65

gr. δέχα, litv. děszimtis, got. tailun stnem. zṿhan zehn; edini prehod glasnika k v s v našem jeziku samem somnijo nekateri v besedah kloniti: sloniti.

3. Način mehčanja. Goltnik k, če je omehčan, ně več goltnik, ampak zobnik, kajti č in c imata veljavo tš in ts; enako g: ž iz dž in z iz dz; h se glasi iz golta, š in s pa, če sapa vdarja na zobe. Ta prememba goltnikov v zobnike je physiologična posebnost onih narodov, ki imajo mehčanje. Vunanji vzrok mehčanja je v tem, da so goltniki izgovorljivi le v goltu in v zvezi s takimi samoglasniki, ki se tudi le v goltu izgovarjajo; ti so goltni samoglasniki a ou y ŏ; nasproti e, ě, ę, i, ь se izgovarjajo v prednjih ustih blizo zob, smejo se zato imenovati zobni. Če se tedaj goltniki imajo vezati z zobnimi samoglasniki, bližajo se zobom; tu se godi prememba; kako se ta prememba zgodi, o tem so mnenja različna. Opazujemo tele slučaje:

a) *vrat-jen: nsl. vračen in vračen, čes. vracen, stsl. vraštenb

b) *tek-ti: nsl. teči in teći, čes. téci, stsl. tešti

c) *mok-ja: nsl. moča, čes. moča, stsl. moča

d) *tek-e: nsl. teče, čes. teče, stsl. tečetb.

Glasita se tedaj slučaja c) d) v vseh jezikih enako, slučaja a) in b) pa se glasita v raznih jezikih različno, toda v istem jeziku med seboj enako.

Slučaj a). O obliki -tja bil je govor pri téjevcih.

Slučaj b). O staroslovenskem tešti iz *tekti opominjamo, kako še dendenes postaja iz někъto někto nehto in nešto t. j. k se prilikuje in približuje glasniku t kot š; š in t sta v stsl. in bolg. omehčan skupek št; v nsl., hrv. srb., čes. itd., kder imamo glas-nike č,ć,c, t. j. tš, tš, ts, je red proti stsl. preobrnen. Razlike čćc, ki značijo narečja, so menda razlike individualne sapne širine, ki pri izgovoru sodeluje; primeri naš teči: teći na zahodu in naš nicoj: noč iz *nokti. Misliti je tedaj, da je nsl. oblika pod a) vračen vračen izvirnejša nego stsl. vraštenb, ker ima prva oblika naravni red tš iz tj, zadnja pa red preobrnen št iz tj; enako pa ima pod b) stsl. naravni red št iz kt in nsl. red pre-obrnen čć, t. j. tš tš iz štšt; v teku časovem sta se menda slučaja

Slov. Slovnica.

5

66

pod a) in b) pojednačila in v raznih narečjih sta vsedena in
stalna kot en isti glas.

Slučaj c). Beseda moča je postala iz podstavne oblike
*mok-ja. Podučljive za to premembo so prikazni grškega je-
zika, kder ste obliki σσ in ττ zraven endruge v navadi, n.
pr. φυλέσσω in φυλάττω iz *φυλακ-ιω; obe obliki posreduje
oblika *φυλατσω, t. j. τσ: tš č. Kaže se, kakor bi glasnik j tudi
pri nas postal najpred šumen, kakor pod a) tja: tša; ob
enem bi se šumniku goltnik bližal, med oba glasnika bi se
vrinol zobnik ter goltnik izbil; recimo *mokja : *mokša : *moktša:
motša: moča; primeri presti iz *pred-s-ti, brėstiti : *m-b-rěstiti, pon-
drěti iz *pon-rěti. Slična je premenjava donečega goltnika g
v hipni nebnik dž, iz kojega je po odpadu glasnika d postal
trpežni doneči šumnik ž, *gja: *gdža: dža: ža.

Slučaj d). Oblika reče je postala po Miklošiču iz *reke
posredno iz *rekje, t. j. med potom od k do e bi se razvil
šumnik, ki ga po mojem ravno izrečenem mnenju t posreduje:
*reke: *rekje: *rekše: *rektše: retše reče.

V grškem jeziku je mehčanje goltnika pred prostim e in
i le v korenskih slogih in ostanek starejše dobe, n. pr. τις:
lat. quis, τέπταρες: četyri; sicer če se v grškem ta postava meh-
čanja v govoru morda ně držala, primeri Κικέρων: lat. Cicero,
v pisavi je prenehala; nahajamo namreč κείμαι in κοιμάω, kder
mi ločimo po-čiti in po-koj; pravim ločimo, vsaj v korenskih
slogih, kajti v končnicah se dendenes govori rókę stsl. róky,
ter otroci in otroki križema, dasi je k opravičen le v mno-
žinskem orodniku z otroky, toda imenovalnik otroci; odkar
zgubivamo razloček med y in i, se vriva k, ki ima svojo pra-
vico v množinskem orodniku, po krivici tudi v množinski ime-
novalnik in mestnik, ter smo se menda od sosedov naučili k
izgovarjati tudi pred i in e.

4. Pravila mehčanja.

a) Goltniki k g h v zvezi z nebnikom j dajo č ž š. tedaj
*mja *gja *hja: ča ža ša, n. pr. moča iz *mok-ja:
moker, těža iz *teg-ja: tegněti, duša iz *duh-ja: duh; enako
ključ iz *ključ-jb, mož stsl. měžb iz *mog-jb; tako tudi
v priponkah, n. pr. igrač, stsl. igračь iz *igrak-jb, kolač,

67

grabež; enako na dalje v glagolih V. 2. skačeš iz skak-ješ:
skakati, lažeš: lagati, dišeš: dihati; enako v nedoločniku
III. vrste, n. pr. bučati: buk, běžati: běg, slišati: sluh, tukaj
odgovarja ja glasniku ě drugih nedoločnikov, tedaj
bučati iz *buk-jati: trp-ěti. Tudi korenske oblike žu gredo
na podstavne oblike *gju, n. pr. žul, župa, žužek zraven
žižek iz ju: ji, primeri šiti: lit. siuti lat. suere.

b) Goltniki k, g, h prehajajo v č, ž, š pred e, ь, ę, tudi
skupek *krt iz *kert postaja črt; isto tako prehajajo pred
i v besedotvoritvi.

a) Pred e: rečeš vržeš pšeno: rekla vrgla phala; očesa ižesa
ušesa: oko igo uho; večer: lit. vakaras, bečela: koren
bъk-; ženem: gonim, želqd: gland-, čelo, žena, že: γε.

β) Pred ь: reč stsl. rěčь iz *rěki, laž: Lüge, rž: Roggen,
myšь: mus Maus; strašen strašna stsl. strašьнѣ: strah,
těžek, těžka stsl. těžьk: tęgnōti, cvrček, cvrčka iz *skvrь-
kькѣ; lečka laqueus: lěk, ostrožnica Art Brombeere, preč-
nica Kopfkissen, družba, strošek, kečka: kьka, prečka Hin-
dernis, Theilung der Haare, vsakojački: -čьskь, skržat Civade,
svědočanstvo: stsl. sьvědočьstvo, nšabnoti sić biegen: šьb:
šiba; pičlo: piknja; v korenskem slogu: čest čast stsl.
čьst, žděti stsl. žьdati: lit. geidu, šel iz šьдьѣ.

γ) Pred ę: otrochę otročeta: otrok, drułę družeta: drug,
siromašę; stari aoristi: uzljubišę, vъzlubišę v brižinskih
sp., pregovoriše hrv.; oblika roke iz rokę za stsl. ręky kaže
mladost te tvoritve, sicer bi se k omehčal; v briž.
sp. se bere grehy in grehe.

δ) *kert: črt, črět, n. pr. črěda iz *kerda: Herde; enako
čoln, črez, žrělo, žrne, črěp, črtalo; nahaja se pa tudi
krepa zraven črep, krez zraven čres; na jugozahodu
prehaja rě v ě čěda iz črěda, čěs iz črěz.

ε) Pred i v besedotvoritvi: otročji: stsl. otročij, vražji,
mušji; obušije; pečina Brandwunde; ročica, nožica, koro-
šica zraven korohnja iz korohynja; očit: oko; otročić:
otrok; pri glagolih IV. vrste: močiti: mąka, blažiti:
blag, sušiti: suh; v korenskih slogih: čin, čisło, čist, živ,

5 *

68

širok; tudi š druge glagolske osebe je postal morda iz h, prim. hvališ, stsl. hvališi iz *hvali-h-i, h : s drugih jezikov.

c) Goltniki k g h prehajajo v sičnike c z s, in sicer
    a) pred ě in v pregibu pred i, ki je postal iz ě; nadalje
    b) v končnicah ica, ec iz ьсь, ce iz ьce, in ęz je sičnik
    postal iz kj oziroma gj, enako slednjič v nekterih gla-
    golih V. vrste; končnice ica, ec, ce in dotične glagolske
    končnice V. vrste -cati, -zati, -sati so postale tedaj iz
    *ik-ja, *ьк-ьб, *ък-je in pri glagolih iz *k-jati, *g-jati, *h-jati;
    toda vse te tvoritve so po Mikločičevem mnenju iz mlajše
dobe, kakor prehodi v č ž š.

a) pred ě, n. pr. v korenskem slogu: cěl, cěv, cěsta, cěna,
cěliti, cěsar: Caesar, zěló sehŕ; v besedotvoritvi: kocěn
zraven kočan, locen; v pregibu je ě ohranjen le de-
loma na Rezianskem in Hrvatskem: oblecete hrv., na-
vadno oblecite; potoce, praze, trebuse rez., navadno na
potoci, pragu, trebnhu; enako v množini otrocěh, trzěh
rez., navadno otrocih, trzih in trgih; rócě navadno roci.
Ko se je ě umeknol mlajšemu nastopniku i, obstal je
sičnik tudi pred i, zato recimo, reci, na potoci; tudi
množinski imenovalnik potoci ima i iz izvirnega ě,
primeri grški λύξοι: vlūci; iz pravilnih oblik ubozi
pri ubozih so postale pa tudi pred glasnikom y ne-
pravilne z ubozymi od ubozyh itd., odkar smo razloček
med i in y zgubili; od druge strani pa se tudi pred
tenkim i mehčanje opušča, zato ubogi, pri ubogih, orehi,
potoki, ob potokih; opušča se to mehčanje v sičnik na-
vadno pri goltniku h, pri goltniku g se rado opušča
na vzhodu v sklanjatvi, deloma tudi pri goltniku k.

β) V končnicah -ica, -ec, -ce; -cati, -zati, -sati: bolnica,
junica, grešnica; rěnec, renca stsl. věnčь, junec, otec
stsl. otьсь: *отъ, skr. attā, gr. ἀρτα; enako knez
stsl. кънець, пěнěz; jezažorn iz *jeg-ja (prim. lotv.
igstu jezim se) stoji na istem stalu, samo da je pre-
memba na korenskem goltniku; klicati, lecati, przęzati,
tęzati, stsl. nasmisati zraven nasměhati się.

69

d) sk prehaja v šč tam, kder k za se preide v č; s se
tedaj glasniku č prilikuje v š: iščem, iz *isk-jem: iskati;
leščati, laščati se III. glänzen; piščec: piskati, pišče, piščeta,
mn. piščanci; luščina zraven luskyna; slovenščina; do-
linščak: dolinškъ; vojščak; voščenka: voskъ; opryšč Au-
schlag: stsl. pryštъ; vriščati: vriskati; tešč, tašč nüchtern;
prebivališče. Na Rezianskem se čuje šć mesto šč, na Go-
renskem ostrejši š, na sredi slovenskega jezikokroga š;
hrv. sk: šć, stsl. sk: št.

e) Skupek kt, gt prehaja kakor tj v č na zahodu v č;
ta prehod se godi v nedoločniku, namenilniku in pri tvo-
ritvi samostalnikov na tъ, n. p. reči, reći, fagen, iz *rekti,
leči leći iz *legti, enako namenilnik leč: kadar greš leč; in
samostalniki peč peč iz *pektъ, stsl. peštъ; enako moč moć
iz mog-tъ; noč noč iz nok-tъ; *dči, či, šči, hči, hčere srb. kći,
iz *dъšči: stsl. dъšti iz *dъg-ti *dъg-těr, lit. dukter-, skr.
duh-i-tr, gr. ουγάζης, Tochter; ločičje: ločika: lactuca; nove
tvoritve so rečti, ležti mesto reči leči. Kakor daje tj v posa-
meznih besedah c in k, n. p. stric pluka, enako tudi kt,
n. p. nocoj, nicoj, nicor in der heutigen Nacht; snūka na Rez.,
indi snoči snoči sinoči. K pred t odpada v besedah: jetika:
hectica, peti: lit. penktas, morda netopir iz *nektopyrъ, če
je prvi del *nekto: nokt-: *Nachtfalter, vespertilio.
5. Razne prikazni.

a) V skupku skn, zgn izpada k, g, n. p. potisnoti: potiskati,
pelisnoti: peliskati, blisnoti: bliskati, brliznoti: brlizgati;
těsen: tiskati, těskъ, těskъnъ;

b) k prehaja v sapnik h, primeri: lahet, lahta zraven laket:
stsl. lakъtъ; mehek mehka: měkъkъ, enako mehčati; tako
tudi h komu zraven t komu;

c) tudi g rad prehaja v h: drhtati drhčem: drgetati; lehko:
lagak; mestoma se izgovarja g kot h, na Rez. razun
Bele hora: gora, tehu: tega; enako na Gorenjskem.

d) h je postal iz s: npěhati se: pěšb iz *pěh-, iz *pěs-; slěherni
iz slěd-s: slěden dan jeden Tag; udrihati, sopihati: stsl.
kopysati (kopati); tovarh in tovariš; peliha in pelisa; če-
hati in česati.

70

V.

Céjevci ali sičniki.

§. 29. 1. Sičniki so c, z, s. Po izviru si ti trije glasniki něso enaki, kajti s ima trojo, z dvojo veljavo, c je le mlajši nastopnik iz k.

a) Glasnik s je α) izvirni β) predslovanski γ) slovanski glasnik.

a) Izvirni s odgovarja istemu glasniku drugih indoev-
ropskih jezikov, n. p. bos: lit. basas; gasiti: lit. išgesīti;
glas: lit. garsas; kysněti: skr. čūšati; męso: skr. mūsa;
enako sam: ąmu: lat. semel: sammt; seděti: sedēre; se-
dem: septem; slěp: lit. slěpti verheimlīchen; svoj: lat. suus;
syn: skr. sūnu- itd.

Ta izvirni s se menja ćesto z mlajšim nastop-
nikom h, n. p. česati in čehati; črensa: rus. čeremcha;
slap: hlap Dunſt; pri na-s: pri tě-h, itd.

(β) Naš predslovanski s odgovarja litv. Š, skr. ç, gr. lat.
k, n. p. nes-ti: skr. naç- lat. nac- nanciscor gr. νε-
ξηγκειν; osem: lat. octo; oster stsl. ostrъ iz os-1ъ, os-la
Weſtein, os axis, oset: skr. aç- agnoti durchbringen, gr.
ος, lat. acies acuo; pes, stsl. pыъ: stbaktr. paçu lat.
pecus nem. Wieh; prase: lat. porcus; prositi: skr. praçna
prošnja lat. precor, procus; prsi: skr. parçu Rippe;
sijati, sinj, siv, sěno (gedörrteſ): skr. çjate brennen; slama:
zdλαμος Halm; slana: lit. šalna; slatina: lit. šaltinis
studenec (studen vrelec); sloněti: κλίνειν; sluti, słyšati,
slovo, slava: skr. cru-, κλύω, lat. gloria iz *closia; soha:
skr. çasati razsekati; sokol: skr. çakuna; osoren, srh-,
na-sršene lasi ima: lit. šeras Borſte, skr. çalja Stachelschwein;
srěn: lit. šarma; srce iz srdce stsl. srdčce pomenj-
šalna oblika iz *srѣdo: καρδια; svanoti, svenoti stsl.
svrnqti, svitati, svět: skr. cvēta světloba; sto, stsl. srto:
skr. çata, ἐκατόρ, lat. centum; ves vas stsl. vыы:
vicus itd.

γ) Naš slovanski s se je razvil na slovanskih tleh iz glasnika h; ker je že h nastopnik izvirnega s, zato

71

je ta s mimo prejšnjih najmlajši; njegov razvitek je
učinek mehčanja, n. p. měh, měsi; Vlah, Vlasi.

b) Glasnik z je omehčan iz izvirnega g ali gh; z ima tudi
dvojo dobo in je α) predslovanski z β) slovanski z; pr-
vega Miklošič zaznamuje z znamenjem z = 3, drugega
z znamenjem z, = dz.

