, než kdy byla. Málo dnj minulo, že papež mnoho set lidj ztratil, kteříž sú poraženi od pana Sigmunda de Malatestis. O Turkowi nic se neprawj. Gesstěť gest w Trebisondu proti ciesaři. Žoldán umřel gest, syn kraluge; Karaman umřel, syn kraluge; pankart panuge we wſſem králowstwj Cyprským; tak králowstwie Cyprské gest wiec Žoldánowo než křestianuow. Saracenowé mnoho kosteluow w Cypru udělali sú wiery Mahometowy. Benátčené gesstě magj XXVIII galij na moři s oděnci a sedm lodj. Wsſecky nowiny sú doplněny.

Item rač BB. wěděti, že mně se neljb jíbti w
těchto kraginách, puogdúli tak časowě, a wěci mé nedo-
bře prospiewagj. Rač BB. wěděti zagisté, že ſem ně-
co nowého wymyſlil, gežto gest wěc nedomnělá a dothý-
če se BB. Chci aby každy wěděl a rozuměl, geſtliže
BB. a král Uherský a král Polský dobře spolu budete,
gá wymyſljm geden wtip, gehož ſem neprawil žádnému,
gedno papeži; kteražto wěc wyzdwihne wieru Kristowu,
gako kdy učinili sú Gottfridowě z Bulionu. Žádnému
w swětě nezgewjm, gedno papeži a BB. Wasse Gasnoſt
rač žiw býti w pokogi a lásce a ke cti božie: neb přine-
su WB. takowé nowiny, gežto nikdy nebyly sú ani
býti mohú lepſſie. Dán w Viterbii, oſmý den měſiece
ſrpna.

25

Dalši wہpisy z pamětí p. Mikuláše
Dačického z Hesłowa.

(Wiz časopis Mus. r. 1828. II. 81 a př.)

Léta 1590, w auterh po začetj léta nowého, něgaký
žák, gménem Sixtus, mladý člowěk, na Žehussicjch w
kragi Čáslawském upálen gest za žiwa ohněm na hra-
nici, gsa k té smrti odsauzen saudem hraničným, proto,
že mage sobě swěřenau mládež k cwičenj liternjmu, s ně-
kterými, násilj gim čině, wlasné sodomstwj páchal. Což
když nañ wygeweno, k tomu se přiznal ; a pan Jan pur-
krabě z Donjna, gsa pánem panstwj Žehussického, ten
saud hraničný nad njm osadil podlé práwa. (L. 71.)

Těch časům mnoho cizozemců se dostáwalo do Čech;
nebo z některých zemj, zwlásstě Englantu, Frankreichu
a Niderlandu, pod těmi rozbrogi, wálkami a o nábožen-
stwj w křesťanstwu wzniklými hadrunky, gedni druhé
tiszkli, wyháněli, wypowjdali i usmrcowali. (L. 71.)

Také w Praze wěc žalostiwá stala se: nebo pan
Ferdinand z Šternberka, smyslem se pominuw, swau
wlastnj panj mateř tulichem zabil ; a tak smyslem po-
minulý k ostře hanj dán. (L. 72.)

Stalo se zemětřesenj w Čechách i w giných zemjch ;
od čehož wěže krásná w městě Rakauském Wjdni weli-
kau sskodu wzala.

Umřeli w Praze: Martin z Mohelnice, arcibiskup
Pražský, byw tjm arcibiskupem okolo let desjti; a ten
zcesťná chowánj některých panůw prelátůw pod něg ná-
ležejcich tuže wyhledáwal a trestal. Těž Matiáš Ho-

26.

staunský, prokurator rozepři lidských; čímž byl zbohatl a wzessel. Pan Albrecht Bryknar, někdeyssj nevyšsjsj prokurator GMC. Pan Jan Wchynský ze Wchynic, někdeyssj purkrabj Karlssteinský; ten hráwáwal rád w karty, o weliké penjze.

Tehož také léta pan Karel z Vibrsteina, gsa nevyššsjm mincmaistrem, odebral se preč od Hory Kutny, nic platného těm horám nezpůsobiw. Měl byl s sebau tu na Horách Kutnách gakéhoši Němce, řečeného Krisstofa Puce, kterýž dal se w gakési nowé rud a kyzůw hornjch ssmelcowánj, ale nic užitečného nezpůsobiw, preč se odebraw, i chtěl býti za to darowán od wrchnosti. (L. 160.)

Léta 1591 byla drahota w Čechách: žito a psse-nice strich po 1 kopě 15 gr. českých, hrách po 1 kopě 30 gr. č., owes po 40 gr. č., slámy gedna kopa otepj po 1 kopě 15 gr. č., wařenj a owoce sotwa se dostáwalo; koroptwa w kragjch za 15 gr. č., w Praze za 20 gr. č., kdo wj pař zač bažant; tři wegce slepičj za 1 gr. č. A to wsse sotwa pro bohaté a pro pány řečnjky a prokuratory. Čjmž ssantročnjci a ssantročnice, genž dobré swědomj opowrhowali, bohatnauce sobě naháněli, nic na dussi nedbagjce, podlé wůle swé swobodně prowozowali. (L. 72.)

Něgaký ssantročnjk Němec cizozemec, nepowědomý odkad, doštaw se do Čech, prawě se býti umělým alchimie, totiž zlata dělánj, weda sobě slawně a po pansku, w seznámenj i wrchnjm wessel, kteřij wětssjho bohatstwj nabyti žádostiwí byli a na alchimii nakládali, ale zmeyleni gsaů, nebo ten sseydéř, nabyw k prowozowání té alchimie nemálo, a nic žádnému nedowedw, dal se na utjkanj, ale gsa uhoněn, do wězenj dán gest. — Něgaký také Wlach, obýwage w Praze, čaroděgnickým dábelským uměnjm swé hřičky, lidi mámě a ssále, prowozowal. Scota mu řjkali. —

27

Těch časů žádného, příkladem starých Žechů, bogownjka Žeského se nenacházel o; wssickni se toliko na pýchu, rozkoffe, marnosti swětské wydáwali, nic na to nedbagjce, že se gim ledagacjsi cizozemci poběhlci. w zemi na českau záhubu osazowali, gestě gim k tomu napomáhali, na swé zlé a swých budaucjch, a nowé wždy křtalty a způsoby cizozemské sobě sskodliwé na sebe berauce, fami se, gak kdo oč mohl, připrawowali, a cizozemci gim měsce čistili. (L. 73.)

Léta 1592 něgaký basse Turecký, mage s sebau něco welblaudům a náklad bohatý, přigel do Rakaus, a odtad poslal dary k GMC. Rudolfowi do Prahy, daw oznámiti, že utjká před cjsařem Tureckým, kterýž že gezmu dwa syny geho stjti dal a geho též usmrtiti usiluge, žádage aby GMC. geg pod swau ochranu přigjti a gezmu se w křesťanstwu osaditi dowoliti ráčil, že chce křesťanskau wjru přigjti: ale nebylo gemu toho wěřeno.

W městě rakauském Wjdni umřela gest Elisabet králowna Francká, panj krásná, wěku swého w prostřednjch létech, žádného dědice nepozůstawiffi. Byla dce-ra slawné paměti cjsaře Maximiliana II., ferstra cjsaře Rudolfa, kterážto za žiwobytj swého gsauc a obý-wagjc na hradě Pražském, dala gest na swůg náklad tu za welikým palácem králowským wystawěti kostel nowý weselý, kdež prwé weliký zwon na hranici dřewě-né k tomu fraubené zawěssen byl, a odtad odprawen gest; a do toho kostela nowého dala gest wyzdwihnauti ostatky těla S. Prokopa, opata někdy Sázawského, z téhož klásstera Prokopského w kragi Kauřimském ležicjho, a tu gsau u prostřed téhož kostela nowého na hradě Pražském položeni, a nad tjm archa malowaná posławena.

W pondělj po památce S. Augustina, poslednjho dne měsjece srpna, umřel gest na hradě Pražském w domě swém slawný pán Žeský, pan Wilém z Kožmberka, gsa neywyšším purkrabjm pražským, rytjř towa-

28

rišťstwa zlatého rauna domu Burgundského, byw stářej wěku swého 57 let. Potom ku pohřebu na panstwj swé dowezen; zanechaw po sobě we wdowstwj panj Polyneny, rozené z Pernssteina, před njž předessle měl tři manželky z rodůw powyssených, a wſſak žádného plodu nepozůstawil. Ten pán ač byl náboženstwj Rijmského, wſſak nižádného w náboženstwj geho nesužowal, a w tom při swobodě zachowal a pokogně žiw byl. Symbolum geho bylo: festina lente. (L. 74.)

Umřel také na Plaňanech pan Simeon Mirek z Solopísk, zanechaw po sobě mladé wdowy panj Salomeny, rozené Hrabanky z Přerubenic, gemuž se pro statek dostala starému a tu nabyla. Tento pan Simeon Mirek, nemage žádných dětj, nařjdl a práwně utwrdil o statku swém Plaňanech, aby dělen mezi rodem geho nebyl, ani nápadem bratrským nebo streycowským, ale wžycky neystarsj w létech toho rodu aby téhož statku w drženj zůťáwal. Wſſak o penjze, gež na aurocích měl, nařjzenjm swým streyce swé podělil. (L. 164.)

Léta 1593 založena gest kassna raurowá wodnj we-
liká a nákladná u prostřed rynku welikého před rathau-
zem w starém městě Pražském. Stálo to nemálo.
(L. 75.)

Toho času auřad neywyšſſho mincmeistrstwj zůťa-
wal prázdný; pročež wſtlán byl na Hory Kutny pan
Gindřich z Pjſnice, gſa GMS. neywyšſjm prokurato-
rem zemſkým, a ten konſſely měſtké tu obnowil a ſadil.
(L. 166.)

W středu po S. Wawřinci pacholisko gakéſi zau-
falé, rodem z Ledče, w létech aſi 17, gſauc při práwě
na Horách Kutnách, wzato do wězenj pro zloděgstwj.
Přiznal se, že gest se swau wlastnj krwj dáblu zapsal do
let ſſedesáti, aby po wygitj těch let geho byl; ale nedo-
čkaw let ſſedesáti, gest wyweden a mečem ſtat, a tak od
bábla podweden. (L. 166.)

29

Léta 1594 GMC. Rudolf, mage z Čech wygeti na sněm řjšký do Řezna, tyto swé w králowstwj Českém mstodržej zmoliti a nařjditi ráčil: z stawu pan- ského: Adama z Hradce, neyw. purkrabi Pražského, Jana z Waldssteina, neyw. komornjka, Gířjho Bořitu z Martinic, neyw. sudjho, Joachima z Kolowrat, pur- krabi Karlssteinského a komory české presidenta: z stawu vytjěského: Hertwika Zeydlice z Šenfeldu, Michala Špánowského z Lisowa, neyw. písaře zemského, a Hum- prechta Černjna z Chudenic, podkomořjho měst králow- ských. (L. 76.)

Škola obecnj žákowská stará dřewěná u chrámu wysokokostelského w městě Hoře Kutně gest obořena, a na tom mstě nowá kamenná z gruntu nákladně gest u- stawena. A wssak páni žáci dorostlj wjce frege nežli u- čenj pilni byli. (L. 168.)

Pan Joachim Nowohradský z Kolowrat, gśa presidentem komory české, wyhledáwal pokut těžkých, zříze-njm zemsckým obsažených, pro sedlánj a partety, obcho-dy a handle nesprawedliwé wyměřených; skrze což židé těžkosti pocjtili, a některj i zmučeni gśau. Dotýkalo se tu i některých křesťanůw, genž w tom s židy handlowa-li, a tak bohatli a sobě naháněli; skrze což týž pan z Kolowrat některým w nenáwist wessel. (L. 77.)

Sinan basse Turecký starý, we wálkách zkušený, oblehl walně pewnost Ráb w Uhřjch znamenitau, kte-ráž welikým nákladem tak zwewněna byla, že slaula basſta křesťanská, a swěřena byla Ferdinandowi hrabě-ti z Hardeku, rozenému Rakussanowi. Potom hned přjsné mandaty GMC. po wſſem králowstwj českém gſau rozesłány, aby wſſickni ſtawowé, podlé ſneſſenj sněmow-njho, weřegně wzhůru byli, a wogensky táhli Ráb u re-towati; položiwſe k tomu muſtrunk hlawnj k Znog-mu městu Morawskému. ſtábli ſme, gač kdo mohl a nač měl, každý wedlé swé možnosti; ale welmi dłu-ho tjm muſtrunkem ſe prodléwalo, nebo ſe na bohaté

30

wáhawé očekáwalo. A tak zmuştrowáno gest lidu českého wogenského auprawného, gjzdy okolo dwau tisjc, pěchoty střelcův okolo dwamecjtma tisjc. Neywyššj muštrherowé toho lidu byli nařjzeni: pan Jan neystarši z Waldssteina, ten čas neyw. komornjí králowstwí českého, pan Hertwík Zeydlic z Šenfeldu, pan Małowec a pan Bratisław z Mitrowic. Neywyššjím generálním polním heytmanem učiněn gest pan Petr Wok z Rosenberka, neywyššjím leitenantem pan Melichar Reber, zkuffený bogownjí; neywyššjím polním marškal-kem pan Wáclaw Berka; neywyššjím wachtmistrem p. Gall z Lobkowic; rytmistrowé: pan Radslaw Wchynský, pan Wáclaw Pětipeský, pan Jan Lukawecký, a p. Nesstowka z cjsařských panstwí w Čechách; a ginj oficjrowé wogenstj nad pěchotau nařjzeni. Páni Mora-wané také pohotowě byli. A tak se ten lid český položili w Nakausjí u města hlawnjho Wjdně, před řekau Dunagem. A w tom žalostiwě a zarmauceně oznamowáno, že Ráb Turkům wzdán gest; nad čímž sme wssickni zarmauceni byli. Z táhlo to wogsko české předce až k Presspurku, a tu se opět u Dunage položili; a tu opět oznámeno, že lid křesťanský, genž u Rábu s arciknjžetem Matiášsem ležel a pomoci očekáwal, gest od Turkůw poražen a rozehnán, gakož i arciknjže Matiáš caufnauti musel a do Presspurka se dostal. Sinan pak basse Turecký dostaw Rábu, nemesskal přitáhnauti k pewnosti Komárnu: ale zwěděw, že lid český se přibližuge, ano i odginud k retunku Komárna lidu přibýwá, a žima giž tuhá nastala, od Komárna odtrhl. Lid ten wogenský český, auprawný a nákladný, nic nedowedsse, (nebo wsse pozdě a obmesskáno bylo), gest rozpuštěn. A tak ta znamenitá pewnost Ráb w moc tureckau se tehdáž dostala, se sskodau křesťanův welikau. (L. 77.)

Léta 1595 nowiny potěffitedné GMC. do Čech přinesseny, že Sigmund Bátori, weyda Sedmihradský, s lidem swým Muldawským a Walaszkým Sinana ba-

31

ssi Tureckého, z Uher se s welikou laupeži wracugjcjho, za-
skočil, a laupež mu odňaw, mnoho Turkůw pobil, a Sinan
basse łotwa utečenjm žiwot swůg zachowal. (L. 78.)

Pan Fridrich hrabě Šlik, na HausenSTEINē a Pla-
né, učiněn gest neym. mincmeistrem w królowstwj če-
ském a uweden gest k té powinnosti na Hory Kutny skr-
ze pana Hertwika Zeydlice, k tomu nařjzeného, w ten
pátek po památce hromnic. Nebo neywyššj mincmei-
strowé magj tu na Horách Kutnách residencky swau od
starodawna, a dáwagi se gim mimo giné přjpadnosti, z
mince tu na Horách Kutnách každého téhodne deset kop
gr. českých. (L. 169.)

Léta 1596 umřel w Praze w domě swém na stup-
njch pod hradem Pražským pan Adam z Hradce, gsa
neywyššjm purkrabjim Pražským, pán podagrickau dna-
wau nemocj saužený, tak že sem i tam nosjen býti mu-
sel. Rozpráweno, že pohřeb těla geho stál nákladu
ffest tisjc kop gr. českých. (L. 79.)

Tehož léta umřel w Praze Abraham Hroch, proku-
rátor při wyššjch saudech zemských, čjmž byl zbohatl a
wzessel. Blahosławený gest člowěk ten, kterýž proku-
rátorůw a prów swětských nepotřebuge; pročež —

Kdo řečnjka chce ugjti,
hles na sebe pozor mji,
aby se pokogně chowal,
lidem přijčiny nedáwal,
různic, ſſarwátek nedělal,
cizjho neosobowal ;
a tak můžeš pokog mji,
řečnjka, ſſkod prázen býti,
zůstáwati s celau hlavau,
když se zprawjs radau zdrawau. (L. 143.)

Léta 1597 w markrabstwj Morawském umřel pan
Jan Šembera Černohorský z Boſkowic, gsa po meči
mužského pohlawi toho rodu a ſſtjtu poslednj; o gehož-

32

to na tomto swětě žiwobytj miskrné rozpráwky byly.
(L. 80.)

Lid wogenský křesťanský oblehli w Uhřjch pewnoſt
Ráb dosti ſilně, chtěgjce gj zase Turkům odnjti; ale nic
na ten čas nenj dowedeno, nebo zjma naſtáwala, že mu-
seli odtrhnauti; a také někteři z cizozemcůw zrazowali
a k Turkům přistupowali, zvláſſtě Balauni, lid směsi-
čný. Němci mnozj domů se bjdně wracugjce, a ne tak
nezwedně, gako když tam táhli, sobě prowozugjce, na
tu wognu uherskau láli a nařjkali. Při tom obleženj
pewnoſti Rábu zaſtřeleni z té pewnoſti z kusůw welkých
neyprwé pan Wchynský mładý, a po něm pan Jan z
Pernſteina, oba národu českého. (L. 81.)

Léta 1598 w Uhřjch Ráb pewnoſt hlawnj geſt za-
se Turkům pohanům odňata, mimo naděgi lidskau, w
tu neděli po welikonoci, 29 dne měſjce března, ſkrze
rozſſaſnoſt a ſtatečnoſt lidu wogenského křesťanského, nad
njmž zpráwci byl pan Adolf z Šwarcenberka, begownjk
zkuffený; a to dobytj ſtalo se nočně ſkrze nástrog no-
wý, řečený petarda, od železa připrawený a prachem
ručničným naplněný, a tak u gedné brány té pewnoſti
tagně položený a zapálený; čjmž brána rozwržena a
průchod do pewnoſti křestanům učiněn, mimo naděgi
Turkůw, na pewnoſt se bezpečjch; a ti tam wſſickni
i s basſetem swým heytmanem, genž se welmi bránil,
zbiti gsau, a ta pewnoſt zase křesťany osazena a opatřena
geſt, s potěſſenjm křesťanstwa, gimž na té pewnoſti, zwlá-
ſſtě okolnjm bljže, mnoho záleželo. (L. 81.)

Léta 1599 banditowé dwa Wlaffi, zrádnj nágem-
nj tagnj morděři, w Praze zutráceni gsau. D tako-
wých lidech w Čechách předessle ſleycháno nebylo. (L. 82.)

GMC. Rudolf gel z hradu Pražského před mo-
rowým powětřjm a nebezpečenstwjm do města českého
Plzně, a tam drahný čas zůstáwal; neb se w městech
Pražských morowá rána rozmáhala. Ginj také, zwlá-
ſſtě bohatj, komu se kde widělo, před týmž morowým

33

powětrjm se rozgjžděli; chudj se pánu bohu w geho
moc a ochranu poraučeli. Doctores medicinae,
swětſſtj mudrlantowé, traktaty a spisy tisknuté wydá-
wali, gakby se lidé proti té morowé ráně božj cho-
wati měli; gakoby moc božj zaſkawiti mohli a uměli.

„Buſ uſzdrawj, neb uduſj,
předce doktoru dát muſj;
ſmilug se pán bůh nad duſſj!” (L. 82.)

Mor ten rozmohl se w Čechách zhuſta, w Praze,
na Horách Kutnách, w Hradci nad Labem a ginde i
po wesnicjch; přestal paſk na Horách Kutnách w měſſci
praſinci. W kterýžto mor zemřelo lidj obogjho po-
hlawj na Horách Kutnách i na Kanku okolo třj tisje,
a neywjc dětj. (L. 178.)

Léta 1600 drahota w Čechách w obilj powſtala
nenadálá hrozná, nepowědomo bylo z gakých přjčin,
ſpiss neřádem a lakomſtwjm nežli neaurodau. Hrá-
chu, pſſenice, žjta geden ſtrich pražſké mjry po půl
čtwrté kopě gr. českých, owes po gedné kopě prodá-
wáno bylo a platilo: chudina byla u welikém ſauže-
nj. A wſſak pán bůh wſſemohaucj ráčil se ſám ſmi-
lowati a brzo tu drahotu přetrhnauti, proti wůli ma-
monau nenafſycených lakomećw. (L. 83.)

Narjzenjm papeže biskupa Rjmského řehola mniž-
ſká, řečená Kapuciáni, přjznj přitom domácij swětſké
wrchnosti, dostali se do Čech, založiſſe sobě kláſſter
a byt nad Prahau na Pohořalci za hradem Praž-
ſkým, a tu swé náboženstwj wedli a řjdili, s ſſkědrým
fedrunkem od přjdržegjczj se gich. (L. 83.)

W Praze něgaký doctor medicus přespolnj, chtě-
ge dokonale zwěděti o přirozenj a audech člowěka, wy-
žádal na práwnj wrchnosti gednoho zločince k ſmrti or-
telowaného, a gedem geg uſmrtiw, wſſeckny audy ge-
ho pořezal a odewřel, a gak co w těle leželo, zwláſſtě

3

34

žily, spatřil, a giným wůbec ukazował, saudil a zpy-
tował. Kteréžto uměnj medikowé anatomacj gmenu-
gj. (L. 83.)

Balauni, lid wogenský zaufalý, genž z giných ze-
mj w Uhřjch proti Turkům potřebowáni byli, nimiž
pewnost Pápa osazena byla, tu pewnost z auplatku
Turkům wzdali zrádně a nesſlechetně, a tam k sobě
Turky pustiwſſe se spolčili. I zwěděw o té nesſle-
chetnosti pan Adolf z Šwarcenberka, wěrný heytman
wogenský od GMČ. nařjzený, nemesſkal těch zrádcůw
oblehnauti. Dni pak magjce mezi sebau w řé pewno-
ſti gednoho krewnjho přjtele téhož pana z Šwarcenber-
ka, geg na kůl wbili, a tak geg umrtwiwſſe, na truc
na waljch té pewnoſti postawili. Když pak ten ctný
rytjř pán z Šwarcenberka gedné chwje tauž pewnoſt
k spatřenj obgjžděl, geſt od těch zrádcůw zaſťělen. Gi-
nj heytmané wěrnj ſilněgi ty zrádce oblehſſe, té pew-
nosti, ač krawawě, se zmocnili, a ty zrádce hroznómi
mukami zutráceti dali. Ginj z nich někteřj k Turkům
zutjkali. (L. 84.)

Těch časůw gakýſi tluſtý cizozemec, řečený Da-
wid Wolfram, nařjzenjм wrchnosti dostal se na Ho-
ry Kutny, a pustěno geſt gemu ſſmelcowánj rud a
kyzůw hornjch na užitek polowičný s GMČ., což při
těch horách ſlýcháno a dowolowáno nebylo; geſſtě ge-
mu k tomu plat téhodnj peněžitý z mince GMČ. dá-
wán byl. I ſſmelcowal on dotad, dokad gemu záſo-
ba rud a kyzůw prwé zhytovených a zprawených po-
ſtačowala; a když to doſſmelcowal, a sobě tjm weliký
užitek způſobil, wzaw odpusſtěnj, zase se preč odebral,
pokládage za přjčinu, že kurſirsſt Saſký, pán geho, ta-
ké ho potřebuge; zakazugjc se, když znowu takowé zá-
ſoby rud a kyzů nabudau a nachowagi, že se zase tjmž
způſobem nagjti dá. Nebyl blázen. O cijſařſkém pak
z toho užitku žádný wěděti nechtěl.

35

Nota: Ty Hory gsau giž podobné k weliké nákladné kuchyni, kdež býwá mnoho kuchařůw, a ti na náklad pána swého wařj, pekau, smaži; a co tak nawařj, napekau a nastrogj, to wsse fami sežerau, pánu pak a nákladnjku toho ani wyšluhy nepodagj, a mnohé o wssecko připrawj. K tomu gesttě takowým kuchařům musi se hogně zaplatiti.

Hora Kutna gest zagisté
wssech poběhlcůw stanowistě
kterijž berau, kradau čistě,
chtje wládnaut na každém mjtě.
Když se pak dosti naberau,
odtad se zase poberau;
z toho swé rozkoffe magi,
a Čechům se posmijwagi. (L. 181.)

Léta 1601 w králowstwj českém nařjzenjm wrchnosti mince zlatá dukáty, a mince střjbrná tolary gsau zweysseny, tak aby dukáty zlaté drážegi nežli kdy swé wydawány a brány byly; tolarům střjbrným přidáno po třech kreycařjch, kteréžto předessle toliko po 70 kreycařjch bity byly a platily. Ale přes to přiděláwal sobě, gač kdo mohl, mimo nařjzenj. W cizjch pak zemjch dobrau střjbrnau českau minci na swau lehkau drobnau minci předěláwagjce, do Čech wprawowali, a nemalý zisš sobě tjm přiwozowali, na sškodu země české. Čjmž sobě neupějmnj handléři, sšantročnjci a g. naháněli, nic nedbagjc na dobré swědomj. (L. 84.)

Těch časůw w měštech Pražských dáli se hanebnj a nesſlechetnj mordowé w noci i we dne; čjmž GMS. pohnut gſa, ráčil přjsně poručiti a nařjditi, že se we wssech třech měštech Pražských w ryncjch hlawnjch dřewěné polaussibenice uſtawěly, a ſlauly Justicia; a gačby se w tom zachowáwano býti mělo, gest wůbec wytisknuto. A zrádné malé tagné ručničky, (gimž

3*

36

panditky od zrádných morděřův panditův přezděli), zapowězeny gsau. (L. 85.)

Pan Wilém Slawata, syn pana Adama Slawaty, pán mladý, byv, gako i rodičowé geho, náboženstwj ewangelického, přistaupil k náboženstwj Rjmskému; a pak panny sſlechtičny z Hradce k manželstwj s hogným statkem dostal. (L. 144.)

Od GME. nařjzen a učiněn gest nevyššíj mincmeistrem králowstwj českého pan Krisſtof Želinský z Sebuzjina; genž předessle trwage z mládi při kanceláři české, mjſtopjſařem, potom mjſtokancléřem a pánem ſwobodným, s přilepſsenj mſtjtu geho, učiněn byl od téhož cjsaře Rudolfa GM. (L. 182.)

Pekaři w Praze ſkrowný malý chléb ku prodaži dělali, gežto obilj w mjrné ceně kupowáno bylo, a gsauce w tom napomjnáni, nic nedbali. I bywsſe w tom někteřj wyhledáni, wzati gsau do wězenj, a potom s lopaty do řeky metáni a tak ſkauptáni. Pročež někteřj z towaryſſův ſemesla pekařského se spuntowasse, se wyzdwiłhi, zawázawſe se ſemesla toho nedělati: ale gsau také do wězenj ſebráni a náležitě potreſtáni, zwláſſtě půwodowé toho spuntowanj, tak že ſwěwolné předſewzetj swé opuſtiti museli. (L. 144.)