α) Predslovanskemu ali starejšemu z odgovarja
izvirni g' gr. γ lat. g litv. ž skr. ž stbaktr. z
„ gh' „ χ „ f, g „ ž „ h „ z,
n. p. jaz iz *azъ skr. aham lit. aš iz až (gr. ἄγω);
ţzek: lat. ang-ustus, skr. āhu; blazina: skr. barhis;
brěza: skr. bhurźa lit. beržas.

β) Slovanski ali novejši z postaja na slovanskih tleh
vsled omehčanja, n. p. vrzi: vrgo, vržeš; stęzati: stęgati;
vitęz: Witţingi.

2. Mehčanje sičnikov. Sičniki c, z, s sami ob sebi omeh-
čani se sopet mehčajo; skupek *sja, *zja, *cja daje ša, ža,
ča; tudi tukaj je glasnik j postal šumen.

a) Sičniki c, z, s prehajajo v zvezi z glasnikom j v č, ž, š,
n. p. klicati: kličes iz *klic-ješ; enako lizati: ližeš, pisati:
pišeš; mazati: maža iz *maz-ja, nositi: noša iz *nos-ja.
Sičnik s se mehča le v zvezi z glasnikom j, enako tudi
starejši z. Inače je pa s sičnikom c in mlajšim z, ta se
mehčata tudi pred onimi samoglasniki, pred katerimi se
mehčajo goltniki.

b) Sičnik c se mehča pred mehkimi samoglasniki: devičji iz
devic[a]-ij; enako lisičji, rečji, tkalčji; naličije naličje; gre-
benčiti (nos) rümpfen, psičiti; mrzličen iz mrъzličьвъ: mrzlica,
resničen, srčen, ščim: scati, meseče hrv. zvalnik: mesęc.

c) Tudi mlajši z prehaja pred mehkimi samoglasniki v ž,
n. p. knez: knežji iz kъņěžij; vitez: viteštvo vitcštvo iz vi-
težьstvo; rogoz: rogožina Matte. Starejši z pred mehkimi
samoglasniki ostaja, zveza z goltnikom g mu je pretr-
gana, ta z stoji na oni glasniški stopnji kakor s, zato
obraziti, laziti, gaziti, voziti kakor nositi, toda obražen,

72

povožen, nošen iz *obrazi-en *obrazjen, povozjen, *nosjen po
pravilu a).

3. Različne prikazni.

a) Priličenje; pred omehčanimi soglasniki postaja α) iz s glasnik š, β) iz z glasnik ž, t. j. s, z se prilikujeta naslednjemu soglasniku, n. p. α) češljati: česati; pošljem: posel, po-słjq; premišljati: premisliti; prošnja: prositi; enako brušnja, ošljak Art Diftel, tešnjak Gedränge, davešnji heute früh, drevešnji heute abends, utrašnji, starošljiv ältlich: starostь; trešljika: tres-; β) grižljaj: grizem; vožnja; zato tudi ž njim iz sь njim, čež nj iz čez nj. Enako se γ) s pred donečimi soglasniki prilikuje v z in δ) z pred tihimi v s, n. p. γ) mezdra: meso, zdrav: sьdravь; δ) mast: *maz-tь, maslo: *maz-tlo, poreslo: *po-verz-tlo. V navadi je pa tudi vsaj v novih sostavah in tvoritvah etymologična pisava, n. p. izpad: *izьpad, vzhod: *vьzьhod stsl. vьs-hodь, s njim: sь njim, iz njega, sbrati sbirati: sьbrati sьbirati in sebirati.

b) Vrinek. α) V skupek sr se rad vriva t, β) v skupek zr pa d, n. p. α) pester iz pьs-rь: pisan; enako posterv, stršen zraven sršen, strež zraven srež Treibeiš; β) nazdrž Jurüč: na vьzь ritь; zdraven: zraven; zdrel: zrel, zdvo: zrno; pozdreti in pozreti; mezdra in mezra, medra, mezda. γ) V skupek sl se vriva v nekaterih besedah k, n. p. slez in sklez, slizek in sklizek, solza in skloza, slezena in sklezena; enako srobot in skrobot zraven srebot in srabot.

c) Izpad. α) V skupku zdn izpada d in se ta skupek enako
olehča kakor gore skn, zgn, n. p. praznik iz prazdnik;
enako prazen, brezen: bez dьna, pozen: pozdьnь; primeri
zdruznoti: druzgati, stisnoti: tiskati.

β) skupek svr se olehča v skupek sr, n. p. srab, sraka:
svrabь, svraka; enako sora zraven svora, srpin, srep
wild, iz svрьpь in svрěpь: srepa in strašna množica.

γ) skupek stl se olehča v sl, n. p. čislo: *čistlo iz *čit-tlo;
enako gosli: gød-, preslica: préd-. Utro, jutro je postalo
iz us-tro.

73

d) Menjatev. α) Sičnik c odgovarja pred v goltniku k drugih slovanskih jezikov v besedah cvrěti: *skvrěti; cvi-liti: čes. kviliti; cvet: čes. kvet; cvičati: srb. skvičati.

β) Primeri besede stěnj Dicht, těnja Körperschatten, sčnca Schatten (Schein, nicht der Sonne ausgesetzt Platß), podstenje der gedeckte Gang vor dem Hause, tělo Zelt (Schatten) Bild (Körperschatten) Körper, te so vse iz korena ski prim. skr. k'hâjâ iz skâjâ, σκη-ά, Schei=n; tedaj sk: st: t in s. Enaki prehod imamo v besedah drist, dristav: driska, drisklivke in dristlivke, jagode.

γ) Še rajši se pa menjata zd in zg. Skupek zd imajo tele besede: pobrazdati beschmutzen, brozgati po luži in brozdati; brzda, obrzdati: lit. brizgilas; drozd in drozg; gnezdo prim. nidus; grozd; gozd: beneč. host, rod. hozda; gyzda; jězditi; mezda; pizda; pezdeti; pazduha, pazuluh iz pas- unter in duh: skr. dōs Arm; zruzditi in zružiti (koruzo): zdrozgati zdruzgati; vezda hrv. iz ve słda; stezda in steza; zvezda; žlezda in žleza; stsl. důždů: deš deža, daš daža, ogr. deždž deždža, hrv. dežgja, t. j. dežža, zato tudi dežja.

Skupek zg se nahaja v tehle besedah: bezgavka bizgavka Drüse; bezg, bezgovec in bezovec: lit. bezdas; zbrignoti: stsl. obrězgnoti bridko postati; brjuzga Schmelzen des Schnees auf den Straßen; draždžiti ogr. in dražiti reizen, tudi drastiti in draščiti ogr.; drozga, drožje, ogr. droždže: lit. drage Hefe; druzgati zerdrücken nagen: konj po koritu druzga; mezg Maulesel; mozg Hirn, Mark, moždžani hrv., možgani; mozgaj Stückschlägel der Wagner, meždžec Stößel zum Quetschen der Trauben, zmoždžiti ogr. zerschlagen, pri nas travo poméžiti, ne méži po travi; gneždžiti zusammendrücken: srb. gmežditi kneten, meždenik Brei Fisolenmuß; mlězga Kot; muzga Sumpf, Schlamm, Baumsaft, pri nas mezga in mojzga, t. j. mozga Baumsaft; muža, muždža, muždžina Sumpf; nanizgati zraven nanizati auffassen auf Fäden (jagode na travino bilko); razgotati wichern; rozga, odsod roždže rožje; žvizgati, žvižgati in zvizdati. Iz teh primerov se kaže, da pre-

74

haja zgj v ždž oziroma žj ali žgj t. j. žħ, pri tem
je dž iz gj postal enako kakor nastaja iz kj skupek
tš oziroma č. V besedi brezděti brežěti, brezdi brezi
svita se stoji zd mesto zg, v besedi ljuzgati schälen stoji
zg mesto sk.

VI.

Čéjevci ali nebniki.

§. 30. Čéjevci ali nebniki so č, ž, š in j. Glasnik je
čist nebnik, š ima tih šum: sχ, ž doneč, v glasniku č je
združen dvoji glas t in š, vsled glasnika t je č hipnik, dasi
je drugi izmed združenih glasnikov š trpežen.

1. Glasnik je izviren ali je nastal na slovenskih tleh.
Izviren je v besedah jega, jemu, jem; jak; jaham; jar: jaro
žito; pojas; junak, junec, junica: lat. juvenis junior; juha: skr.
jūša. Na slovanskih tleh je nastal kot priglas v začetku besed
in med samoglasniki, n. p. javen iz stsl. javě: skr. avis öffentlich;
jętra: skr. antra; je, jest stsl. jestъ: skr. asti lat. est gr. ἐστιν
nem. ift; jesen: prus. assanis got. asani. Enako dě-j-ati: děti,
sijati: sinoti. Če primerjamo besede jed in obed medv-ed, jęti in
rokovet in enake, se kaže da v nekaterih besedah začetni j iz-
virno tudi na slovanskih tleh ně bil. Ob besednem koncu se
nahaja j v besedah: kaj: ogr. ka; zdaj: ogr. zda hrv. sada;
z menoj; z notraj; ozdolaj; ozgoraj itd.

2. Šumniki č, ž, š se nahajajo po gostem v tujkah: č: beč
denar: it. bezzi; čavel čavla Nagel: it. chiavo; pečati se beschäftigt sein:
it. impacciare; ž: děža: Dose; fužina=it.fucina; jagrež, žagred in
žagreb: Sacristei; klovže Abschluß: ital. chiuso; pižem: Bisam; roža:
Rose; važa Rasen: stnem. waso; žakelj: Sad; žehtar: stnem. sehtari;
žida: Seide; žold: Sold; žrebelj: stnem. grebil; žuhati wuchern:
stnem. suoh; župa: Suppe; žvegla: stnem. swëgała; žveplo: got.
svibla, stnem. fuëfal; Š: brgeše, breguše: ital. le braghesse; šema
Larve: Schemen; šembilja: modra ko šembilja: Sibylle; šent: sanc-
tus; škarje: stnem. skāra; škrat, škratec, škratelj: stnem. skrato;
ščinkovec odgovarja stnem. finko Fink; šošnjanje: stsl. hahnanije;

75

škeden: stnem. skugin Scheune; šolen ogr. štirsko, šolnici: stnem.
škuh Schuh; štepih: bavarski Stübich Backsaß; štedor, šteder Wa-
gebalken: statera.

3. Skupek čr se govori na vzhodu, na severozahodu r izpada, na jugozahodu se vriva e; na vzhodu: črěda, črez, črěp, črěšnja, črěvelj, črěvo; na severozahodu: čida iz čěda, čez, čěšnja, čěwbl čiwbl, čiwa, čěp; na jugozahodu: čereńlje, čeries, čeriešnja, čerievelj, čerieva. Enako se govori na vzhodu žrebę, žrebelj, tako tudi v Benečanskem in v Ribnici, indi žebe žebelj, v Gorici ždrebe. Povsodi se govori želod: gland-, žerjav: grus.

4. Skupek čt iz čt, čet daje št, n. p. štirje: četyrije, šteti: četvrtyj; šteti, na ogr. in hrv. čteti iz čtěti, zato pošten, poštenje.

5. Skupek čbst daje št: vraštvo: vračbstvo; skupek čbsk
daje čk: grčki: grččbškъ; zraven človeški, mrtvaški odtod mrt-
vaščina, otroški.

6. Glasnik ž med samoglasnikoma postaja r, n. p. ar
weił hrv.: ježe ali aže; dardu na Rez.: daže do; gdare, dare
wann: knda že; kir kjer: kde že; komur: komu že itd.; vendar:
vem da že; potler: po tole že; sicer: sice že; vre: uže; enako
blagor: blago že; morem moreš itd. iz možem možeš itd., pomore
iz pomože, odsod morati; neborec, uborec, borec: nebožec, ubožec;
nicor zraven nicoj; narveči na sredi slovenskega jezikokroga:
največi; najmre: na ime že.

7. Razlikovanje (Dissimilirung); prim. štirski vekši iz
*večši, vikši in vihši (Dalmatin) iz *višši; hči hrv. kći iz *dьšći
neorg. : stsl. dьšti; enako nihče : nišče iz ni-što: kъto.

II. Poglavje.

Skupne prikazni soglasnikov.

§. 31. 1. Besedni konec. Ob koncu besed je v stsl. bil
le samoglasnik ali oslabljen samoglasnik ѣ, ѫ; nobena beseda
se ne končuje na soglasnik, soglasniki drugih indoevropskih
jezikov so v stsl. na koncu besed odpali. Tako odgovarja n.

76

p. latinski besedi domus v slovenskem etymologična oblika domu-, s je odpal, u se je v stsl. oslabil v poluglasnik ali oslabljeni samoglasnik ѣ, tedaj domј; v novi slovenščini se tudi ј več ne piše niti govori. Po tej prikazni, da so v slovanskem soglasniki ob koncu odpali, se razjasnujo oblike tělo tělesa iz izvirnega *tělos tělesa, primeri genus γέρος: generis γέρονς iz *genes-is *γενεσ-ος; enako telę telęta iz *telęt telęta, imę imena iz imen imena; v nosnem ę je n ob koncu vtopljen in dobi v rodilniku samostalno veljavo. Tako stoji mati iz *matěr; brat, stsl. bratъ zraven bratrъ menda iz *brator; nesę tragend iz nesy iz *nesont; nese er trägt iz nesetъ, nesę sie tragen iz *nesonti, t. j. odkar je ј odpal, se izjemno tudi končni t ne drži več, tako tudi: je in redko jest, stsl. jestъ; mnogo otrok stsl. otrokъ iz *otrokam; iti v gosti iz *gostins. Odpada tedaj soglasnik t, s, r, m in n; zadnja dva odpadata v posebnih slučajih in sicer m po izvirno kratkem ali pokrajšanem samoglasniku, sicer se topi ām v ǒ, en v ę: rōkō iz *rokām, imę iz *imen.

2. Omehčanje, priličenje, vrinek in izpad smo razpravljali pri posameznih soglasniških vrstah. Posebičen izpad je v besedah: bōte iz bōdete; nečem pri Trubarju nečo iz ne hŭštą; měsen v Gorici: mecěsen; va iz dva primeri etiva dva sina mojiva, drugiva, oniva zraven njidva, mija zraven onedva oneja; vosk Wachs iz vakska; ladati: vladati; mō za bōmo bōdemo, te za bōte bōdete; topir za netopir; noraz za vinoraz; mohor: Hermagoraś; deš daš: dŭždŭ.

3. Prestavljanje soglasnikov. Primeri: čbela, čmela, žbela: bučela; čveteriti Vorşpann leisten: četver; duri iz *daŭri *davri: stsl. dvъръ in na vzhodu dveri; žlica iz lŭžica; žmati žměriti iz mŭžati; gomila iz mogyla; nahod iz nadъhъ primeri nadyha, naduha; somenj v Gorici iz stsl. sъnemъ, na vzhodu senjem; potór na Gor. iz topor; bujti iz u-biti, ubujti v Gorici; mujti iz umyti, v Gorici umujti; kvazati na Ben. iz ukazati, itd.

78

I. sklanjatev, a-jevska debla. Polni a je ohranjen v sa-
mostalnikih na a: žena, primeri lat. rosa, gr. χώρα, nem. Blume,
skr. αγαπη.

II. sklanjatev, o-jevska debla. Primeri gr. λόκος, lat.
lupus iz lupos, stsl. vlъkъ, nsl. volk, skr. vrka-s, litv. vilka-s, t.
j. skr. litv. as se je oslabil v gr. νας, v stsl. je s odpal in
o se je oslabil v тъ, ki v novoslovenskem odpade. Kakor si v
latinskem v sklanjatvi odgovarjata rivus in tectum, ali v grškem
ǎvθρωπος in δωρον, enako si odgovarjata v slovenskem v sklan-
jatvi volk ali rob in selo; končni o v imen. in tož. sr. samo-
stalnikov, mesto pričakovanega stsl. тъ iz о-m, je ostal morda
po sliki nebo: skr. nabhas ali je izviren kakor gr. μέγα : μέγας.

III. sklanjatev, i-jevska debla. Primeri skr. avi-s, lat.
ovi-s, gr. ὀFις (οΐς), sl. *ovi- iz *ovi-s v besedi ovъca, kajti v
slov. odpada s; navadni primer za to sklanjatev pa je v gr.
πόλι-ς, v sl. kost, stsl. kostъ iz *kosti, rodilnik kosti; v nemškem
je i odpal: tie Maacht, got. maht-s gen. mahtai-s; lit. akî-s (oko).
V stari slovenščini so možki in ženski samostalniki ijevskega
debla blizo v enakem številu kakor v latinščini; v nsl. so se
možki samostalniki zvečine sprevrgli v sklanjatev ojevskih
debel; toda ostali so v množini n. p. ljudije, gostije, trije; v stsl.
pa tudi v jednini gospodь, gospodi, gospodi itd.

IV. sklanjatev, ujevska debla. Primeri skr. sūnu-s, litv.
sūnù-s, got. sunu-s, stsl. synъ iz *synu, imenovalniški s ob be-
sednem koncu odpada, prim. lat. fructu-s, gr. νέκυ-ς, σῦ-ς. Rodilnik
sinu, dajalnik sinovi, domovi znači ta debla in to sklanjatev;
sicer so se v nsl. možki samostalniki sprevrgli v ojevsko,
ženski v ajevsko ali ijevsko sklanjatev. Toda za razlago po-
sameznih sklonov ima ta sklanjatev zgodovinsko važnost, pri-
meri rod. krvi: imen. kry, rodilnik tikve: imen. tikev iz tiky itd.

V. sklanjatev, soglasniška debla; končujo se a) na s:
nebes-, imenovalnik nebo iz *nebos, prim. skr. mánas, gr. μένος,
lat. genus iz genos, gen. pa tudi generis iz *genes-is, gr. *γενεσ-ος;
b) debla na n: kamen- sěmen-, imenovalnik šěmę, prim. ποιμήν,
ποιμέν-ος, lat. homin-is, homo; c) debla na t: telęt-, imenovalnik telę
primeri σώματ-, γεροντ-, lat. front- frons, capit- caput, skr. bharant-;
d) debla na r: mater-, imenovalnik mati iz *matěr, primeri

79

μήτην, acc. μητέρα, lat. mater. Tudi ta sklanjatev je v nsl. zvečine izumrla, samostalniki na s, n, t so se sprevrgli v drugo sklanjatev, ženski na r pa deloma v tretjo; toda ostanki posameznih samostalnikov in sklonov so se obdržali in ti se razjasnijo le po tej sklanjatvi, primeri rodilnike jedninske: dne, matere itd.

## Sklonske končnice.

§. 33. Slovenski jezik ima troje število: jednino (Singular), dvojino (Dual), množino (Plural), in v vsakem številu šest sklonov (casus), ki so se deloma med seboj pojednačili. Imena sklonov iz latinščine prestavljena se glasijo: imenovalnik (nominativ), rodnik ali rodilnik (genetiv), dajalnik (dativ), tožilnik (accusativ), mestnik (local), orodnik (instrumental); zvalnik (vocativ) za se ně sklon, ampak kaže le deblo in je v nsl. kot ostanek pri možkih samostalnikih II. sklanjatve v navadi, prim. bože, brate, sicer se je pojednačil imenovalniku. Imenovalniku jednak je srednji tožilnik vseh števil v vseh jezikih; jezikoznanci sodijo, da je postal imenovalnik srednih samostalnikov iz tožilnika. V dvojini so se pojednačili imenovalnik, zvalnik, tožilnik, nadalje rodilnik in mestnik, kder sta ohranjena, zadnjič dajalnik in orodnik; pri imenih živočih stvari se je v nsl. pojednačil v II. sklanjatvi jedninski tožilnik rodilniku; pojednačen je nadalje v jednini dajalnik in mestnik I. in III. sklanjatve, v II. sklanjatvi pa se še dendenes jednači; jedninski rodilnik, množinski imenovalnik in tožilnik I. sklanjatve so si v stsl. na y, in po omehčanih soglasnikih na ę, v nsl. sploh na ę jednaki.

Sklonske končnice so v indoevropskih jezikih izvirno iste in le po glasniških pravilih so se premenile v posameznih jezikih; nahajajo se pa te končnice naj polnejše ohranjene na skr. soglasniških deblih, na samoglasniška debla nataknene so vzročile razne premembe. Izvirne končnice so pa tele:

82

§. 34. Jednina. 1. V imenovalniku je končnica -s odpala v vseh sklanjatvah; izvirni ā se je obdržal v sklanjatvi I. kot a; v II. se je o možkih samostalnikov iz izvirnega a postavši oslabil v stsl. v ъ, in ъ je v nsl. odpal; v III. se je i oslabil v stsl. v ъ, in ъ je v nsl. odpal; v IV. se je u oslabil v stsl. v ъ, in ъ je v nsl. odpal; v V. sklanjatvi stoji y besede kamy mesto ώv, t. j. v imenovalniku je samoglasnik y postavši iz on enako okrepljen, kakor se navadno krepi n. p. v gr. imenovalnikov končni samoglasnik proti ostalim sklonom, primeri ἤγεμών -όνος, ποιμήρ -ένος. Samoglasnik o srednjih samostalnikov II. sklanjatve se primerja izvirno srednjim končnicam na a, n. p. μήγα, κάρα; ta a se je v množini ohranil, v jednini pa oslabil v o, srednji samostalniki pa so imeli pre izvirno le jedno število, kakor še grški jezik svedoči, ki deva k množinskemu srednjemu samostalniku jedninski glagol.

2. Zvalnik I. sklanjatve: rybo kaže v stsl. oslabljeno deblo, a je oslabljen v o; v sklanjatvi II. je e oslabljen iz o, v III. in IV. je polni debelski samoglasnik, v V. je samoglasnik posnet iz III., enako v mehki II: konju iz IV; rabi se v nsl. le zvalnik na e.

3. V V. sklanjatvi je tožilnikova polna končnica -am v oslabljeni obliki -em, prim. homin-em, -m je v sl. odpal, zato: kamen-e; za debla, ki se končujo na samoglasnike, pa je služil za končnico goli -m; ta -m je na slovanskih tleh v II., III., IV. sklanjatvi odpal z enakimi posledicami, kakor -s v imenovalniku; samo v sklanjatvi I. je -m s končnim a združen v ą, stsl. a.

4. a) Rodilnik roba II. sklanjatve je po izviru ablativ iz *robat* prim. skr. açvāt, t je na slov. tleh odpal.

b) Rodilnik ryby I. sklanjatve pa je po izviru morda mestnik iz *ryba-j-am: *ryba-am: *rybam: *rybą: (*rybu) ryby, prim. skr. gatā-j-ām; nekateri somnijo, da je ryby iz množinskega tožilnika prenesen v jedninski rodilnik; mehka debla imajo ę: dušę, in po tej obliki se je zvrgel nsl. rodilnik: ribe iz *ribę* kakor dušę.

c) V III. in IV. sklanjatvi je rodilnikova končnica -as na deblo priteknena vzročila okrepek *kostěš, prim. skr.

83

rodilnik avēs: deblo avi-, s je potem na slov. tleh odpal in ě ob koncu se oslabil v i; enako sinu: skr. sūnős; stsl. crъkъve iz *crъku-as *crъkъv-es.

d) V V. sklanjatvi stoji kamen-e mesto *kamen-es iz *kamen-as, prim. skr. vak-as, gr. φύλακ-ος, lat. homin-is iz *homin-ŭs, iz *homin-os.

5. Mestnikova končnica i je z debelskim samoglasnikom združena v sklanjatvi I. II. ai in oi = ě, III. ii = i; tudi i V. sklanjatve je postal iz ii, kajti slov. i odgovarja ī drugih jezikov, kratki ĩ bi pa postal na slov. tleh ľ, in ľ bi v nsl. odpal; ker se zadnje ně zgodilo, kaže da so se soglasniška debla v tem sklonu ravnala po ijevskih deblih, t. j. sprevrgla v ijevska debla; mestnik IV. sklanjatve sinu je postal iz *sinovъ, prim. skr. sūnāu in sūnāvi: *synovъ: *synov: synu; mestnik kamene stsl., nsl. dne je menda izvirno rodilnik.

6. Dajalnikova končnica ai = skr. ē, slov. ě stoji na drugi glasniški stopnji proti mestnikovi končnici i; tako odgovarja stsl. dajalnik IV. sklanjatve sinovi skr. dajalniku sūnavē; v sklanjatvi I. stoji stsl. rybě za *rybāi iz *ryba-ai, prim. skr. açvā-j-āi in açvāi; dajalnik II. robu iz *robovъ: *robov: robu je najbrž posnet iz IV. sklanjatve; v V. je izvirni ě v slov. oslabljen vi; v III. je postal i iz iě: ii: i. ali pa je debelski i odpal [i]ě: i.

7. Orodnikova končnica -mь odgovarja izvirni končnici -bhi, ki je ohranjena v gr. -φι; bh se je spremenil v slov. v m, i se je oslabil v stsl. v ľ, ľ je v nsl. odpal; tako odgovarja našemu orodniku robo-m stsl. robo-mь gr. ἰππό-φι; enako je postal IV. synъ-mь, III. gostъ-mь, nsl. potem: tem potem auf biesem Wege, V. kamen-ь-mь, nsl. dnem; v I. sklanjatvi kaže morda izvirno obliko hrvatski orodnik: ribom iz *rybo-mь, če je ta oblika izvirna, t. j. če ně po možki II. sklanjatvi potvorjena, primeri množ. daj. ryba-mь, toda primeri tudi rybo-ją; v ostalih slov. jezikih je na orodnikovi končnici -mь v I. sklanjatvi ľ odpal, m pa se je z debelskim samoglasnikom združil v q: stsl. rybą nsl. ribo iz rybą, primeri stsl. berą: skr. bharāmi; tako pripravljena orodnikova končnica q pa je tudi

6*

84

znova na oslabljeno deblo priklenena: rybo-j-q nsl. riboj iz
*rybojq; enako III. ženska: kosti-j-q.

§. 35. Dvojina. Dvojina je morda razlikovanje od mno-
žine, kakor kaže rybama: rybamъ; posamezni skloni se malokaj
vjemajo.

1. Imenovalnik, zvalnik, tožilnik; I. rybě: skr. açvē χώρā;
II. roba: skr. açvā ἀνθρώπω, selě: skr. jugē ζυγώ; III. kosti:
skr. avī πόλιε; IV. syny: skr. sūnū; V. imeni: skr. naman-i.
Stsl. rybě nsl. ribi odgovarja najbrž gr. χώραι lat. rosae; ime-
novalnikova množinska oblika bi se tako ohranila v dvojini;
II. selě in V. sr. imeni imata končnico i, ki je v skr. pri sred-
njih samostalnikih tudi v množini v navadi, od koder je naj-
brž prenesena v dvojino; oblike III. in IV. sklanjatve se vje-
majo z množinskim tožilnikom; možki samostalniki II. skla-
njatve: roba bi vtegnoli postati iz *roba-as: *robās: roba, hra-
nili bi tako izvirno množinsko obliko, primeri skr. açvā in
açvāu iz *açvās.

2. Rodilnik, mestnik. Stsl. končnica -u odgovarja skr.
končnici -ōs = aus; pri sklanjatvi III. se debelski i hrani
kosti-j-u, v ostalih sklanjatvah debelski samoglasnik pred konč-
nico odpada.

3. Dajalnik, orodnik. Naši končnici -ma odgovarja skr.
bhjam, primeri orodnik jedninski, ter dajalnik in orodnik mno-
žinski.

§. 36. Množina. 1. Imenovalnikova končnica -as v oslab-
ljeni obliki -es kaže se na možkih samostalnikih V. IV. III.
sklanjatve; stsl. kamen-e iz *kamen-es, primeri homin-es ἀνθλαχ-ες;
stsl. synove: skr. sūnavas; ljudije: skr. avaj-as; ženski imeno-
valnik III. sklanjatve: kosti je najbrž posnet iz tožilnika; v
I. sklanjatvi: ryby je y in pri mehkih deblih ἡ ter nsl. e po-
snet iz tožilnika; v II. sklanjatvi: robi iz *robě: λύχοι, lat.
rivi iz *rivoi odgovarja i zaimenski sklanjatvi: ti: skr. tē: ói:
hi, illi.

2. Tožilnikova končnica -ams oslabljena v -ems, priličena
v -ens je ohranjena deloma v V. sklanjatvi možkih in ženskih
samostalnikov: matere iz *mater-ens; v ostalih sklanjatvah je
ms oziroma -ns na debelski samoglasnik priteknen in je v

85

III. in IV. sklanjatvi po slovanskih pravilih zopet odpal, v I. in II. pa se združil z dotičnim končnim samoglasnikom v stsl. v y, v mehkih deblih vę in v nsl. po sliki mehkih debel sploh vę; gotskemu tožilniku gasti-ns odgovarja naš gosti gotskemu sunu-ns stsl. tožilnik syny; tako so tudi tožilniki stsl. roby in ryby in tožilniki konję dušę postali iz *robo-ns *ryba-ns *konje-ns *duše-ns.

3. Rodilnikova končnica -ām se je oslabila v: ą: ѣ, ѣ v nsl. odpada, primeri skr. sam: stsl. są: sъ: nsl. s mit; tako se razjasnijo rodilniki V. imen-ъ: homin-um, IV. synov-ъ: fructu-um, III. kostij iz *kostij-ъ: πόλεων iz πολεй-ων, II. rob-ъ: ἀνθρώπων in I. ryb-ъ: skr. açvām; v III. sklanjatvi je debelski samoglasnik ohranjen, v IV. okrepčan, v I. in II. odpal.

4. Mestnikova končnica -sva: su se glasi na slov. tleh -hъ, t. j. s se je spremenil v h in u se je oslabil vъ, ki v nsl. odpada; tako je postal mestnik I. ryba-hъ; debelski samoglasnik je oslabljen v IV. synъ-hъ, III. kostъ-hъ, okrepčan v oblikah III. kostě-hъ, II. robě-hъ, primeri skr. açvēšu gr. ἀνθρώποι-ς iz ἀνθρώποι-σι; v V. sklanjatvi je med debelskim in končniškim soglasnikom vrinen e: kamen-e-hъ po sliki drugih sklonov, ali je vrinenъ po sliki III. sklanjatve.

5. Dajalnikova končnica -bhjams se glasi na slov. tleh -mъ: prehod je najbrž -bhjams: prus. -mans: lit. -mus: sl. -mъ; debelski samoglasnik je tudi tu deloma oslabljen deloma okrepłjen: I. ryba-mъ, II. robъ-mъ, III. kostъ-mъ, IV. synъ-mъ, V. kamenъ-mъ: homin-i-bus.

6. Orodnikova končnica -bhis je razlikovanje iz končnice -bhjams, primeri lat. no-bis: homini-bus; -bhjams: *-bhims: *-bhins: *-mins: litv. mis: sl. mi; I. ryba-mi, III. kostъ-mi, IV. synъ-mi, V. mater-ъ-mi; II. roby iz *robъ-mi: ιππό-φιν, primeri skr. açvāis iz starejšega açvē-bhis; tako tudi v V. kamen-y, sloves-y.

I. sklanjatev.

Jednina.

§. 37. trda debla,

Imen. | riba

Tožil. | ribo iz rybą

goltniška,

roka

roko

mehka,

duša

dušo

86

<table><tr><td>Rodil.</td><td>ribe : stsl. ryby</td><td>roke : stsl. rąky</td><td>duše : stsl. dušę</td></tr><tr><td>Dajal.</td><td>ribi : stsl. rybě</td><td>roci : stsl. rącě</td><td>duši : stsl. duši</td></tr><tr><td>Orod.</td><td>ribo iz rybą</td><td>roko</td><td>dušo</td></tr><tr><td>Mest.</td><td>ribi : stsl. rybě</td><td>roci : stsl. rącě</td><td>duši : stsl. duši</td></tr></table>

Dvojina:

<table><tr><td>Im., tož.</td><td>ribi : stsl. rybě</td><td>roci : stsl. rącě</td><td>duši : stsl. duši</td></tr><tr><td>Rodil.</td><td>(rib) iz množine</td><td>(rok)</td><td>(duš)</td></tr><tr><td>Mest.</td><td>(ribah) iz množine</td><td>(rokah)</td><td>(dušah)</td></tr><tr><td>Daj., or.</td><td>ribama</td><td>rokama</td><td>dušama</td></tr></table>

Množina.

<table><tr><td>Imen.</td><td>ribe : stsl. ryby</td><td>roke iz rokę : stsl. rąky</td><td>duše : stsl. dušę</td></tr><tr><td>Tožil.</td><td>ribe</td><td>roke iz rokę : stsl. rąky</td><td>duše</td></tr><tr><td>Rodil.</td><td>rib : stsl. rybě</td><td>rok</td><td>duš</td></tr><tr><td>Dajal.</td><td>ribam : stsl. rybami</td><td>rokam</td><td>dušam</td></tr><tr><td>Orod.</td><td>ribam : stsl. rybami</td><td>rokami</td><td>dušami</td></tr><tr><td>Mest.</td><td>ribah : stsl. rybah</td><td>rokah</td><td>dušah</td></tr></table>

1. V jedninskem orodniku se govori na vzhodu tudi riboj: stsl. ryboją, na Ogerskem tudi ribov in ribom; zadnja oblika je pri Hrvatih navadna; primeri slično obliko ogerskih in hrv. besed iz ijevske sklanjatve: kostjom kostjum.

2. V dvojinskem imenovalniku je stsl. č ohranjen, če je naglašen: vodě, dve ženě, ročě, sestrě; enako tudi jedninski mestniki: vodě, gorě, sněhě, zimě, době.