Léta 1602 něgaký keykljř w Praze prowozowal swé keykljřstwj, gakoby nože požíral; i chybil, tak že nůž oprawdu požřel, a do žaludku se mu dostal; od čehož se roznemohl, složil a ſmrti bezewſj k zdrawj naděge očekáwal. I počuſil se o to Florian bradyř z ſtarého města Prazského, člowěk letitý; a pročežaw po ſtraně tělo geho až do žaludku, ten nůž gemu z žaludku wyprawil a dobyl, a toho keykljře zhogil, že žiw zůſtal, mimo lidskau naděgi, s podiwenjm. (L. 86.)

Sigmund Bátori, knjže Sedmihradské, ſpokogen gest zase s GME. Rudolfem; a přigew do Čech, obywal na panstwj Libochowickém. (L. 86.)

37

Téhož léta obgednán a z Ledče přiwezen do Ho-
ry Kutny kněz Hawel Phaeton Žalanský, hlasatel slo-
wa božjho wyborný, a farářem kostela S. Barbory
učiněn. (L. 184.)

Léta 1603 Kostel Teynský w starém městě Praž-
ském zewnitř wssecek wybjen gest, a mnohými erby a
štjty swětskými zmalowán. (L. 87.)

Toho také roku dostawen gest nákladně kostel w
starém městě Pražském u spitála blizko mostu weliké-
ho, kdež se patres ordinis Jesuitarum ofadili.
(L. 87.)

Léta 1604 klásster pustý dbořený, genž sluge u
matky božj, w nowém městě Pražském, stawen gest zno-
wu nákladně, a mniffi do něho gsau uwedeni z čehož
Pražané nerádi widěli. (L. 87.)

Uměel pan Joachim Woldřich z Hradce, posled-
nj toho rodu po meči mužského pohlawj. (L. 87.)

Sigmund Bátori z Sedmihradské země, gsa osa-
zen w králowstwj českém, přigat gest za obywatele té-
hož králowstwj, a to do desk zemských položeno gest.
(L. 87.)

Práwa gakási hornj nowá gménem GME. gsau
wydána a wytisstěna w gazyku českém a německém, a
na Blaském dwoře před mincj přibita; a když k užit-
ku a platnosti nebyla, w nic přiffla a opusstěna gsau.
(L. 185.)

Léta 1605 hwězda něgaká nowá ukazowala se na
obloze nebeské, o kteréž astronomi a blázni hadači po-
dlé smyslůw swých váli a zpytowali. (L. 88.)

Podlé sněmownjho nařjzenj a mandátu cjsarškého
lid český wogenský, gizda a pěchota, táhli ku pomezj
uherskému proti Uhrům, genž se pro nátisky gim od
cizozemnjho lidu wogenského činěné pozdwihli a za re-
belles wyhlásseni gsau; kteréhožto lidu českého nařjzen
byl generálnjm polnjm heytmanem pan Adam z Štern-

40

Tam za tau sſedau rauffkau, hle tam se promihugj
Gako sſeré podoby, tu bljž, tu uſkakugj,
Chwěgi se ſemotam před můg negapný zrak,
Kynauce rozplýwagi se opět w pauhý mrak.

Gakaž mě tauha pudj, w naděgi, w roznjcenj
Po tomto sſedotemnu, po tomto zobrazenj !
Gak bigj we mně žjly, gak prudce běžj krew,
Wěčitau rauffku chopjm a odkrygu gi w gew !

Wſſak běda! ha co widjm? o kde ſem prudkém chwatu
Tu rauffku uchopil w otřásagjej zmatu ?
To nenj obraz ſlasti, ha to ge hrůzy ſtraſt
Gežto wraždau a zpaustau naplniła mau wlast.

Zde walj sſjre řeky we swých ložjch krew w päře,
Krwawym rauchem kryta wystaupá slunce zaře,
Krew gest gediná barwa, co ſe tu zračj w gew
Zdaž ge w ſtwořenj tomto žiwlem gen ſamá krew ?

Tam zřjm kwetauj ženy twrdau ocelj kryty
Kračegjej řekami, gich nohy krawj zmvtv,
Gak k machu dluhých mečů gich ruce pudj wztek
A gak planaucj hlawně metagj w přjbytek.

A o tom gá mám zpjwat? neywyſſi nepřjrodu,
Překraffnau odrodiloſſt, kterauž kdy swět měl w rodu ?
Zdaž ſe tau užasnosti wychlaubá moge wlast ?
Ha, ó kam mne zawedla má překwapená ſtraſt !

Wſſak ano, chci to zpjwat — neb genom nebe honj
Samo straffliwau bauři, před njž ſe země klonj,
Gen skála když ſe walj kwačj a zdrcuge,
A moře gen když bauři, zžjrá a shlcuge.

41

Gen Welikost se může odrodit w nepřjrodu,
Gen Malost zůstáwá we wěčnostegněm chodu,
Strach plodj welká sja, žas w bugarosti swé,
Swirček gen může swirčet, a gen lew strassně řwe.

Proto chci přece značit ten obraz we krwi plaucj,
Gegž ruka odhalila, slepau žádostj žhaucj,
A i w obraze tomto, ač gest gen samá strast,
Budiž uctěna w pisni, mých otců drahá wlast!

## 2.) Kauzlo milosti.

(Kniha II. N. 8.)

Zlatinké letní gitro osvěcovalo wlasti
Žhřiwage toky, řeky, w zem pále, w pisek, w chrasti,
Že každé kwjtko prahna se w tráwu skloňuge,
A wſſecka zwěř pro parno w hausſti se ſtahuge.

I orel prechna slunci, se w hustém hwozdě kryge,
A ptactwo třepetage po chladných praudech nyge,
I rolnjík za swým pluhem pomalu kráčí w stág,
Wſſe co gen žiwe, dyſſe, se klonj w klidu hág.

Tež Wlasta unawena tak dlaughém po lowenj,
Na něž si přispjſſila než wzesslo rozedněnj,
Seděla rozpružena we smrčj, wolnjc dech,
A ukrýwala ruce w ochlazugicj mech.

Po boku gj zde Sſárka, a před nj čilá chafa
Obratných lowějch djwek spočjwá prostowłaſa
Se ſmečkau ſſtijhých wyžlat wylizugicjch krew
Gelenům rozloženým u prostřed těchto děw.

42

Dlauho tu Wlasta hledj po kořisti swé střely,
Hle Sfárko, wzwolá chutě, gaké sme střesti měly,
Dnes byla dobrá honba, wssak sskoda že to zwěř,
A že to nekrwácij raděgi wrahů zběř.

Ha by mi ležel k nohám tak ten Přemysl marný
S nataženými audy zbrocen od krve parny,
Ułowjmlí ho gednau, pak odpočjwey luk,
Pak pro Wlastu wje nenj a gegi břetný kluk.

Sotwa to wyčkne, a hle zachrasti něco w hausstj,
Tu gelen wzácne krásy se wažnohrdě pausstj,
Wssak náhle stane žasna, parohy slože zpět,
A we třech mocných skokoch zmizj tu očjm w let.

A hbitě wzhůru Wlasta žene se zwěři w stopu,
Brzo gi nagde státi na sfrém poſi, w schopu
Napjná tuho luk swůg, a pewně mříj guž,
J pádj gelen opět w bljzký les gesſtě túž.

Pogata w diwém chwatu se za njm Wlasta schopj,
A wzhůru w les a dolů, i mrsſtj dlauhé kopj,
Wssak chybí těžká zbraně, i zdwognásobně běch
Paluge gelen w letu tu dolem horem w spěch.

Tu hustě chrasti fražjc, tu w mokrowlažném mechu,
Tu pod temnými stjny tu w parném slunce dechu,
Zde přes skalnaté stezky, zde přes rokle a tok
Se žene za swau zwěři w prudkoletaucij skok.

A náhle spatři w zdálj sſirokau wodu w leſku,
W njž bodré wlny skáči gak tisſce hwožd w bleſku,
To ge Wiltawa modrá — na břehu stogj zwěř,
A obracij se plassé boge se řjčných čeř.

43

Wssak sotwa zhledne Wlastu, do prudke wody skoči,
A Wlasta w tom tu na břeh w loweckém wztekù kroči
A wrhne sebau w řeku, a wzhůru nad wln hluk
Gednau gen rukau plowauc, drži swůg tuhý luk.

Přeplowe na břeh druhý, nedagje si oddechu,
Saknauc od chladné wody, žene se w nowém spěchu
Z audolj mocně zhůru, a widj tu, a tam
Skrz křowi a skez wětwe zhoněné zwěře mam.

A tu nagednau stratj stopu zwjřete zcela,
Zde stogj pokrag lesa, a z polednjho skwěla
Se wypne, sotwa na ssip, wěwodůw hrad Libjn
S uhlazenými zubci we zlatém wzduchu w stjn.

Zpět w lesnj temno Wlasta s nechutnau myslj měřj:
„Tak ste mne Narochowě pomámili tau zwěřj,
„Še sídlo wraha swého tak bljzko sebe zřjm,
„Sama, beze wssj moci před geho hradbau dljm.”

Tak wolá, a tu náhle bljzko lesnjho krage
Zahledne muže, kterýž twář odwrácenau mage
Hluboce gsa pohřížen kráčj, a geho chod
I sstaj i přeskwělý meč gj dává znáti rod.

Ha dobře! myslj Wlasta, wywázloli mi zwjře,
Budu mjt ginau honbu, a lepssj w každé mjře,
To myslje, kráčj zticha, wssak, rychle k muži bljž,
A postawj se s nahým swým mečem gemu w křjž.

„Smrt tobě!” zwolá ztemna „Smrt tobě! gesstě bljže,
Dbrátj se pln strachu — i žasne Wlasta — Knjže,
On stogi trna, mlče, rozpačně blaubj zrak,
Wssak Wlasta gak bez ducha se chwěge hrůzně wzpak.

44

Teb wſſe swé ſjly sbera se tu Přemysl zchopj,
A rozpálen gſa hněwy meč od kychle swé chopj —
„Ha, dostis natropila! na ſmrt si přiſſla ſem,
„Ha zlopowěſtná! k bogi, twau krow pjt bude zem.”

Odwrátjc hlawu Wlaſta, na Přemysla se hrne,
Wſſak náhle oko gegi ſe setká s geho, ſtrne
A ſklesne rámě mocně, užest gi swjrá wnow,
A urputným swým zrakem hledj před ſebe w row.

W obdiwu wolá Knjže, wſſak popuzen garostj:
„Proč ty wrahyně ljtá, ty ſtudnice wſſi zloſti,
„Ty, čos mi neydražſſho přjtele zabila
„Proč ted wáhagjc ſtogjš, bys mne s njm ſpogila?”

„Ha, bogug, a kdy zmůžeš, pak mne za wlaſy wleci
„We krowi na swé hrady, tam zborům swým mne mci,
„Těm ſtuduprázným ženám na odiw a psům w krč,
„A naproti Libjnu mne na kůl hanby wstrč.”

„Pak korunu mau schwátni, zmocni ſe thrůnu cněho,
„Zawraždi moge ſluhy, udawiž ſyna mého
„Malého Nezampyſa, genž po mně wolá w zdech,
„A zemři někdy w hnusu proklata ode wſſech.”

Wſſi ſe Wlaſtě ňadra, gegi dech wraucj ſoně,
Prahnaucj rty ſe třesau, mdle oko ſlzy roně,
Dbrátila ſe k chodu, a kyne rukau wzpaſk,
A gde, a gesſtě gčdnau zwracj ſlžawý zrak.

Pak pewně ruce tisſnauc na rozpruženě ljce,
Wolá: „D, tak mne zhljžjš, ty zlatá ſunce swjce!”
Wolá, a gde, a mizi w temnau noc leſu tam;
Žasna hluboče progat ſtogj Přemysl ſám.

45

Garo, léto, gesen a zima.*)

Ljbě Zefšři wanau; ledowa řeky pauta netžži.
Pádjej dolinau gečiwý še potůček ožjwa;
Gjwa nowau nalitá mjzau; zelené pole, lauky
Sau okowájej poseté lepotau; rozewjgi
Paupě, a wůni dychá; weselau ši na láně počjna
Pjseň oráč, a malý na palauky husáček uwádi
Hausata; tóny milé rozesjlá heyno letjej.
Gásanj po celém okolj zase hágek opáčj.

*) Podáwage tady swým milým pp. kraganům dwě metrické hřjčky, podotknauti mušjm přějležitosti, která mne k sepsánj gich pobjdnula. Stěžowal sobě totiž někdo z nematných lidj na welišký shon konsonantů w české řeči, pročež, doložil, nenj možná cizinci naučiti se tomuto twrd tému gazyku. Marné bylo moge namáhání wywrátiti mu z hlawy křiwé domněnj, kterýmž podgati býwagi téměř wssickni, genž gazyk náš méně znagi, než Čjnu, a giné „terras incognitas.” I umjnil gsem sobě, w řeči wázané fložiti něgakau básničku, w njžby nikdy dwa konsonanty spolu se nescházely. Zde kladu za přjklad neyprwé popsánj čtyř částek ročnjch, w časoměrných herametřjch; paře r o m a n c j, genž sice ze samých krátkých čten fložená nicméně určitý rythem prozrazuge. Kdo by pař sobě na twrdost řeči nassj stěžowal, pokusíž se we swém ljbezném gazyku o cosi podobného. Pozn. Spisowatelowo.

46

Lauka kosau sečená ljbau ze se wůni wydává.
Žjto bělá se; lepau lakomá rosa růži napági.
Úpaly záhubiwé bylinám; ay záhon umjrá
Nápoge žádaucj. Kossatau sedagi pode ljpu
Wázačowé, pařené aby słu nabywaly audy.
Úrodu ljhy wozj pak oráči do záseby — žjto.
Bauře diwá rachotj; i walj se palauky hubjci
Ljgawec údolinau; zotawj se od úpalu beylj.

Lány holed; k ofsetj hotugi zase ljhy oráči,
Sjmě segj na rolj. Ze sadů gesěň úrodu dává,
Něwě milau odegjmá tjhotu wjnodadaucj;
Gjwa i hág bukowý duhowými se růžemi ljčj.
Sjtě do tůně rybáři mecj; chytagi hossi čegky.
Káně za rána do háge wolá; gelenj tady řjgi.
Úhory málo zagjce tagj; tu we záloze rána
Záhubiwá ho čeká: ach! ubjhati wjce nemůže.

Bauře hučj; ryssawé hágů oděnj opadává.
Zůřjci Sewer údolinau žene náwaly gínj;
Záhony raucho sstaj labutj; bohatými se zařej
Ljha rubjny setá, a tuhými potůček opjna
Pauty litý Boreáš: i to mjlo čilému gonáku.
D weselé! tu wozj milenau děwu, létage ljnau
Půdu tepá ledowau, a gíný mu o záwod ubjha.
Ay garo, léto mizi; uletj gesěň, ugde i zjma.

49

Karlůw war.

Od Prof. W. A. Swobody.

Ballada.

„Ni wzhůru, wzhůru w ffirý les,
,,Na low se myslivci mi měgte,
„Kohů tam wesele zewzni ples,
,,Tam chrtowé hlasně těkeyte,
„Nuž, rychle w hon
„Totě mužný kon!
„Zwěři chrtowé ruče w zápětj,
„At honba mi les kwapem proletj !”

„Halloh!” Tu w trysku přes hradnj most
Komonstwo weselé cwálá;
„Halloh!” Tu spěsně we hustý hwozd
Lowectwo po zwěři pálá;
Horem, dolem,
Křowjm, polem
Semo tamo se rozpaustj klopotem,
Hwozd wssady se rozljhá sšiškotem.

4

50

„Ai gelena wiz! Totě krásný twor,
„Gak pyssně parohy zdvijá.

„Za njm, za njm skrze ssjry bor
„Ai hon mi prudce ho stjrá! —
„Geljnku stůg,
„Máš býti můg!”

Wece král, a přjkopem a potokem
Chwatným se po něm žene autokem.

J pádi low dolem, horem,
Gelen ugde hbitými mu soky;
Komonstwo za njm walným borem;
Wssak, dychtě přehonit soky,
Král we předu
Hledj sledu;
Gessitno wsfe, gelen ten tam,
Ač pádi po něm i kůň i sam.

„Bych i krag swěta měl se po tobě hnát,
„Tebe mji, geljnku, mi nutno!
„Nech doly mi, nech hory naproti stát,
„Mně brániti wssemu gessutno.”
A ruče skrz chrašť,
Nuče přes propašť
Král hystře se pausti w autoku,
A gelenu giž skoro gest w boku.

Tu náhle stawj běh kolmý šráž,
Zmršk pod njm rozsskleben walný.
Tam psů dawu tež gelen wrywazl,
Dada se skokem we zmršk skalný;
Než, i w gisťau smrt,
Za njm tež chrt
Do vokle se wrhl, zkad flysseti gest
Popodále podiwný hluk a chřest.

53

Powahopisy

od Washingtona Irvinga.

A. D powaze Indianů.*)

Dokládám se každého bělocha, zdali kdy m Loganowu Chyssi wstaupil a krmj nasycen nebyl; zdali kdy, přissed nahů, a zimau skřehly, nebyl o sšacen.

(3 řeči wůdce Indianského.)

Powaha a mraw sewero - amerikánského diwocha, má gakýši ráz do sebe, kterému gsem se sestawuge ho s kraginami, gež tento lid protěkáwá, s geho nesmjrňými gezervy, s geho lesy bezkonečnými, s řekami welebnými a rowinami bezeslednými — pro geho diwnau obzwláſſtnost a wżnessenost wżdy welmi udiwowal. Ten diwoch geſti pro swau puſtinu zrozen, gako Arab pro swé stepy. Gest pewen, prost, ke ſnáſſenj schopen, a zcela k tomu způſoben, aby s nesnáži zápase, nedostatek ſnáſſel. W geho frdci zdá se, gakoby se málo gemněgſſich ctnostj kljčilo, a předcebychom, proniknuwſe onjm hrdým stoicismem a onau gako wrozenau mlčeliwostj, nalezli, že geg mnohem wjce rowných citů a schopnostj ke wzdělaným lidem wjže, nežli wůbec toho se domnjwáme.

W žiwotě občanském, kde ſſtěſtj nasse na tom záleži, gak kdo o nás wůbec ſmeyſſlj, neustále gen tu oſobu hrageme, které gsme se naučili. Smělý a wlastnj

*) Wzato z díla: Klassische Kabinets-Bibliothek, 53 Bändchen.
Wien 1826. S. 37.

54

ráz nassj půwodnj powahy bud se uhladj zcela, anebo
alespoň tak nazwanými dobrými mrawy se zmjrnj.
Člowěk tu wſſeliké lſti užjwá, a chtě se zaljbiti wůbec,
mnohé pěkné city na ſobě ukazuge, které w geho duſſi
ſtálého bytu nemagj; tjm pak těžko býwá tuto přiga-
tau powahu od geho wlastnj čili přirozené rozěznati.
Ale Indian, gſa proſt wſſeho nucenj a pilowanj na swé
powaze, we swých ſamotinách od nikoho nezáwíſi, ano-
brž přirozeného rozumu a swých náružiwostj toliko po-
ſuſſen geſt; a tudy wlastnosti ducha geho, poněwadž
mu swobodně konati dáwá, neobyčegné welikosti a
wznessenosti dosahugj, a w půwodnj ſjle a ſurowé krá-
ſe wzroſtagj.

Měſſtanská společnost podobá se trávnjku, kdežto
každý kopeček urownán, každé trnj wymýtěno, a kdež
oko uſmjwagjejm se zelenem aksamitowého koberce ko-
chati se může. Než kdo přjrodu w gegj celé diwoſti a
rozmanitosti poznati chce, muſj se do leſu zabrati, flu-
ge prolézati, potoky hatiti, a nižádného ſrázu se neſſtj-
titi.

Nessſtastnj prabydlitelé Amerikanſtj za času nowého
osazenj Europanu ten osud měli, že gim bělochowé dwo-
gim způsobem přjkořj činili. Węgny ze zisku a zlé
myſli počaté oblupowaly ge ze sprawedliwých starků, a
zaſlepenj a rauhawj spisowatelé očerňowali powahy ge-
gich. Nowj osadnjič s nimi gako s ljtau zwěřj naklá-
dali; — a spisatelé ty offemetnosti osprawedlňowati u-
ſilowali. Oněm ſnáze bylo ge wypleniti, nežli wzděla-
ti; těmto ſnáze ge tupiti, nežli zaſtáwati. Gména „di-
wochů“ a „pohanů“ za dostatečné osprawedlněnj wſſch
útisků byla brána; a tak ubozj leſňané wſſady byli pro-
následowáni a zhaněni, nic proto že winni, ale že ne-
wědomi byli.

Obyčegně se powahy Indianu dle bjdňých hord
posuzugj, které po mezjch wýtržnosti činjce, wůkol ney-
kragněgſſich ofedlin se hemžegj. Gsau to téměř naskrze

55

šamj odrodilci, kteří toliko neprawoštmi občanstwa se
pokazili a zeslábli, přigatým pak občanským mrawem
zhola nic nezjškali. Onna hrdá zwolnost, hlawní pod-
pora ctností w diwochu, gesti zmařena, a s nj celé sta-
wenj zbořeno. Pomysslenj na swau porobu ducha ge-
gich pokořuge i hubj, a přewaha wědomostí a moci
gich zobčanělých sausedů wssi smělošt wrozenau zapla-
ssuge a oblomuge. Dbčanstwo ge owanulo gako někte-
rý ze sžjrawých wětrů, gimiž celá aurodná kragina po
gednau zhubena býwá. Gegich šlu ztenčilo, nemoci
zmnožilo, k gegich přirozené surowosti oplzlé ofsemeten-
stwą žiwota občanského přilaučilo. Tisjcerým wymy-
ssleným potřebám ge naučilo, ale spolu i wssj žiwnosti
zbawilo. Nebo zapudilo zwěř pustinskau, která před
ranami sekyr a přede dýmem osad utjká, we hlubinách
wzdáleněgssch lesů a nedostižených gesstě pustin útoči-
sstě hledagjc. Tak začasto nalézáme, že Indiani po
nassich hranicích pauhé rozwaliny a pozůstatky druhdy
mocných kmenů gsau, které w sausedstwu ofedlin domo-
waly, nynj ale nestálý a taulawý žiwot wedau. Chu-
doba truchlá, beznaděgná chudoba, prawý čerw duffe,
diwochu swobodnému zcela neznámá, — těchto ducha
sžjrá, a wsseku zwolnost a uſſlechtiloſt mysli ničj. Stá-
wagj se opilymi, ljnými, rozmařilými, zloděgskými a
maloduſſnými. Gako tuláci se laudagj okolo ofedlin,
mezi prostrannými, wybraným pohodljm opatřenými
byty, které gim gegich bjdny ſtaw tjm boleſtněgſſi
činj. Stoly osadnjků před gich očima auprawně gsau
pokryty, oni ale od hodů wylaučeni. Po poljch wſſa-
dy hognoſt se směge, oni u prostřed toho wſſeho lač-
něgj; weliká pausſt w zahradu wykwětla; gim ale ne-
zbýwá leda cit hmyzu gi sžjragjcjho.

Než kterak rozličný od toho byl ſtaw gegich, do-
kud ze swých wlaſtj nebyli wyhnáni! Znali gen má-
lo potřeb, a to k gich nasycenj prostředků wſſady dosti
měli. Widěli, an wſſe kolem téhož ofudu aučaſtno,

56

an wſſe tytéž klopoty ſnáſſi, rowné ſtrawy požjwá, row-
ným oděwem ſurowým ſe odjwá. Nikde ſtřecha ſe
newznáſſela, pod njžby ſe byl opuſſtěný diwoch ochrany
nedohledal; nikdež dým ſe neprowjgel ſtarowěkým stro-
mowjm, aby přjchozj byl gisſ nebýwal, že mu dáno
bude k ohni přisednauti, a že ſe mu wěrného podjlu
na obědu loweckém dostane. „Neboť gegich žiwot, dj
ſtarý děgopisec Nowo = Anglický, wſſi péče gesti prázden,
a tak gsau přelaskawj, že čehožkoliw potřebuj, wſſecko
naspolek magj; a tak gsau milosrdnj, že nežby koho
nechali hladowého, raděgiby ſami wſſickni hladem umřeli.
W neustálém trwagj weselj, nedbagjce ſkwostnosti nassj,
ale ſe swým, ač ſe to mnohým chatrné zdá, zcela gsau
ſpokogeni.” Takowj byli Indiani w pýſſe a ſjle swé-
ho bytu přirozeného, podobagjce ſe oněm diwokým roſſ-
linám, které we ſtjnu lesnjm bugněgj, ale pod rukau u-
mělého pěſtauna ſe nedařj, a w paprſcjch slunečných hy-
nau. —

Spisatelé, popisugjce powahy diwochů, přjliš lehko
ſe sproſtým předsudkům a wáſſniwému přepjnáníj podá-
wali, mjo co raděgi opatrnau myſl prawého přjrody
zpytatele na ſebe wzjti měli, neuwažugjce ani doſt má-
lo obzwláſſtnjch okoličnostj, do nichž Indiané takořka
wtisknuti, ani obzwláſſtnjch prawidel, podlé nichž wy-
chowáni byli. Nikdo dle prawidel a základů neged-
ná tak přjsně gako Indian. Celé gednáníj geho dle
gistých obecných, giž záhy wſſtjpených předpisů gesti u-
praweno. Mrawných zákonů, gichž diwoch sſetřj, ow-
ſſem mnoho nenj, ale on wſſecky swědomitě wykona-
wá; běloch pak jſlu mage zákonů w náboženſtwj, mra-
woſlowj, ale kolikže gich denně přeſtupuge!

Winjwagj Indiany z častého ruffenj úmluw, ze
zpronewěriwosti a z gakési náhlosti w počjnáníj wálky,
byť i mjr byl nedáwno uzawřen. Spogenj Indianů
s bělochy býwá přesnadno chladné, důwěry prázdné, u-
rážliwé a příkré. Tito zřídka kdy k Indianům s tau

57

důvěrností a upříjmností se magjí, která we prawém přátelsťwj newyhnutedlně potřebna gest, negsauce pak dosti prozřetelni, aby gich hrdosti a powěrčiwostí neuzazili; což wjce k nepřátelsťwj ge popuzuge, nežli gakákoli zisku žádost.

Diwoch we swých samotinách, němě, ale hluboce ejtj. Geho cit nemá tak ffiroké meze, gako cit bělocha, má ale koleg stálegssj a hlubssj. Geho hrdost, geho wássně, geho powěrčiwost, nedosahuj mnoha předmětů, ale rány, které se gim zasazuj, gsau welmi hluboké a wzněcugj protiwenstwj, o kterých my práwě souditi nemůžeme. Kde obec i w počtu obmezena gest, a gako u indianských kmenů welikau patriarchálnj rodihu činj, tam urážka gednomu učiněná, urážkau celku se stáwá, a mstiwošt w okamženj wssecky pokrewence zaugjmá. Wýmluwnost a powěra mýsl zaněcuge, a wogna giž wře w každém srdci.