3. Samostalniki, ki v jedninskem rodilniku končnico naglašajo, lehko nalik srbskemu jeziku množinski rodilnik tvorijo na á: solzá, gorá, glavá, željá, kosá, nogá, petá, strehá; mestnik pa na čeh: voděh, gorěh.

4. Gospá iz gospoja iz *gospod-ja ima v rodilniku gospě in gospoję, v daj. gospě, na hrv. góspi, orodn. gospó, mestn. gospě; dvojina imen. tožilnik gospě, daj. orod. gospěma; množ.

89

1. Jedninski tožilnik možkih imen živočih stvari je enak rodilniku: moža, ptiča; stari tožilnik je ostal v izrazih: za mož dati, v zamož dati; tudi imena neživočih stvari dobivajo za tožilnik rodilnikovo obliko, če se ž njimi zaznamujo živoče stvari: vidiš štora; tudi srednji samostalniki: je za druziga dekleta, zdaj ljubezen tvoja vneta.

2. Ostanki zvalnika so: Kriste, Adame, Krištofe, poglavare, sine, brate, bože, človeče, gospodine, hrv. gospone v narodnih pesnih; rabe briž. spom.; oče je bržkone zvalnik iz otec stsl. otъсъ, zval. stsl. otъče; tako so postale tudi oblike Tone, Jože itd.

3. Jedninski mestnik možki in srednji od dajalnika zvečine ně razločen: bobu, mestu; govori se navadno bobi, mesti; toda mestnikov i je postal iz ě, ki se še nahaja v starejših spomenikih in v benečanskem govoru: světě briž. spom.; po svojim duome je zdihavu, t. j. po svojem domě je zdihaval ben.; enako pri potocě, na prazě, po světě, na trebusě; pri dělě, na tnalě ben.; lakomstvě, blazě: blago briž. spom.

4. Dvojinski rodilnik in mestnik sta nadomestovana s množinskim: imetek mojih dveh bratov, pri mojih dveh bratih; krivo je: ob dvema mesto: ob dveh; enako tudi: pri nama, pri njima mesto: pri naju ali pri nas; dvojina je deloma v navadi: pri naju, pri vaju, v tiju dvěju listu Trub., prim. stsl. těju in toju; od dveju sinu zraven od dveju dolžnikov, v le tih dveju zapovedih; od obeh kraju; meč od obeju platu oster; hrvatski Slovenci so dvojino skoro celo zgubili, govorijo: dva sini, dragi dva; enako beli Kranjci.

5. a) Imenovalnikov samoglasnik e iz b ali b pred končnim soglasnikom izpada v rodilniku itd., kder beseda narašča: orel orla: stsl. orblb, oven ovna ovnu, kupec, osel, nohet, senjem in semenj, jarem; v enosložnih besedah samoglasnik ostaja: mah: stsl. mъhъ, meč: stsl.: mbčb, enako lan len, lev: rodilnik maha, meča, lanu lena, leva; toda pes psa stsl. pьsъ, pьsa, sel in posel, sla in posla. San stsl. sъnb ima rod. sna mestnik sni pa tudi saněh. Marsikteri e se drži zarad blagoglasja: mrtvec, mrtveca, jazbec, jazbeca; tudi v pomenjšalnikih sineka zraven sinka, peseka.

90

b) Enako izpada tudi, če beseda narašča, oni e, ki je vrinen zarad blagoglasja: *oder odra*: stsl. odrъ, ogenj ognja, ogelj oglja, ogel ogla, *veter*, kozel, koper, kosem, pekel, mogel mogla moglo, rekel rekla reklo, viher vihra zraven vihar viharja.

c) Izjemno izpada oni e, ki odgovarja stsl. e, ę, ě: *kamen kamma zraven kamena stsl. kamene* (rod.), *prijatelj prijatelja in prijatlja*; zaběl záběla in zabla; zajęc zajca, měsęc měsca zraven měsęca.

6. V množinskem rodilniku srednjih samostalnikov se e vriva nalik ženskim I. sklanjatve, kder se ob koncu dva soglasnika dotikata: *deblo, duplo, sedlo, teslo, rebro, okno, gymno, platno, pismo, cesarstvo, jajce*; rodilnik: *debel, dupel itd.*; toda ust: *usta, toporišč: toporišče*, kajti st, šč in sk so združljivi, prim. §. 37. 7.

7. Stari množinski rodilnik možkih samostalnikov bez ov se je v nekaterih besedah ohranil: *otrok, voz, vol, dan, zqb, konj, las, lonec, mōž, pas Hunde, čebar: sto čebar, piščenc zraven piščancev, greh in grehov, pěnez des Geldes, penezov der Pfennige, koliko krat in kratov*. Množinski rodilniki: *lasi, mōži, zǒbi so tvorjeni po III. sklanjatvi*.

8. Jedninski rodilnik na ú je izvirno pripadal ujevskim deblom, toda razširil se je čez ono mejo: *olú, valú, volú, vratú, darú, dolgú, glasú, godú, gostú, gradú, zidú, zobú, klasú, kvasú, kosú Stüdes, lanú, lazú, listú Trub., medú, mirú, mostú, měhú, potú Weges, potú Schweißes, prahú, sledú, smradú, stanú, strahú, tatú, spolú Geschlechtes, tirú, sadú, trakú*; tudi dvosložna beseda nohet ima rodilnik nohtú.

9. Samostalniki, ki v jedninskem rodilniku končnico a naglašajo ali u dobivajo, imajo lehko v dvojinskem dajalniku in orodniku, ter v množinskem dajalniku in mestniku ěma, ěm, ěh: *tatéma, tatém, tatéh*; *pséma, psém, pséh*; *plotéh*; *vogléh*. Isti samostalniki tvorijo lehko množinski orodnik s končnico -mi: *tatmi*; tudi srednji uSTMi zraven usti (usty). Te oblike izvirajo iz naglasa in so novejše; enako se sklanja tudi tlo, ki se rabi le v množini: *tla, tal, tlom in tlém, tlémí, tléh*.

10. Redko se nahajajo množinski tožilniki trdih možkih samostalnikov na y nalik stsl.: *gradi t. j. grady Trub., dari*

91

v Stapletonovi prestavi 1620, *listi* lex., *mosti* ben.; *dari*, *listi*, *vlati* ogr.; *ogledi*, v *ogledi* iti na vzhodu; *zlati*, *mosti*, *svati* Vraz; v briž. spomenikih je še i, t. j. y češče od ę, ki je dendenes občen in v stsl. le po mehkih soglasnikih.

11. Samostalniki na -an stsl. -aninъ še imajo tu in tam v množinskem imenovalniku e mesto i: dobrušane, vodičane Kopitar slovn., kristjane Preširn, babilonjane, rimljane; zraven pa tudi -je iz ijevske sklanjatve: kristjanje, lakničanje, ločanje; končnica -je je tudi sicer v navadi mesto i: očetje, bratje, gostje, kmetje, profetje, svatje, soldatje, tatje, fantje, farje, ajdje, gospodje, sosedje, judje, kopunje, sršenje, golobje, zobje, črvje, škofje, lasje, možje; enako volcje: volk; pri ogerskih Slovencih tudi narodje, bogatinje, poganje, talijanje, židovje: židov, angelje, apoštolje, neprija-telje, roditelje, zidarje, pasterje, vitezje, klobučarje, komarje; tudi bratovje, popevje Prieſter, popovje Kncſpen; po c, s, č, š prehaja j v k vucke, t. j. volcje, vlaske, t. j. vlasje, ribičke, t. j. ribičje. Končnica -in ostane v nsl. izjemno tudi v množini: turčine, turčini, poganini.

12. Krajna imena na -ane se takole sklanjajo: imen. Goričane, tož. Goričane in Goriče, rod. Goričan, daj. Goričanom in Goričam, orodn. Goričami, mestnik Goričah; enako n. p. Svečane, grem v Svečane ali v Sveče; iz Svečan; k Svečanom ali k Svečam; s Svečami; v Svečah; prim. v Drevljah, Glinjah, Gradčah: nemški Dreulach, Gleinach, Gratschach in imenovalnike Drevljane, Glinjane, Gradčane.

13. Mehčanje goltnikov pred i oziroma če se tudi opušča, prim. §. 28, 4, c, α, posebno pri goltniku h, gosto pri g, redko pri k: otroci, pri otrocih, redko otroki; rogih, rozieh, t. j. rozěh ben.; Vlahi in Vlasi. Glede mehčanja samoglasníkov je z dendenes bez vpliva, po c pa se omehčuje navadno ove enako, kakor po š, č, ž in j: knez knezov, vrabec vrabcev, delavcev, znancev, slepcema zraven slepcoma.

Kakor cesar cesarja, denar denarja, kder je v imenovalniku j odpal in v rodilniku pravilno pristopil, gl. §. 25, 2, tvorijo svoje sklone tudi nekateri v stsl. trdi samostalniki n. p. vihar viharja stsl. vihrъ vihra, komar stsl. komarъ in komarъ, sever severja in severa: proti severu.

92

Pri samostalnikih na -elj, ki so večidel tujčini, se vriva
n: apostelj, aposteljna, brencelj, brenceljna, durgelj, žalbelj, kavelj,
kapelj, kembelj, krancelj, krempelj, meželj, nagelj, porungelj, pra-
melj, rabelj, tempelj, škratelj, fuželj. Nasproti pak žebelj, žebelja,
kašelj kašelja, nadalje enako krhelj, parkelj, progelj, ręcelj, rogelj,
smrkelj, čavelj, črevelj, šapelj. Izjemno se piše tudi templa Trub.;
Evangeli, zlodi, Juri stoje v imenovalniku mesto evangelij,
zloděj, Jurij.

14. Po izgledu rob se sklanjajo tudi a) navadno možki samostalniki na -a: oproda iz magy. apró klein, vojvoda, starešina, rodiln. oproda, daj. oprodu itd., kakor če bi bila osnova *oprod*; hrvatska beseda sluga ohranjuje ajevsko sklanjatev; enako poglavica; tudi oča se sklanja marsikde kot riba: rodiln. očé, daj. oči in oču, tož. očo in očé, orodn. očo in ogr. očom, mestn. oči; množ. imen. očovi tož. očeve, rodiln. očev, daj. očevom, orodn. očevmi ogr.; pri Habdeliču še je oblika otec otac; dendenes navadna oblika pa je oče, očeta itd. Kakor oče očeta tvorijo radi svoje sklonе možki samostalniki na -a, -e, -u in -ko: Matija, Matijata, Jože, Jožeta, Noe, Noeta in Noema, Jehu, Jehuta in Jehua, Marko, Markota in Marka.

b) oni možki samostalniki, ki izhajajo v stsl. na b in se v stsl. sklanjajo po ijevski sklanjatvi: golob, goloba, stsl. golabь rod. golabi, črv, gost, zet, laket lakta in ženski lakti, nohet, pečat, pót, tat, tast, gospod, medved; ostanke ijevske sklanjatve glej pod ijevsko sklanjatvo.

c) možki samostalniki soglasniške sklanjatve na -en: kamen rodiln. kamena in kamna stsl. kamy in kamenь rod. kamene; enako koren, kremen, plamen, remen, jelen, prsten in prstan, prstanj.

15. Stariši po nemškem Eltern, mlajši in duhoven (na vzhodu duhovnik) so izvirno prilogi, a sklanjajo se dendenes navadno samostalniško: starišev in stariših, mlajšev in mlajših, duhovna; možki in ženska so prilogi; blagor je iz blago že; zlega je prilog iz zlo; mal iz nemškega se ne sklanja: do sega mal, od sěh mal, po sěh mal, po teh mal; toda k malu.

16. Kamen, pót, kót so v množini tudi srednjega spola.
Beseda sto se dendenes navadno ne sklanja, na Korošk. se še

94

istim pŕtem, ravnim pŕtem sem šel; v briž. spom. se bere v jed-
ninskem mestniku ogni, in v rod., tož., daj. in zvaln. gospodi.
Kakor izgled ljudje se sklanja še beseda gostije po ijevski
sklanjatvi v celi množini: tožilnik gosti: na gosti pozvati, rod.
gosti iz stsl. gostij itd.; pri Trub. se bere tudi gospodi, pečati
kot množinski tožilnik; enako plati: na dva plati, poti, lahti;
dendenes je laket v jednini možkega, v dvojini in množini na
zahodu ženskega, na vzhodu možkega spola: dve lehtí tri lehtí,
na vzhodu: dva lakta, trije lakti, pa tudi pet lakti zraven pet
laht. Kakor je beseda laket v množini vsled ijevske sklanjatve
sprejela ženski spol, enako tudi zver in to tudi v jednini; iz
istega vzroka je pgt v množini možkega in ženskega in morda
zarad te menjave in nesigurnosti tudi srednjega spola; tudi
gosti je v pomenu Malzeit ženskega spola: gostí so minole, opet
so bile gosti.

2. Po izgledu ljudje pa se lehko sklanjajo dendenes oni možki samostalniki, ki v jedninskem rodilniku dobivajo naglašen -á ali -ú, in sicer v množinskem imenovalniku, dajalniku, mestniku in deloma rodilniku, ter v dvojinskem dajalniku in rodilniku, t. j. v sklonih na -ěm, -ěma, -ěh (-mi) in v imenovalniku na -je, prim. tat, tatu, tatěm, tatěma, tatěh, tatmi, tatje, glej §. 38, 7, 9, 11.

3. Imenovalnik množinski na -je dobivajo navadno samostalniki, ki se na b, d, t, f, in -an končujo, glej §. 38, 11.

4. Besedi trije, štirje ali četirje se sklanjate razun za-
imenskega rodilnika po ijevski sklanjatvi: imen. možki trije,
štirje, tož. tri, štiri, rod. treh, štirih, daj. trem, štirim, orodn.
tremi, štirimi, štirmi, mest. treh, štirih; mesto treh se bere pri
Trub. tudi trijeh; imen. tož. ženskega in srednjega spola se
glasi: tri, štiri.

5. Oni ženski samostalniki, ki v rodilniku jedninskem končnico naglašajo, dobivajo mesto končnic -ima, -im, -ih končnice -ěma, -ěm, -ěh: kostěma, kostěm, kostěh.

6. Množinski rodilnik se končuje na i, ki je v nsl. skr-
čen iz -ij, dveri, zapovedi, misli; na zahodu i marsikdaj odpade:
dver, zapoved Trub., misel Preš.

96

jatev; star je jedninski rodilnik, ta je prenesen tudi v II. sklanjatev; dvojinski imenovalnik sini imata Trubar in Dalmatin; Trubar ima tudi sinu za dvojinski imenovalnik, ta oblika je dvomljiva; tudi množinski tožilnik sini t. j. syny se nahaja pri Stapl. in pri ogr. Slovencih; tudi imenovalnik množinski na -ove se bere: ukove, valove, duhove, zidove, měhove, stanove, tresove Trub., tresove, valove, vetrove Stapl., vetrove, godove Krell, glasove, repove, rogove, vrhove zraven bratovje, dolovje, sinovje, štirovje Scorpionen, vetrovje ogr., v briž. spom. sinove; v briž. spom. se nahaja tudi jed. zvalnik: sinu.

2. Slog ov, po nebnikih ev, ki nadomestuje u pred samoglasniškimi končnicami, se nahaja v stsl. zvečine le v jedninskem dajalniku in v množinskem imenovalniku; toda v nsl. se nahaja tudi v drugih sklonih enosložnih redko dvosložnih besed: jedn. rod. sinova, zvonova, glasova; dvoj. imen. sinova, bogova; množ. imen. vetrovi, dolovi, zlodjevi, sinkovi, labudovi; dajalnik jedninski: tatovu mesto tatovi je težko opravičen, navajata ga Kopitar in Metelko; pes ima v daj. jed. na vzhodu psovi, na zahodu tudi psu; dom ima v daj. jed. domov Trub. Dalm., zato se govori dendenes domou na vzhodu, domú na zahodu.

3. Izmed ženskih samostalnikov so ostanki še bolj redki: imen. tož. kri, t. j. kry, prehaja v ostalih sklonih v III. sklanjatev krvi itd. v ben. kri karvé V. karvi itd., stsl. le krъvъ. Stsl. samostalniki kakor crъky se glasijo dendenes cěrkev, tož. cěrkev, rod. cěrkve, daj. mestn. cěrkvi, orodn. cěrkviję; stsl. tož. in mest. crъkvъ-e je tvorjen po V. sklanjatvi; v dvojini in množini pa gredo kakor riba že v stsl.; po sliki drugih sklonov se tudi za imenovalnik, tožilnik in orodnik jedninski vriva I. sklanjatev: cěrkva, cěrkvo, cěrkvo; orodnik cěrkvijo stsl. crъkviją je tvorjen po sliki ijevske sklanjatve, enako nsl. imenovalnik in tožilnik cěrkev, odkar se je oblika *cěrky zgubila, in ta se je zgubila po večini drugih sklonov, v katerih se nahaja v. Kakor cěrkev se sklanjajo: bukev (rod. bukvi, imen. množ. bukvi, t. j. ijevska sklanjatev Trub.), brěskev, retkev, in samostalniki na -tev: obutev, britev, ženitev, žętev, klętev, ločitev (ločitvi rod. jedn. Trub.) molitev, plětev; stsl. britva, ženitva, žětva itd.

98

b) srednji samostalniki.

Jednina.

Dvojina.

<table><tr><td>Imen. tož.</td><td>ime</td><td>imeni: stsl. imeni</td></tr><tr><td>Rod.</td><td>imena: stsl. imene</td><td>(imen): stsl. imenu</td></tr><tr><td>Daj.</td><td>imenu: stsl. imeni</td><td>imenoma: stsl. imenima</td></tr><tr><td>Orodn.</td><td>imenom: stsl. imenemь</td><td>imenoma: stsl. imenima</td></tr><tr><td>Mestn.</td><td>imenu: stsl. imene, imeni</td><td>(imenih): stsl. imenu</td></tr></table>

Množina.

<table><tr><td>Imen. tož.</td><td>imena: stsl. imena</td></tr><tr><td>Rod.</td><td>imen: stsl. imenь</td></tr><tr><td>Daj.</td><td>imenom: stsl. imenьмь</td></tr><tr><td>Orodn.</td><td>imeni: stsl. imeny</td></tr><tr><td>Mestn.</td><td>imenih: stsl. imenьhь</td></tr></table>

Pregled kaže, da se je ta soglasniška sklanjatev razun jedninskega in dvojinskega imenovalnika in tožilnika sprevgla celo v II. sklanjatev; pa tudi dvojinski imenovalnik in tožilnik imata le zgodovinski pomen, kajti slučajno je tudi po II. sklanjatvi končnica dvojinskega imenovalnika oziroma tožilnika v nsl. na i iz stsl. če; isto velja o množinskem imenovalniku in tožilniku.

Kakor ime imena se sklanja rame ramena, pleme plemena, seme semena, teme temena itd.

2. debla na -s.

Jednina.

Dvojina.

<table><tr><td>Imen. tož.</td><td>slovo</td><td>slovesi: stsl. slovesi</td></tr><tr><td>Rod.</td><td>slovesa: stsl. slovese</td><td>(sloves): stsl. slovesu</td></tr><tr><td>Daj.</td><td>slovesu: stsl. slovesi</td><td>slovesoma: stsl. slovesьma</td></tr><tr><td>Orodn.</td><td>slovesom: stsl. slovesьмь</td><td>slovesoma: stsl. slovesьma</td></tr><tr><td>Mestn.</td><td>slovesu: stsl. slovese(i)</td><td>(slovesih): stsl. slovesu</td></tr></table>

Množina.

<table><tr><td>Imen. tož.</td><td>slovesa: stsl. slovesa</td></tr><tr><td>Rod.</td><td>sloves: stsl. slovesь</td></tr><tr><td>Daj.</td><td>slovesom: stsl. slovesьмь</td></tr><tr><td>Orodn.</td><td>slovesi: stsl. slovesy</td></tr><tr><td>Mestn.</td><td>slovesih: stsl. slovesьhь</td></tr></table>

102

Množina.

<table><tr><td>II. Imen.</td><td>vi: stsl. vy</td></tr><tr><td>Tož.</td><td>vas: stsl. vy</td></tr><tr><td>Rod.</td><td>vas: stsl. vasъ iz va-sъ</td></tr><tr><td>Daj.</td><td>vam: stsl. vamъ iz va-mъ</td></tr><tr><td>Orodn.</td><td>vami</td></tr><tr><td>Mestn.</td><td>vas: stsl. va-sъ, prim. tě-hъ</td></tr></table>

Jednina.

<table><tr><td>III. Imen.</td><td>—</td></tr><tr><td>Tož.</td><td>sę</td></tr><tr><td>Rod.</td><td>sebe</td></tr><tr><td>Daj.</td><td>sebi: stsl. sebě: lat. si-bi</td></tr><tr><td>Orod.</td><td>sebą: stsl. soboją</td></tr><tr><td>Mest.</td><td>sebi: stsl. sebě.</td></tr></table>

1. Mesto jaz se govori tudi ja, jez in jest; jaz stsl. azъ prim. lat. ego gr. ἐγώ skr. aham iz agham; tožilnik mę gre na izvirno obliko ma-m tedaj na koren ma-; rodilnik mene ima podaljšano deblo men- prim. skr. rodilnik máma stbaktr. mana; ostali skloni so stvorjeni kakor iz oblike *mena po I. sklanjatvi. Enaka razmera je pri zaimenih ti in se, samo za podaljšano obliko se ima podstaviti deblo teb- in seb- oziroma *teba *seba prim. skr. rodilnik táva *sáva; končnica -bi v besedah sebi tebi pa je morda glede soglasnika v zvezi s končnico skr. -bhjam lat. -bi v dotičnih besedah: ma-hjam mi-hi iz *mi-bhi, tu-bhjam ti-bi, *sva-bhjam si-bi; tako bi izvirno orodniko-dajalniška končnica -bhjam -bhjams -bhi, koji sicer odmeva v slovanskih jezikih končnica -mъ, -ma, -mъ, tukaj ohranila soglasnik b: tebi, sebi; b pa je obtičal tudi za ostale sklone v deblu, kder se pričakuje v, prim. skr. rod. táva in naš tvoj.

2. Prislonjene (enklitisch) oblike v jedninskem dajalniku so: mi, ti, si mesto meni, tebi, sebi; enako se v tožilniku naglašene oblike nadomestujo z rodilniškimi mene, tebe, sebe mesto me, te, se; jedninski orodnik se glasi tudi: máno, tábo, sábo in menój, tebój, sebój, tudi ménoj, tóhoj, sobój, prim. riboj.

3. Dvojinske in množinske oblike osebnih zaimen gredo na korene ma-, va-, na-; v rodilnikovih oblikah na-s stsl. na-sъ,

103

va-s stsl. va-sъ odgovarja končnica -sъ latinski končnici -rum:
rosa-rum iz *rosa-sum, gr. χωρῶν iz *χωρά-σων; v mestnikih na-s
stsl. na-sъ, va-s stsl. va-sъ pa je -sъ odmev končnice mestnikove
hъ iz -sva, skr. -su gr. -σσι iz -σχι, ter je oblika -sъ proti
-hъ v naših zaimenskih besedah izvirnejša.

4. Dvojinski imenovalnik in tožilnik sta se zgubila in
se nadomestujeta, za imenovalnik služi množina v zvezi z be-
sedo dva: mi-dva tudi miva in mija, vidva tudi viva in vija; za
tožilnik služi rodilnik: naju vaju tudi naji vaji in naj vaj.

5. Mesto mi vi se za ženski spol mestoma govori me ve:
sme poštene me Kranjice Preš., hudobe turške ve grede nar. p.;
zato tudi medve vedve; v stsl. in na vzhodu in v vseh drugih
slov. jezikih le mi vi: dojile bote sinke vi; mesto midva vidva
se govori tudi mi vi: mi sva tukaj Trub.

B. Spolna zaimena.

§. 43. Ta zaimena imajo deloma posebne sklonske končnice; te so:

a) za jedninski rodilnik možkega in srednjega spola je končnica -ga stsl. -ga in -go: ko-ga, vse-ga prim. stsl. koje-go vьse-go; kaj je ta končnica, oziroma s katero končnico drugih indoevropskih jezikov se ima primerjati, ně jasno; Miklošič misli, da je -go -ga = skr. particula ghā gha, ki se v oslabljeni obliki nahaja v gr. γε, nemškem mi-ch di-ch; drugi trdijo, da našemu rodilniku to-ga, stsl. to-go odgovarja skr. ta-sju gr. το-ιο iz *τα-σιο, da je tako skr. -sja = -go; toda odmev skr. končnice -sja je naš -sa stsl. so v zaimenu česa, t. j. če-su stsl. čь-so; -so- in -go oziroma -sa in -ga pa se težko data posrediti; posredovalci somnijo, da gresta obliki -so in -go nazaj na občno obliko sja in da je od ene strani postal sja: sa: so, od druge strani pa sja: ja: ga: go; prehod iz j v g ně jasen, dasi bi imeli iz novejše dobe primer ječmen: gcěmen; J. Schmidt zadnjič misli, da je g v rodilnikovi končnici -go le podaljšek debla, t. j. to-go: to = ino-yь µoriós: inъ; po tem mnenju bi značila končnica -go izvirno

105

Ženski spol.

<table><thead><tr><th></th><th>Jednina.</th><th>Dvojina.</th><th>Množina.</th></tr></thead><tbody><tr><td>Im.</td><td>ta</td><td>tě</td><td>tę : stsl. ty</td></tr><tr><td>Tož.</td><td>tą</td><td>tě</td><td>tę : stsl. ty</td></tr><tr><td>Rod.</td><td>tę : stsl. toję</td><td>(těh) : stsl. toju</td><td>těh : stsl. těhъ</td></tr><tr><td>Daj. (na vzh.)</td><td>toj</td><td>těma</td><td>těm : stsl. těmъ</td></tr><tr><td>Orod.</td><td>tą : stsl. toją</td><td>těma</td><td>těmi</td></tr><tr><td>Mest. ,, ,,</td><td>toj</td><td>(těh) : stsl. toju</td><td>těh : stsl. těhъ</td></tr></tbody></table>

1. Mesto oblik toga, tomu, tom v jedninskem rod., daj. in mestu. možkega in srednjega spola, nadalje mesto toj v jedninskem daj. in mestn. ženskega spola je navadna pisava, kakor se govori na zahodu: tega, temu, tem, tej ali ti; te oblike so po mehkih deblih ali po večini drugih sklonov ali po sostavljeni sklanjatvi posnete; v zaimenu koga, komu, kom, je tudi na zahodu o ohranjen; primeri tudi Trub. potem toga, potem tega; po tom confes. general.

2. Oblike těm, těma, těmi, těh imajo v samoglasniku ě pritopljen i, kakor se kaže iz sorodnih jezikov: těh : stsl. těhъ : skr. těšu t. j. *taišu : gr. τοῖς ταῖς, prim. nsl. gorěhъ; jedninski rodiln. ženskega spola tę je skrčen iz toję, enako orodn. tą iz toją.

3. Dvojinski rodilnik tiju těju : stsl. toju je za Trubarja še bil; rod. dvoj ogr. : stsl. dvoju; tiva ogr. = ti dva, tivi = ti dvě : tě dvě, prim. tivi dvě ribici ogr.

4. Mesto srednjega množinskega imenovalnika in tožilnika ta se govori med ljudstvom navadno te, t. j. ženska oblika; pri Trubarju se še nahaja ta.

5. Možki imenovalnik jedninski ta se glasi na vzhodu te po onem pravilu, da stsl. ѣ = e, zato tečas : tačas; oblika ti kot možki jedninski imeňovalnik se nikder ne nahaja, razun v sostavi toti, ki se pa sklanja po sostavljeni sklanjatvi; zato orodnik totim; enako tisti taisti, orodnik tistim taistim : stsl. tě istě, pri Trub. še nesostavljeno: tega istega, těm istim, v tiju istiju stsl. vě toju istuju itd. v pomenu der nämličę, pri Habdeliču on isti.

6. Kazalni pomen se okrepi, če se na ta pritekne besedica le iz gledaj, glej, lej : ta-le, le-ta; pri těh-le, pri těm-le itd.:

106

na Benečanskem se neorganično sklanja: s telim odpustakam, par telim živenj.

§. 45. 2. Deloma trdo deloma mehko deblo ves: stsl. vъsъ in *vъsъ: *

<table><thead><tr><th></th><th>Jednina.</th><th>Množina.</th></tr></thead><tbody><tr><td>Možki sp. imen.</td><td>ves : stsl. vъsъ</td><td>vsi : stsl. vъsi</td></tr><tr><td>tož.</td><td>ves : stsl. vъsъ</td><td>vsę : stsl. vъsę</td></tr><tr><td>rod.</td><td>vsega : stsl. vъsego</td><td>vsěh : stsl. vъsěhъ</td></tr><tr><td>daj.</td><td>vsemu : stsl. vъsemu</td><td>vsěm : stsl. vъsěmъ</td></tr><tr><td>orod.</td><td>vsěm : stsl. vъsěmъ</td><td>vsěmi : stsl. vъsěmi</td></tr><tr><td>mest.</td><td>vsem : stsl. vъsemb</td><td>vsěh : stsl. vъsěhъ</td></tr></tbody></table>

Sred. sp. im. tož. | vse : stsl. vъse | vsa : stsl. vъsa
| ostali skloni = možki.

<table><tbody><tr><td rowspan="7">Ženski sp. im.</td><td>vsa : stsl. vъsa</td><td>vsę : stsl. vъsę</td></tr><tr><td>vsą : stsl. vъsą</td><td>vsę : stsl. vъsę</td></tr><tr><td>vsę : stsl. vъseję</td><td>vsěh : stsl. vъsěhъ</td></tr><tr><td>vsej : stsl. vъsej</td><td>vsěm : stsl. vъsěmъ</td></tr><tr><td>vsą : stsl. vъseją</td><td>vsěmi : stsl. vъsěmi</td></tr><tr><td>vsej : stsl. vъsej</td><td>vsěh : stsl. vъsěhъ</td></tr><tr><td>mest.</td><td></td><td></td></tr></tbody></table>

Jedninski orodnik možkega in srednjega spola, množinski rod., daj., orod. in mestn. so stvorjeni iz trdega, ostali skloni iz mehkega debla; mehke oblike so menda ostanki po izvirno mehkem glasniku s, prim. vъsъ : stpers. viša.

Po izgledu ta, ta, to, oziroma v dendenešnji pisavi po izgledu ves, vsa, vse gredo:

1. on, ona, ono, ki ima le v imenovalniku pomen zaimena 3. osebe er, fie, es; v ostalih sklonih pomeni quidam, certus ein gemißer ó δεῖνα; za ta zadnji pomen se glasi možki imenovalnik on, oná ali oní, na vzhodu tudi onćj. Iz oni se je razvil na zahodu uni jener, uni-le, le-uni, ki se sklanja po sostavljeni sklanjatvi; za onadva se rabi tudi onědva in ojědva, oněja štirsko, onědva in oněra ogr.

2. stsl. sъ, si, se, ki je spadal v stsl. k mehkim deblom; v nsl. se nahajajo te-le oblike: jedn. rod. možki sega: do sega malu, sega světa; ženski sc: do sc dobc, od sc dobc; jedn. orodn. srednji: sem v izrazu semuč : stsl. těmь věšte; jedn. mestn. možki sem (sim): na sem svctu, po sem životu; ženski: se, si:

107

stsl. sej : pó-si dobi, ó-si dobi Beli Kranjci, o se dobi, se noči Kukuljevič, iz česar snoči; množ. rod. in mestn. sěh (sih) : stsl. sihъ : do sěh mal, po sěh mal, do sěh dob.

3. Kdo : stsl. kъto, t. j. *kъ : skr. kas + to; imen: kdo, (gdo, što), tož. koga, rod. koga, daj. komu, orod. kim : stsl. kyimъ, mestn. kom; v rodiln. se rabi tudi oblika čiga : čiga sin si? čiga je on sin? Na zahodu se rabi mestnikova oblika kom tudi v orodniku — bez vse analogije; zaimenska oblika orodnikova je v stsl. cěmъ, oblika kyimъ je sostavljena; čiga stsl. čijego je rodiln. iz čij čija čije; čij pa je izvodna oblika iz *kъ s priponko -ij, prim. otročij : otrokъ; kakor prašalno zaime kdo se sklanja na dalje:

a) oziralno zaime kdor iz kъto-že : rod. tož. kogar, čigar; daj. komur; orodn. kimur za kim-že kim-re; mestn. komur;

b) nedoločno zaime nikdor : stsl. nikъtože, mesto nikdor se govori tudi nihče, nišče, nihčer; nikogar, nikomur itd.;

c) nedoločno zaime někdo in marsikdo, malokdo itd.; mesto někdo se govori tudi něhto in něšto.

4. dva, oba; dvč, obě; rod. dvěju, oběju Trub. : stsl. dvěju mesto droju; iz zadnje oblike na Štirskem dvu, obu zraven dvuh obuh in dvěh oběh po množinski obliki; daj. dvěma oběma; mestn. dvěh oběh; v skupku obadva, obědva se sklanja navadno le druga beseda: obadvěma, pa tudi oběma dvěma.

5. V stsl. gredo po izgledu tъ, ta, to na dalje še: ovъ bieser, inъ ein anderer, sambъ selbst, sikъ, takъ solcher, kakъ wie beschaffen (prašalno), jak (oziralno), vъsakъ, jedinъ nsl. eden pred samostalniki en; deloma tudi kolikъ, tolikъ, mnogъ, dendenes gredo po sostavljeni sklanjatvi.