Přjklad takowého kwapného roznjčenj, posſlého z půwodu Indianům wlastnjho, w gedné staré kronice z prvnjch časů usedlin Massachuetſkých nalézáme. Osadnjci Plymouthſſtj byli w Passonagesſitu památnjky zemřelých zohawili, a z hrobu matky Sachemowy*) několik kožj, gimiž byl ozdoben, wzali. Indianowé zwláſſtnj magj uctiwoſt ke hrobům swých pokrewenců. Častoč rodowé, třeba giž mnoho wěků ze ſjdel předků swých wypuzenj, když we ſaufedſtwu putowali, od cesty se odchýlili, a powěſtj ku podiwu wěrnau wedeni gsauce, na mje kraginu probjhali, aby některau snad w leſině schowanau mohylu wyhledali, kde se kosti gich rodu někdy pochowáwaly, kteraužto nalezſſe, několik tam hodin w němém trwali přemyſſlowanj. Ejmto wznesseným a swatým citem progat gſa onen Sachem, gehož matky hrob byl poruſſen, swůg lid swo-

*) wudcowy.

58

lal, a následující prostomilau a wznessenau řeč k němu
měl, kterážto znamenitým důkazem gest indianské wý-
mluwnosti a tklivým příkladem synowské lásky na di-
wochu:

..Dnehdá, kdy to slawné swětlo nebeské pod zemi se
bylo sklonilo, a ptáci byli umkli, počnu, gakož činj-
wám, k odpočinku se chystati. Než sem byl usnul,
zdálo mi se, an twař gakauši widjm, která mau dussi
welmi trudila, a kdy se chwěgi nad tjm pohledem ža-
lostným, gakýs duch hlasem wzwolal: „Wiz, synu
můg, gehož sem milowala, ty prsy, které tě kogily,
ty ruce, které tě zawjgely a krmily. Zda messkati to-
bě s pomstau nad tjm diwokým lidem, který mohylu
mau tak osfemetně zohyzdim, nasse dáwné a poctiwé
obyčege tak mrzko zneuctil! Wiz, kterako hrob Sachem-
čin tu leži, co hrob chudého lidu, nectným zohawený
národem. Twá matka ti žaluge, a wolá k tobě o po-
moc proti tomu zloděgskému národu, který se gen za
nedáwna wedral w nasse wlasti. Gestliže to sneseš,
nebudu klidu mji we swém stanu wěčném.”

To řekna duch zmizel, a gá wſſecek gſa zpocen,
aniž mluwiti moha, gen z powolna ſem se zotawo-
wal a ſiſy nabýwal; i hned ſem uzawřel, wás o ra-
du a pomoc požádati.”

Wyprawowal ſem tuto powjdku něco ſſjřegi, ne-
bo zřegmě ukazuge, gak ty kwapné rozbroge, gežto ſe
nestáloſti a newěre přičijag, ba častěgi z hlubokých a
welikých přjčin powstáwagj; gen že my negsauce hru-
bě dbalj powahy a mrawu Indianů, málo ge uwažu-
geme.

Giná okoličnost, která přijčinau weliké hany In-
dianů byla, gest gegich ukrutnost ku přemoženým. Ta-
to djlem w občanské opatrnosti, djlem w powěre se za-
kládala.

Kmenowé gegich, ačkoliv ge často národy nazj-
wagj, nebyli nikdy tak strassnj počtem, aby gim ztrá-

59

ta několika bogownjků byla welmi bolestná nebýwala.
To zwlásstě tehdá, kdy mnohé boge wedli; i máme
mnoho přjkladů w děginách Indianských, že kmen, byw-
ſſi dlauho saufedům straſſliwý, zagmutjm a porubánjm
swých neyznamenitěgſſich bogownjků zahnán a zničen
byl. Wjtěz pak také weliké pokuſſenj muſil mji k ne-
milosrdenſtwj, ani tak pro ukogenj swé mſtivoſti, gako
pro swé budaucj bezpečenſtwj. K tomu Indiané i tu
powěru měli, kterauž u diwokých národů zhuſta nachá-
zjme, že duchowé gich přátel w bitwě padlých krwj za-
gatých se ſměřugj. Zagaté, kterých k tomu ſonci ne-
obětugj, na mjo zabitých do rodin přigjmagj, a s tau-
že důměrau a přjchylnoſtj k nim ſe magj, s gakau ke
ſwým přjbuzným; ba tak hoſtinskjo a laſkawě ge chowa-
gj, že tito magjce na wuj, raděgi při swých nowých
bratřich zůſtáwagj, nežby do swé wlaſti a k přátelům
swé mladoſti ſe nawrátili.

Ukrutnoſt Indianů ke swým zagatým od té doby
zroſkla, co ſe bělochowé mezi nimi uſadili. Nemo-
hau na to zapomenauti, že bělochowé gegich dáwné wla-
ſti zahrnuli, gegich národ ſnjžili a gegich kmen zpo-
nenáhla wyplenili. Do bitwy gdau plni hořkoſti nad
urážkami a nad přjkořjm, které každý z nich ſтрpěl, nade
zhaubau wujkol rozſſiřenau, a nad europeyſkým řádem
wogenským. Bělochowé až přečasto náſilnoſti ge uči-
li, wſi gegich páljce a z chudé obžiwy ge oblupugjce ;
— a nuže kterak diwiti ſe mohau, gestli diwochowé mjr-
ně a welikomyſlně k těm ſe nemagj, kteří gim nic ne-
zanechali, nežli pauhau bytnoſt a bjdu.

Spjláme Indianům chauloſti wých a zrád-
ných, proto že we wálce raděgi lſti wogenské nežli
weřegné moci užjwagj; ale ona dle gegich práw ſe
ctj dokonale ſe srownáwá. Giž za mládi o chwále a
ſławě lſti wogenských ſlýcháwagj; nepudatněgſſi bogow-
njk za nečest sobě nepokládá w zálohách ſe ſkrýwati,
a každé wýhody ku přemoženj swého nepřjtele použiwati;

60

a na swé lsti a důmyslnosti, njž dowedl wraha swého přepadnauti a zničiti, mnoho si zakládá. Wůbec člowěk giž přirozeností swau wjce ke lsti sklonnosti má, nežli ke zřegmému a weřegnému udatenstwji; an proti giným tworům swé wlastní tělesné slabosti sobě swědom gest.

Zwjře giž přirozenau zbranj obdařeno gest: rohy, kopytami, drápy; ale člowěk wrozenau sobě důmyslností oddolati a přemáhati musí; we wſſech půtkách se zwjřaty, swými prwotinnými protiwnjky, ke lsti se utjká, a musíli kdy se swými bratry w bog wegji, to i tehdá wtipu, obmysłu a lsti užjwá. Nytjřská směloſt, která wnuknutím chytrosti pohrdá, a w očité nebezpečenstwji se uwrhuge, gesti účinek měſſtanské společnosti a umělého wychowání. Hrdostj a ſtrachowánjm se necti udržuge se, opěwánjm, pochwalau a ſláwau se kogj a rozněcuge, až pak tato wrozená směloſt w naučené hrdinstwo wzroste. —

Gestli ale pohrdání nebezpečenstwím a bolesti — směloſt činj, to gisť celý žiwot Indiana nenj nežli samé smělé konání, anto w uſtawičném žige ſporu a rozbrogi. Nebezpečenstwa a dobrodružſtwa gakoby gemu k duhu sſly, anebo raděgi zdagj se potřebnými, aby geho ſchopnosti powzbudily, a gednání geho řjkagic okořenily. Obkljčen gſa rody nepřátelskými, kteří gen ze záloh wypadánjm wognu wedau, neustále k půtce gest hotow, zbraně ani z rukau co žiw nepauſſtěge.

Gako koráb we ſtrassné ſamotině plowe puſkotau oceana, gako pták w oblacjch se wznáſſege bezeſlednými ſtepmi we wzduchu letj: tak Indian mlče, sám a sám, ale neohroženě po nezměřitelné puſtině dráhau swau pužuge. Geho podnikání tak gſau rozſáhlá a trudná, gako pauti nábožných, a tahy křjžowé blaudjcích rytjřů. Nesmjrné protěkáwá lesy, wydáwage se {w nebezpečenstwji, tu nemocj, tu wrahy, anebo hladem býti zastiženu. Bauřliwé gezero, mnohé weliké w geho wlastech ležjcij

61

moře, nenj gemu záwadau w putowanj. Lehkau ko-
cabku z kor si udělaw, gako pero po wlnjci se spaufště
plowe; a co sšjpka po gečjcim praudu řek swých ohro-
mných střilj. Swau obžiwu w trudu a nebezpečenstwj
si wydobýwá. Žiwj se toliko pracnau honbau; odj-
wá se w kože nedwědj, buwolowé, pardowé, a klidně
usne u hřjmagjczho wodopádu.

Zádný rek řarého ani nowého wěku nemohl In-
diana we wysokoduszném smrtj pohrdanj, aniž w té si-
le přewyšiti, kterauž i sebe krutěgši muka snášj.
W tom, weden gsa swým zwlásstnjm wychowanjm, nad
bělocha předčj. Tento před ústjm děla w čestnau smrt
se uwrhuge, onen klidně gegj přjchod očekáwá, a řterá
muka swých wrahů i zdlauhawé upalowanj — chladně
snášj. Neywětši w tom si pýchu zakládá, můželi ne-
přátely swými pohrdati, a gegich důmyslnost w muče-
nj geho — zkausseti; a kdy sžíragjč plamen we stře-
wách geho se wztěká, a swalowé těla geho se rozpadá-
wagi, tu pjeň wjtkěznau wzpěge, w njž hrdau wzdo-
rowitost nepřemoženého srdce wysłowuge, a duchy otců
swých wzjwá, by swědkem byli, že ani newzdechna umjrá.

W gakémsi řarém děgopisu wogen w Nowé An-
glii nalézáme pohnutliwé popsánj bjdy, která rod Pe-
quodských Indianů dostihla. Srdce lidské se zaráži
nad tjm lhostegným nesšetrným pobjgenjм. Dočjtáme
se tu powěcki o přepadnutj Indianské twrzi w noci.
Stany Indianůw byly zapáleny, a nesťaštnj obywate-
lé, kterj o autěk se pokusili, postříleni a rozšekáni:
„tak že“ gakož se tam prawj — „za hodinu wſſecko wy-
konáno a odbyto bylo.” S několika twrzemi tak uči-
niwsſe usnesli prý se nassj wogáci — „s pomocj Bo-
žj” Indiany dokořan wypleniti. Ubožj diwochowé by-
li tedy ze swých bytů a twrži hnáni, a mečem i ohněm
pronáſledowáni; malý pak zástupek, ſmutný zbytek
bogownjku Pequodských, se ženami i s dětmi do močálů
se utekl.

62

Newolj roznjceni g sauce, w temné zaufalosti, se srd-
cem pukagicjm se nad záhubau swého kmene, s myslj nad
potupným gich pádem rozgitřenau — nechtěli pohrda-
gicjo nimi wraha o žiwot profiti, anobrž raděgi umřjti,
nežli podati se — wolili.

Kdy noc našłala, byli w tomto smutném autočissti
obkljčeni, tak že giž nikam ugji nemohli. W takém
stawu nepřjtel přes celau noc do nich střjel, a mnohé-
ho z nich zabil a w bahně umořil. Za swjtánj gen ma-
lá částka wogskem prorazila, a do lesů utekla. Dsta-
tek wjtězům zůstal, a na wětssjim djle od nich zahuben
byl; nebo prý „we swé zarytosti a ssjlenosti gako psi
urputně zasedli, a raděgi postřjleti a zakláti se dali,
nežby o milost byli profili.” Kdy den naštal, a tu
hrstku mužných lidj oswěcowal, nassj wogáci do bahen
wtjragjce několik malých zborů hustě při sobě sedjejch
uwiděli. „Tu” — prawj děgopisec dále — „pušťka-
mi ostře nabitými a na suky stromů položenými namj-
řiwſſe, diwochy ty do čista zahubili; nebo wſſickni w
bahnách utonuli; a giž ani přjtel ani nepřjtel o ně
wjce se nestaral.

Můželiž kdo toto proſté, neljčené powjdánj čjsti,
aby se úporné odhodlanosti, nesklonitelné hrdosti, a ta-
kowému ducha se powyſſenj nepodiwil, njmžto srdce
těchto diwochů se utužiti, a nad wrozené city lidské
wzněsti mohlo?

Při dobytj Rjma od Gallů senatorowé w hjlé řj-
zy oděnj w tiché klidnosti na kurulských sedadlech byli
nalezeni, a tu i smrt snesli bez odporu a bez proſſenj o
žiwot. Tomu chowánj gegich wůbec co uſſlechtilému a
welikoduſſnému se diwjme; u nesſkaſtnych ale Indianů
má se za potměſſilé a zarputile. Gakže tedy rozličná
gesti cnoſt, která w čerwec se odjwá a w nádheře panu-
ge, od oné, která nahá i holá gest, a nepoznaná w pu-
ſtině pocháji!

Než — giž nebudu dljti při těchto černých obra-
zech. Wýchodnjch kmenů giž dáwno nenj, wjce; leso-

63

wé, kteří gim byli za skreyssi, gsau pokáceni, a sotwa gesstě několik sledů po diwossjch w lidnatých kraginách Nowého - Holandu zbýwá; leda že zde onde něgaká wes nebo strom některý gesstě indianské gméno nosj. Podobný osud i ostatný kmeny potkati musí, kteří po hranicích bydlj, a někdy ze swých lesů wycházegj, aby se wogen s bělochy stali aučastnými. W krátce ten čas nastane, že i oni tau cestau půgdau, kterau gegich bratři před nimi possli. Rjdké hordy posud na březjch Huronského a Hořenjho gezera a onech malých řek bydlegjíc, které do Mississippy wtékagj, ten sám osud dostihne, genž kmeny zachwátil druhdy přes celé Massachusetsko a Connecticut rozlehlé, a na hrdém pomoří Hudsonském panowawssj, i onen obrowský rod, který prý na březjch Susquehanaahu obýwal, a wsseliké národy, genž na Patowmaku a Rappahanoku kwetli, a lesy we welikém audolj Shenandoah zlidňowali.

Gako dech zmiznau ze země; i děginy gegich zahynau, a — „ta mjsta, která ge ted znagj, giž nikdy gich nespatři.” Zůstaneli negistá památka po nich, nebude to než w romantických snech básnjka, který we swé obraznosti sluge a háginy, gako za starobylosti Fauny a satyry — nimi naplňowati bude. Budeli ale temné děge příkoří gegjho a gegich bjdy odkrýwati, budeli powjdati, kterak byli přepadnuti, ze swých wlastenských sjdel, a od hrobů swých otců zahnáni, zahubeni a zničeni, tu se potomstwo bud plno newěry a hrůzy od geho rozpráwky odwrátj, anebo plno newole nad nelidskostí swých předků se zardj. — „Tak daleko nás tisknau” — prawil starý bogownjk, „že brzo giž nikam uštupowati moci nebudem; nasse mlaty gsau roztřjstěny, nasse luky polámány, nasse ohně wyhasseny: — gesstě malau chwli, a bělochowé přestanau nás pronáslédowati, nebo my giž přestaneme býti!”

64

Krwawá swatba.

(Morawská powjdka.)

Krúza pocestného obegde, když bera se po sílnici da-
lekým lesem, u prostřed něho dewět řadem stogících kři-
žů spatři, a náhle w něm myslénka wznikne: Zde ně-
co hrozného muselo se stati !

Les tento leži w Morawě u Bitesse. Bude tomu
nynj asi půltřetjho sta let, co gel lesem tjm zimnjho ča-
su při weliké powěgi ginoch, syn bohatého uherského
kupce, a onemocněw na cestě, práwě na onom mjstě,
kde řad křijžů stogi, přinucen byl s koně slézti a na
zem klepl.

Dobau tau gel tudy také wesničan z dědiny Hlu-
boké nazwané, která k půlnočnj straně lesa leži. Spa-
třiw wedlé cesty ležícjho ginocha, přispěl mu ochotně
ku pomoci, a wzaw geg s sebau domů, wjšemožně o u-
zdrawenj geho pečowal. Ale obzwlástnj péči o něho
měla Johanka, dcera rolnjkowa, djwka we kwetaucjm
wěku. Welesław, tak se gmendowal ginoch, pomalu se
uzdrawowal, ale spolu počal cjtiti w srdci mnohem ne-
bezpečněgšji nemoc, milost plamennau k Johance. A
podobně inulo newinné srdce Johančino k Welesla-
wowi. Rodičowé djwčiny znamenagjce náklonnost tu-

65

to, a obáwagjce se złych následků, napomnali dcery,
aby se neznámého cizince warowala, zwláště poně-
wadž taužili, gedinké toto djtě swé wždy na bljzce mj-
ti. Powolná dcera uposłechla rady pečliwých rodičů, a
potlačugjc od té chwjele city swé, ginochu se wyhýbala.
Welesław shledaw, že nadarmo daufá, a nemoha srdci
swému odolati, umjnil we wzdálenosti hledati utěchy,
a odebral se z wesnice. Ale bauře w srdci wzniklá krá-
čela s njm.

W tom čase byla onna swau hrůzau pamatná tu-
recká wálka, a w Brně se na ni snažně nagjmalo. I
zdála se ginochu býti wogna neylepſſim prostředkem pro-
ti neuhaſitedlnému plamenu miloſti, a on se dal na ni
na tři léta. Nebylo wſſak mu lze opuſtiti Morawu,
aby gesſtě byl nespatřil Johanky, a protož se gesſtě ge-
dnau do Hlubokého nawrátil. Doffel tam k wečeru, a
wlaudiw se do zahrádky za domkem, sedl pod gablonj
na lawičku drnowau, kam Johanka tau dobau přícháž-
wala; a brzy spatřil tu milostnau djwku, ana ſmutně
w myſſlénkách pohřjžená se bljži. Nepozorugjc ho za-
ſtawiwſſi se powzdychla: Ach kdež gſi Weleſlawe! a
ſlzy gako gasné perly běžely gi od modrých oči přes
růžowé ljce. Ginoch se wzchopiw promluwil: Johan-
ko! předrahá Johanko! a ona spatřiwſſi geg uleknu-
tá zwolala: Ach Bože! co se děge se mnau! modrau
záſtěrkau oči zakrýwagjc. Weleſlaw gi obegmul: ge-
ſſtě gednau k tobě příchážjm, řka, předrahá djwko, a-
bys widěla, gak sem pro tebe neſſtastný! Měg se
dobře, na wěky dobře! — Zlau odměnu sem dostal
za swau upřjmnau láſku: tento wogenský ſſat. Měg
se dobře — gá gdu ſmrti naproti. — Tak prawil a
boleſt mu řeč přetrhla. Johanka ſſtkagjc, plakala mu
na prſch. Po dlauhém mlčenj promluwil zase ginoch:
Johanko! rád umru, gen gestli mne milugeš. Gen
to ſlowo mi řekni, a pak rád půgdu, kam mně můg

5

66

osud giti kaže. Johanka geg obegmauc za krk, gesſtě hor-
čegi plakala. D nynj gſem ſſkastný! zwolal Weleſlaw,
ty mě milugeš! nynj půgdu rád smrti wſtřjc. Měg ſe
dobře milenko! na onom swětě budeš má. — To wy-
řknuw bral ſe pryč z náručj plačjcj dijky. Ale neby-
lo lze rozlaučiti ſe milencům, a ruce gegich gesſtě tuže-
gi kolem ſſjgi ſe winuly. Pak zase promluvil Wele-
ſlaw: Johanko! gesſtě snad nenj po wſſem weta.
Wstaupil ſem gen na tři léta we ſlužbu wogenskau.
Možná gesſt, že mne předce Bůh zachowá. Přiſlib mi,
že budeš na mne ty tři roky čekati; nepřiſljbjšli mi
toho, zahynu zagiské gesſtě před tjm čaſem. Ach! bu-
du! wjdychla Johanka mu na prsjch, plynauc we ſlžach.
D předrahá dijko! zwolal zas Weleſlaw, wěle k ſrd-
ci gi tiskna. Nynj půgdu wesel do dalekých bogů, ty
budeš mau utěchau, mau naděgj. Snad tě zase uwi-
djm a na wěky ſſkastný budu. Wezmi tento waček mi-
lenko, ge w něm sto dukátů, a zachowey geg až do mé-
ho nawratu; newratjmli ſe wſſak po třech letech, bud
tjm přeswědčena, že mne nenj wjce na swětě, nech ſi
těch peněz, a bud ſſkastna s ginym. — Nato ſe ode-
bral do Brna a odtud na pomezj turecké k armádě.
Tam geg mnohá nehoda, mnohá hjda potkala, byltě
i podwakráte těžce poraněn; ale w ſladké naděgi, že ſe
brzy zas s milenkau ſhledá, ſſkastně wſſe přeſtál a i
důstogenstwj dosáhl. Často listy milence odefſlal, ale
bud nesſkastným osudem, bud tjm, že tehdaž potřebných
zřjzenj k dodáwanj listů gesſtě nebylo, ſtalo ſe, že Jo-
hanka ani gednoho listu neobdržela.

Dwě léta minuly, a o ſlibu Johanky gesſtě nikdo,
ani ſami gegj rodičowé newěděli, a protož nemohli po-
chopiti, proč každému ginochu, který o ni žádal, ruky
swé odpírá. Konečně na mnohé domlauwánj rodičů
předce tagemstwj to gim wygewila, a brzy celá wes o
něm wěděla.

67

Ku konci roku třetjho žádal gi Jaromjr, slussný a
rozssafný ginoch ze Hlubokého k manželskwj.

Rodičowé domnjwagjce se, že Welesław bud giž
mrtew, aneb že o ni wjc nedbá, měli gi wssemožně k
tomu, aby se zaň wdala; Johanka wssak daufagjc we
slowo Welesławowo, stále sňatkem odkládala, a teprw,
když giž byla wssj naděge pozbyla, dala se k němu na-
kloniti. Gesstě nagitře před zdáwkami přiběhla podě-
ssená k mateři swé o vdklad žádagjc: ach matičko!
odložme gesstě tu swatbu, strassliwý sem měla dnes
sen; uwila sem dwa rozmarynowé wěnce, a oni byli
hned plni krwawých krupěgj, a ten sen třikrát mi se
opětowal. Ach matičko, gen dnes gesstě posečkeyme.
Ten sen znamená nesťěstj! Ale máteř gj tu mysslenku
wymluwila, hosté přiffedse s ženichem rozmarynowými
kytkami ozdobenj, geli s chotěmi ke zdawkám do ko-
stela, genž na wýchodnj straně onoho lesa podnes se
fkwěge.

Welesław po swé prosslé třjleté lhůtě, ač gemu
sstěstj při stawu wogenském práwě powýssenj w důsto-
genstwj poskytowalo, gen po milence hoře, žádal o pro-
pusstěnj z wogny. Ale než se powolenj k němu wy-
gednalo, prosslo gesstě drahně času. Gak mile ale
ge obdržel, sedna na kůň, we dne w noci ke Hluboké-
mu chwátal.

Dogeda z rána do wesnice od Hlubokého asi s ho-
dinu cesty wzdálené, zaastawil se w hospodě. Tam se-
děl myslivecký chlap u sklenice wjna. On se dal s
njm w rozpráwku, která brzo na wesnici Hluboké při-
ssla, a myslivec podotkl, že tam práwě hodlá gjti na
swatbu se podjwat. Welesław se wyptáwal dále, a s
poděssenjm uslyffel, že to swatba Johančina. Mysli-
wec onen, přiffed do okolj toho z ciziny, a pobudowaw
se tam giž něgaký čas, také hleděl byl náklonnosti Jo-
hančiny zjfkati. Ale nemoha wilného cjle swého dosj-
ci, a pomstau proti nj plápolage, nynj toto o nj pro-

5*

68

powěděl: Giž si předce ta lisska muže ulowila, gest si-
ce sprostý chlap, ale aniby toho byla nedostala, kdyby
geg bylo sto dukátů k nj nepřilaudilo, které gj gakýši
Uher darowal a pro ni na wognu se dal. Měl proč,
bylby dostal pěkného zbožj. Ten chudas někde snad
pod drnem odpočijrá, a za geho dukáty si Jaromjr
possige odrané střechy.

Welesław zbledl při této nowině, předce wssak se
zmužiw, stawěl se, gakoby mu nic o nj známo nebylo,
a mysliwec mu celý přjběh o synu kupce uherského wy-
prawil. Ale, což gj ten Uher (tázal se Welesław)
nikdy žádné zpráwy o sobě nedal? Ba, owsem že dal,
odpowěděl mysliwec, často gj dopisugic, ale ona si gen
smjch z něho dělala. Welesław zahořel mstitelnau wzte-
klostj, ale tagil gi gesstě, a bral se s mysliwcem ke
Hlubokému, proč? sám newěda.

We Hlubokém sšli do hospody, kde se přisprawy
ke swatebnjmu weselj chystaly. Welesław znamenage,
že ho nikdo tu nezná, ptal se na oko hospodřeho po
přjeině přispraw těch, a dowěděl se spolu, že swatebča-
né nedáwno na oddawky odgeli. Pak kázal wjno při-
nesłi, a chodě po swětnici, w černých pohřžen gsa my-
sslenkách, pil s mysliwcem, až nešťastně smysly swé
rozpálil a omámil, a nebyl s to, aby děle tagil, čjm
srdce geho přetká. I odebral se s mysliwcem za
wesnici a wygewil mu, kdo on gest. To byla tomu
zlosynu žádaná nowina, u on neopominul Welesława
k ukrutné pomstě rozněcowati. Welesław zezůřivěw,
běžel ku koni swému, a wytrhnuw pistole ze sedla, pá-
dil s mysliwcem ručnicj ozbrojeným k lesu. Doběh-
nywſse do prostřed leſa, uſlyſſeli práwě zwuk bljžjčjho
se wozu a weselj howor swatebčanů. I rychle wſkau-
pili w tmawau haufft wedlé cesty, a mysliwec zase pro-
mluwil: Ha, flyſſite ten smjch té ničemné zběři! fly-
ſſite gméno Welesława! W tom wůz přigel k nim, na
němž wozka, za njm ženich s newěſtan, a za nimi otec

69

newěstin se třemi ženami seděli. Nynj oba nagednau
ze zbranj spustili, a tři oběti, totiž wozka, ženich a
newěsta smrtedlně wzdychagjce, se káceli; mysliwectě na
gednau ženicha s newěstau prostřelil.

Nynj Welesław náhle ze swé zůřiwosti, gako z pe-
kelného sna procitl, a stvassliwost činu spatřiw, oči si
zakrywage, hrůzau se třásl. Ale wzteklý mysliwec
střjlel neustále po ostatnjch, až wssicki klesli.

Johanka pozdwihla hlawy swé, a namáhala se,
gakoby powstati chtěla, a Welesław celý omámený
wyskočil z haussti, chtě gj pomoci. Tu ona žasnaucjm
naň pohlednauc okem, slabým hlasem gestě promlu-
wila: D Bože! Welesław gest náš wrah! ach —
kterakž sme toho zaflaužili? — tři léta — slowa sem
neslyssela — na tebe — čekala — Bůh ti odpusť —
gá — a wypustila ducha.

Welesław slysse slowa tato, celý trnul, a teprw
po dlauhé chwli k nebi wzhledna zwolal: D nebesa!
co sem to slyssel? co sem učinil? — a klesl na mrt-
wau milenku. Ale w tom bauchla rána, a kulka mu oko-
lo ucha zafičela. On wyskočil zhůru, a wida že mysliwec
po něm střelil, wytrhnuw druhau pistol z pásu, běžel
naň křiče zůřiwě: Ha, satane! byl to twůg pekelný
aučel, nás wssecky se swěta zprowodit? tu máš swau
Dábelskau mzdu, a — zaštěril geg. Pak auzkostně wůkol
se ohledage a oči rukama si zakryw bolestně zase zwo-
lal: o Bože, co spatřugi? zde gest to mjo, na kte-
rém mne dobrodinec můg od zahynutj zachowal. A
gá sem se mu nynj wraždau odměnil. D země pohlě
ukrutného wraha! D pryč odtud — zde teče newinná
krev!

Tak nařjkage běžel do lesa, a těkal njm w zaufánj
ukrutném až do půl noci. Tu se zas octl na mjo;
zpáchaně wraždy, kde wesničaně zatjm byli mrtwé
wedlé cesky pochowali. Práwě w tom okamženj wy-
plynul měšic ze tmawosediwých oblaků, a Welesław

71

Čtyři sprostní bramní.

Z indického.*)

W gednom kragi oznámeno bylo, že swěcena bude gedna z oněch welikých slawností, na kterých bramjni hostinami a dary poctěni býwagi. Čtyři lidé toho stawu, každý w giné wsi bydljci, powstali, aby se tam wydali. Segdauce se náhodau po cestě, a rozuměgjice, že wssickni stegný aumysl magi, umjnili ostatní díl pauti společně wykonati. Na cestě potkali se s wogj-nem od stawu, putugjcím práwě gim naproti, kterýž gda okolo, pozdrawil gich spůsobem, gakým se pozdra-wugj bramjni: sepna ruce pozdwihl ge až do čela, i řekl: „dobrého zdrawj Wassj Welebnosti!“ Načež bra-mni wssickni čtyři gednohlasně s obyčegným požehná-njm odpowěděli.

Brzo na to přissli k studánce preysstjci se u samé cesty, kdežto se posadili, aby žijěn uhasili, a potom odpočiwali we chládku pod stromem wedlé studánky sto-gjcjm. Poněwadž gim w odpočiwánj tom rozum ge-gich málo, čímby se zabýwali, poskytowal, přisslo ged-nomu na mysl přetrhnauti mlčenj, i počal ke druhým takto: „Powinno wyznati, že ten wogjn, kterého sme nedáwno potkali, gest člowěk zdwořilý a rozumný. Zna-

*) Wiz: Indische Bibliothek von A. W. v. Schlegel. Bonn. 1826. Band II. Heft 3.

72

menali ste, gakau čest mi prokážal, a kterak mne u-
ctiwě pozdrawil ?"

Načež ozwal se neybljže sedjic bramjn: Tebe on
nepozdrawil, na mne pocta geho gedině směřowala. —
By se oba meyljte, prawil třetj, gá wás ugištugi, že
se pozdrawenj geho mne samého týkalo. Na důkaz
toho wogjn oči po mé straně obrátil, když prawil: Do-
brého zdrawj Waffj Welebnosti ! — Nikoli, řekl čtwr-
tý, mne genom pozdrawil; sice bych nebyl mu odpo-
wěděl: Blahosławen bud?

Hádka pomálu tak tuhau se stala, a s takowau
horliwostj wedena byla, že čtyři nassj pautnjci na tom
byli, aby do sebe se dali, když geden z nich něco méně
possetilý nežli druzj, pro uwarowánj mrzutých wády
následkůw, takowauto radu wyněsl: Proč se na darmo
hněwáme? Kdybychom sebe gakkoliwěk hanliwými flo-
wy ohráželi, kdybychom se třeba, gako neysprostěgši lu-
za poprali, zdaliž by tjm wěc, o kterau se hádáme, gi-
stotně rozhodnuta byla? Kdo nás lépěgi z pochybnosti
wywede, nežli ten, který nás w ni uwedl? Bogownjk,
který nás potkal, a gednoho z nás pozdrawil, nemůže
gesště daleko býti. Gá mysljm, abychme rychle za
njm běželi, a z geho wlastnjch ušt se dowěděli, komu
z nás čtyr on swau poctu wzdáti mjnil.

Tato rada zdála se býti welmi rozumná, a protož
ochotně přigata byla. Powstawsse tedy běželi za bo-
gownjkem, a téměř bez dechu gsauce dostihli geho přes
hodinu cesty od mjsta, na kterém ge byl pozdrawil.
Gak brzo geg z daleka spatřili, wolali naň, aby stál;
potom přistaupiwše bljše, předložili gemu přjeinu hád-
ky wzniklé mezi nimi, i profili geho, aby oznámenjm,
koho se zdwořilošt geho wlastně týkala, rozporu ko-
nec učinil.

Bogownjk ze zpráwy gegich na rychlost poznal, gak
sprostj byli lidé, s kterými činiti měl; chtěge sobě na
gegich autraty kratochwil způsobiti, odpowěděl chladně:

73

„Aita, toho sem pozdrawením obmýšľel, kdo mezi wámi čtyrmi gest neybláznowěgši.” To powěďew odwátil se od nich, a cestu dále našlaupil.

Bramjnowé tau odpowěď spleteni, také opět dali se na cestu, a putowali něgaký čas po tichu.

Zatím pozdrawený bogownjkowo tak welice gim na srdci leželo, že o ně brzo nowá mnohem tužši hádka wypukla. Tenkrát každý práwo swé na wýpowědi wogjna šamého zakládal; nebylo žádneho mezi nimi čtyrmi, klerýby sebe netussil ostatních daleko bláznowěgším býti. Této z cela nowé přednosti práwo wssicki sobě osobowali s takowau horliwostí a násilu, žeby newyhnutedlně bylo příšlo na pěsti, leč že půwodce prvnj rady druhau zamyslił, aby zwijagiej horaucnost poněkud umrnil. Gá twrdím o sobě, prawil on, že bláznowěgši gsem kohokoli z wás, a každý mezi wámi twrdj totež o sobě. Nynj ptám se wás, kdybychom se ukřičeli do ochroptěnj, kdybychom se bitím uprali, můžemeli tjm dokázati, čj mezi námi bláznowostj neydo-konalegši gest? Běřte mi, zašlawne na ten čas wádu. Negsme daleko od Dharmapury z pogdme tam, postawme se na saud, a požádeyme zpráwců toho města, aby mezi námi pokog učinili. Ta rada zdála se býti welmi rozumná, a nikdo nezpěčowal se gj poslechnauti.

Nemohli w prawěgši hod přigjiti. Zpráwców města Dharmapury, bramjni a ginj byli prawě shromážděni w saudnici, a že toho dne nigaké důležitěgši pře rozhodnauti nebylo, bez odtahu připustili cizince k saudu, a kázali gim wěc přednesti.

Geden z bramjnůw nassich, staupiw u prostřed shromážděnj, wyprawował, neopomina i neymeyssi o-kolnosti, co za přjčinau pozdrawenj a dwogmyslné odpowědi wogjnowy mezi nimi se přihodilo.

U wyprawowanj shromážděná rada wjce než gednau dala se do hlasitého smachu. Gegj předsedjej, muž nad mjru weselé myslí, byl radosći naplněn, že

74

mu se udála přijížitost k tak utěssené kratochwji. Wzaw
tedy na se oprawdowý pohled, kázal wſſem ticho, a
mluwil k žalobnjkům těmito ſłowy: Poněwadž cizj a
w tomto městě neznámj gſte, nelze wěc rozpornau wy-
ſlyſſenjm ſwědkůw rozhodnauti. Dlé mého domyſlu
máte gediný prostředek, kterým wěc ſaudcům waffim
obgasniti můžete, a ten gest, aby každý z wás předložil
nám něgaký ſkutek ze swého žiwobytj, kterým bychom
se o geho bláznowstwj docela přeswědčiti mohli. Te-
prwé potom, když wás wſſlyſſime, budeme wſtawu u-
ſauditi, kdo z wás w té wěci nad giné předčj, a ſobé
pozdrawenj bogownjka práwem ofobiti může. Na tom
nawrženj žalobnjci se uſnesli.

Prwnj z brahmanů, kterému ſłowo wěſti powoſe-
no, držel následugicj řeč: Můg oblek, gakož widjte,
nenj nikoli čiſtý, a w odránce té nechodjim od dneſſka
ani od wčeregſſka. Prwnj přijčina ſſpatněho mého ſſa-
cenj gest následugicj. Bohatý kupec w mém okolj,
welice dobročinný k brahmanům, před mnohými lety
darowal mi dwa postawy neytenſſiho ſukna, gaké kdy
w nassj wěſnici wjdáno bylo, abych ſobě z něho ſſaty
udělati dal. Ukazowal ſem to ſukno wſſechněm mým
přátelům, kteří se mu dost nadjwati a nadiwiti nemohli.
Tač ſſtāſtně nalezený poklad prawili oni, gest toliko
plod dobrých ſkutků, které gſi w předefflém žiwotě
konal. Dřjwe, než ſem se w to ſukno oblekl, wypral
ſem podlé obyčege oba kufy we wodě, abych ge onyl
z nečiſtofy lpěgicj na nich, protože ſkrze ruce tkadlco-
wy a kupcowy byli proſſli. Uwazal ſem ge oběma
konci na wětwe ſtromu, aby uſchli, ano tu náhodau
pes pod nimi proběhl; znamenal ſem to teprwé, když
opodál byl, a nemohl ſem tedy gisť býti, zdali gich
se nedotekl a následowně gich nepoſſkwrnil.

Tázal ſem se swých dětj; ty ale prawily že
ſi ho toho neſſimly. Kterak ſem se měl w té
pochybnosti upokogiti? Počal ſem tedy gji čtwer-

75

mo, tak že hřbet můg asi w té wýssi byl, gako psůw,
a tak podlezl oba kusy sukna. „Dotekl sem se
gich?“ táži se dětj, kteréž pozor dáwaly. Dny, že
ne. Skákal sem radostj při té žádaucj zpráwě. Za-
tjm to okamženj mi napadlo, že ocas psj na horu stál,
a že tedy koncem této STRMĚGJCJ částky sukna mého do-
tknauti se mohl. Pro wsecku gistotu přiwázal sem
sobě dole na záda frp na horu obrácený, a opětowal
gsem mau zkaussku. Moge děti, kterým sem přikázal,
dobře pozor dáti, prawily mi, že frp tenkráte o sukno
lehce zawadil. Nemoha pochybowati, že se to psjm
ocasem w též mře dálo, přissel sem do zlosti tak, že
sem ničehož wje rozwážiti nemohl, a uchopiw oboge
sukno roztrhal gsem ge na kusy.

Přjběh ten brzo wůbec se rozhlásil, a každý se
mnau zacházel gako s nemaudrým. Kdyby hned pes
ta sukna dotknutjim znečistil, prawil geden, nemohli
gsi gich druhým wypránjim opět očistiti? — Nežby suk-
no roztrhal, prawil druhý, nemohli ho raděgi dáti ně-
gakému chudému nádennjku? Kdo ti budaucně po tak
bláznowém skutku darowati bude na sstaty? — Toto
poslednj słowo se gen přjliš wyplnilo. Gestliže sem
od té doby sobě usmýlil někoho poprositi o přjdaweček
na slussněgssj oděw, bylo mi za odpowěd: Ty asi máš
chuť opět sukno na kusy trhati. —

Když skončil swau děginu, prawil geden z poslu-
chačůw: zdá se, že dobře umjte čtvermo choditi. —
Ba umjm, odpowěděl bramjn; k tomu gsem welmi
spůsobný; hned uwidjte. Mato sehnul obě ruce, a po
swětnici dwakrát i třikrát čtvermo běžel, tak že se di-
wáci diw smjchem nezalkli.

To gest dostatečno, prawil wrchnj saudce; co sme
nynj flysseli, dokazuge giž mnoho pro wás; ale dři-
we než něco usaudjme, potřeba flysseti, gaké důwody
bláznowstwj swého ostatnj přednesau.

76

Načež druhý brahman oslowil se tjmto způsobem:
„Chtěge na slawnost w okolj nassem oznámenau slussně
se dostawiti, poslal sem po holiče, aby mi hlawu a
bradu oholil. Když wykonal tu práci, řekl sem swé
manželce, aby mu wodplatu dala polturák, a z nedopa-
třenj dala mu diva. Nadarmo žádal sem, aby holič
geden polturák wrátil; nechtěl toho učiniti; gakkoli
sem na tom stál, odpjrati nepřestáwal. Hádka byla
tuhá, a giž počali sme geden druhého haněti, a holič
spustiw nagednau, mjrněgi počal a řekl: Gest owssem
prostředek wyhowěti té wěci. Za ten polturák, kterého
žádáte, wassj panj hlawu oholjm, gestli se wám tak
ljbj." Po nedlauhém rozmysšlenj prawil sem: Praw-
du máš; twé nawrženj skonči nassj rozepři, a nestane
se ani gednomu ani druhému křiwda.

Moge panj to uſlyſſeci, a widauci, co gi potkati
má, chtěla se odſtraniti; ale gá gi uchwátil a přinu-
til ſednauti na zem, a holič ozbrogený swau břitwau,
hlawu gi dohola obnažil. Mezi tjm panj moge hlaſitě
křičela, a praudem lánj a zakingnánj na nás chrlela;
ale gá nechal gi křičeti, chtěge gi raděgi s oholenau
hlawau widěti, než tomu lotraſu holiči polturáku do-
přjti, gehož by nezaſlaužil. Moge panj tjm ſkutkem
o swé pěkné kadeře připrawená, ſkrýwala se hanbau,
a nechtěla wygjti na swětlo. Holič dal se w koty, a
potkage mau matku na ulici, honem gi wyprawowal,
co se tu chwli w mém domě přihodilo. Dna hned při-
běhla, zwěděti chtěci, takliby tomu bylo; a uwidauci
swau newěſtu cele oholenau, stála něgaký čas němá
užaſnutjm a gako zkamenělá. Ale brzo prudkým hně-
wem propukla, lála, úkory obrážela, kteréž sem ſná-
ſſel ani neckage; neboť počjnal sem znamenati, že
sem ge zaſlaužil.

Šelma holič těſſil se z mé ſſkody a s radoſkj ten
přjběh wſſude rozſſiřowal, tak že ze mne posměch wſſi-
ckni obywatelé toho mjſta měli. Alj gazykowé powěſt

77

tu gesſtě ozdobili, a neopominuli dáti na srozuměnau,
že ſem ſwé panj gen proto hlawu oholiti dal, abych
gi za cizoložſtwo potreſtal. Sausede ſeffli se hroma-
dně k mému obydlj, ano přiwedli oſla, chtěgjce dle udá-
nj prominilau na něho posaditi, a gi s obrácenau na
zad howada twáři, po wſſech ulicech woditi; neboť
tak u nás lid treſtá panj, kterých nepořádnost na ge-
wo wſſla.

Powěſt o tom přjběhu donesſla se w krátce až do
mjſta, kde můg chán a chyně obýwali. Přiſſli ke mně
na kwap, a můžete sobě snadno pomyſliti, gaký po-
wyk tropili widauce swau ubohau dceru tak zohawenau.
Wzali gi s sebau domů, užiwali pak té prozřetedlností,
že s nj toliko w noci gezdili, aby gj hanby uchránili,
a w tak bjdném ſtawu, gakož byla, lidem na odiw ne-
ukazowali. Měli gi čtyry léta u sebe, nechtjce o gakém
udobřenj ani ſlyſſeti, až mi gi konečně wrátili. Dna
prokletá neſmýlnoſt winau byla, že ſem ſlawnoſt
promeffkal, ku které ſem se třjdennj posſtem připra-
wowal. Toho mi bylo tjm wjce ljto, když gſem se do-
wěděl, že nadobychegně ſkwoſtná byla, a hoſſé přečiſſo-
waným máſlem hogně čaſtowáni byli. Čtrnácte dnj
potom ohláſſena byla giná ſlawnoſt, a gá dopuſtil se
té neprozřetedlností, že ſem se na nj dal nagiti: ale
přes oſmdeſáte bramjnůw tam ſhromážděných přigalo
mne s hlaſitým posměchem. Zmocnili se mne, a ohlá-
ſili ſe, že mne newydagj, dokud gim nepowjm swůdce
panj mé, aby podlé přjſnoſti ſtawu nassemu daných zá-
konů protreſtán byl. Složil gſem přjsahu, že gá sám
winen ſem, a oznámil ſem prawau přjeinu, která
mne pohnula, abych tak gednal. Aužas mých poslu-
chačů při mém wyprawowanj na neymýš wſtaupil;
oni geden na druhého hleděli, a zwolali: „Slýcháno-
li kdy aby wdané panj hlawa oholena byla, gežto man-
želské wjry nezruſſila? Ten člowěk budto gest klamce,
anebo neymětſſi blázen, který na ſwětě žige.” — Dau-

78

fám, tak dokonal wyprawowatel, že i wy tak sauditi budete, a mau possetilošt wětſſi býti uznáte onné, kterau wás můg předek zabywal. —

Chromážděnj nalezlo, že ta possetilošt prawá gest we swém způsobu, ale nechtěli gestě wyněsti usudek, ažby ostatní dwa saupeře wysłechli.

Třetj který giž dáwno netrpěliwě toho okamženj očekáwal, nynj toto přednáſſel: „Gindá ſlaul ſem Anantaya, nynj wſſude známý gſem pod gménem Betel - Anantaya. K té přezdijwce dal přijčinu následugícj přjběh mého žiwota. Minul asi mějsć, co moge panj, až do onoho času w otcoſkém domě pro swůg autlý wěk chowána bywſſi, u mne bydlila. Gednau wečer před ſpanjm řekl ſem, newjm z gaké přijčiny, že by že-ny byly pleskny. Dna odpowěděla byštře a bez dlau-heho rozmyſſlenj, že zná muže aspoň tak pleskawé ga-ko ženy. Gá znamenal, že se tjm na mne naráželo, a popuzen gſa gegj odpowědj prawil ſem: Uwidjme, kdo z nás dwau dřjwe promluwj. Budiž, prawila ona; ale co dá druhému ten, který prohrage? List betelo-wy, řekl ſem gá. Tak se založiwſe posſli ſme spat bez neymenſſhoj flowjčka. Z gitra, když bylo ſlunce wyſſlo, a my se neukazowali, woláno nás gménem, my se nehláſili. Woláno ſilněgi, wſſecko tjcho. Klepáno na dwéře pokoge nasseho, ale darmo. Nynj poděſil se celý dům, mysliliť, že ſme w noci náhle umřeli. Te-ſač wesnický na kwap přiwolaný přiſſel s nástrogi swý-mi, a prolomil dwéře.

Nassj domácj nemálo se podiwili widauce nás oba cele zdrawé seděti na zemi ſkrčenýma nohama. Zdáli ſme se býti bez nedůhu, toliko mluwy zbaweni. Zku-ſſowali rozličným způsobem přiwěsti nás k mluwenj, ale nezdařilo se to. Matka moge úžasem bez sebe, da-la se w powyk, tak že se zběhli wſſickni brahmané ze wſi se swými panjmi, a tázali se na přijčinu tak weli-keho zbauřenj. Dům byl plný lidu, a každý podlé

79

swého obyčege mudrowal o přjhodě, gežto nás potkala.
Domněnj že něgaký tagný nepřjtel zlými čáry nás do
toho stawu uwedl opanowalo. W tom přeswědčenj ro-
dičowé mogi rychle powolali stowútného černokněžnjka
w tom okolj. Ten přissed neyprwé na nás za chwli hleděl
upřenýma očima, potom nás obcházel řjkage diwná
stowa, a ohledal nám puls na rozličných částkách těla,
a wsseligak potwořil se, že posud na něho bez smjchu
zpomněti nemohu. Posléze prohlásil, že w prawdě
okauzleni gsme; gmenowal i běsa, kterým sme dle
geho domněnj poseděni byli, a popisowal geg gakožto
welmi twrdoffigného a urputného. Pro nesnadné geho
zahnánj cenil sobě oběti a giné potřebné k tomu obřady
na pět čerwených zlatých. Rodičowé mogi nebyli bo-
hati; náramná cena žádaná od kauzedlnjka ulekla ge
welice; zatjm předce uwolili se raděgi k tomu platu, než
aby mne a panj mé němých nechali, a přistjbili mu nad
to přiměřený dar, gestliže by nám mluwu nawrátil.
Kauzedlnjk prawě chtěl počjti swé zažehnáwanj, když
geden přjtomný známý brahman wssem na wzdory u-
twrzowal, že staw náš pocházi od přirozené nemoci,
čehož mnohé přiklady že widěl; připowěděl nás zho-
giti bezwssech autrat. K tomu konci kázal přinesti
pánnew s žeřawým uhljm, a žádal gehlu zlatau. Ma-
ge wss po hotowě, rozpálil tu gehlu, gen že se neroz-
pustila w ohni, a ugaw gi klesskami, dotekl se mne nj
we spodu nohau, pod paži, w gámce nad břichem, a
konečně na wrchu hlawy. Wyzdržel sem ty hrozné
muky bez pohnutj, ani necekna. Gá bych byl raděgi
umřel než té hanby dočkal, abych prohrál. Pokusme
toho na panj, prawil nezbedný léčitel, mau stálosti giž
poněkud z brku wyražený. Přiblžiw se k nj, přiložil
gi zlatau gehlu ku spodu nohy. Ledwa wssak oheň po-
cjtila, trhla hbitě nohau a zkřikla: Dost, dost! Na
to se ke mně obrátila a prawila: Prohrála sem, tu
máš betelowý list.

80

Newědělli sem to napřed, že ty prwnj mluwiti budeš? Ty potwrzugeš tjm, co sem řekl na noc, že gsau ženy pleskny. — Musím to nésti, odpowěděla ona; budaucně s tebau se wjce nesadjm.

Diwáči na sebe hleděli s podiwenjm, newědauce, co o tom přjběhu mysliti magj. Wyswětlil sem gim toho přjčinu, na čež gednjm hlasem zwolali: Gak po-diwna to possetilost! celé sausedstwo zbauřiti, dáti se páliti od paty až do hlawy, aby nepřiffel o betelowý ljstek! Wěru, w celém swětě nikde nenagde se tak spá-lený mozek gako twůg. — Od té doby w celém okolj gmenugj mne Betel - Anantayu.

Tento důkaz ffálenstwa zdál se společnosti owstem znamenitý býti. Sauzeno ale za sprawedliwé, aby dřjwe wyneffenj úsudku poznalo se také, čjmby čtwrtý žalobnjk swého požadowánj zastáwal. On to učinil následugicjm způsobem.

Zasnaubil sem se s mladičkau djwkau, která pro autlost wěku gesstě ssest neb sedm let w otcowském domě zůstala. Když dospěla, wzkázali gegj přjbuznj nassim, že nynj na té době gest, a wsecky powinnosti stawu manželského wyplnj.

Obydli chána mého bylo asi ssest neb sedm hodin cesty od nasseho wzdáleno. Matka má práwě stonala, když ta radostná zpráwa přiffla, a nemohla té cesty spo-lu podniknauti. Kázala tedy mně gjti pro newěstu, a na-pomenula mji se ostražně, a ničeho nedělati a nemlu-witi, čjm bych obmezenost duffewných swogjch mocnostj ukázal. Bogjm se, prawila při laučenj, aby něgakého hlupstwa nedokázal, protože twau sprostnost dobře znám. — Přisljbil sem dle napomenutj gegjho mau-dře sobě wěsti, a dal se na cestu.

Tchán můg přigal mne ochotně, a na čest přjcho-du mého pozwal wsech bramjnů toho mjsťa na hody. Když přiffel den odchodu, powoleno mi a newěstě mé odgji. Tchán můg dal mi požehnánj, a proléwal po-

81

toky slž, gakoby nesštěstj byl předzwjdał, které dceru
geho potkati mělo.

Naštaupila prawě doba letnj, a w den odchodu na-
sřeho bylo welmi horko. Šli sme přes suchopárnau
planinu, táhlau na mjli. Pjšek od slunečných papr-
skům rozpálený w krátce ožehl nohy mé mladé společ-
nici, kteráž wychowaná w stjnu krowu otcowského tak
unawugjcju m putowanj nezwyklá byla. Začala pla-
kati; gá wezma gi za ruku wšemožně snažowal se do-
dati gi myšli. Ale brzo opustila gi wšecka sjla;¹ ona
položila se na zem a prawila, že tam raděgi umře než
dále půgde. Měl sem welikau nesnáz, sedě wedlé nj
a newěda co počjti, ano tu kupec okolo gde, a stádce
wolů s rozličným naloženým zbožjím před se žene. Gá
promluwjm k němu, žalugi mu slžawě swau bjdu, a
prosjm, by mi w té ukrutné těžkosti raden a pomocen
byl.

Kupec přikročiw k mé newěště, djwal se na ni
pozorně, a prawil, že w tom pořád gesště přibýwagj-
cjm horšu žiwot toho ubohého stwořenj gest patrně w
nebezpečenstwj, buď že ležeti zůstane, buď že wstane a
dále půgde. Nežbyste, prawil on dále, dočekali té ža-
losti, a widěli před swýma očima gi umjrati, aneb snad
dali se w podezřenj, že ste gi zabili, raděgi mně gi
přepušťte. Posadjm gi na mého nevstatněgssho wola
a powezu: tjm způsobem ugde ginak neuchranné smrti.
Arci že potom pro wás bude ztracena; ale wždy to lé-
pe, gi ztratiti, a mjti zásłuhu, že ste gi žiwot zacho-
wali, nežli w domněnj přigjti, že ste gi zabili. Ge-
gj ozdoba asi dwadcet čerwených zlatých wynássj: tu
máte pět a dwadcet, a přepušťte mi swau newěstu.

Toto předloženj muže toho zdálo mi se prawé bý-
ti; wzal sem tedy podáwané penjze, on pak newěstu
mau, posadil gi na wola, a bez messkánj dal se na ce-
stu. Gá také ubjral se dále, nohy mé od horkého pj-
sku, po kterém mi celý den gjti bylo, téměř ohořely,

6

82

až sem pak pozdě wečer domů se nawrátil. „Kde gest twá newěsta?" ptala se matka moge s podiwením widauc mne přicházeti samotného. Gá gj wyprawowal celý přjběh mé cesty, a zpráwu dal o té smutné náhodě, která potkala mau mladau společnici, a mne přinutila prodati gi kupci tamtudy putugjcjmu, raděgi než býti swědkem neuchranné smrti gegj, nebo snad obviněnowánu býti že sem gi usmrtil. Posléze wytáhl sem z kapsy oněch pětmecjtma zlatých mně za sskodu daných.

U wyprawowanj toho přjběhu horlenj matky mé takowého stupně dokročilo, že nejprwě oněměla, a gako zkameněla. Ale brzo potom zadržený hněw násilně a ohromně propukl: chrlela na mne haněnjm a prokljnánjm, wždy gesstě přewráceného gednánj mého, gako se gj zdálo, slabssjm. — Ten nesmyslnjk! ten nesstastnjk! hlasitě řjkala, prodá swau newěstu! přepustj ginému! Dceru bramjnskau za sauložnici padlému kupci! Co lidé o tom pomyslj? Co řeknau přjbuznj té ubohé djwky, a nassj, když se té ohawnosti dowědij? Možnoli, aby tak náramnau possetilošť a hlaupost uwěřili?