§. 46. 3. Mehka debla; a) deblo *jъ, (ja, je).

Jednina.

Dvojina.

Množina.

Možki spol.

<table><thead><tr><th>Imen.</th><th>(i)</th><th>(ja)</th><th>(i)</th></tr></thead><tbody><tr><td>Tož.</td><td>i</td><td>(ja)</td><td>je : stsl. je</td></tr><tr><td>Rod.</td><td>njega : stsl. jego</td><td>(njiju) : stsl. jeju</td><td>njih : stsl. ihъ</td></tr><tr><td>Daj.</td><td>njemu : stsl. jemu</td><td>njima : stsl. ima</td><td>njim : stsl. imъ</td></tr><tr><td>Orod.</td><td>njim : stsl. imъ</td><td>njima : stsl. ima</td><td>njimi : stsl. imi</td></tr><tr><td>Mest.</td><td>njem : stsl. jemъ</td><td>(njiju) : stsl. jeju</td><td>njih : stsl. ihъ</td></tr></tbody></table>

108

Jednina.

Dvojina.

Množina.

Srednji spol.

Imen. (je)
Tož. je

(ji) : stsl. i
(ji) : stsl. i

(ja) : stsl. ja
ja : stsl. ja

ostali skloni = možki.

Ženski spol.

Imen. (ja) : stsl. ja
Tož. nją : stsl. ją
Rod. nję : stsl. jeję
Daj. nji : stsl. jej
Orod. nją : stsl. jeją
Mest. nji : stsl. jej

(ji) : stsl. i
(ji) : stsl. i
(njiju) : stsl. jeju
njima : stsl. ima
njima : stsl. ima
(njiju) : stsl. jeju

(ję) : stsl. ję
ję
njih : stsl. ihь
njim : stsl. imь
njimi : stsl. imi
njih : stsl. ihь

1. Mehka debla imajo nasproti trdim deblom e, kder imajo trda o, in i, kder imajo trda debla če.

2. Mesto imenovalnika od debla *jь se rabi dendenes imenovalnik od debla onь, (ona, ono); le njidva, njiva ogr. ima v obliki nji : stsl. i (beri ji) še stari množinski imenovalnik možkega spola; govori se tudi jedva, morda mesto in iz jědve, odsod jedvin, jedvina : jedvina mati dieser heben Mutter; pa tudi onědva žen. onědvě in onědvi zraven oněja onjědva ženski onjědvi.

3. Jedninski tožilnik možkega spola i se nahaja le po predlogih: na-nj, va-nj, čež-nj in čeženj zraven va-njga, za-njga iz v njega, za njega; tožilnik srednjega spola je se nahaja pri pisateljih 16. stoletja in dendenes pri ogerskih Slovencih in v Gorici; množinski tožilnik je nahaja se pri Trubarju in dendenes na vzhodu in jugu, sicer ga nadomestuje rodilnik: videli smo je, videli smo jih; toda po predlogih sploh: va-nje, za-nje; dvojinski tožilnik ženskega spola na vzhodu njedvi odgovarja stsl. je dvě.

4. V jedninskem rodilniku ženskega spola se rabi na Dolenjskem oblika njeje : stsl. jeję; dvojinski rodilnik je pri Trubarju njiju, pri Preširnu niju mesto njiju iz stsl. jeju *jěju; jedninska oblika nja mesto njega je skrčena vsled tega, ker se g na Koroškem slabo izgovarja.

5. V ženskem jedninskem dajalniku in mestniku se govori mesto nji, ji tudi njej, jej in joj.

109

6. Oblike *njega, njemu* itd. stoje kakor v stsl. po predlogih in razun tega v nsl. če ima zaime naglas; prislonjene (encliticae) oblike so mesto *njega ga*, mesto *njemu mu*, t. j. gole sklonske končnice, in oblike *jega jemu* so se zgubile: *videli smo ga, dali smo mu*, primeri *njemu smo dali*, *njega smo videli*; za ostale sklone se nahajajo pri hrvatskih Slovencih prislonjene oblike: jedn., rod., daj. ženski *je* in *ji* iz *į* in *je* oziroma *jej*, tož. *ju* iz *jo* : stsl. *jeję*, *jej*, *jeją*, množ. rod. daj. *ih*, *im*: da bi ti jih dal; da su (so) im *hasnile* Habd., su ji glavu (glavo) lizale, su jim služile.

§. 47. b) deblo *čь*: skr. *ki*, lat. *qui-s*, *qui-d* je porabljeno v nsl. v odvisnih sklonih srednjega spola, v možkem spolu mu odgovarja *kь* besede kdo stsl. kьto; sklanja pa se srednje prašalno zaime tako:

*Imen*. kaj iz ka-j; stsl. čьto iz čь + to, prim. kьto za možki spol; tož. kaj; stsl. čьto;

*rod*. česa : stsl. čьso in čьsogo zraven česo in česogo;

*daj*. čemu : stsl. čьmu in čьsomu zraven čemu in česomu;

*orodn*. čim : stsl. čimь;

*mestn*. čem : stsl. čemь in čьsombь zraven česombь.

1. *Kaj* ima podstavno obliko *ka*, ki deloma še živi; oblika *ka* pa je najbrž postala iz oblike *kaja* (§. 49); nsl. *ki kim*: stsl. obliki kyj kyimь = nsl. *ka*: stsl. kaja; ta oblika je vlezla mesto stsl. čьto, rus. čto, srb. hrv. bolg. što; da je stsl. oblika čьto nekdaj pri nas tudi živela, je verjetno iz besede nič in še bolj iz ništer ništar, ki gredo na podstavno *čь* oziroma što, in iz odvisnih sklonov; *ka* pa je menda izvirna množina srednjega spola nalik srb. šta : što in hrv. ča : čo.

2. *Ka*: kaj = keda : kedaj; *ka*: kar iz ka-že, t. j. če se na prašalno zaime pritekne že oziroma dendenes r, je zaime oziralno in se enako sklanja: imen., tož. kar, rod. česar, daj. čemur, orod. čimur mesto čimьr, mestn. čemur; v orodniku in mestniku je u pred r iz dajalnika posnet.

3. Enako se sklanja nič : stsl. ničtože, nič tedaj iz ni + čь, mesto nič se pri starejših pisateljih nahaja ništer :

112

2. Dendenes se rabi ki za se kot oziralno zaime v ime-
novalniku, v ostalih sklonih se mu pridružuje kazalni *jь v
dotičnem sklonu: mož, ki smo mu dali; mož, ki smo ga videli;
mož, ki smo pri njem bili itd.; mesto tega dendenešnjega ki
je pisal Trubar in njegovi vrstniki kir, t. j. kjer, kder prim.
ngr. ὁποῦ ποῦ, bolg. deto : nožь-t, deto ga kupih včera. t. j. ta
nož, kder sem ga kupil včera.

III. Poglavje.

Sostavljena sklanjatev.

§. 50. Slovanski jezik v obče něma spolnika, kakor
nemški ali grški, a razvil si je dvojo obliko na prilogu: dober
in dobri stsl. dobryj, prva pomeni ein guter, druga der gute;
prva oblika dober stsl. dobrь se sklanja v stsl. po imenski
sklanjatvi kakor robь, enako dobro kakor selo in dobra kakor
ryba; druga oblika dobri stsl. dobryj ali dobrьi je sostavljena,
t. j. na deblo oziroma na imenovalnik dobrь je nastopilo zaime
*jь kakor spolnik, toda zadi mesto spreda, in v stsl. se zvečine
sklanjate obe besedi prilog in zaime *jь, tako se daje sostava
zasledovati skoro v vseh sklonih.

Imajo zato prilogi v stsl. imensko sklanjatev za se, in
zraven imenske sklanjatve še sostavljeno, t. j. na sklanjani
prilog je pristopilo sklanjano zaime *jь, ter se ta skupek že v
stsl. kaže kot ena beseda; v nsl. je sostavljena sklanjatev
skoro celo prevladala, od imenske je ostal le možki imeno-
valnik jedninski, od drugih sklonov imamo pa samo ostanke.

V jedninskem možkem imenovalniku ima vsak prilog
dvojo obliko sostavljeno ali po notranjem pomenu določno in
nesostavljeno imensko ali po pomenu nedoločno : novi stsl.
novyj je določna, nov stsl. novь pa nedoločna oblika; izmed
drugih sklonov so ostanki nedoločnih oblik oziroma imenske
sklanjatve prilogov v nsl. le v posameznih izrazih ohranjeni,

115

Jednina.

Ženski spol.

<table><tr><td>Imen.</td><td>vrča : stsl. vrastaja</td></tr><tr><td>Tož.</td><td>vrčo : stsl. vrastaja</td></tr><tr><td>Rod.</td><td>vrče : stsl. vrastęje</td></tr><tr><td>Daj.</td><td>vrči : stsl. vrastii</td></tr><tr><td>Orod.</td><td>vrčo : stsl. vrastąją</td></tr><tr><td>Mest.</td><td>vrči : stsl. vrastii</td></tr></table>

Dvojina.

Množina.

<table><tr><td>Imen.</td><td>vrči : stsl. vrastii</td><td>vrče : stsl. vrastę-je</td></tr><tr><td>Tož.</td><td>vrči : ,, ,,</td><td>vrče : ,, ,,</td></tr></table>

ostali skloni = možki in srednji.

1. Kakor izgleda kažeta so v nsl. trda in mehka debla dendenes celo enaka; izvirno stoji i trdih debel mesto v y v jedn. imen. tož. možkega spola in v orodn. možkega in srednjega spola; enako v množinskem rodiln., daj., orodniku in mestniku vseh spolov; isto tako v dvojinskem dajalniku in orodniku oziroma tudi v rodilniku in mestniku; tedaj dobry, dobrym, dobryh, dobryma, dobrymi; mehki i je v množinskem imenovalniku možkega, in v dvojinskem imenovalniku ženskega in srednjega spola, in v jedninskem dajalniku in mestniku ženskega spola; mehka debla imajo na vseh imenovanih mestih izvirno mehki i.

2. Odvisni skloni ženskega spola v množini in dvojini so enaki možkim in srednjim; omenjene sklonе in jedninski orodnik možkega in srednjega spola razjasnuje Miklošič tako, da je nastopil zaimenski dotični sklon na nespremenjeno oziroma nesklanjano deblo : dobrь + imь, + ima, + imi, + ih, + imь = stsl. dobrьimь ali dobryimь, ker se њ okrepča v y, nsl. dobrym, dobrim itd.; drugi sodijo jedninski orodnik n. p. stsl. dobryimь bi postal iz dobrьмь + imь, skupljena oblika bi se olehčala na enak način kakor n. p. lat. nutrix stoji mesto *nutri-trix : nutri-tor; enako dobryima, dobryimi; dobrьhь + ihь : dobrьihь, dobryihь, itd.

8*

116

3. Oblike *dobrega, dobremu, dobrem* v možkem in srednjem jedninskem rodilniku, dajalniku in mestniku so po Miklošiču skrčene iz *dobro + jega, + jemu, + jem*; da je skrčitev v nsl. *ve dobrega* itd., in v hrvatskem *vo dobroga* itd., vzrok temu je po Miklošiču naglas, ki je v nsl. padal na e: *dobrojega, dobroća, dobrća* in nadalje *dobrega, v hrvatskem* pa na ó: *dobrójega, dobróga, dobróga* in *dobroga*; Malorusi imajo rod. *dobroho, daj. dobromu, mest. dobrim*; Rusi rod. *dobrago, daj. dobromu, mestn. dobromь*; Čehi rod. *dobrého, daj. dobrém, mestn. dobrém*; Poljaci *dobrego, dobremu, dobrém*; ta e je menda č: *dobrěga, dobrěmu, dobrěm*, zato mlajša oblika na zahodu *dobrīga, prim. rezianski mīha* iz *měga: mojega*; Trubar je pisal *zlega, in ta oblika je dendenes v pisavi zopet obča*. Nekateri somnijo, da so končnice zaimenske sklanjatve prosto na prilogovo deblo prešle, prim. hrv. *toga*: *dobroga, nsl. njega*: *dobrega*; istina je, da so dendencs končnice zaimenske in sostavljene sklanjatve iste, ko se je zgubila razlika med i in y, če in če; toda vse kaže, da so na prilogu končnice postale iz krčitve, na zaimenu pa so neskrčene, tako je sličnost le vunanja. Glasnik č v oblikah *dobrěga, dobrěm* je lehko nastal tudi iz *dobrzejga, dobrějem* prim. §. 5 e; daj. *dobrěmu* bi se potem ravnal po večini drugih oblik; toda težko je na ta način razjasniti hrvatske oblike *dobroga, dobromu, dobrom*; opomniti je vender pri tem maloruski mestnik *dobrim*, ki gre na obliko *dobrějemь*, ter velikoruski rodilnik *dobrago*, ki gre očitno na obliko *dobra-ago, dobra-jego*; pa še ostaje oblika *dobromu*, ki je iz *dobru-jemu* nerazložljiva, razun če je komu s tem postreženo, če rečemo, da je v velikoruskem daj. tvorjen glede samoglasnika po sliki mestnika in v maloruskem po sliki rodilnika. S slovenskimi oblikami *dobrega, dobremu* primeri *mega memu* v briž. spom. = *mojega, mojemu*.

4. Za krčitev jedninskih ženskih oblik imamo primerov v besedi gospa iz gospoja, *gospodja* = *dobra* iz *dobroja*, tož. gospę iz gospoją = *dobrą* iz *dobrąjną*, rod. gospę iz gospoję = *dobrę-ję* stsl. dobry-ję mesto dobry-jeję, daj. in mestn. gospěj in gospi iz gospoji: *dobrěj, dobri* iz *dobrě-jej, hrv. *dobroj*: *dobroga, orodn. gospę iz gospoją* = *dobrą* iz *dobrą-jejną*; primeri na dalje

117

v briž. spom. tva : tvoja, mą : moją, bati se zraven bojati se, primeri §. 14.

5. Množinski imenovalnik možkega spola dobri je skrčen iz dobrii; jedninski srednji imenovalnik dobro pa je postal po vplivu srednjih samostalnikov, na Koroškem se še govori to dobre iz dobroje; po mehkih soglasnikih stoji e na mestu o: tuje, srednje, rdeče.

6. Po goltnikih je omehčanje goltnika opravičeno le v množinskem imenovalniku možkega, v jedninskem in množinskem mestniku možkega in srednjega, v jedninskem dajalniku in mestniku ženskega in v dvojinskem imenovalniku ženskega in srednjega spola: velici, velicem, velici (velicej), velici; druzi, druzem, druzi (druzej), druzi; toda postava omehčanja se je deloma zgubila in govori se na vzhodu v imenovanih sklonih: veliki velikem, drugi drugem, deloma pa se je v novejšem času na zahodu vsaj v nekaterih besedah razprostrla, kajti na zahodu se govori tudi v rodilniku itd.: velicega druzega, velicemu druzemu itd., pa le: slovenskega, krepkega itd.; tukaj je postal e iz skrčitve in goltnik je ohranjen vsled izvirnega glasa tudi po krčitvi, primeri česki: velikého velikému in množinski imenovalnik možki: velici, mnozi, uhersci zraven uheršči, deloma tudi velicem, velicej v jedninskem mestniku možkega in ženskega spola.

7. Množinski imenovalnik srednjega spola se med ljudstvom često govori na e: ozke vrata, t. j. v ženski obliki; toda v briž. spom. in pri pisateljih 16. stoletja je pisan na a in se govori tako še denes pri ogrskih in hrvatskih Slovencih.

8. Kedar se na samostalniku jedninski tožilnik nadomestuje s rodilnikom, stoji tudi prilog v rodilniku: lepega konja, toda lep hrast.

9. Dvojinski imenovalnik ženskega spola se končuje na i, če zadnji slog nema naglasa: dvě bote mlěli; dvě krivi priči Trub.; dvě vbogi priprosti ženi Krel; črni kiti dvě; onjědvi sta dorasli zraven běle cerkvice, tam pa sta se ošepili, no rasli v sveto nebo nar. pes.; menj pravilen je zato tu e: dvě sami zvezdi ste zmotile, dvě sami zapeljale mi zvezdi umno glavo; dve sestri vidile so Preš.; ta e dela tu menda množinsko obliko, ki nadomestuje dvojinsko, prim. Homerja.

118

Pri ogerskih Slovencih je v navadi dvojinski imenovalnik na va iz dva za možki, na vi iz dvě za ženski in srednji spol: drugiva, etakšiva, mojiva, stojčiva, šteriva: stsl. kъterii, oněra, oniva zraven onědra, njidva; tivi: tě dvě.