Smutná náhoda mé newěsty k přjbuzným gegjm brzo se donesla. Přiběhli plni zůřiwosti, kygmi ozbrogeni, magjce w aumyslu mne ubiti. Toby se bylo nepochybně stalo mně i mé ubohé matce, ačkoli cele newinné, kdybychom zahé dowěděwsse se o gegich přjchodu, rychlým autěkem pomsty gegich byli se neuwarowali. Nemo hauce fami sobě náhradu wzjti, přednesli wěc k wrchnjm třjdy swé, kteřj mne gednohlasně k zaplacenj dwau set pažod w náhradu za snjženau čest oné rodiny odsaudili. Dále pod ztrátau třjdy wſſem a každému zapowězeno bylo takowému bláznu, gako mně, manželku dáti. Ddauzen tedy byl sem k bezženstwj po celý čas žiwota. Gesſtě bylo to mé sſtěſtj, že mne z řádu bramjnůw na wždycky newylaučili. Miloſt ta byla mi udělena pro neumřelau gesſtě pamět otce mého mezi třjdnjky, muže welmi ctěného a nad mjru wáženého.

84

Zrada Bessowa a Nabarzanowa nad Dariem,
králem Perským.

Slomek newydaný českého Alexandra.

(Z rukopisu psaného we 13. století, z něhožto pozůstali dwa tiskové pergam. we 4. z archivu král. města Českéch Buděgovic do českého Múseum se došلتí. Wiz J. Jungmanna histor. literat. české, na síl. 29.)

U w o d.

Slomek tento českého Alexandra náleží mezi neystar-
ši památky řeči nassj; rukopis zagifté, kterýž ho po-
skytuge, podlé písma zdá se býti z wěku Přemysla Dt-
tokara II. krále českého; ano i podlé zastaralých fo-
rem řeči české báseň tato wísse sahá, nežli i sám ruko-
pis Kralodworský, gehožto básně, ač samy w sobě mno-
hem starši a wyborněgši, wssak we způsobu mluvenj na
konci XIII. století obyčegném nám zachowány gsau. Wi-
děti tudjž, že užjwanj rýmu we weršjch českých giž we po-
lowici XIII. století obyčegné bylo, ač tussim gen w bá-
snjch z ciziny do české řeči přeložených, aneb podlé ci-
zjch wzorů wytwořených; také že Čechowé giž tehdáž
zábawné spisy a romány w zaljbenj měli.

Slomek ten obsahuge některé zwláštenosti řeči na-
ssi starowěké, které ginde ne tak zhušta se nacházegj, a
poněkud i wyswětlenj potřebugj. Sem náleži 1) časté
užjwanj počtu dwognjho (dualu), k. p. swě,
bychwě, pogdwě, želěwě, pokúpiwě, odstú-
piwě, t. g. sme, bychme, pogdme, željme, pokaupjme,
odstaupjme (my oba); raděsta se, u fasta, básta

85

se, ležeta, gala, t. g. radili se, ufali, báli se, leži, gali (oba dwa); ta dwa, gima, nagú, t. g. ti dwa, gim, nás (obau), a t. d.

2) wssudy gesstě u na mjošto i, k. p. lud, králu, slúbilo, zorňú, gu, s wssú postačú, s milostí, slyšsu, wizu, na mjošto: králi, sljbilo, zornj, gi, s wssj postatj, s milostj, slyšsi (slyšsjm), wizi (widjm) a t. d.

3) wypusštěné e, k. p. ž-byč že byč, ž-se že se, t-dy, tedy, n-odstúpiwě, neodstaupjme, n-upadla neupadla, n-uďatný, neudatný a t. d.

4) zvláštnj způsob užjwanj participij, k. p. byl geda, t. g. gel; byl upadna, upadl, byl pomně, pomněl; bylby žjšče, t. g. zjškalby; strach ho bu-de odtjšče, t. g. strach ho odtiskne; bud užiw, t. g. uži (imperat.); gest zaſlúžiw, t. g. zaſlúžil, a t. d.

5) giné zvláſſtnosti, w ſtarhých rukopisech wjce mené obyčegné, gako k. p. o mjošto t, (ſtáci, ugiſci, mi-loſci); knemu, o nem, zemenjna t. d.; nem, t. g. nám, a t. d.

Orthografie zlomku toho gest zvláſſtnj a dokonale důſledná, ale welice obtjžná; pro zwuky pauze české užjwá se diwného složenj liter, gako k. p. chzčti č; s čti ž; zz čtis; h často zbytečně se klade, a píſſe se tedy: čas chzazz; swět = zzuiet; ſenion = zen hi on; že ležeta = se, leſeta; žiw imrtw = ſiw hi myrtw; slz unoře = zzylz unorſie; přeslyſſal řeč prſiezzlyssal rſiechz, a t. d. práwě gako psána „Legenda ſw. apoſſtolů” z téhož wěku, kterauž p. Dobrowský w histor. literat. na str. 103, a p. Jungmann na str. 27 uwodj.

F. P.

97

Nowomanželům.

Báseň časoměrná

od r. 1682.*)

Chceš se ženit? rozumem a dobrau se třditi raddau
Hled, a gakau k milosti máš sobě wjiti ženu.

Kdožs maudrý nemudrug, twárnau se mámiti krásau
Nedey, a nehledey krášy a statku ženy.

Krása zawiedla mnohé dost krásné wěř mi gonáky,
Zpálili tež se množi, hledage statku, zbožji.

Pro wěno, neb pro statek se neženů, manželka za často
Wěrněgssj býwá bez wěna, nežli s wěnem.

Wzal si mnohý bohatau, mage sám také dosti bohatstwj,
Přisslo to wſak obogi wſſecko na různo zbožji.

Nech ženy, byt i peněz měla na sta tisiele i wjce,
Neyniliť upřimná, gestliže neyni milá.

*) Tato báseň nalezena byla w Staré Bolesławi, w knihowně tak nazwané Swato - Máclawské. — Gméno básnjře připogeno nenj; gen toliko na prwnj stránce poznamenáno gest, že k ſnátku swadebnjmu urozeného pana Giřjho Samuele Ermana z Ostrawy s urozenau pannau Martau Annau Millerkau z Wildenberku dne 11 ledna léta Páně 1682 konanému fložena a w králowském menſſim měſtě Pražském tiskem Jana Arnoléta wydána byla. — Z předu se nacházegj naučenj mrawná; máli maudrý a mladý se ženiti? — kterážto otázka w následujícj zase rozdělena gest: máli maudrý ženu pogjti; máli mladý mladau ženu sobě wjiti, anebo mladé starému zanechati? a řtarau sobě pogjti? — Odpowědi z

7

98

Byt byla babka zlatá, a se sſesti wozjwala koňmi,
Wem sobě radſſi chudau, chob radě pěſſky s mladau.

Nic nepomůž babice, zlato nic, ani koňstwo k milosti,
Neb zlata láska negj, ani se koňmi wozj.

Můž zlato, můž i statek, můž pobrati wſſecko nesſtěſtj,
Wždy tobě wſſak na twém zůſtane babka krku.

Wſſak ty babičko milá, na mladé nebudeš proto hněwná,
Tak ani se nehněwey na mne, babičko milá!

Ty sobě, bywſſi mladá, wzala též si mladého gonáka,
Chtěg tedy nýni také přjti mladého mladé.

Cnoſt, maudroſt, pobožnoſt, to trogi gest kráſa newěſty,
To troge panna magje, má wſſeho doſt, i pro tě.

Tak wěda tedy o tom, že na cnoſt máš dáti pozornoſt,
Gestliže statku nemá, cnoſt mage neyni chudá.

Negni chudým, manželku magicj, neyni potřebným,
Bůh, láska a dobrá náděge nauze nedá.

Bůh a co láska welj, tedy wem sobě, žiw gſa pobožně,
Buž ženy swé pánem, mil Bohu, tak i lidem.

wětſſi čáſtky z pjsma swatého wzaty gſau. Paſt teprv se přiwo-
zuge nadřečená báſen, z pěwomluwa gmenewaná. — Tato paſ
negen pro swá wyborná nábežná naučenj, gak totiž manželé w
manželstwj, by se gim dobře według, chowati se magi, ale i na dů-
kaz nowy, gak i w 17. stoletj spisowatelé čeſſtj w ſkládanj báſnj na
čaſomjře sobě zalibowali, opět tuto na swětlo se wydawá. —
3 nj neméně patrno gest, že w báſnjch, zwlásſtě ponaučného ob-
ſahu, dá se psáti řečj čeſkau wůbec srozumitedlnau, kterážto doz-
konalost při mnohých nyněgſſho wěku pořdku bívá. — K tomu
wſſemu wydawatel té naděge geſt, že gakož půwodně tato báſen die
ſamých ſlow spisowatelowých k ponaučenj, obweſelenj a k potěſſenj
ſepsána a tisſtěna byla, tak i wydánjm gegjm druhým nyněgſſi
obecenstwo čeſkého gazyka milowné, a wſſecky manžely zwlásſtě paſ
nowé ponauči a potěſſi. —
...čr...

99

Wšak proto žes pánem, nemusíš na to mysliti nikdá,
By žena za podnož twau tobě býti měla.

Gak ale máš se chowat, upřimná láška a swornost
By mezi na wěčné trwala wámi časy?

Hnedky powjim, a radjm, zachowey toto pilně prawidlo,
Gestliže w manželstwj mji hledáte sstěstj.

Kdož tě, a wſſecko stwořil, toho měg tedy předce na myſli,
Daufey ſilně w Boha, modli a bog se Boha.

Nebč Bůh žehnáwá, kdož se geho wůli podáwá,
Když Bohu někdo wěřj, wždycky se dobře daří.

Prát ženu, kdož maudry, sobě wždycky za hanbu pokládey,
Neb ženu kdo trhznj, welmi nemaudře činj.

Wěř tomu, těžce hřeffiš, pera swau manželku upřimnau,
Gest hřjch (Kato prawil), gak by kdo chrámy ruffil.

Muž, žena, gedno tělo: a swaté manželstwo pořádné;
Twé choti bezbožnau netkni se tehdy rukau.

Zbjt ženu w manželstwj, gest mužská hanba, tyranstwj,
A k tomu nic lepſſi nebude, nežli horſſi.

Bůh ženu w rági stwořil, a gi wſſemi cnostmi okrásſtil,
Krasu a dokonaloſt dal nade wſſecky twory.

Tak krásné stwořenj, genž gest Boha djlo poslednj,
Chces tedy tak krásné káleti djlo Božj?

Wěř manželce dobre, a budeš wždy myſli pokogné ;
Swůg sobě když newěřj, tuť se nedobře daří.

Sſetř také pilně zdrawj, a co máš, toho střjdmě užijweg,
Kdo střjdmým býwá, ten swětu dlauho trwá.

Wem, kdyby Bůh k cnostem dal twé něco ſtakku newěſty,
Dobře ſtatek nabytý, dar také gest to Boži.

7*

100

Coť Bůh dá, co rodič, toho hled sobě ssetřiti dlauho:
Drž, co držíš: napotom zdaž uhonjš co ? newjš.

Coť nachowal Steyskal, promrhat wſſe to můž brzo Weýſkal,
Ty ale s mjrnostj wěd sobě w bážni Boži.

Swé kdo mrhá, promrhá; wážen mezi lidmi nebhywá,
A k tomu posměſhným gest také nauze chlapem.

Ty tedy swého co máš, to choweg, na giné ſe nebezpeč:
Sám co nemáš, ginſſi nic tobě darmo nedá.

Tak mudr buß, nemudrug, Boha kog ſe, žiw gſa pobožně,
Zůſkaneš swým pánem, mil Bohu, mil i lidem.

Neslibug a nepučug: rukogemſtwj wěr mi, a půgčky,
Do ſſkody čaſto wodi, někdy chudého činj.

Wſſak aby nic nikdá nepučil také, zdá ſe nelidské
Byti, a křeſtanské naproti lásce čelj.

Půgčiti když můžeš, dobremu ſaufedu swému
Půgč: a když tě proſj, tež i chudému pomož.

Chwály hoden welký wěřitel, dlužnju kdo swému
Půgčil, tak aby nic, od něho wjce newzal.

Nic tomu, nic ſe nediw, co činj hled nádege, wjra ;
Wěr ani že takowý w nádegi neyni chudý.

Wje uwěřil wěřitel dlužnju swému chudému
Sto kop, než na gisém základu někdo tisje.

Ten kdo na nic uwěřil, wěřitel gest wjru magjej:
A má ſečkánj, až bude mjti chudý.

Dnen gak mine čas, tu ſe hnedky do ſtaku uwáže:
Tak že který bohatým byl wčera, dnes ge chudým.

Wěr tomu, že i mnohý mage dosti zástawy welké,
Dluh stratil, a wěřitel w nádegi k swému přiſſel.

Coť Bůh obmeyſſlj, to newjš, a co zegtra chudému
Dá sſtěſtj ? neb den můž mnoho dáti geden ;

101

Wjšli, že nic kdo neměl, welikého časło nabýwá
Sstěstj: neb dobra náděge z nauze wede.

Půgč nědy, půgč i na nic, nezmeylšt náděge nikdá,
Záplatu zde gisťau, i w nebi mjti budeš.

Bus dobrým dobrý: by nebyl wſſak sám sobě ſſkodný:
Čiň dobře každému, bez ſſkody siveho domu.

Th ale sám se nedluž: leč když toho potřeba kaže;
A když čas placenj, dluh zaſe pěkně zaplat.
Měg w paměti wždycky, že nepláce ſtatku oplače:

Swrſſky i ſtatky pořád wezme ti mocně odhad.

Wjece netraw, nehodug, neutráceg, než co wynáſſi
Důchod, a než máš potřebu, wje se nedluž.

Auroky zbyſtra kroky dělagj, a magi roky krátké:
Neb nespi, neleži, wždy neuſtále běži;

Statky hryzau, a žerau, a nechašli, dokonce ge zhltnau;
Půgbau pryč w krátkých swrſſky i ſtatky čaſich.

Chcešli nauze nemjt, toho což máš mjrně požiweg;
Přestati na ſkrowném wedle možnosti uměg.

Bus tedy, buš maudrym; ljp mjt nedoſtatky se ſtatky;
Byti malým pánem ljp, nežli nauze chlapem.

Nic zbytečného něſtaw, w kupowanj maudře se mjwey,
Skrz kaupi a ſtawenj gsau se zawedli množi.

Když kupugeš ſtatky, newybjreg wſſechno z tobołky,
Námluwy, wěř, trhowě časło do nauze wodj.

Plač když čas placenj, neplatjš tu weymluwy žádné,
Nedáš ? dáti muſiš: snad k tomu ſtatky ſtratjš.

Seč se čigeš, to děleg, neděleg, seč byti nemůžeš:
By z toho posměſſné, cos začal, hanby neměl.

Oſpalstwj se warug, leniwosti se wždycky wyhybey,
Zpuchne mysl leniwá, co ſtoge w lauži woda.

102

Gak žena pak maudra w manželstwj, zpjwati začnu,
A manželu i swému chowati má se domu.

Schwala ženy maudré gest přednj: ačby pobožný
Medla žiwot, w bážni kráčege wždycky Božj.

Gest hlawa muž ženy swé: gemu má tedy býti poslussná;
A geho tež maudrau řjditi wždy se radau.

Manželu ať wěrnost zachowá manželka upřimná,
Gsauc hospodářstwj tež také pilna domu.

Buď stydliwá, whljdna, bez potřeby nečt se netaulá:
Čest každému dáwá, tež doma ráda sedá.

Přátelstwj s babamiť se warug, obzwlásťe chudými:
Tež towarystwa s giným, bez muže wůle, nečiň.

Tak se choweyte milj, tak upřimnj manželé wssickni:
Wssem kdož tak učinj, dobře se wždycky zdaří.

Buďte žiwi sstastně, gedné myslí, swornosti gedné,
D, wy sstastně nowj manželé buďte žiwi!

Gedna které wěčnau sobě láská spolčila wazbau,
Buď také wám wěčné na wěky gedno sstěstj.

Winssugi od sedce wám, a sstěstj od Boha žadám,
Buď wasse gedno lože, buď žiwo, wždy se množe.

Tak ť Bůh žehnává, na modlithách kdož w něho wžiwá:
Dwa tedy buďte geden, měgte se dobře! amen.

105

2.) České nijw.*

Nozměrem indikčn. („Giki“)

Miznau bleskně garokrage,
Garokrage wonné, koberce mágomilé,
Miznau diwoké řeky, lesi
Pěvnj, a nowý se rág zas otvírá.

Strání hlahol ale zwučný,
Krásný zpěwto o milosti pasthřek,
Tento nohám klade zámoty,**
A gen odtad truchle můg se duch lauči.

Ni, wám, pasthři milj,
Tobě rolnjku se čelem w potu horaucjm,
Ha! tobě národe Český !
W početj giž bozi do srdce wdechnuli pěw.

D pěgtež wassí, krásné
Pastwečky, milost, milost kterau bohowe
Dali wám, pozwali*** gménem
Wás sladkým „kde Słowanka tam tě zpěw.”

J. L. Tomiček.

*) Niwa, Flur. **) Zámot, co se zamotá, weplete z ***) pozwali, nazwali, benennen.

107

4.) S wět můg.

W tichu propastněm, w temnu wězje země
Zrakům umízni! Wzhůru, komuž z tworů
Noční ge možno wlády nedbat,
Tam t' ideál kyne nám welebný!

(Wssednost, nechať spj neswěcená w loži) —
Tam, kdež wěterný nad okeán, nebes
Blankyt wynássj hwězd planaucjch
Kaule, perut powynes mne mocně!

A když se gasné slunko odebralo
Od Mesticů,\* gichž waus nigaký bradu
Rudau nekrásslj, tuť sšwěloſlj
Oswěcuge swěta mého řjſſi,

W njž můg kocháwá rád se duch; oswěcj
Skwěle swatého chrám ducha, báň gehož
Nebes ke hwězdostolci třeč:
Srdce=tě mé ducha chrám swatého!

Gehožto ohněm rozňato, wys' letj,
Ragskau se krásau sladce zabýwage;
Tam, wjtěžům kde nesmrtelných
U pramenů zelená se palma!

Maudroſt, se krásau enoſt, kde ge wěnčena,
A nesmrtelnost wjtězoſláwy gim
Dblauk, stěžeg, od wýchodu až
K západu, seklenula přeſlawný

\*) potomci Europčanů a Amerikánek, w Americe bydljcir.

111

Platonowa rozmluwa

Fédros, aneb o kráse,

z Řečtiny přeložená.

Sokrates a Fédros.

(Pokračowání. Wiz Časop. Mus. 1828. swaz. I. str. 107.)

Křždá dussé nesmrtedlna; nebo co sebau wždy hýbá, nesmrtedlné gest, co ale něčím giným hýbá a samo také giným hýbáno býwá, magje koneč hýbanj má i konec žiwota. Gediné tedy co se samo hýbá, poněwadž se samo neopausstj, nikdy nepřestáwá hýbati se, alebrž i giným wěcem, které se hýbagj, pramenem a půwodem hýbanj býwá. Půwod pak nepowstal nikdy; z půwodu zagisté, cokoli gest, powstati muselo, on wssak sám z ničeho; nebo kdyby půwod z něčeho byl powstal, gižby půwodem nebyl. Poněwadž ale nepowstal, nutno, že ani přestati nemůže; kdyby zagisté přestal, gižby ani sám z čeho giného, ani co giného z něho wjce powstati nemohlo, gežto wsse z půwodu powstati musj. Tehdy půwodem hýbanj gest to, co se samo sebau hýbá, toto pak ani zahynauti ani powstati nemůže; sice wesskeré nebe i celé stwořenj sesuwsse se zastawiti se musely, anižby wjce bylo, čímžby se zase do hýbanj dáti mohly. Z poněwadž patrno gest, že nesmrtedlno to, co se samo sebau hýbá; nikdo na rozpacjch nebude po-

112

wědji, že totéž gest wlastnost a způsob duffe; každé
zagisté tělo, gehožto hýbanj zewnitř se působj, bezdu-
sné gest, kteréž ale we wnitřku swém famo sebau se
hýbá, odussewněné; tototě zagisté powaha duffe. Gest-
liže pak tomu tak, že co se famo sebau hýbá, nic giného
nenj nežli duffe: i musjít tedy cos nepowstalého a ne-
smrtedlného býti.

Až potud o gegi nesmrtedlnosti; o bytnosti gegi ale
takto řjci slussj: gakowá gest, toby byla wěc owssem
božského a dlauhého wyprawowanj, čemuž ale se podo-
bá, lidského a kratssjho. Takto tedy wyprawugme.

Podobeyž se duffe frostlé moci spřeže okřjdlané konj
a wozatage. Takž koně a wozatagowé bohů wssickni i sa-
mi gsau sslechetnj, ze sslechetného rodu; giných ale smjšenj.
Tu předně to, co u nás wladne, řjdj tu spřež (wozatagi);
pak geden z konj geho gest mu usslechtilý a z tako-
wýchže poslý, druhý ale naopak, a z rodu odporného.
Nesnadné tedy a obtjžné musj w nás wozatagenj býti.
K čemu pak se žiwočich smrtedlným a nesmrtedlným
nazjwá, pokusme se wyložiti.

Každá duffe wladne nad tjm, co bezdussného gest,
a obnássj se po celém nebi, rozličného času w rozličných
podobách se stawjc. Dokonalá gsauc a okřjdlaná, u
wýssi se wznássj a celý zprawuge swět; ztratiwssj ale
perutj swé upadá, až se chopj něčeho pewného, w němž
usadiwssi se a tělo pozemské na se wezmauc, ano se sa-
mo sebau hýbati zdá skrze moc geho, žiwočichem se we-
směs nazjwá, gsauc duffe i tělo spogené, a dáwá se mu
přjgmj smrtedlného; nesmrtedlným pak prawjme ge bý-
ti ne z důwodu něgakého prowedeného, ale gen naftre-
geného, ani widěwsse, ani dostatečně poznawsse boha,
gakožto něco nesmrtedlně žigjcsjo, i dussi i tělo magi-
cjho, to pak oboge na wěky nerozdjlné. A wssak to-
mu buď, gakž se bohu ljbj, a tak i mluwiti o tom
slussj. Přjčinu ale ztráty perutj, pro kterau dussi u-
plýwá, pozneymež. Gestiť pak asi takowá:

113

Perutį moc za přjrodau šwau wznássį, co těžkého gest, do wyšosti, tam kde rod bohů přebýwá; onotě ze wšěho, co do těla, neywjce aučastno božskosti; božské pak gest co krásného, maudrého, dobrého a wšě co tomu podobno; tj mto tedy žiwj a zmáhá se neywjce perutį dusſe; mrzkostmi pak a neprawostmi a odpornými wěcmi kazj a hubj se.

Takž pak weliký wůdce na nebi, Zews, okřisdlaný wůz poháněge, prwnj wycházj, wſſe řjdě a opatruge; po něm následuge zástup bohů a demonů, w gedenactevo hluků rozdělený; zůstáwá zagisté Hestia we přjbytku bohů ſama; oſtatnj pak, kteřížkoli z počtu těch dwa-nácti postaweni gsau bohowé přednj, wěwodj w tom pořádku gakž každý postawen gest. A mnohé gsau i blažiej podjwánj a wýprawy u wnitř nebes, do kterých-to se zabjrá blažený rod bohů, čině každý co mu náleži; následuge pak kdokoli i chce i může; záwist zagisté wylaučena z oboru božského. Když pak tedy ſtolowat se berau, k neywyšſjmu obwodu nebes, wznáſſej se přj-kro wzhůru; a tu wozowé bohů, ſtegnowážně wěſti se dadaunce, ſnadno se wznáſſej, ginj ale ſotwa; ſtěžu-ge ge zagisté kůň zlostj nakažený, k zemi se schyluge a tjže, gestliže nedobře chowán gest od wozatagů. Tu te-dy práce a zápas neykrutſſi dusſi naſtáwá; nesmrtedl-né zagisté které se nazjwagj, když k wýſſině wyniknau, tu wyſtaupjce wen, postawj se na hůře nebes, a ge ſtogiej obnáſſi krauženj gegich; ony pak tu ſpatřugj to, co nad nebesy gest.

Toto nadnebeské mjoſto aniž kdy který z nassich basnjků ſlawil, aniž kdy hodně oſlawowati bude. Gest pak takowéto, — ſluffi zagisté osměliti se i propowědji prawdu, zvláſſtě an o prawdě mluwjme: —

Dnano bezbarewná, beztwárná i nedočitelná bytnoſt, gestotně bytugiej, může gen ſamým ředitelem dusſe, rozumem, uhljdána býti. Okolo této bytnosti magj prawé wědomosti ſjdlo swé. Takž tedy myſl bohů,

8

114

rozumem a wědomím přesným se žiwćj, gakož i každé
dusse magicj co náleži dosáhnauti, spatřugic po času tu
bytnost, raduge se, a patřjc na prawdu, žiwj se a prospj-
wá, až gi kolem to krauženj obnese; w tom pak obná-
ssenj spatřuge samu sprawedlnost, spatřuge maudrost,
spatřuge i wědomost, ne tu která w času powstáwá, a-
niž tu která rozličná gest w rozličných od nás tak na-
zwanych bytnostech, ale wědomost oprawdowě gestotné
bytnosti; tu a giné podobně gestotné bytnosti spatřiw-
ssi a požijawssi dusse, wegdauc zase do wnitř nebes,
domů se wracj; když pak se wrátila, wozatag k geslem
koně postawě, dáwá gim ambrosii a pak ge nektarem
napágj.

A tento gest žiwot bohůw. Co do giných dusši,
která z nich neylépe po bohu následowala a gemu se
připodobnila, wyſkytla nad nebesa hlawu wozatage swé-
ho a we krauženj obwodu spolu obnáſsina byla, nepo-
kogena wſſak bywſsi od konj a sotwa spatřiwſi prawdu;
giná pak brzy se wyſkytla, brzy pohřižila, a za náſiljm
konj swých něco spatřila, giné nic; ostatní ale dychtiwě
ſice wſſecky nahoru náſledugj, nemohauce wſſak dostih-
nauti, pohřižené spolu obnáſseny býwagi, ſſlapagjce a
hrnauce se na sebe wespolek, ana gedna druhau předstih-
nauti uſiluge; powyk tedy a zápas a namáhání ney-
krutſſi naſtáwá; kdežto pro nesitatečnost wozatagů mno-
hé se ochromugj, mnohým perutj zhuſta polámáno bý-
wá, wſſecky pak, mnoho práce podniſſe, a wſſak spa-
třowanj bytnosti aučastny nebywſſe, odcházegj, a od-
ſſedſſe, domněnj za pokrm užijwagi.

Proč pak gest onno weliké uſilowanj, prawdy po-
le, kde gest, spatřiti? J to zagisté, co dusse do sebe má
neylepſſjho, pastwu swau na oněch lučinách nacházj, i
perutj, kterýmž dusse se wzhůru wznáſſi, za přírodau
swau tijm se žiwj. Gest pak uſtanowenj Adraſteino
toto, aby každá dusse, která následowawſſi po bohu,
něco prawdy spatřila, až do druhého zase krauženj by-

115

la bez aurazu, a budeli s to wždy, aby také wždy ne-
porussena zůstala; gestliže ale nemohsi následowati nic
nespatři, a za něgakým nesstěstím nepaměti i neprawo-
stj se naplnjc se stjži, stjžená pak perutj potraj a na
zemi spadne, tehdy zákon gest, aby ka se newrodila w
žádnau zwjřecj přjrodu w prwnjm porozenj, ale ney-
wjce widěwssj w plod muže budaucjho milownjka mau-
drosti, aneb krásy, aneb uměnj, anebo lásky; druhá pak
we plod krále sprawedliwého, neb wálečnjka, neb wláda-
ře; třetj auřednjka státu, neb hospodáře, neb obchodnj-
ka; čtwrtá w pracowitého gymnastika, aneb s léčenjm
těla objrati se magicjho; pátá w toho, genž wěsstj
žiwot aneb k obřadům náležicj pomede; sfešté básnický
neb s nápodobněnjm se zanássegicj hoditi se bude; sed-
mé rolnjk neb řemeslnjk; osmé sofista aneb pochlebnjk;
dewáté tyran. W těchto pak we wssch, kdo sprawe-
dliwě se měl, lepssjho źawu dosáhyne, kdo nesprawedli-
wě, horssjho.