10. Primerniki se sklanjajo na vzhodu kakor navadni prilogi: lěpši mož, lěpša ženska, lěpše dětę, lěpša hrasta itd.; toda na zahodu se glasi primernikov imenovalnik vseh števil in spolov in vsa jednina ženskega spola na i: lěpši ženska, lěpši dětę, lěpši hrasta, lěpši gorice, lěpši vrata, lěpši ženske: stsl. lěpějšejě ženy, itd. Neorganični so tu pa tam primerniki na ěji, ějega mesto ějši, ějšega: hitrěji, hitrějega mesto hitrějši, hitrějšega: stsl. hytrějšij, hytrějšaago: za bolji rabo, boljiga srca, Preš.; primeri §. 58; tvoritev primernikovo glej §. 127.

11. Beseda rad ima le imenovalnike vseh spolov in števil; nekateri prilogi se celo ně sklanjajo: všeč erwünscht iz voščeč wünschend, sovraž, pěš, rěs, primeri: vsi drugi svatje so mi všeč; vojvodi, kateri so nam sovraž; ste prišli pěš; to ně rěs. Prvi trije prilogi gredo izvirno morda po ijevski sklanjatvi: lat. forti-s; ta sklanjatev na prilogu ně razločevala spola in je tako poznej poprek sklonske končnice zgubila, Mikl. I. 38. Enako prhpogača: prhka pogača; žal besede v ustih ni Preš.; žale misli v srcu ni; enako tudi tujke iz nemškega: žleht, nidig, falš: zavoljo njegovega žleht veljanja; zmisli, da je nezvesto oko nidig; ja se dolžen dam falš priseganjem; če se taki prilogi hočejo sklanjati, dobijo domačo končnico: falšen, glihen. K prislovni obliki popolnoma je pri ogr. Slovencih v navadi prilog popoln, popolna, popolno, oblika *popolnom, a, o je kriva.

119

B. Spregatev glagolov.

Delitev glagolskih oblik.

§. 51. 1. Nepregibni del na glagolu je deblo; prvotno ne podaljšano deblo imenujemo koren; pregibni del na glagolu pa so končnice; končnice značijo dejalno osebo oziroma osebe, njih število, način in deloma čas djanja; te končnice so med seboj združene in na deblo pripete.

2. Deblo je dvoje: oblike *ber-eš, ber-imo, ber-oč itd.* gredo na sedanjikovo deblo *ber-*; oblike: *bra-ti, bra-l, bra-vši, bra-n itd.* gredo pa na nedoločnikovo deblo *bra-*.

3. Po značaju nedoločnikovega debla imamo VI glagolskih vrst: I. korenska vrsta; tu se pritika nedoločnikova končnica neposredno na koren: *nes-ti*; II. nedoločnikovo deblo se končuje na priponko **-nɔ-**: *mig-nɔ-ti*; III. nedoločnikovo deblo se končuje na priponko **-ě-**: *živ-ě-ti*; IV. nedoločnikovo deblo se končuje na **i-**: *hvali-ti*; V. nedoločnikovo deblo se končuje na **a-**: *dela-ti*; VI. nedoločnikovo deblo se končuje na **ova-**: *kupova-ti*.

4. Nekateri glagoli tvorijo sedanjikove oblike iz korena: *věm* iz *věd-m*; ti glagoli so proti ostalim tvoritvam nepravilni, v istini prvotni.

Ostali glagoli omenjenih VI vrst pa dobivajo v sedanjiku pred končnicami v podaljšek korena ali debla priponko e oziroma o, po samoglasnikih in pri nekaterih glagolih. V. vrste tudi po soglasnikih pa dobivajo priponko je oziroma jo: *nes-e-š, nes-ɔ iz nes-o-nt; pi-je-š, pi-jɔ; kupu-je-š, kupu-jɔ; umě-je-š, ume-jɔ; oblike dela-š in hvali-š so skrčene iz *dela-je-š stsl. dela-je-ši in iz *hvali-je-š; or-je-š, pišeš iz *pis-je-š.*

To podaljšano deblo imenujemo tudi osnovo (thema), in dotični samoglasnik oziroma slog, ki podaljšuje, imenujemo osnovni samoglasnik oziroma slog.

5. Po značaju sedanjikovega debla se III. in V. vrsta delite v razrede; III. vrsta ima dva razreda; v razredu 1.

120

III. vrste se čeje krči v če ali ostaja: umě-je-š ali umeš; v raz-
redu 2. III. vrste se krči čeje v i : stsl. želě-je-ši nsl. želiš.
V. vrsta ima štiri razrede; v razredu 1. V. vrste se krči aje
v a : stsl. dela-je-ši nsl. delaš; v razredu 2. V. vrste je na
mestu nedoločnikove priponke a sedanjikova priponka oziroma
osnovni slog je : or-ješ, pišeš iz *pis-je-š, primeri or-a-ti, pis-a-ti;
v razredu 3. V. vrste so taki korenski glagoli, ki imajo nedo-
ločnikovo deblo na a, sedanjikovo deblo oziroma koren se kon-
čuje na soglasnik: ber-e-š bra-ti, žen-e-š gna-ti; v razredu 4.
V. vrste so korenski glagoli, kojih koren se končuje na sa-
moglasnik, v nedoločniku dobivajo a v podaljšek : sě-je-š sě-j-a-ti,
li-je-š li-j-a-ti, snu-je-š snov-a-ti; primeri glagole I. vrste pi-je-š,
pi-ti, zna-je-š zna-ti, ču-je-š ču-ti.

6. Iz sedanjikovega debla se tvorijo: 1. sedanjik, 2. ve-
levnik, 3. (nedovršilnik imperfectum), 4. deležnik sedanjikov
tvorni, 5. (deležnik sedanjikov trpni).

7. Iz nedoločnikovega debla se tvorijo: 1. nedoločnik, 2. namenilnik, 3. deležnik tvorno-pretekli I., 4. deležnik tvorno-pretekli II., 5. deležnik trpno-pretekli, 6. (dovršilnik aorist).

8. V sedanjiku, velevniku, (nedovršilniku in dovršilniku), t. j. v določnih glagolskih oblikah so pripete osebne končnice; v velevniku je pripeta še načinovna priponka (Modal-Suffix); nedovršilnik in dovršilnik, ki sta v nsl. le deloma ohranjena, imata pred osebnimi končnicami tudi časovno priponko (Tempus-Suffix); ostale oblike, t. j. deležniki, nedoločnik in namenilnik imajo svoje končnice pripete in sicer deležniki nalik prilogom, nedoločnik in namenilnik nalik samostalnikom, ter tvorijo deležniki določne glagolske oblike le s pomočjo samožnih glagolov, deležnik tvorno-pretekli I. se rabi le pristavno.

10. Nekatere priponke ali končnice něso neposredno na
nedoločnikovo deblo pripete, ampak posreduje jih pristavljen
samoglasnik, ki se zato imenuje vezalni samoglasnik (Binde-
vokal): nes-e-na primeri nes-la; v ostankih dovršilnika: pojd-
o-sta, v ostankih nedovršilnika: činjaš-c.

121

# I. Poglavje.

Tvoritev glagolskih oblik v obče.

## a) Iz sedanjikove osnove.

### 1. Sedanjik; osebne končnice.

§. 52. a) Le v nekaterih glagolih se devajo osebne končnice neposredno na koren, n. pr. stsl. jes-mь, koren es-, skr. as-, lat. es-, gr. ἐσ-, nsl. jesem in sem iz *smь; ti glagoli so najstarejši, dendenes so v menjšini in zato nepravilni.

b) Navadno se pa koren ali deblo podaljšuje z osnovnim samoglasnikom e, o ali *a oziroma z osnovnim slogom je, jo, *ja, skr. a ali ā oziroma ja ali jā, in ta tako podaljšana oblika je sedanjikova osnova, na katero se devajo osebne končnice. Zakaj je podaljšek e, o ali *a oziroma je, jo, *ja, temu je vzrok menda v izvirnem naglasu ali v značaju končničine teže, ki je zdaj veča zdaj menjša, vsled tega je v nekaterih osebah samoglasnik v krepkejši obliki obstal in v drugih se oslabil; v slov. se druži o ob koncu z nosnikom m ali n v o, n. pr. nsl. reko stsl. rekątь iz reko-ntь, primeri lat. legu-nt iz *lego-nt; nsl. rečeš stsl. reče-ši, toda stsl. reče-mь nsl. rečemo a gr. λέγομεν; v stsl. 1. jedninski osebi reką stoji a mesto *am, če odgovarja skr. polni končnici -āmi, kajti sl. a == skr. ā.

Končnice (polne):

Sedanjik a) iz korena.

<table><thead><tr><th>Jednina.</th><th></th><th>skr.:</th><th>stsl.:</th><th>nsl.:</th></tr></thead><tbody><tr><td rowspan="3">Oseba</td><td>1. izvirne</td><td>-mi</td><td>ás-mi</td><td>jes-mь</td><td>sem</td></tr><tr><td>2. ,,</td><td>-si</td><td>ási iz *as-si</td><td>jesi iz *jes-si</td><td>si</td></tr><tr><td>3. ,,</td><td>-ti</td><td>ás-ti</td><td>jes-tь</td><td>jes-t, je</td></tr></tbody></table>

123

spregajo po izgledu a); sicer nahajamo v stsl. vse ostale glagole v 1. osebi na ą iz am mesto amь: nesą, drigną, trьplją, hvalją, dělają, kupują; nsl. ima tudi tu -em oziroma -m: nesem, dignem, trpim, hvalim, dělam, kupujem. Ta nsl. -em je mlajša oblika, kakor kaže zgodovina jezika, kajti v briž. spom. beremo: bódą, věrują, zaglagolją, kajo se, pomnjo, t. j. pomьnją; enako se še bere pri pisateljih 16. stoletja: hočą, něčą; tako se še dendenes čuje pri hrv. Slovencih hoću t. j. hoćą, pred se je govorilo tudi reku. Zato je nsl. oblika nesem mlajša kakor stsl. nesą, dasi ima prva oblika m, stsl. pa ga něma. Stsl. ą je postal iz am, ko je ь odpal; v lat. v grškem pri ω-glagolih, v celtskem in litvanskem jeziku je odpal tudi m in dotični o ω ali u imenovanih jezikov odgovarja samoglasniku ā iz skr. oblike ami; imenovani jeziki kažejo, kako se končnice odbrusijo; imamo pa tudi isto prikazen v stsl. jedninskem orodniku ženskega spola: rybą iz *rybamь, tudi tu je ь odpal in am se združil v ą; zato naš stsl. ą iz am v obliki berą ne odgovarja polpnoma latinskemu o ali grš. ω v obliki fero φέρω, če bi res v zadnjih oblikah odpal polni -mi in sta o ω = ā.

Kako je v nsl. končnica -em oziroma njen m na novo
postal, o tem je le somneti mogoče; nekdaj se je mislilo, da
je em izvirno ohranjen, a zgodovina in samoglasnik e nasproti
govorita; kajti tudi samoglasnik e na mestu pričakovanega a
kaže mladost oblike, primeri bharāmi in berem ter bharanti v
3. osebi množ. in berąть nsl. berę. Morda pride kaj luči v raz-
jasnjenje naše oblike, če primerjamo dotične oblike drugih slo-
vanskih jezikov; tu se kaže na prvi pogled, da se večina oblik
slaga s stsl., a ne vse; glagoli na -im in -am hranijo -m
proti stsl. in sicer -am v vseh slovanskih jezikih razun veli-
koruskega, kder so neskrčene oblike; srbski jezik ima -m in
-em, kakor nsl.; posamezne razmere naj kaže sledeči pregled:

125

Ta pregled kaže, da so oblike na -am in deloma -im v navadi tudi v onih jezikih, kateri imajo sicer stsl. a oziroma njegov namestni samoglasnik. Zato imamo prašati po izviru ne samo našega in srbskega -em in -m, nego tudi ob enem, v kaki razmeri je isti -m v česki končnici -im III. in IV. vrste; na dalje, v kaki razmeri je -m v maloruski, poljski, gornje-in spodnjesorbski, bolgarski, hrvatski in česki končnici -am glagolov V. 1.

Težko je verjeti, da njim je služila četvorica nepravilnih glagolov na -mь v izgled in da so zarad teh popustili obliko na -a, ter prejeli obliko na -mь; kajti tudi v jeziku navadno pre-maguje večina menjšino a težko na opak. Zato nekateri sodijo, da imajo glagoli na -im in -am svoj -m izvirno; med glagoli na -a in -mь bi po takem bila razmera kakor n. pr. v grškem, kder je tudi zdatno število glagolov na -μι proti glagolom na -ω; pri nekaterih glagolih in v nekaterih narečjih sta oboji obliki ena zraven druge, primeri Homerov konjunktiv ἐθέλωμι zraven na-vadnega ἐθέλω, le aeoličen je indikativ φιλημι zraven navadnega φιλέω φιλώ. Še ležej je ta prikazen razumeti, če se spominjamo latinskega jezika; latinščina ima na -m prav za prav le dva glagola, svoj inquam in sum; zadnji glagol v oblikah sum iz *esum, eram iz *esam in sim iz *esiem, ki se nahaja v nekaj pre-inačeni obliki tudi v sostavah, n. pr. es-sem lauda-rem fuerim itd.; sicer pa še ima latinščina iz glagola *fuo skr. bhavāmi svoj -bam v sostavi, n. p. lauda-bam in zadnjič obliko laudem iz *lauda-im; vsi ostali glagoli in oblike pa imajo končnico 1. osebe na -o. Blizo enaka razmera kakor v latinskem laudem proti laudo je v grškem λόιμι, λόσοιμι, λόσαιμι proti λύω. S kratka dasi je v obče končnica -mi 1. osebe zgubljena, je vender ohranjena tam, kder je najmenj iščemo. Bopp, oče pri-merjalne slovnice, daje temu tudi svoj vzrok; pravi namreč, da imajo oblike λόιμι itd., ter nadalje skr. glagoli na -ajāmi, kojim odgovarjajo naši glagoli na -im in -am, v končnici -μι, -jāmi pomožni glagol iz korena i v pomenu želeti, storiti.

Če je to tako, onda je mogoče, da je ta pomožni glagol tudi v slovanskem izvirno ostal v glagolih na -im in -am; imeli bi po takem mesto četvorice zaostalih glagolov na -mь jih

126

petorico, samo da je peti glagol skrit v sostavi, toda kaj močen
novih glagolov storiti na kupe. Misliti je zato, da je nsl.
1. oseba na -em postala po sliki mnogoštevilnih glagolov na
-im in -am; posledica tega somnenja je, da so stsl. in veliko-
ruske oblike III., IV. in V. 1. na ą iz mlajše dobe in po sliki
ostalih glagolov na ą pretvorjeni; ta pretvoritev je tem ver-
jetniša, ker se v imenovanih jezikih glasi 1. množinska oseba
na -nъ in je jezik potreboval razlikovanja; razun tega so v
zadnjih jezikih glagoli III. 2. in IV. vrste v 1. jedninski osebi
proti vsem drugim osebam nepravilno tvorjeni; pričakovali bi
namreč n. pr. stsl. *vidiją, primeri orodnik kostiją, imamo pa
viždą vidiši, t. j. na uže skrčeno deblo vidi-, se je djal ą, ki
služi pri toliko drugih glagolih kot znak 1. osebe, odsod *vidią,
*vidją, viždą. Oblike stsl. n. p. vidętъ nsl. vidę v 3. množinski
osebi so tvorjene kakor latinske vident laudant, oblike nsl.
delajo stsl. dělająći pa so neskrčene, odgovarjajo tedaj 1. stsl.
osebi dělają; nsl. obliki delam bi odgovarjala oblika po priliki
vidętъ skrčena: *děląći iz *děla-ntъ, primeri tožilnik ženą iz
*žena-m; nsl. vidijo: stsl. vidętъ nsl. vidę = stsl. delająći nsl.
delajo : *děląći iz *dela-ntъ, primeri stsl. deležnik imąštъ, ki je
menda starinski zraven navadnega imająštъ. Te nedoslednosti
kažejo, da imamo v jeziku oblike na -mъ in -ą pomešane.
Skrčenje 1. osebe si smemo misliti *děla-jāmi ali dělo-jāmi :
děla-amъ : dělam; mogoče pa je tudi, da je v 1. jedninski osebi
samoglasnik okrajšan, blizo enako kakor je postal vsled tako
imenovane postave poravnavanja oblik (Fermausgőleidung) n. p. iz
kamene kameni itd. imenovalnik kamenъ mesto izvirnejšega
kamy ; ăxmuov; po tem bi postala oblika dělam iz *děla-jemъ
enako kakor se glasi v stsl. 1. množinski osebi dělajemъ, kajti
tudi tu pričakujemo obliko děla-jamъ ali *dělo-jamъ, primeri
skr. bharāmas in āvārā-jāmas; tako bi vtegnole postati na dalje
oblike n. p. umějem umem česki umim in po teh nsl. nesem
berem itd., oziroma iz berete beremo bereš oblika berem, kakor
gre k oblikam dělate, dělamo, dělaš oblika delam, ali k oblikam
hvalite hvalimo hvališ oblika hvalim. — Mogoče da so se tudi
glagoli vrste VI. in izimenski V. 2. glasili izvirno na -jem, kar
bi zahtevala etymologična analogia, ter bi po sliki snują sno-

127

vati, pišą pisati prejeli končnico -ą; naj si to prašanje stoji
odprto, istina je, da je v nsl. in srbskem končnica -m iz -mь
v 1. jedninski osebi vrste I. V. 2—4 oblično prenesenje (Form=
übertragung) po sliki sem, jěm, dam, věm; kajti skr. lat. grškem
itd. oblikam bharāmi fero φέρω itd. more odgovarjati le *be-
ramь in po odpadu glasnika ў berą, nikakor pa berem, zato je
berem neorganična t. j. potvorjena oblika; verjetno pa je na
dalje, da imajo glagoli vrste III., IV. v českem, srbskem in
nsl. svoj -im izvirno, enako glagoli V. 1. svoj -am izvirno v
vseh slovanskih jezikih razun ruskega in stsl.; po tem takem
bi se omenjeno prenesenje oblike -em v nsl. in srbskem godilo
po analogii oblik na -im in -am, v stsl. pa se izvršilo nasprotno
prenesenje oblike -ą na glagole III. in IV. in vrste V. 1.; po-
samezne oblike na -mь, če se ne motim, so tudi v stsl. ohra-
njene, primeri imamь Mikl. Lex.