Nebo tam, odkud každá dussé pochází, newracj se
zase za deset tisíc let; neopěřuge se zagisté před tjmto
casem, kromě dussé filosofowassjho bezelstně, aneb mi-
lowassjho po filosoficku; takowéto w třetjim tisjciletém
krauženj, gestliže tento žiwot po třikráte pořád sobě wy-
wolily, tak opeřené we třjtisjcjm létě odcházegj. D-
statnj pak, když prwnj žiwot dokonaly, podnikagj saud;
sauzeny pak gsauce, některé do podzemnjch káznic gdau-
ce podstupugj trest, giné na něgaké nebeské msto skr-
ze saud wznesseny gsauce, wedau žiwot toho hodný, kte-
rý we způsobu člowěka byly žily. W tisjcjm roce o-
bogj dostanauce se k losowanj a wolenj druhého žiwota,
wolj sobě, gaký která žádá; a tu i do žiwota zwjřete
lidská dussé dostáwá se, i ze zwjřete, kdo někdy člowěkem
byl, zase do člowěka; nikoli zagisté nespatřiwssj nikdy
prawdy do této podoby se nedostane. Potřebj zagisté
člowěku porozumiwati podlé tak nazwané idey, pochá-
zegicj z mnohých čitelnostj, w gedno rozumem zahrnutých;

8*

116

toto pak gest spomjnanj onoho, co někdy dusse nasse spa-
třila, boha sprowázegje, a nedbagic na to, co nynj bý-
ti prawjme, ale wznásfegic se k gestotné bytnosti. Pro-
čež i práwem gediná mysl filosofowa perutj nabýwá;
do toho zagisté wždy pamětj swau dle možnosti se za-
bjrá, čjmž i bůh objrage se božský gest. Takowýchto
pak rozpomjnanj práwě užjwage, muž dokonalým wždy
swěcenjm zaswěcený, sám gediný skutečně dokonalým se
stwárá. Poněwadž pak lidských snaženj se wždaluge, a
k tomu, což božského gest, se má, doiaýsslegj se lidé do
něho, že smyslem se pominul, newědauce o něm, že wbož-
nělý (bohem nadssený) gest.

Sem tedy náleži wſſecka řeč o čtwrté wýtržnosti,
podlé kteréžto, když někdo zdeyſſi krásu spatřil, na praw-
diwau se rozpomjnage, perutj zase nabýwá a wzletnau-
ti žádá, nemoha wſſak, na způsob ptáka wzhůru wzhlé-
dage, a na to co dole gest nedbage, wýtržnoſſi narčen
býwá, — že totiž tato ze wſſech nadſſenj božských ney-
lepſſi gest a neylepſſiho půwedu, i tomu kdo gi má, i au-
čaſtnjku geho, a že milec aučaſtný této wýtržnosti, milcem
kráſy se nazjwá. Neboť gaкоž řečeno gest, každá lid-
ſká dusſe od xřirozenj djwala se fice na bytnost, gináče by
do tohoto žiwota byla nepřiſſla: rozpomenauſi se wſſak
na to, co tam widěla, nekaždé ſnadno; aniž těm, které
tehdáž na krátce to ſpatřily, ani těm, které ſem spadſſe s
tjm nesſtěſtjim se potkaly, že za obyčegi gakýmis k nespra-
wedliwosti se obrátjce, zapomnjagj na to, co tel dáž swaté-
ho widěly. Nemnohé tedy pozůſtawagj, které doſti pa-
měti o těch wěcech magj. Tyto pak, kdykoli gich něgakau
podobiznu ſpatři, zaraženy býwagj a celé bez ſebe, aniž co
se s nimi děge wědj, nepronikagjce smyslem dostatečně.
Sprawedliwost fice a maudroſt, a co giného wzáctného gest
dusſem, neproſwjtagj nikoli we zdeyſſij podobiznách, ale-
brž temnými nástrogi ſotwa a nemnozi gdauce k obra-
zům gegich, djwagj se na způsob toho, co tu wypodob-
něno. Kráſa pak tehdáž ſkwělá byla k ſpatřenj, když

117

we průwodu blaženém, sprowázewsse my Zewſa, ginj pak
giné bohy, blažjej widěli sme podjiwanj, zaſwěcowáni
gſauce swěcenjm, kieréž naziwati ſluffi neyblahoſlawe-
nëgſſim, kteréž podnikli sme neporuffenj gſauce a práz-
dni wſſeho zlého, gežto w pozděgſſim čaſe nás potka-
lo, a neporuffená i proſtá i ſtálá i blažená zgewenj blj-
že poznawſſe a ſpatřiwſſe we swětle čiſtém, čiſtj fami a
neznačenj tjmto, co nynj s ſebau obnáſſjce, tělem nazj-
wáme, na způſob oſtrege k němu přiwázanj.

(Pokračowání budaucu.)

Diwadlo České

od 1ho dubna 1827 až do 16. máge roku 1828.

Od Dra. J. K. Chmelenského.

Užitek mnohostranný, genžto z dobře zřízeného diwadla národ-
njho wyplýwá, se nižádným způsobem nedá zapřiti; zwláſſtě
ale působj na zlepſseni a wzdělánj mrawnoſti, na wybrauſsenj
kraſochuti, na zdokonalenj a zwelebenj řeči mateřské, a to ſice
tjm wjce, poněwadž diwadlo, gakožto úſtaw obweselugjej, wjce a
přigemněgi než každý giný k ſobě láká, a tak rychlegi a bez wſſeho
nueenj, wždy odpůrce nalezagjej, cjle swého pěkného nalezá a
dosahuge. Mnohem ſnáže a gisťěgi, nežli pauhým čtenjm kni-
hy mrawné, předſtawenjmi diwadelnji tento aučel, totiž uſſle-
chtěnj mrawů, dosjci se může, anto ducha tak ſině neunawuge, a
dogem, tau docjlený cestau, déle w duſſi pozorowatele tkwj, a ži-

118

wěgſſi geſt; a pak, anto wſſecky mnohotwárné občanského žiwota
ſtrany ſe na diwadle w podobě lákawé wywinauti dagj. Toho
prawdu Œkowé, a zwlásſtě Œjmané, kteřižto swé mistry Œky
welkostj a nádhernostj diwadel předčili, a wſſickni ſtařj a nowj národo-
wé uznáwali; a popatřjmeli do děgin národů, nelze ginák, než wy-
nálezek diwadla za prastary pokládati. Prawil ſem ale, a mluwjm
o diwadle dobře žřiženém, a ſice s každé ſtrany; neb že di-
wadlo ſſpatně žřižené wſſecko na opak wywádj, ba wywesti mu-
ſi, zapřjti nechci a nemohu.

Muſj ſe tedy, aby diwadlo wyčtené užitky wydáwalo, na ná-
ſledugiej dwě wěci hlawni obrátiti žřetel: 1) aby ředitel-
ſtwo, známost diwadla obſſjrnau dosáhſſi, a láſku k wěci ne-
wſſednj gewjć, genom dobré a dle možnosti klasické, a ſice,
co ſe gich dopjdbiti může, od wlaſenkých spisowatelů půwod-
ně ſepsané kufy prowozowati dalo; 2) aby w takowýchto ku-
ſech genom dobři herci wystupowali, a ſice s ohledu moralnjo
i artiſtického. Na obogi wěc muſj policie pilný žřetel mjti, a
censura diwadelnj, která, pro obecnost nawſtjwenj diwadla wſſe-
likerho druhu lidj, dosti přjsná býti nemůže, dá zagisło gen k pro-
wozenj takowých kufů powolenj, které dobré chuti a dobrým mra-
wům w přijć ſe nestawj, nýbrž obogi pozdwiługi a podporugi.
J na herce nemenſſi pozor dáti dlužno, aby dobré kufu gegich ged-
nanjm, u p. obleky neſluffnými, tak nazwaným extemporowánjm
a t. d. zkaženy nebyly.

Podjweyme ſe, gak daleko diwadlo nasse če ſké ſi gměna
diwadla dobrého wydobyło, a co mu geſſtě k zdokonalenj scházj.

U národu, gehož řeč daleko sahá, gehož řeč negen obecný
lid mluwj, ale kterážto i we ſſkolách i w úřadech panuge, ſnadno
ſe dobři diwadelnj spisowatelé wzdělagj, a za hognostj těch i nau-
ze na kufech diwadelnjch wſſech druhů dlauho trwati nemůže. Gi-
nák to ale u nás; a tak gako nasse herectwo nazwje z dilettantů
záleži, tak gsau i nassi spisowatelé dramatičtj dilettantowé, spis-
watelé z ochoty, kteréžto gediné láſka k wlasti k newděčnému
dramatických her spisowanj zančcuge. W tom smyslu máme ge-
nom dwa b.. ſnjky diwadelnj: J. N. Sſtěpánka a W. Klicperu;
neboť oſtatnj, ač gich z poslednjho desſtiletj 12 wypočjſti lze, to-

119

liko po gednom nebo neymje po dwau půwodnjch kusech psali, a
tak si gesſtě práwa w ten řad postawenu býti nedobyli. Pů-
wodnj hry od wlastenských spisowatelů neylépe aučelů od
nich žádaných dosáhnau, protože tito charakter národu i potřebnosti
geho lépe znagi, nežli cizokragané; ač tjm nikoli miskrowská djla gi-
nogazyčných basníků wyhoſiti neradjm. Půwodnjch her diwa-
delnjch máme posawáde 55. Zdáloby ſe snad, že, poněwadž ſe
u nás genom w nedělnj a swátečnj dni, s wýminkau posłu, hra-
ge, a od 16. máge až do 28. zaři diwadlo české zawřeno býwá,
tjm že gen as 32 dnů k předstawenjm divadelnjm zbywá, a wy-
gmuli dni k operám ustanovené, kusům sotwa 20 dnj zanecháno,
— zdáloby ſe snad, žeby samé půwodnj kusy provozowány býti
mohly, a to tjm wjce, an gich sám Sstěpánek 12, a sám Klicpe-
ra 27 ſepsal, a oba słowútnj spisowatelé we swém ſſlechetném po-
čnání neuſtáwagj. Žel ale, že ze wſſech nassich půwodnjch ku-
sů ledwa 30 provozeno býti může, anto w provozowání toliko
na 2 hodiny (od 4 do 6. hodiny odpoledne) sauženi gsme, a tak
wſſecky wěſſi kusy buš zcela wynechány, aneb aspoň welmi zkrá-
ceny býti musegi, čimž nemálo gich cena trpj; a že mezi těmi
kusy zase as 10 malých gesſt, které, provozugili ſe pro sebe, sotwa
5 dnj wyplnj; z čehož následuge, že gen as na 25 dnj pů-
wodnjch kusů máme. Tento nedostatek tjm patrněgſſi gesſt,
že české publikum opakowání i sebe pěkněgſſich kusů nenáwidj,
a tak wolenj ředitelstwu nesnadné a smutné činj. Z Sstěpánko-
wých kusů ſe wſſecky — wygmuli Břetislawa — ač ne wždy bez
zkrácení, we dwau hodinách bez užmy srozumitedlnosti prowázeti da-
gi; gináče a hůře to s kusy Klicperowymi, nad tyto mnohem ſſir-
ſjimi. Beze wſſeho zkrácení ſe genom tyto hráti mohau:
J dobré gitro. Žižkům meč. Rohowin čtwerrohý. Libuffin saud.
Kytka. Rok po ſmrti. Wesołohra na mostě. S patrným zkrá-
cením: Diwotworný klobauk. Blanjk. Uhljěřka. Vělauffi. Ha-
drian z Ňjmů. Božena. Waldek. Loketský zwon. Djwčj bog.
Prsteny. Tři hrabata nagednau. Pſanj Hasenssteinowa. Ostat-
ajch ani dáti nelze. Hry „Swatiskław“ „Bratři“ „Zlato neblaži“—
k giným aučelům pſané, ſem nenáleži. — Proto si muſjme půwod-
njch kusů, pro gegich wzácnost, být i wſſecky klasické nebyly, wel-

120

mi wážiti, a překladatelům klassických kusů z cizích gazyků wděč-
ni býti, prosjce ge toliko, aby we swém wolenj chaulostiwi a opa-
trni byli, a p. Kocebue, poněwadž giž odpočjwá, z odpočjwánj ne-
wytrhowali, zwlássťe nás ale žádnými „Bezděčnými lékaři“ ne-
trápili.

Co se zpěwoher thče, — gichž sme až podnes, mimo pů-
wodnj od Chmelenského s hudbau od S.čraupa*), — giž 15 flyſſeli,
ſpiffe s cizji za wděk přigmauti můžeme, ba muſſme, gen když
ſkládanj a přełoženj gich chwály hodné; neboť ačby se i spisowate-
lé této práci neiděčné ſe podwolugjci wynaſſi, kde nagdeš ſklada-
telů hudby? — Tu gen láſka k wlaſti, u nás běda chladnaucj, a
zapřenj ſebe ſamého ſpomoci může; neb na zíſk ſe tu žádný ohled
bráti nesmj, protože ſe toliko pro gedno diwadlo piffe; a pro tu
wěc ſe p. Sſkraupowi weliká zaſluha přiřknauti muſj. W prie-
loženj ſe nasse zpěwohry wſſechněm cizjm wyrownagj, ba nad ně
i wypſko wynikagj, an od překladatelů k tomuto cji despělých a
obratných s pilnoſti přełoženy gsau, tak že i zaſwistenjci a nepřá-
tele nassj milé řeči gegj ljebeznoſti a hučebnoſti — ač doſt ne-
rádi — nechati a bezděky s Wernerem zwolati muſegj: das Land
der sanften, súžen Töne!

Neditelstwo nasse wſſecku chwálu zaſluhuge, a wěru k podi-
wenj, gak při tolika nesnázich, s kterými ſe mu od počátku her
česłých r. 1823 až po nyněgſſi čas potýkati bylo, které arci ne kaž-
dý zná, s to bylo, diwadlo české w této, ač ne wědy we weselé
podobě udržeti. Ako do ſeen diwadelnjch gen doſt málo nahljd-
ne, rád mi přisvičej. Genom obětmi neskrownými ſe to dało
dosjci. Tak p. Sſkrup za druhého kapelnjho miſtra uſkanowen,
tak panny Eſulowá a Hagenbrukowá, páni Strakatý a Illner
w řádu zpěwců přigati, tak některým hercům, zpěwcům, ba i gedné zpě-

*) Neunawený p. Škraup, druhý kapelnj miſtr na kr. ſtaw. diwadle pražſkém, opět nowau operu mau we 3 děgſtwjch pod nážwem: „Oldřich a Božena“ w hudbu uwádi, a tev práwě druhé gednánj dokonáwá.

121

wače z ochoty k prospěchu hry a opery provozowány, a mnoho gi-
ných obětí, gežto wypočíisti zde mjsta nenaležám.

Popatřímeli na herce, zwláště ale na herečky, mušime se
s bolesti přiznati, že mnoho k žádani, ač páni Swoboda, Kra-
pinský, Plecháček, Ssmiller, Grau, Wacek, chwalně swé zastáwa-
gi mjsta. Herečky, wygmuli gedinau Kochowau, a pozděgi All-
ramowau mladší, nemáme tak říkage žádné; nebo co gich od od-
chodu neoceněné Doleyssowé, gegijžto ztráty, pro gegi zwláštenj schop-
nost ke wſſem ofobám a wybornost řeči, snad nikdy neoželjme,
wytäupilo, byly tak nepatrné, že i naděge na zlepſsenj nás zba-
wily. Děcké ofoby giž ſſtastněgi obsazené bytwagi malau ſtě-
pankowau, Nossrowau a ſkroblowau; což tjm radoſtněgi prawjm,
že aſpoń pro budaucnoſt naděge k wyplněnj této prázdnoty wy-
switá. Zpěwohrám giž gasněgſſi hwezda wyſſla, nebo tu se Čech
wybornau Podhorſkau honositi může, panny Králowa a Sſul-
cowa gsau wſſi chwáh hodny, i panj Ernstowa nás w Modro-
fauſu i zpěwem lahodným i hrau zdařilau obohatila; malá Pod-
leská děcké ofoby dosti k ſpokogenoſti zastáwá. Zpěwci, páni Pod-
horský, Michalesi, Sſimek, Strakatý, Illner, a w komických zpěwo-
hrách p. Sſkraup, wždy gim činěné pocty hodni byli.

Po tomto wſſeobecném obrazu giž k samým provozenjim přiſtupugi, a ne tak posuzowatelem, gako wjce referentem ſem ſobě umjnil býti, ne ſice proto, žeby ſnad nasse diwadlo kritiky nesneſſo, nýbrž diſem proto, že drahná část herců nassich z ocho-
ty, pauze z láſky k wěci wystupuge, pročežby i kárání přiſněgſſi při-
liš nerada neſſa, diſem proto že k obſſirněgſſimu oceněnj okres
čaſopisu tohoto, zwláſſte tes, an o kusech w půl druhém ro-
ku provozenjích mluweno býti má, welmi auzký gest. Powjm ale
co mjnjm, nestranně — sine ira et studio — aniž swa ſlo-
wa za nález celého publikum wydáwati se oſmělugi; pročež i swé
gméno této mé práci přikladám.

We II. swazku čaſopisu tohoto 1827 bylo o českém diwa-
dle až do 1. dubna t. r. mluweno; tehdy i odtud pokračowati slu-
ſſno, aby aſpoń gednau tjmto způsobem historie českeho diwadla,
budeli gaké, ſnadněgi wypracowati se mołba. Kuſy, o kterýchž to giž
gednau mluweno bylo, toliko gmenowány budau, lečby při poz-

122

děgssjim provozenj bušto patrně zdařilegi, nebo patrně sspat-
něgi hrány byly, w kteréžto přjpadnosti i to podotknuto buš. By-
lo kedy provozeno, a sice 1 dubna 1827, Ssalomaunůw
roz s udek, melodrama we 3 gednánjch, zčessčěné od J. N.
Sſtěpánka. Tento druh her máli se ljbiti, zwláſſtnj pilnosti zku-
ſsenými herci, genžto hudbě, city ofob wysadřugicj, auplně rozu-
mj, provozen býti muſi, což mybychom arci nesprawedliwě w do-
konalosti požadowali, an wětſſi djl herců toliko z ochoty wſtu-
puge. Nicméně spokogili herci w tomto předſtawenj obecenstwo,
až na p. Chauera (Ssalomaun), kterýžto, ač ku komickým ofobám
přewýborný, w karakterech tohoto druhu wždy w ſtjnu ofstati mu-
ſi. 16. dubna. 1nj gednánj Modaře, a Dwě Słowa, a-
neb Nocleh w leſe, zpěwohra přel. od Sſtěpánka. 22 dubna.
Ženichowě, weselohra we 3 gednánjch od Macháčka. Wese-
lohra tato (dle udánj p. spisowatele podlé ſtare české powjdby ná-
rodnj půwodně ſepsaná) geſt plná dobrých nowých nápadů a
rozmaru utěſſeného, žiwým, kwetaucijm ſlohem ozdobená, tak že
nic wraucněgi nežádáme, než aby nás náš milý p. spisowatel ča-
ſtěgi takowymi plody obdařil. Proto že neylepſſimi českými her-
ci, gakožto p. Doleyſſowau, pány Swobodau, Chaurem, Plechá-
čkem a t. d. obsazena byla, nebylo ginák lze, než že se wyſce
ljbiti muſela. Hастроš, weselohra od Sſtěpánka. 29 dub-
na. Střelec kauzedlnj k, zpěwohra we 3 gedn. zčessčená
Sſtěpánkem, k proſpěchu p. Sſkraupa. Při tomto provozenj to
gen buš podotknuto, že p. Sſkraup Liborhýna předſtawowal, že z
láſky k němu wyborný p. Binder ofobu knjžete, p. Wiedermann
ofobu Samiele a p. Podhorſký nepatrnau ofobu ſedláka ſaroffe
přewzali. Mimo to pan Strakatý w ofobě Kasspara poney-
prwě wſtaupil, a k uſpokogenj wſſechněch negen zpjiwal, ale i
hrál. Hlas geho geſt zdrawý, ſilný, přjwětiwý, dosti hluboký i wy-
ſoký. Budauli se budaucj předſtawenj geho tomuto podobati, doz-
brcho zpěwoherce na něm české diwadlo zjſká. Panj Podhorſká, p.
Sſulcowa, gakož i wſſickni k zaljbenj wſſeobecněmu hrálí. 6. má-
ge: Honza Kolohnát, zpěwohra we 2 gednánjch zčessčě-
ná od W. Tháma, hudba od Tučka. Mehrubě tomuto netesa-
němu ſedláku w Praze ſluffi, pročež wſſickni wraucně proſjme, aby

123

w Přelauči, kamž práwem náleži, zůstati ráčil. Sskoda pilností a hry pana Swobody pro tuto mazaninu, sskoda i hudby pro ni. 13. máge. Korytané w Čechách. Půwodnj činohra w 5 gednánjch od Sſtěpánka. Činohra tato wlastenectwjm a láskau ku králi wřtečná, zdařilá gest práce plodného p. spisowatele, a w čas, pro kterýž psána, gſauc dána, gisť ejsu přemyslně od p. Sſtěp. wykažaného dosšíhne. Prowozena byla s pilností a p. Burianowi, genž ohniwě a s láskau hrál, (gakožto Janu ze Stráže) prvnj náleži mjo; každé hnutj wyzrazowalo, že swůg předmět s pilnostj ſtudowal. Dobře mu wſſickni ostatnj po boku štali, zwlásſtě p. Plecháček (Jakub), tak že toto předſtawenj mezi neyždařilegſſi počjtati dlužno. 16. máge. Don Juan, zpěwohra we 2 ged., žěſſtěná od Sſtěpánka. 24. máge (nawyſokau žádost) Jan z Pařiže; kdežto sám G. Erc. náš neywyšſsi purkrabj diwadlo swau přjtomnostj poctil. Wſſickni tjm podnjceni wýborně zpjiwali i hráli, a tak toto předſtawenj mezi neylepſſi roku 1827. k počjtání.

Po čtyřech měsících zas onen taužebně čekaný čas nastal, w němž Thalii české opět brána odewřena; ljo genom, že se naſſe očekáwánj newyplnilo, an sme s radoſtj pokroků diwadla českého se dočkati domeyſſleli, ale ſklamáni gſauce, nerádi a s žalostj se přiznáváme, že se spjſſe k horſſi, nežli k lepſſi naklonilo wěci, nebož po celý tento čas toſiko 6 kusů mezi zcela zdařené počjtati ſmjme, totiž: Zasněženau chatrč, Loketſký zwon, Wodaře, Johannu z Montſokonů, Dbleženj Prahy od Sswědů, a kniže Naoula, nazwaného Modroſaufa. To wſſe okolnosti nepřijniwě způsobily, ač se gim ředitelstwo wſſemožně wyhnauti uſiłowalo, a ge i někdy, ač ne s malými obětmi, přemohlo. Ano i česká zpěwohra nebyla letosnjho roku w té ſkwěloſti, w gaké sme gi w předefflých widěli letech, anto s nemocj panj Podhorské i ſama ſtonala, což se nám glž druhý rok stalo. Ke wſſemu tomu gesstě i panna Hagenbrukowa, panj Podhorskau dosti chwalně zastáwagiej, umřela; ſamé nehody, které ředitelstwu předzwjdati nelze. — Odwěřelo se české diwadlo tehdy opět dne 28 zářj 1827 s Eliſenau zpěwohrau we 3 děgstwjch od Macháčka hudebně a dohře přeloženau, ba i předělanau, kdežto mu gen to buſ wyčteno, že w

124

snaženj zkracowaniem osobu komickau Gáry přijlis zkrátil, kterážto
hře zde a onde zdlauhawé žiwosti dodává. W hlawnj osobě E-
liseny panna Králowá s zaflauženau pochwalau wystaupila, gakož
i panna Ssulcowá. P. Podhorský, gehožto hlasu milenec Eliš-
ny zcela přiměřen, wyborně zpjiwage, celého publikum lásku si
zjškal, gakož i p. Sskraup neylepši a gediny w komických operách.
Dne 30. zářj: Dwogčata w 6 gednánjch od W. Klicpe-
ry. W sſesti gednánjch! — To ge to auskalj, w kterémžto
tato wybornými nápady plná hra klesnauti musela. Aby se do
času nassim hrám wyměřeneho (do 2 hodin) wřesknati mohla,
(kdežto sſestkráte i čas mezi každým gednánjm hubbě přijležitý se
odpočjisti musi, počemž pak ani půl druhé hodiny, totiž na každé
gednánj ani čtwrt hodiny nezbude) mnoho, ba wje než půlka se
wynechati musela. Což diw, že se ljbiti nemohla? — Při tom
wſſem se mi ale zdá, že kdyby gi p. spisowatel přepracowati, a
gi na neyweys do 3 gednánj uwesti chtěl, z této weselohry by se
djlo wyborné wywesti dalo. We Wjdni bylo této weselohry wzdě-
Lání we 3 gednánjch w dwornjm diwadle provozeno, pracj pana Gram-
merstetka, a gak nám diwadelnj wjdenské nowiny doswědčuj, s
welikau pochwalau přigato*) Mezi herci wynikli páni Krapinský,
Plecháček a Swoboda, poslednj se nám ale wjce ljbil gako bratr
Krásnoroka, než Krásnorok sám, cožby se státi nemělo; tedy tu
wjce sſetrnosti gak na wytwořenj charakteru, tak na oblek sám
potřebj. Dne 7. řjgna měl Wodař od Cherubiniho na di-
wadlo wystaupiti, pro nemec pana Michałego ale bylo dáno:
Prwnj děgstwj ze zpěwohry: Josef a bratřj geho, a
Gá se nikdy nemeyljm, weselohra od Sſtěpánka. 14. řjg-
na: Rudolf z Felseku, činebra w 3 ged. zřeſtěna od Sſtě-
pánka. Auřadnj cestowánj mi diwadlo nawſtjwiti bránilo; snad
se mi po druhé přijležitost o tom ſſřegi mluwiti udá. Dne 21
řjgna: Wodař, zpěwohra w 3 gedn. přel. od Macháčka. Ta-
to zpěwohra w německém gazyku tak zřídka zdařile provozena a

*) W Brně tato weselohra též provozena, na ceduli diwadelnj stá-
lo ale: Aus dem Französischen des Prof. Klicpera.

125

proto giž drahný čas zeela wypusłěna, w českém diwadle mezi neylepſſi prowozenj náleži, a gako wždy, tak i dnes wyborně dá-
na byla. Od hlawnj osoby Wodaře, až na neymenſſi, každý
dokenalý; zwłasſtě ale w prawnjm gednánj a fice we finale, —
gak mnoji chrěgi, po Mozartowém w Don Juanu newyborněg-
ſſim, celé obecenstwo wždy nadſſeno bywá. Hra a mimika p.
Sſulcowé (Marceljny) zde miskrna, p. Králowá lahodně a s chu-
tj zpjwá, lepſtj Wodař než p. Michalesi, a lepſſi Antonio než p.
Sſekraup ani k žádanj nenj. Dne 22. řjna: Kuliferda,
frasska w 1 gedn. přel. od Sſtěpánka. Spokogenosti wſſickni, zwła-
ſſtě ale p. Swoboda, gakož hlawnj osoba dosáhli. Pak následo-
waly ſceny z Don Juana, které při této opeře wždy wy-
necháwany gsau, za kterýchto zdařilé prowozenj i řediteli p. Sſtě-
pánkowi i zpěwcům wděčni gsme. Diwadło było plne, an se i
pauzi němci zhuſta ſeffli, aby zwukey nesintredlněho Mozarta gim
geſſtě nowé flyſſice plesali. Wſſickni na neyweyš spokogenj di-
wadło opuſtili. Tentokrátě neywjce wynikła p. Králowa w oso-
bě Zerljny, gakožto hlawnj osoba w těchto ſcenách. P. Hagen-
brukowa mjoło nemocné panj Podhorské k úspokogenj zaſkáwala.
Dne 4. listopadu. Střelec kauzedlnjk. Mjoło p. Pod-
horské zpjwala panna Hagenbrukowa, a wesměs zadoſt učinila.
11. listopadu. Loket ſký zwon, dramatická bágka w 3
gedn. od Klicpery. Kdyby p. Klicpera nic giného byl nepſal,
giž tato gediná činohra by byla s to, geho powolánj za dram-
atického basnjka potwrditi. Tato w každém ohledu wyborná,
a zwłasſtě žiwau diwadelnj mluwau, a charaktery miskrň wytwo-
řenými wětěčná činohra, i wyborně a s chutj prowozena byla.
Pan Krapinſtý (hrabě) ſobě co umělec počhnal, a zwłasſtě we wy-
gewu, kde syna zabitého býti se domnjivá, otcowu boleſt hrau, mi-
mikau i słowý žiwě a s prawdau obrazil. K osobám tohoto dru-
hu sme na českém diwadle geſſtě takowého herce neměli. Pan
Krapinský tjm wjce geſt k wěženj, an i w komickém wyniká. N.
Swoboda (Bolemil) a p. Sſmiller (Krokowjn) gak obyčegně i
dnes swým předmětům dospěj bpli a p. Wacek — w komickém
gindy wždy způsobny — nepatrnau osobu myſliwce dobrau hrau
patrnau učinil. Zwlasſtj ale pochwaly zaſluhuj panna Kochowa

126

(Swatawa), kterážto swau úlohu přetěžkau pilně studowawši zda-
řile podala. Hrá wesměs s eitem a s rozwahau. Sskoda že ge-
gi pješě w I gedn. w 4. wygewu toliko deklamowána, a ne zpjwá-
na byla. Přiměřená melodie k těmto flowům by weliký aučinek
mjti musela. Arci těžko, když herečka i spolu zpěwkyně nenj;
alespoň by gegi deklamacj hudba prowázeti mohla. Trochu fil-
něgssi hlas p. Kochowé, a w krátce by se na wysoký stupeň wyssi-
nula. Gak welice se kus ten ljbil, to buď důkazem, že po kaž-
dém wygewu hlučné tleskánj následowalo, a na konci wssicki ge-
dnohlasně wywoláni byli. 18. listopadu. Snjh, zpěwohra
we 4 děgstwych přel. od Chmelenského. Hudba od Aubera. Geť
to nemalá wada nassich spisowatelů (s káránjm u sebe sameho
počjnám, nebo: Amor incipit ab ego) že překládagce pro di-
wadlo, na to pozoru nemagi, zdali se gegich přełoženj hráti, a zda-
li a gak osoby w nich obsaditi se mohau. Tak giž několik žekestě-
ných oper máme, které se z tohoto ohledu prowozowati nedagi,
mjnjm Kauzelnau sletnu, Unos ze Serailu, Cosi fan tutte a
giné, a z gedné strany i Snjh, ač prewozowán byl, nebo k osobě
Leska se málo který tenorista při německých diwadlech, u nás wssak
zhola žádný nenalezne. Byla tato zpěwohra w prospěch panny Králo-
wy dána, a ta (Berta) také nad wssecky giné i hrau i ljezným
zpěwem wynikla, mimo p. Illnera, (Zahradnjk) při kteréhožto
wyborné hře gsme zapomenuli, že teprw podrubé hrál. Pan Pod-
horský byl w osobě Nadosky na swém místě, i hrau i zpěwem wy-
tečný, což i o panně Hagenbrukowé (Lidmila) platj. D těžkosti,
s njž Lesko zapásiti musi, giž mluweno, a proto zde p. Sskraup
posuzowán býti nesmj, an se z lásky k wčci oběťowal, bez něhožto
by tato zpěwohra na gewiště byla nepřiffla. Nicméně tato zpěwohra
nemalým nákladem provozená wjdně přigata byla. 25. list o-
padu. Piwowár w Sogkowě, weselohra w 5 gedn. od
Sstěpánka. Zpráwce tentokráte p. Krapinský (gindy p. Chauer)
k spokogenj wsseobecnému hrál. 2. profince. Jan z Pa-
řiže, zpěwohra we 2 gedn. přel. od Sstěpánka. Panna Hagenbru-
kowá (Princezna) k spokogenosti wssech zpjwala. 8. prof. Loket-
ský zwon. 9. Elisena. 16. prof. Abeljno. 26.
Snjh. 30. prof. Diamant krále duchů, frasska se

127

zpěwy od Mucháčka přeložena w prospěch p. Swobody. Známo každému, že se lokální frassky nikoli přeložiti, ale toliko předělati dagj, kdežto se nemalé obtjžnosti w cestu metau. Ty p. M. sškaštně přemohl, a co se z nj udělati dalo, udělal, a nám tak weselý wečer, a p. Swobodowi bohatý příjem připrawil. Pan Swoboda, (Florian) neylepssi w komických hrách, byl až ku konci příjemný, gemuž p. Krapinský, (král duchů) i panna Hagenbrukowa (Marianka) weselau mjrau chwalně po boku stáli.

Nowým rokem dne 1. ledna 1828 byl provozowán: Waldek, půwodní dramatická báseň w 3 gedn. od Klicpery. Hodnotě kárání, že herci na nasse národní půwodní kusy tak málo pilnosti wynakládagj, a na sspatné sestáwky z cizích gazyků přešložené, u p. na Johannu z Montfokonu z Kožebue, tolik pozoru mají, gich se celau dussi ugijagjce. Uwalugj tjm na sebe to neschwalné podezřenj, gakoby nebyli w stawu fami charakter osob pogmauti a fami sstudowati, gakoby wssude něgaký wzor před okem mjtí museli, słowem, nic nemysłjce, herce německé, tu Bayera, tam Feistmantla a t. d. takořka opisowali. W půwodníj kusech wynikni, his Rhodus, hic salta! zde okaž, gsili s to, charaktery wystawiti; pauhé kopie — toč wěc umělce nehodná. Že předstawenj této činohry zdařilegssi mohlo být, každý přiswědčí, když powjm, že Swoboda, Krapinský, Plecháček a ginj swým wěcem dospěl hráli. Gediný p. Grau, mimo p. Kochowau (Ludmila) a Wacka (Iwan) w osobě Prokowa zadost učinil; sskoda ale, že geho postawa nehrubě silná k tomuto welikánu; kdyby to bylo lze nahraditi, nebylby lepssi Prokow k žádanj. Ostatně, co mu na sile chybělo, hrau a mimikau uměle wynahradil; a k zvlásstnj pochwale to zde podoknuto hůs, že hlawni i nepatrné osoby se stegnau láskau hrage. P. Krapinský (Sukowjn) nám sic welewažený, nebyl tentokráte na swém mjtě. Semby spjisse p. Swoboda náležel, a snad za Jarosława p. Grau, a za Prokowa p. Krapinský. Gsme gisii, že při opětném provozenj tato, zvlássi co se effektu dothče, zdařilá, a fromobyčegnym charakterem Prokowa divokého skwělá činohra weselęgssi nabude twařnosti. 6. ledna. Brambory a Kuliferda, obogj od Sstěpánka. 13. Drátenjk půwodníj zpěwohra w 2 děgstwjch od Chmelenského, hudba od Sskraupa.

129

Křepela sspatně podporował. Pan Krapinský (Koliáš) byl wesměs dobrý, toliko wje žiwosti tomuto charakteru dáti potřebj. 27. ledna. Sirotč j dům, zpěwohra, zčestěná od Macháčka. Karla mjsťo panny Králowé panna Čulowá s pochwalau hrála, w osobě Teresie poneyprv panj Michalesi wystaupita, a wjídně přigata. Hlas má zdrawý, wysoký, a dosti silný, ač se bázně uchráníti nemohla. 2. unora. Bez děčný lékař, frasska we 3 ged. od M. Sychry dle půwodnjho francauskeho spisu Mo- lierowa s hognými proměnami swobodně zčestěná. Gá byl také bezděčný pozorowatel, ale že sém přenesťasťným os- sudem hnán se podwotil o diwadle zpráwy dáwati, musel gsem se dáti celé dwě hodiny mučiti, an se geden po druhém rozmrzelosti bezděčně z diwadla tratil. Kežby nebyla swobodně zčestěná. — — S hognými proměnami! — Tož gsem si i hned myslel; neboť Moliere w originálu nemůže tak hanebně sspatný býti. Ne- znám žádné hry, kteráby tak nijko přeložená byla; tolik oplzosti, osſěliwoſti — wěru až hanba. Memjcheyne podlých, trivialnij pře- loženj s řádným, frozumitedlným pro každeho, gakých se w Čtě- pánkowém diwadle s potěſſenjм dočteme, a kde se p. Čt. málo kdo wyrowná. Herci hráli, gak se i nadjti bylo, s nechuti, a tak, djky geniowi kráſy! tento zpotwořilý kus bezděčně hrán, bezděčně sobě hrob wykopal. Requiescat! 3. unora. Zasněžená chatrč, a ſćeny z Don Juana. Zerljna (panj Michalesi) uſpokogila. 10 unora. Kmotr Matěg, weselohra w 5 gedn. od Čtěpán- ka wzdělaná. Neylepſſi tu panna Čulowá, která z ochoty osobu karty wykládagjč přenzala, a s prawdau atakowau uměloſtj sobě počjnala, gakby ſe gen od té neylepſſi cwičené herečky očekáwati mohlo. J oſtatnj zadost učiniti. 17 unora. Čech a Ně- mec, frasska we 3 gedn. wzděl. od Čtěpánka. 19 unora. Di- amant krále duchů. 16 března, w prospěch úſtawu u sw. Jana Křtitele: Zasněžená chatrč, půwodnj činohra w gednom gednánj. Geſt to w prawdě milostná práce, neyradsſe bych gi: „Patnáctero dramatických wýgcwů“ nazwal, an gegi cha-

9

130

rakter ani názew činohra, ani drama neznačj. Charaktery mí-
strně z žiwota wystaweny, srdečná důwěra w prozřetedlnost a do-
brotu Páně, řeč. wážná a srozumitedlná gsau pěkné ozdoby této hry.
P. Plecháček ge w osobě Dndřege mistrný, a s tjži by se zde ge-
mu rowný wynassel. Tento druh osob gest okres, w kterém se\ geho cena neylépe okáže. Panna Kochowá (geho choč) zdařile soz-
bě počjnala, což gi tjm wjce milo býti musj, an po p. Doleysso-
wé w této osobě wynikagjcj, se ljbila; obzwlássinj pochwaly si
dobyl, mladá Roffrowá, Štroblowá a Štěpánkowá; ku konci
hry wssickni gednohlasně wywoláni byli. Na to D wě flowa, zpě-
wohra w 2 ged. přel. od Štěpánka. Z lásky k chudým panj Bin-
derowa, umělkyně německého diwadla powěstná, ofobu němau pře-
wzala, a tento wečer se nám nj dwognásebně mih řak. Před-
nosti této mistrně gsau tak wylásseny, že onich mluwiti zbytkno.
Pan Brinke ale newyhljžel gako flaužjcj, ale gako pán swého váz-
na. To obraznost welice rusjj, a wſſecko kazi. 23 března pro
úſtaw chudých flaužjcj: Johanna z Montfokonů, činohra
w 5 gedn. dle Kożebue přel. od J. Chmely. Tato ſefistyckym
rozumowanjm přeplněna, ale aučinek diwadelnj chybiti nemohauci
činohra s neobřeegnau pilnostj dána byla. Prwnj mjo řáleži
p. Krapinskému (Pauſtewnjk), který nás poučil, žeby se w čeſſtině na
přełoženj Shakeſpearowa Leara myſliti mohle. Swelikau oprawdi-
wostj a obratnostj we wſſech oddělenjch swého charakteru tak ſi počjnaj,
gak genom od veteránů diwadelnjch očekáwati lze. Páni Swoboda,
Grau, Œmek, Plecháček i oſtatnj nie k požadowanj nezanechali.
Panna Kochowa (Johanna) byla wyborná, gakož i panna Alra-
mowá (Hildegarda), na kterýchto dwau teď nasse celá naděge wi-
ſi. Ku podiwu ale lákala malá Štěpánkowá (Otto) we hře i
mluwě. Daufám, že to českému diwadlu bude, co byla malá
Pistorowá německému. 7 dubna. Blanjk, dramatická bágka
půwodnj od Klicpery. Ze wſſech kusů tento neyčastěgi prowozowán
byl. 13 dubna w proſpěch pana Œkraupa: Knjže Naoul,
nazwán: Modrofaus. Zpěwobra přel. od S. Macháčka, hud-

131

ba od Gretryho. Přeloženj to ge wýtečné. Meyznamenitěgssi wěc při
tom ge ta', že oblijená zpěwkyně německé zpěwohry, panj Ernstowa,
Marie, gakožto wnstaupila, a ač rozená němkyně, tak dobře wystowo-
wala, gakoby wſſecko český rozuměla i uměla. W německém se gegi
předſtawenj Marie mezi neypodařeněgſſi počjtá, a tak i dneſ wſſe-
ko k obdiwenj přiwedla, gak hrau nad mju rozmyſſenau, tak i hla-
ſem přiwětiwým a methodau neylepſſi. To ſamé i o p. Podhorz-
ſkým platj; geho hlas gest ljbezný baryton, hra pewna a gisla;
gesti neylepſſi z zpěwců čejkého diwadla. Pan Škraup (Vergi),
Œimek (Kurt) i oſtatnj spokogenj dosáhli. 20 dubna. Joha-
na z Montfokonů. 27 dubna, byl dán w prospěch pana
Swobody: Jan Doljnský, aneb krewnj prawo, čino-
hra we 3. gedn. dle Šikanedra od Filipa Haimbachra (wlaſtně od
Šediwého.) Gesti to přeloženj ſſpatné originálu gesſtě ſpatněgſſj-
ho. Prowozowán byl tento kus dobře. Panu Swobodowi (Do-
ljnský) patři wěnec ſlawy, který ale s pannau Kochowau (Anna) a
s p. Plecháčkem (Kráko) děli. Panna Ullramowá (Julianka) a
oſtatnj podporowali osoby tyto hlawnj, ba aby i o p. Hametnerowi
(Dyrwald) pochwalná se ſkala zmjnka, žádá neskrannoſt. Toliko
ſaubog ku konci poslednjho gednánj děcký byl. To nám též do
mozku nechtělo, když se Jan Doljnský chlubil, že se giž tenkrát na
turnagjch potýkal, když Kraka matka kassj krmila. Poskawa i mla-
doſt geg ze lži winili. Buď musi Doljnský ſtarſſi, neb Krako mład-
ſſi wylhližeti, ginák se prawda docjiti nedk. Dne 4 máge.
Diamant krále duchů. 11 máge. Střelec kauže-
dinjk. Dnes poneyprv po swé nemoci panj Podhorská (Lidun-
ka) wstaupila, a kauzly ſlawjčjho hlasu w auplné kráſe rozwinu-
la. Malá ſſkěpánkowa (Družička) gako wzdy milostní. 15 má-
ge. Dbleženj Prahy od Swédů, půwod. wlastenská či-
nohra w 5 gedn. od ſſkěpánka. Neylepſſi práce gest tato hra p.
Sſkěpánka, a zwláſſtě dobře značenými charaktery wýtečná. Mey-
wyborněgi znamenáni gsau charakter Ottowaldskeho a Sládka;
mluwa wůbec diwadeinj. Neylepſſi, ba klasický bvl p. Pleháček

9*

132

(Sládek) tak a neginák se tato osoba dáti má a muši. Panna
Kochewá (Gitka) denně wjece prospiwá, a i gegi hlas silněgssi bý-
ti počjná. P. Grau hrál gak obyčegně s ohněm a gako wzdy
hlučneho tleskánj sobě debrl; geho postawa ale pro milownjka
wje se hodj, než pro bogownjka Kolloredu. Pan Swoboda (Přichow-
ský) gako wzdy, když chce, wýberný. Pan Krapinský (Königsmark),
Križek (Plachý) i ostatnj pochwaly hodni. Matá Sstěpánkowá (Wer-
ssitka) zas byla roztomilá. Dne 16 máge; Knjže Raoul,
nazwán Modrofaus, zpěwohra we 3 gednánjch od Macháčka.

Toby byl tedy obraz ne sice přijwětiwý zela, ale prawdymý
diwadla českého, gak bylo za půl druhého léta. Dausáme w bu-
daucenst, a gisłe se nezklameme, gesti cbecenstwo, gehožto láska k
česté řeči i k divadlu gaksi flabnauti se zdá, ředitelswo pedporo-
wati bude, což se gen hogněgssim nawstěwowánjim diwadla do-
sjci dá. Diwadelni ředitelswo wſſecko, co mežno, koná a wázj,
cožby publikum ničeho obětowati nemohlo a nemělo? — Mnoho
nowého se na podzim chystá, a lze se nadji, že nassemu diwadlu
přijſtjim rokem gasněgſſi nástane hwězda.

## Literní zprávy.

### 1) Z prahy.

#### W měsici čerwenci 1828.

W předesslém swazku časopisu tokoto zdělili ſme se s wlastenci
swymi kratičkými zpráwami, kterež nedáwno w nowě zaraženém čaſo-
su anglickem (the foreign Quarterly Review, Nro. I-II.)
o literatuře nassj české učenému swětu podány klyp. Zpráwy ty
ač powrchnj a krátké, wſſak prwnj toho způsobu krvſſe w ča-
ſopisech zámořſtěch, giž za tau přjčinau pozor náš k sobě obrace-
ly. Brzy ale po wydáníj poslednjho swazku nasseho doſſel nás
ſmazek třetj dotčeného časopisu anglického, w němž giž ne-

133

toliko běžné zpráwy, ale obssjrný a důkladný spis o literaturě na s s i, za příležitostí historie literatury české od p. Jungmanna wydané, kteráž tu krátce se posuzuge, pod nápisem „Bohemian Literature“ na str. 145 — 174 stogj. Spisowatel pogednánj toho ge s t, gakož pochybowati nelze, wysoce na swojo w zatý překladatel a wydawatel anthologij słowanských, pan Jan Bowring, an tudjž, nemeyljmeli se, anthologii swé české ge s tě newydané cestu ku kraganům swým připrawiti chtěl.

Nyněgssi literatoři če s s i, z pauhć horliwé lá s ky ke wlasti a k národu swému obětugce neylep s s i sily a gměnj swé ku prospěchu řeči a literatury domácj, giž dáwno z w ykli oděj kati se wsseli- ké naděge k odplatě za swé usilowánj, ano i ochotněho uznánj swé prá wě wlastenské horliwosti mezi samými kragany swými poř jdku docházegj. Tjm potě s s itedlněg s s i mu s ř t gim býti tak lá skawé a snažné ssetřenj toho posvoatněho pole, na kterémž wěrně pracugj, ode wzdělaného cizozemce, gehožto gméno po celé téměř Europě chwalně známo ge s t z a tjm wděčněgi s lussi tedy wážiti sobě toho, co oswjcený spisowatel, ne bez aumysla dodati gim myli wlastenské, o usslechtilém snaženj gegich učenému swětu předná s s i.

Pan Bowring s welikau pilností celý obor stavé a nowé literatury české přehlednauti a cizozemcům we známost uwesti se snažil; ačkoli wlastně gen tak nazwanau pěknau literaturu za předmět rozgijnanj swého pokládá. Tu pak, počna od Nukopisu Kralodworského až po Kollárowu Sławy Dceru, w sse co důležitěgssjho se mu býti zdálo, negen dosti trefně a zdárně posuzuge, ale na důkaz słow swých také častá překladanj básnj českých, gakožto Nukopisu Kralodworského, Słowanských národnjch pisni, některých nowěgssjch básnj: Ssnaidrowých (ballady Jan za chrta dán), Puchmayrowých (Ddy na Žižku), Kollárowých znělek, a pisnj Schmelen ského i Čelakowského, do pogednánj swého w měssuge.

Že wssak takowé pogednánj, w cizině psané, o wěcech kte-
rýchžto důwodná známost i we wlasti nehogně se wyskytá, beze
wssech omylů a poblauzenj býti nemohlo, podle příležitosti wěci té
snadno ge s t se domyfliti. Z upřímé wažnosti ke wzdálenému spis-
owateli, nic k umenstenj powinných za zásluhy geho djků, za po-

134

třebné saubjme dotknauti se několika poklešek geho, aby přigdauli mu tyto zprávy kdy do rukau, i z toho poznati mohl, gak welice pracj geho si ssetřjme, a ke zdokonalenj gegich přispěti hotowi gsme.

Hned na počátku pogednání swého, mluwě o tom, co pp. Jungmann, Ssafařjk, Kopitar a Dobrowský k důwodné známosti řeči a literatury Slowanské w zemích těchto zgednali, zdá se nám, že práce poslednjho, kerémuž beze wssj pochybnosti a odpornosti přednost mezi wssemi toho druhu spisowateli náleži, ne weskrz podlé zásluby geho cenj.*) Přičtage tomuto patriarchowi wssech zpytatelů řeči Slowanské gen pauhau učenošt, a wýtečné kritické i filosofické zásluby geho poněkud w pochybnost klada, p. Bowring patrně blaudj. P. Dobrowského wżorný saustaw mluwnice wsseslowanské, a základowé geho etymologickeho ſkaumánj — quos ultra citraque nequit consistere rectum, — gsau zgewni důkazowe důmysłu geho hlubokého, kterýmž to duch filosofichý wssudy se ohlassuge; a kritickému ostroZRaku geho giž před padesáti lety od tehdeyssch veteranů kritiky europejské powinná čeſt se dála. A wſſak zde mjſta nenj k uwažowánj nesmrtedlných zásluh učenébo i důmyslnébo ſtarce tohoto, aniž k zaſtáníj gich pomoci nassj poztřebj; dostiť gsau známé wſſem Słowanům literatury swé milownym, i také cizozemcům; gežto my wſſickni wjce neb méně od něho učili sme se, a učiti se bohdá gessič budeme, pokud bůh gemu žiwota i zdrawj popřege, třebasbychom i ne o wſſech wěcech s njm wſſudy ſtegně smyſſleti.

Že p. Bowring píjsmu cyrilskému ku potřebě wſſech Słowanšch nářeči před latinštým (a owsſem před německým) přednost dáwá, nikoli haněti nemůžeme; Słowané magj w řeči swé zwuky, gichžto Řijmané neznali, a tudjž píjsmeny gegich, tak gač gsau, ku potřebě Słowanů nepoſtačugi; aniž se nám kdy šluk konso-

*) Słowa geho gsau: „Of all the writers on the idioms of Slavonia, the erudite Dr. Kopitar, the Imperial Librarian at Vienna, has done the theme the most essential services. Every thing Dobrowsky writes is pregnant with erudition, though his critical and philosophical merits are perhaps not on a level with his knowledge of c.

135

nantů latinských, kteréhož Poláci a Srbii Lužičtí k wyraženjí zwuků stowanských (č, ř, š a g.) užijávi, zajišti může, an obtěžugic písmo, přes to i sám v sobě nedůsledný gest, gakož to giž přede čtyrmi sty a wjce lety prvnj starovitel dobropisemnosti české, M. Jan Hus, w pogednáníj swém o této wěci poznamenal.*) Ale aby písmeny u nás od wěků s rozwahou filosofickou stanověné změněny, a do písma latinského, gakož p. Bowring to chwálj, litery cyrilské k wyznačenj zwuků stowanských wmešťovány byly, k tomubychom powolenj swého dáti z příčiny té nechtěli, že to za potřebné ani za prospěffné neuznáváme. Mímeč zagisté pro každý určitý zwuk swé určité gednoduché znamenj, nesměffugce spoju dwogਜ žiwlů různých, oku snad a bez snadu méně příjemných, nežli čárky ty, kterými stowanské zwuky značjme; a bylbychom i něco zjíkati měli, získ ten nepatrný bylby we strownání k té ztrátě, kterau literatura nasse nowým pobuzenjm wássní podniknauti by musela, ažby spisowatelstvo i čtenářstvo české wesměs tu nowotu sobě oblijbilo. Aniž nám známo, aby kdo ze Stowáků této nowoty se byl ugjmal, wygmauce gediné učeného p. Jana Herkla, genž gi we swé kníže „Elementa universalis linguae Slavicae" (w Budjně, 1826. 8.) wssem Stowanům za wzor předkládá.

Nedorozuměnjm, zvláště stowům p. Ssafařka w ge-
ho historii řeči a literatury stowanské podlé wssech nářeči (w Bu-
djně, 1826.), pan B. zaweden gest do některých omylů, k. p. we
zpráwě swé o Komenském, nazjwage ho l. 1632 biskupem
Morawským, (wlastně morawských bratřj), a l. 1648 biskupem
Unitárů w Polstě, („Bischof der Unität in Polen," t. g. gednoty
bratřj w Polstě, nikoli pak Unitárů čili Sociniánů, kterýchž se
welice wzdalowal.) Aniž Komenský kdy putowánj swé po Euro-
pě popsal, gakož p. B. prawj, („whose travels into divers
countries of Europe have been translated into several

*) Nacháži se pogednánj toto latině psané w gednom starém ruko-
pisu archivu Třebonského, a zasluhuge wssem, aby tiskem co nev-
dějme na swěto wydáno bylo. Wiz Časopisu tohoto r. 1827.
swazek prwnj, str. 134.

136

languages), zmeylen gſa titulem německého přeloženj známého La-
byrintu swěta. Také se meylj, naziwage k. p. Kamarhta překla-
datelem Horáce a Lesſingowých bágek, což wlastně o panu Dom.
Kinském platj, a t. d.

Že p. Bowring, podlé plánu swého, gen o pěkné literatuře
Čechů zpráwy dáwage, tak se obmezil, toho mu žádný z kraganů
nassich za zlé mji nemůže : a wſſak i w tom obmezenj geho nerádi po-
hřessugeme gména znamenitých spisowatelů českých, gakožto p. Smila
Žlaffky z Risenburka a Jana Blahoslawa, we starožitnosti ; a w
nowěgſſim wěku zwláſſte pp. Sſafařjka, Nožnaiho, W. A. Svobody
Sličpánka, Macháčka, panj Nettigowé, pp. Tablice, Palkowiče,
Sličničky a g. kteři podlé uznánj nasseho wedlé giných a před
mnokými zde gmenowanými čestného připomenutj zaſluhowali, —
ak nic neprawjme o welikých zaſluhách nebožtjka W. Krameriusa,
Pelela, Prochážky a g. w. kteři ke wzniku literatury české wůbec
w minulém stoletj základ položiwſc, nám potomkům u wděčné
paměti zůſtáwati magj. —

Abychom pak giž, po tomto wyběbu do wzáctného časopisu
cizozemſkeho, wrátili se k neynowěgſſi domácj literatuře nassj: na
rozpacjch gsme, cobychom wlastencům we známost uwesti měli.
We poslednjm tomto čtwrtletj, od wydáníj nasseho poslednjho swaz-
ku, nic owsſem nezgewiło se nám důležitého nowého w literatu-
ře české. Reyſtkj knih w nowě wyſſłych ſtogj ku konci swazku
toheto ; gsauſ wſſecky z oboru theologického a o wychowáníj dřtek.
A wſſak potěſſitedlný gesſ znik, kterýž zwláſſte časopis theologický
bráti se widj, an předplatitelům swým giž nynj knihy české, zwlá-
ſſte pak spisy sw. Dteu, w dobré čeſſtině psané, zdarma přidáwá,
a tudjž také k rozſſřenj wzdělawatedlného čtenj mezi Čecho mocně
přispjwá. Přestawka tato čtwrtletá literatury nassj we wſſech o-
ſtatnjch třjdách uměnj a nauk bohdá nebude znamenjm hasnauej-
ho snad žiwota ; chystať se zagisté, gakož dosleycháme, nowý swa-
zek wzáctného Kroka na paut ku kraganům swým, a g. w.

Litugeme také, že pro nahodilé překážky nebylo nám přá-
no podati wlastencům we swazku tomto, gakož sme byli ſljbili,
zpráwy mjiſtněgſſi o neynowěgſſim důležitém nálezku p. Hankově.—

137

## 2.) Ze Słowanských Uher.

u prostřed měsíce dubna 1828.

..., Od toho času, co se sněm stawů králowstwů uherského w Pre-
spurku držel (l. 1825—27), kdežto neyhlawněgi o upowszechně-
nj madarčiny w Uhřich gednáno, gde u nás tak, že to wypsati mo-
žná nenj. Horliwost a wlastenectwj Mačarů wystupuj z mjry,
a gewi se giž i tělesným násiljim nad newinnými. Od nep-
wysřsich až do nepnižsřsich stawů zde ode dwau let nikdo téměř
nic nemypłj a nemluwi než o madarčině a zmaďařenj obzwlásště
Słowáků. Giž předtjim náš opowržený a w porobě lkagicj národ
nesměl zde ani gazyk swůg milowati a směle mluwiti, ani na
swé wzdělanosti a osvětě pracowati, ani kriwdy swé někomu ža-
lowati: ale nynj to potlačowánj a přenášledowánj nasseho lidu
wſſecku mju přewyſſuge. Slowákům se kazatelé a sſkolmiſſki ſlo-
wenſſi oddjragj a madarſſti wſtiskugj; neděle a flužby boži se gim
odgimagj aneb ukracugj; a kteřj něgakau nevoli proti tomu zge-
wuj, treſtáni býwagi na těle. Tak se ſtalo gen před několika
týdni we wſaici Lajož Komíno řečené, w ſaufedstwj města
Wesprhma, kde čtyřj Slowáci, ſtatečnj a pracowitj lidé, (Juná-
ček, Bartoš, Rus a Wrabec) žalařowáni a před ſtoličným domem
we Wesprhme holj weřegně biti byli, a to ſice 50, 40, 30, a 24
ranami, gediné proto, že přiſſli do Pessi a Budjna k nevyššíj
cirkewnj a swětské wřchnosti s tau prosbau, aby gim, 600 duſſim,
flužby chrámownj w mateřském gich gazyku nawrácen y byly,
poněwadž řeči madarské dostatečně nerozuměgi."...

*,*, Takowymto způsobem i wřtečný a ctiřhodný náš Kollár
swůg dosawadnj auřad kazatelský při cirkwi ewang. Slovenské w
Pessi složiti přinucen gest. Ustanoweno zagisté na tak řečeném
generálnjm Konventu, w Pessi 23. března držaném, (gehožto au-
dové byli téměř wſſickni Maďaři, na založenj madarské Akademie
w Pessi pracugjic), aby Slovensſti posluchači cirkwe této neměli
řádného kazatele gako posawad, ale gen kaplana aneb řkřidnja;
tento aby ne od samých Slowáků, ale i od Měmců a Mačarů
spolu wolen býwal; potom flužby boži we chrámě aby se řkřdaly
s madarskými, — což posawad nebyvalo, protože mezi evange-
liky cirkwe této Mačarů nenj. Tento kaplan musj negen Slowen-
sky ale i madarsky uměti a kázati, a bude giž mjti ten cij, lid
ne tak ke ctnosti a k nábožnosti wěsti, gako raděgi přenárodniti.
Slovenské cirkwe w srdci madarské kraginy že prý naskrze trpěz

138

ti nelje! Kollár tedy, neuměge maďarsky, ustanovením tjmto
auťadu svého wylaučen gest." ...

Takowá gsau slowa dopisowatele nasseho z Uher; k gichžto
lepšímu porezuměnj následugicj zpráwy poslaužiti mohau. D
přepiaté horliwošti Maďarů, (gichžto počet we králowstwj uher-
ském sotwa polowici wesskerého obywatelstwa wynássi), gazyk swůg
po celém králowstwj upowszechniti, t. g. wsscky Slowany, Němce
a Walachy w Uhřich bvytljci z maďariti, prvnj pokud nám wě-
domo přjklad dal M. Schwartner we známé statistice swé uher-
ske; potom l. 1822 od negmenowaného spisowatele w gednom ča-
sopisu německém wyšlo dosti obssjrné a žiwym citem i slobem psa-
né pogednání, „o zmabačenj Slowanů,“ kteréž také Čechům w
Čechosławu český přeložené podáno bylo. Tam pozornost a ne-
woli wssch wzdělanců cizozemských i domácích mocně wzbuzowało
wprawowánj o násilj, kterým maďarsstj ssechtici a gich zpráwco-
wé na mnoha mjsťech maďarčinu poddaným swým wnucugj, nepo-
wolné w tom na těle co zločince weřegně trestati dáwagje. D-
pital tomu powěstný spisowatel swob. p. Medňanský l. 1823 w
třetj mswaku p. Hormayrowa Archivu, onno wprawowánj za
neprawé a nedůwodné, a celý spis za expektoracj člověka ideami
kosmopolitickými zmámeného pokládage. Ale ždá se, že negme-
nowaný ten spisowatel, an gakož p. Medňanský prawj, l. 1823
giž byl zemřel, — či snad p. Rehoř z Berzowice? — prandy ne
owssem byl pochybit, a že tedy gen smrtj geho to scházelo, že od-
pory p. Medňanského newyprátil.

Giž léta 1790 šławowé uherstj na sněmě wšeobecném
wzdělávání a rozssíťování maďarčiny po Uhřích za zákon-
né položili; a od té doby na každém sněmu, gmenowité l.
1792, 1805, 1807 a 1811 o prostředech gednáno, kterýmiž-
by maďarčině w Uhřích negen we weřegných aktách říse před la-
tinau přednost, alebrž za gisťymi lhůtami také w pospolitém a
wezdeysstj žiwotě národu samowláda zgednána býti modla.
Až posleže na sněmu tomto dwauletém, zwářstě w posezenj w
druhé polowici měsće unora l. 1826 držaných, šławowé uherstj
to mezi sebaň uložili, a w té žádosti se sněšli, aby maďarčina
mezi obywatelé každého řádu a do wssch oddělenj weřegné zprá-
wy zemské uwedena byla, a tudjž mimo giné prostředky k tomu
flaužici, aby nikdo wjce k auťadu weřegnému budto we státu aneb
w cirkwi gakehokoli náboženstwj připusštěn nebyl, nenjti w maďar-
čině zběhly; we dvanácti létech abv wssicki aurčenjci wysši i
nižši gakehokoli řádu maďarsky uměti museli, a tudjž w wssch
auťadů i wssch saudů zemských wosšjch i nižšjch neginé než ma-
darske řeči užiwáno bylo; we sškolách neynižšjch aby počnauce

140

a Wognjna, c. k. komornjk; — p. Gindřich Eduard Herz, we-
likokupec pražšćý; — příspěwky w materialijch we wyměřené ce-
ně: král. česká společnost nauk w Praze, a p. Jan Teobald Held,
doktor mediciny, wyłaužił děkan lékařského oddělenj gakož i rektor
weleplawný wypokých sstol pražských.

Za čestné audy we wſeobecném ſhromáždženj dne 26 března
b. l. zwoleni byli: Geho Erc. baron Altenstein, k. pruské ſtátnej
minister w Berljně; baron Alexander Humboldt w Berljně; ba-
ron Leopold Buch w Berljně; hrabě Vargas Bedemar w Kodaz-
ni; a p. Bartholoměg Kopitar, kustos c. k. dwornj knihowny we
W.dni.

We třjdu příspjwaajejch audů zápisem k ročnjmu wyměře-
nému příspjwání přigati byli: p. Giřj Fischer, kněz cirkewnj a
učitel náboženstwj na c. k. gymnasium Gindřichobradeckém, a p.
Frant. Kostka, kněz cirkewnj a fundowaný kaplan a katecheta hlaw-
nj ſkoly beraunské gakož i bohosłownjho doktorátu čekanec.

Příspěwky w materialijch.

Pro zbjrku rud a zkamenělin: Dd p. hraběte Blahoroda
Wrobny ſkwoſtný kus zhlaceného barntu z železných dolů na Gedow-
ci. Dd král. ſaſého generála p. Weitha, kus ſtaurolithu z Bre-
tagne. Dd p. Jana Weißloſa, ſkutečného auda, 10 kusů wzác-
ných uherských i amerikanſkých rud. Dd p. Ant. Schmida, dok-
tora práw a ſkutečného auda, 3 wzácné kufy českých rud. Dd p.
Wáclawa Manna, doktora w lekařstwj a asſiſtenta w Praze,
wzácnau zkamenělinu z ostrowa Helgolandu. Dd p. Preisſtera
problematický otisk hnědele z Krussné horn.

Pro žiwočiſſnau zbjrku: Dd G. Dſwjc. knjžete Maximilia-
na z Thurn a Taris, husa kopřiwka (anas acuta), samce a ſa-
miki, a bernežka (anas berniela). Dd G. Erc. hraběnky Ko-
lowratowé rozené hrab. Kinské, malého bengalského dleska (loxia).
Dd knjžete Rudolſa Kinského ſiweho ſokola (ſulco caeruleus).
Dd hraběte Blahoroda Wrobny robáče (mergus merganser).
Dd král. České ſpolečnosti nauk: Dasypus novem cinctus wyc-
paný, a geden miadý we wýſtřelku; Dasypus tricinctus; Ma-
ris tetradactyla (kůži); mladó wakowec we wýſtřelku;
Vespertilio murinus we wýſtřelku; nedochůdče nedwěj we
wýſtřelku; potworu zageči a beyči we wýſtřelku; desatery rohr,
mezi nimiž znamenité losi parohy; ſtroſi wegce; ptači potwo-
ru we wýſtřelku; roſtlum platareae leucoxodiae et vultu-
ris barbati; testudo Midas; testudo geographica; te-
studo tabulata; testudo europaea; iguana delicatissi-
ma; lacerta cordylus; salamandra palustris a 42 giných

141

obožtwełců we wýstřelku; 8 rybch kůži, z nichž dwě wycpaně, a
32 we wýstřelku; welrybžebro; zbroge pitnj a mečnj ryby; hry-
zy morského włka a dwau giných morských vrb; 9 mollusek (mě-
kýssů) we wýstřelku; konchilij wjce než tisíc kusů, mezi nimiž mno-
ho wzácnych; hmitzů deset; morských hwezd desatero rodů w 23
exemplářích; gednu hlistu; korallů a zoofytů 102; 4 hlawy sławců,
mezi nimiž zwlásť lebka mrži a hippopotamj; 4 hryzy, mezi ni-
miž ſlonj čelist.

Pro zbjrku rozſtin: Dd král. české Společnosti nauk mal-
divické a obecnj kokusy; sedmero rozſtin za ſklem a wychrazenj
kwětu welmi bugného vjteho lilium (lilium candidum).

Pro knihownu: Dd p. J. St. Helda, 11 ročnjch behů Jſis,
a Musurgia Kircheri Romae 1630. Dd p. Frant. Zacha-
tríasze z Römisch sedm ſtarſſich spisů a w mědi rytých pohledů na
geho Pantheon w malé Skále. Dd p. Karla Winarického, cere-
moniáře G. knijž. Mitosti pražského pana arcibiskupa, geho pře-
loženj Birgitowých pastyrkých zpěwů. Dd p. Jſoſ. Schěna, c. k.
gymnas. prefekta, přispjwajcijho auda a zberatele w Pjſku, tři ſtar-
ſſi wlastenſke spisły. Dd P. Frant. Nowodworského, radnjo
z Wodnian, dwa ſtarſſi wlastenſte spisły. Dd P. Vinc. Chr.
Nubſſe, dekana w Haidě, gakož i přispjwajcijho auda a zbera-
tele, tři ročnj behy Waterländische Blätter für den öſtr. Kai-
ſerſtaat. Dd p. Jana rytjře z Nittersberka, c. k. heptmana, ſſſtý
swazek geho Biographien der ausgezeichnetesten k. k. Feldherrn.
Dd k. české Společnosti nauk Schematismus des königreichs Běh-
men für d. J. 1828. Dd p. Wáclawa Grolmusa, exposita Kře-
ſſinjského, Rwačowského Masopuſt. Dd wyſ. düſt. knijž. arcibi-
ſkupſke konsistoře, prvnj swazek Časopiju pro katolické duchomen-
ſko. Dd p. Abbé Jſoſ. Dobrowského 53 rozličných českých a la-
tinských wlastenských spisů. Dd p. Frant. Palackého, redaktora
muslegnjch časopisů, 6 znamenitých ſtarſſich a nowěgſſich degopis-
ných knib. Dd p. Kaj. Nádherného, c. k. ředitelé gubernialnij
registraury, 2 latinské wlastenſke spisły. Dd p. Jana Bianka,
praž. knijž. arcibiſſ. alumna, Chronik des deutschen Ritterordens
von Doct. Benator 1680. Dd čestného auda barona Jſ. Hor-
mapra z Hortenburg c. k. dwornjho rady a t. d. 5 swazků Re-
gesta baroarica in 4. Dd čestného auda P. Barthol. Kopitara,
kustosa c. k. dwornj knihowny, prvnj wydání starosłowanské ejr-
kewnj knihy Minei, cyprijským písmem w Benátkách 1538 we
ſol. (Wiz. p. Abbé Dobrowského Justitjones linguae sla-
vicae w předmluwé ſir. XLI.) Dd p. Petra Bera w Praze
geho Wörterbuch der deutschen Sprache. Wien 1827 in 8. Dd
p. dokt. a prof. Schönbeka w Buděgowicjch 2 ſtarſſi wlastenské

142

spisy. Od p. prof. Заупера w Plzni druhé oddělenj geho Er-
läuterzte Drußsee Homers. Od p. Frant. Nechodomu, radnjho w
Pláně, Georgii Braun Civitates orbis terrarum w 6 swaz-
cich we fol. s rytinami. Od p. Lamberta Schotta, kaplana w
Nydorfě, Oratio dominica polyglotta. Od p. Jana Ha-
welky, kaplana w Dobrußce, Euclidis Elementa.

P. o zbjrku rukopisů: Od G. bisk. Milosti p. Jos. Hurdálka, 2
české rukopisy z XVI wěku. Od p. Kaj. Mádherného, poznamená-
nj pražsk. Malostransk. purkmistrů XVII wěku. Od p. F. Palackého,
Chronika Poděbradská, sepsaná od taměgssjho učitele Mat. Miny-
de. Od negmenowaného: Koran w arabské řeči na hlašeném baz-
wlněném papjře. Od p. dokt. a prof. Karla Lwa Böhma w
Buděgowicích 2 staré wlastenské rukopisy we 3 swazcich. Od p.
Jana Pusse, děkana kralodworského, Žaltář města Dworu nad
Labem na perg. z XV wěku. Od p. Ant. Raaba, měsksana w
Řebechowicích, Posnamenánj aučtů téhož města z XVI wěku.

Pro zbjrku listin: Od p. dokt. Fr. Nyby, List pražského ki-
skupa Tebiásse (z Lažan) na perg. od 1. 1291. Od p. Jos. Hau'era,
děkana peruckeho a skutečného auda, staré přepis Čech se týkajícího
listu krále Sigmunda 1403. Od p. Fr. Zach. z Römisch, slesk
znamenitých listin. Od p. Franty, pěškauna demácjho, 2 auřed-
nj wýtahy z král. českých dworských a lenjch desk od r. 1698.

Pro zbjrku mincj: Od skutečného auda P. M. Dra. A. Stol-
ce w Teplici, pět dobře zachowanych tam nalezených rozličných
brakteatů (plecháčů). Od p. děkana Ruhsse, 2 staré telav, 3
menssj střjb. a 16 rozličných měd. mincj. Od p. Lamb. Schot-
ta pražský groš od Mácl. Zho. Od p. Frant. Bezdeky, c. kr.
gymn. katechety w Pjšku, střjbrnau minci z časů Rudolfa II.
Od p. Joz. Wallisse, jubil. c. k. kragsského sekretáře w Pjšku, střj-
brnau minci k zasnaubenj cjsaře Joz. II. Od p. Tomásse Scho-
bera, žáka 4. gramm. třjdy w Pjšku, 10 starých střjb. penjzků.
Od p. Arnolda Bergera, kooperatora w Haidě, 2 střjb. a 5. měd.
mincj. Od p. Jana Hendricha, důchodnjho na Pirkssleinč, sfpa-
nielskau minci. Od p. Fr. Watzela w Haidě, dwě střjb. mince.
Od p. Fr. Šewčka w Haidě, střjb. medalii a 3 střjb. a 7 měd.
mincj. Od panj Magd. Görnerowé w Haidě, 3 střjb. a 22 měd.
mincj. Od p. děkana Hausera, střjb. medalii krále Fridricha Au-
gusta na smrt geho matky 1717. Od p. Leop. Wac. Procház-
ky, měsksana w Hořepnice 41, rozličných staršch a nowěgssjch
mincj. Od p. Wogt. Strwaba, kupce w Libochowicích, 2 staré
wlastenské střjbrné a 1 měd minci. Od p. dra. J. Th. Helda,
2 znamenité střjb. nowé mince. Od p. prof. Mácl. Al. Swoz-
body, 12 starých střjb. penjzků. Od p. Fr. Joz. Langa, lokaliz-

143

sty w Sbornwaldě, několik starých střyb. a wjce měd. mincj, me-
zi nimiž 6 římských. Od p. Wácl. Karſſe, lokalistky w Mosko-
kách, železnau medalii s wyobr. zimnijho Krále Fridricha. Od
p. Ant. Schellera, direktora w Deywörich, 2 staré malé střyb.
a 2 měd., 1 olow. nuzní chebſkau minci, a 8 olow. ruských me-
dalij. Od p. Jos. Wagenknechta, gros početní komorn české
od r. 1573. Od p. Wiljma Lorence, držitele statku Wakowické-
ho, římskau zlatau minci s poprſim čisárě Filippa starſjho. Od
p. Jos. Antoſſe, faráře w Emmowě, 40 rozličných starých mincj.
Od p. dra. a prof. Schönbекa 10 rozličných starých mincj. Od p.
Frant. Zabela, kupce w Nirdorfě, 4 staro-české grosse. Od p. Ja-
na Hawelky, 52 rozličných starých minci, mezi nimiž 1 tolar.

Pro ethnografickau zbjrku: Od ſlaw. magistratu města Tře-
bechowic, železnau, někdy ſinlě poſtacenau příjbici. Od p. J. Th.
Helda, dobře zachowalau starau kuffi. Od p. barona Grenzen-
skeina, pawučnjk z ostrowa Jſchie ze chmeyži Agavy amerikanſké.
Od p. Jos. Edw. Keyhy, c. k adjunkta při wogenſké polní ka-
celáři, 2 w Dalmacii nalezené ſlžničky. Od p. Binc. Heince,
zpráwce w Krussowicjch, podkowu w rozwalinach Hlawačowjłtch
nalezenau. Od p. práſekta Schóna, několik pečetj s wſvřétlenjm.
Od p. Fr. Nowodworſkeho starau moſaznau přčět. Od panj
hrab. Rosy z Kaunic, portret od nj w krepowém hedwáj wſſj-
wanȟ Geho cſ. král. Milcſti Frantisſta I. s rámem a se ſktem.
Od král. české Společnosti nauk, dwa starožitné zeželně mlaty, w
dubowém dřewě zarostłau podkowu, dwa weliké Tritony, Naja-
dami a Arabeskami ozdobeně hlemeyždě a rozličnými řezanými
podobami ozdobený roh. Od p. J. U. D. Ant. Schmida, starh
ſſlechtický znak z barewného ſkla. Od p. dokt. a prof. Woqtecha
Sedláčka, diwně kočenau a froſtluu uſłowatau bůl. Od p. Sch-
ce w Praje, železnau příjbici s náuſſim. Od p. direktora Schel-
lera, 3 staré dřewořezby. Od p. Jos. Petrowce, weliký železný w
Kadowě na Lnářském panſtwj nalezený klič.

## Nowé knjchy české.

1. Časopis pro katolické duchovensko. Wy-
dawán přispiwanjm mnoha duchownj a učených mužů od knijžecj
arcibiskupské pražské Konsistoře. Prwnj ročnj běh. Swazek dru-
hý. W Praje, w knijžecj arcibiskupské knihtiskárně. 1828. str.
163—336 w 8.

2. Přijel mládeže, neb zásoba spisů ku prospěchu učitelů a wchowatelů duchownj i swětských, kterou čiwrtletně wy-

144

dáwá Jóš. L. Ziegler, doktor a děkan w Chrudjmi. Pátý ro-
čnj běh. Swazek druhý a třetj. W Praze w c. k. normálnj
impressj. 1827 w 8.

3. Katolické učenj w náboženstwj, w otázkách a odpowědích, k zwláshtnjmu užswánj p. katechetů a učitelů gako kniha ke čtěnj ku w c. k. rakauškých zemj předepšanému welkému katechysmu- su od J. M. Leonharda, katednjho kostela sw. Estěpána Scho- lastra a infulowaného prelátá. W Brně 1827, u Trasflera, str. 223 w 8.

4. To samé gakožto kniha k čtěnj k malému katechysmu-
su od téhož w Brně 1827 str. 98 w 8.

5. Wzdělání člowěka, gakó býti má, aby mu dle
swěta i dle duffe bylo blaze, pro dospělé obogło pehlawj. Od T.
Kubelky. Druhý djl. W Praze w knjžecj arcib. knihtiskárně
1828 w 12.

6. Nábožná cwičenj k slawnosti Božjho Těla při slau-
wném Dbchozu, aneb Processj, též i gindy při nawstewanýj
neyswětěassj Swátosti oltářnj. Spořádána od gisřeho kněze řádu
S. Benedykta z klástera Braunowského. W Praze a Hradci
Králowé u J. Pospíssila 1828 str. 70 w 24.

7. Knjžka Sw. Augustina, giž titul dal: „Solilo-
quia animae ad Deum“ a „Manuale“ t. g. Rukowět z
gazyka latinškého w české, což neywlastněgi býti mohlo, přełožené
od M. D. A. z Weleſławjna. Znowa wydány od knjžecj arciz-
biskupské pražské Konsistoře. W Praze 1828 w 8.

8. Jana Medijna, u sw. Wita w Praze kanownjka
stražného: Duchownj Weyklady na wſecky nedělnj a ſuátočnj
Epispolj a Cwangelia přes celý rok. W Praze náktadem J.
Pospíssila 1828. str. 300 w 8.

9. Fr. Frpče, faráře Habrſkého: Homilie, nebožiž Wypučowánj lidu kresłanského při rannjch ſlužbách Božjch na neděli a swátky. Djl prvnj. W Praze, w knjžecj arcibiskupké knihſtiskárně 1828 w 8.

10. Antonjna Čermáka, faráře Hermanického, poslež
Dołnoaugeszkeho, Nedělnjch kazáníj djl prvnj. W Praze a
Hradci Králowé u J. H. Pospíssila 1828 str. 367 w 8.

Redaktor Fr. Palacký.

Tisk wedenjm Jana Hošť. Pospíssila.

Osmero znělek.

(Z polského Adama Mickiewiče.)

I. Na Lauru.

Gotwa sem tě zočil, planul sem milostí,
W oku neznámém cit dáwno známý čijtal;
Nůměnec z twých ljci obapolný zkwijtal,
Nowně růži, poprw rannj wjtané skwěloſtj.

Gotwa's počla zpjwat, slzel sem radoſtj,
Twůg hlas srdce proniknul a z duffe swjtal,
Zdálo se, že angel gmenem swým gi wjtal,
Tluka w nebe zwon gi zwal we wlast wěčnoſtj.

Drahá! Nebogtež se wyznat oči twoge,
Gestli můg hlas, gestli můg hled mluvil k twému,
Nedbám, že nám los i lidé skrogj boge,

Že mám prchat bez naděge lásku swogi,
Nechť dá zemský sňatek ruku twau giněmu,
Zgew gen, že mi Bůh zasnaubil duffi twogi.

1*

4

## II.

Mluwjm s sebau, mlčjm w cizém rozmlauwánj,
Uch, ni krůpěg flasti w srdce mé nepadne !
Giskry cjtjm w očjch, bledne twář a wadne ;
Mnohý z druhů ptá se: odkud mé stonánj ?

Neb o rozumu swém fleychám zlé sseptánj;
Tak den přegde, a kdy w naděgi we wnadné
Lůžko nagdu, myšle noc že snem zašladne —
Plamen w hlawě srdce ohnisté rozhánj.

Wzchopjm se, běhám, na stowa si zpomjnám
K swému na twé ukrutenstwj zlořečenj,
Zpomenutá tisjckráte zapomjnám.

Newjm wſſak proč, gak tě spatřjm, hned w tom čase
Zas ſem spokogen, chladněgſſi nad kamenj;
Abych znowa hořel, — gak při mlčel zase !

## III.

Gsi bez okras, neznáš stowa wymyſſlená,
S ginau ſtegné lžko ti i oko dáno :
A přec každe srdce tebau žčarowáno ;
W krogi sproſtém králowna gsi učiněná.

Wčera byla společnost koncertem etěná,
D twých towarſſek enotě rozmlauwáno,
Tu se hlásá chwála, tam zas ſſaſſkowáno ;
Wesſla's — hned kol swatá tichoſt rozſſičená.

Wesſla ucta — zmlkli zpěwei w prwnjm sále,
W druhém tančugiej řady zanechali,
Co to as ? ptá druh se druha neuſtále.

Tagno, čjm se w obdiwenj westi dali ?
Gá to wjm, zgewiłt se angel nenadále,
Ctili hosta wſſickni — wſſickni nepoznali.