2. oseba. Končnica druge jedninske osebe -si stoji mesto
ti iz tva : ty, lat. tu, nemški du, ter je v rodu z dvojinsko
končnico -ta in množinsko -te; v obliki -si je ta končnica
ohranjena v pomožnem glagolu si in jesi, stsl. jesi iz *jes-si,
primeri ἐσσί; sicer se glasi ta končnica v stsl. -ši nsl. -š : stsl.
bere-ši, nsl. bere-š; Miklošič s Schleicherjem sodi, da se je s
spreobrnil v h, ki se je pred i omehčal v š.

3. oseba. Končnica tretje jedninske osebe stsl. tь iz za-
imenskega korena ta v nsl. odpada, zato stsl. bere-tь nsl. bere;
ohranjena je ta končnica v pomožnem glagolu jest in jeste,
kakor se na vzhodu govori, če se kaj potrdi, stsl. jestь iz
jes-tь; navadno pa se govori dendenes tudi: je; stsl. pisava -tь
mesto -tь je neorganična, kajti če bi tudi odgovarjala medialni
obliki *-tai skr. -te gr. -ται, imela bi se pisati tě : ti : ть.

§. 54. Dvojina, 1. oseba. Organična končnica -vě, stsl.
vě služi dendenes le za ženski spol, za možki spol je vvedena
vsled razlikovanja neorganična končnica -va; na vzhodu je
vzeta neorganična -ma iz množine; končnica -vě je v stsl.
za se dvojinski imenovalnik na zaimenu 1. osebe, glej §. 42.

2. in 3. oseba. V drugi in tretji dvojinski osebi se je
razvila iz končnice -ta v nsl. za ženski spol posebna oblika
tě, nenaglašena ti : stě, gresti : zraven tečeti dve primorski de-

128

klici in rožce trgati, in jih v morje mečeti, ribčem nagajati, jim
ribe zganjati, nar. p.; v 16. stoletju je služila končnica -ta tudi
ženskemu spolu, kakor še denes na Gorenjskem in na vzhodu:
dvě bodeta mlele ogr.; obědve imata prav Skal.

Množina, 1. oseba. Končnica prve množinske osebe je v
slovanskih jezikih različna: stsl., bolg., velikorus. in malorus.
imajo končnico -mъ oziroma -m, čes. me, pol., gornje- in spod-
njesorb. -my, nsl. in srb. -mo; razun tega tudi maloruščina
-mo v nepravilnih glagolih damo, jimo, ješmo t. j. damo, jěmo,
smo. Končnica -mo odgovarja skr. končnici mas, ki pomeni po
Schleicherju „juz (in) ti“; težko je v sklad spraviti nsl. konč-
nico -mo s stsl. -mъ, kajti stsl. ѣ ob koncu v nsl. odpada,
prim. skr. vrkas : stsl. vlѣkъ : nsl. volk; mogoče pa je, da nsl.
oblika -mo odgovarja neposredno skr. obliki -mas, primeri
nabhas : nebo; v stsl. bi se tedaj po odpadu glasnika s samo-
glasnik a oslabil v ѣ, v nsl. pa bi ostal v odgovarjajoči obliki
o, recimo mas : stsl. мъ in mas : nsl. mo; pomenljivo je, da
ima maloruski jezik pri navadnih glagolih obliko 1. množinske
osebe na končnico -m, pri tako imenovanih nepravilnih, t. j. sta-
rejših glagolih, ki tvorijo 1. jedninsko osebo neposredno iz
korena, pa ima obliko -mo: nesu nesem, a dam damo, vim vimo,
jim jimo, ješm ješmo. Vsled razlikovanja je ta prikazen s
tvoritvijo 1. jedninske osebe v zvezi; misliti pa je tudi, da
stoji nsl. -mo bliže polni osebni končnici -masi, stsl. мъ pa bi
odgovarjal topi končnici -mas; kajti polnim končnicam v
jednini: 1. -mi, 2. -si, 3. -ti, v množini 1. -masi, 2. -tasi,
3. -anti odgovarjajo za tvoritev drugotnih časov tope končnice:
1. -m, 2. -s, 3. -t, v množini 1. -mas, 2. -tas, 3. -ant. V briž.
spom. se sicer nahaja končnica prve množinske osebe na -m:
imam, t. j. imamo, klanam se = klanjamo se, modlim se = mo-
limo se, kar bi kazalo, da so nsl. oblike mlajše; a maloruske
oblike sopet kažejo, da sta vtegnole končnici -мъ in mo biti
ena zraven druge, kakor sta v istini v maloruščini nesem in
damo ena zraven druge; pa tudi v stsl. nahajamo -mo: ubišmo
Assem. Mikl. I. 90. Česka končnica -me vtegne biti priličena
po drugi množinski osebi, poljski gornje- in spodnjesorbski je-
zik ima končnico -my.

129

2. oseba. Končnica druge množinske osebe je -te: dvoj. -ta.

3. oseba. Končnica tretje množinske osebe je po soglasnikih -anti, po samoglasnikih -nti n. p. stsl. s-ątъ skr. s-anti : lat. sunt, tedaj stsl. iz s-ontъ, *bero-ntъ, stsl. berątъ, nsl. berę; v končnici -nti je n znak večine, ti = jedn. ti. V nsl. imamo dvojo obliko, ena odgovarja stsl. in je krajša, druga podaljšana je postala vsled poravnanja oblik (Łautaußgleichung); rečem n. p. ima rečeš, reče, rečeva, rečeta, rečemo, rečete, rekę, nalik stsl. rekątъ; v poravnanje oblik pa se je razvila novejša oblika rečejo, tako je namreč osnova v vseh osebah enaka postala in končnica -jo iz -jo se občuti kakor v glagolu delajo kot znak tretje množinske osebe; primeri:

I. V. 2—4. II. III. 1. III. 2. IV. V. 1. VI.
nesę berę zdigną šteją trpę hvalę kupują
nesejo berejo zdignejo štejejo trpijo hvalijo delajo kupujejo

Starejše oblike se berejo pri Trubarju in Krelu: pletę,
rastę, bodę werben, gredę; nesę, tresę, grizę; vlekę, rekę, tekę;
krivo je morę ogr. mesto mogę, kajti možem: morem, a mogę
ne pa *možę; vzamę, primę, verjamę, začnę; umerję, odprę; biję,
piję, poję; II. pobegną, obrną, poginę; III. 1. uměję; III. 2. bežę
sedę, trpę; nepravilno je boję se Skalar m. boję se, brečę m.
brečę; IV. dobę, govorę, častę, mislę, pravę, prosę, služę, hvalę;
krivo je gorę, zvonę Cvetje 18, veselę, govorę, razsrdę pesm. 127;
V. 2. kažę, kličę, pišę, jemlję; V. 3. berę, žgę; V. 4. děję,
sěję; VI. verują, gospodują, darują, izkušują, pridigują, psują,
svetują, prešestują itd.; enako pri ogerskih in hrvatskih Slovencih,
pri Belih Kranjcih so krajše oblike redke: praznüjo ogr.; biju,
idu, vzemu, zažgu, mogu, odpru, povedu; postanu; zadrže; vele;
čine, čude, diče, hode, love, muče, pograbe, postave, taje, trude;
lamlju, išču, odrežu, zažižu; zovu; veruju hrv.; popasu: pastiri
vše popasu, požeru: svinje vše požeru, beru: grah beru Beli Kr. V
obče so dendenes daljše oblike navadniše, v III. 2. in IV. so
posebno kratke oblike pri onih glagolih v navadi, kateri -im
naglašajo, zato trpě, častě: trpím, častím, pa vidíjo, prósijo: vidlim,
prósim, na Benet. tudi nóse zraven nós'jo.

Govori se le: gredo, jedo, a pridejo; zraven bódę se čuje
tudi bojo, pa ne *bodejo; odsod tudi v jednini bo, primeri nar.

Slov. Slovnica.

9

130

pesen: tičice pojě, rožice cvetě, mojga veselja nazaj več ne bě;
med d in t osebne končnice izpada često osnovni e: boste iz
bědete stsl. bědete, grěste iz grědete stsl. grědete, enako gręsta,
běsta; v drugih glagolih je s neorganično vrinen: razveseliste,
želiste, spoznaste, imaste, mudiste itd. Kastelec, dějste Trubar,
znaste, smeste Krel; znaste podstavlja obliko znadem, ki jo imajo
Srbi; Haložani govorijo: pletedo, hvalido, dělado, kupujedo.

## 2. Velevnik.

§. 56. Velevnik se tvori iz sedanjikove osnove. Po izviru odgovarja velevnik optativu skr. grškemu in konjunktivu latinske I. ter futurnemu indikativu III. in IV. konjugacije. Na sedanjikovo osnovo se deva notranja priponka i in na njo osebne končnice v tqpih oblikah, ali morda pravilnejše rečeno, na sedanjikovo osnovo se pridružuje pomnožni glagol z značajnim korenom i- in osebnimi končnicami. Osnovni samoglasnik je o, po nastopu samoglasnika i daje o + i č, ki se v stsl. ob koncu in v nsl. sploh slabi v i, zato *reko-i-mŭ: stsl. recěmŭ: nsl. recimo*.

Glede tvoritve primeri:

### Jednina

<table><thead><tr><th>podstavna oblika, tope<br>končnice</th><th>skr.</th><th>grš.</th><th>stsl.</th><th>nsl.</th></tr></thead><tbody><tr><td>1. oseba *bhara-ija-m</td><td>bharējam</td><td>φέρο-ι-ν(μι)</td><td>—</td><td>—</td></tr><tr><td>2. „ *bhara-i-s</td><td>bharēs</td><td>φέρο-ι-ς</td><td>beri iz<br>*berě(s)</td><td>beri</td></tr><tr><td>3. „ *bhara-i-t</td><td>bharēt</td><td>φέρο-ι-(τ)</td><td>beri iz<br>*berě(t)</td><td>beri</td></tr></tbody></table>

### Dvojina.

<table><tbody><tr><td>1. oseba *bhara-i-vas</td><td>bharē-va</td><td></td><td>berě-vě</td><td>beri-va, č</td></tr><tr><td>2. „</td><td>bharē-tam</td><td>φέρο-ι-τον</td><td>berě-ta</td><td>beri-ta</td></tr><tr><td>3. „</td><td>bharē-tām</td><td>φέρο-ί-την</td><td>berě-ta</td><td>beri-ta</td></tr></tbody></table>

### Množina.

<table><tbody><tr><td>1. oseba *bhara-i-mas</td><td>bharē-ma</td><td>φέρο-ι-μεν</td><td>berě-mŭ</td><td>beri-mo</td></tr><tr><td>2. „ *bhara-i-tas</td><td>bharē-ta</td><td>φέρο-ι-τε</td><td>berě-te</td><td>beri-te</td></tr><tr><td>3. „ *bhara-ija-nt</td><td>bharējus</td><td>φέρο-ι-ε-ν</td><td>—</td><td>—</td></tr></tbody></table>

132

viždь, ter hoč : stsl. hoštь; hoč iz *hot-jь pa še ima posebno sta-
rino, ker ima pomen indikativa oziroma starega optativa: hoč
li vin' Krel; ne hodi na Savo, na Dravo tuđ' ne, če dečlo hoč pravo,
na Zilo pojdi Gorenjska; ako hoč naučiti wenn du lernen willst
hrv. starine; hoči de gremo, nu te iste un zberemo willst daß ...
Stpl.; enako: neć viditi wirst nicht seßen; dać iz da' ć = hoć, nić iz
ni 'ć; tudi Gundulić ima hoć. Enako se rabi možь : eliko možь,
vъzmi i moli za me nimm soviel du kannst und bete für mich, glej
Mikl. I. 92; morda se ima enako presoditi v briž. spom.: tožde
možimь sьtvoriti, ježe oni sьtvoriše, t. j. isto bi mogli mi storiti,
kar so oni storili.

Velevniki onih glagolov, ki imajo pred osnovnim samo-
glasnikom j, so svoje oblike skrčili: *bijmo* iz *bijimo*, primeri stsl.
*bijamь* zraven mlajše oblike *biimь* iz *biěmь*; enako sějmo iz *sějimo*,
štejmo iz *štejimo*, kupujmo iz *kupujimo*; tako tudi *delajmo* iz *del-
jimo*, hválimo iz *hvalijimo*, primeri znanilnik *hválimo* iz *hvali-
jemo*. Stsl. ě se je deloma ohranil pri hrv. Slov.: *recěmo*, *recěte*.

3. Nedovršilnik (imperfekt).

§. 57. Nedovršilnik spada kakor lat. imperfekt med mlajše
tvoritve jezikove; v slovanščini je posnet po aoristu. Nedovr-
šilnik je dendenes v obče zgubljen. Da pa moremo ostankov
presoditi, imamo si celega pred oči postaviti. Nedovršilnik stsl.
je postal iz sedanjikove osnove, ki se nji je pripel pomožni
glagol jesmь v obliki *-jehь* ali -hь, primeri skr. obliko -asa-m.
Pripetje se je različno izvršilo, Miklošič razločuje tri načine
pripetja, ki pomenijo tri dobe nedovršilnikove tvoritve:

a) osnovni e + je iz *jehъ = ě, t. j. končni e sedanjikove
osnove in začetni je pomožnega glagola se stopita v ě,
n. p. rastehъ iz raste- + jehъ; ali pa je po novejši tudi
Miklošičevi razlagi v nedovršilnikovi obliki n. p. rastěhъ
od pomožnega glagola sodržan le -hъ, predhodni ě pa je
symbolični znak trpežnega djanja raste- : rastě- : rastě-hъ;
kakor rastěhъ iz raste-, postane dělaahъ iz dela- oziroma
dělaje- : *dělajěhъ, *dělajahъ, dělaahъ;

b) po obliki dělaahъ, uměahъ in enakih je postala tudi oblika
rastěahъ, podaljšana iz rastěhъ;

133

c) pri vrsti III. 2, V. 2, 3 in VI. so nedovršilniki tvorjeni tudi iz nedoločnikove osnove, n. p. viděahъ, hotěahъ; te tvoritve so po vunanji analogii po izgledu uměahъ in enakih glagolov. Tvoritve pod a): I. a) živěhъ kakor rastěhъ, enako iděhъ, vezěhъ, tepěhъ; β) možahъ: *moge + jehъ ali *mogě-hъ: možahъ, enako tečahъ, vlěčahъ; Srbi goltnike mehčajo v sičnike in stsl. ě slabijo v i ali raztezajo v ije: bodih, bodijeh, recih, tecih: stsl. tečahъ; γ) bijahъ: *bije + jehъ ali *bijě-hъ; enako pijahъ, počijahъ, čujahъ, znajahъ in skrčeno znahъ, pa tudi: poěhъ sang, pьěhъ tranſ, srbski: pijah, čujah; II. ostaněhъ zögerte: ostane + jehъ ali ostaně-hъ, srb. dvignih, venih weſkte; III. 1. iměahъ: *iměje + jehъ ali *imějě-hъ, *iměja-hъ, *imějahъ, skrčeno tudi iměhъ; uměahъ, želčahъ; srb. umijah, umijeh, umih; IV. krъмъ- jahъ iz *krъmije + jehъ ali *krъmijě-hъ, *krъmijahъ, krъмъ- jahъ, enako gonjahъ mesto *gonъjahъ, tvorjahъ, učahъ, divljahъ iz *divjahъ iz *divъjahъ, tudi divlěhъ; srb. veselih, vožah, kupljah, moleh iz molěh, plodih in plodijeh; V. 1. glědaahъ, byvaahъ, poslu- šaahъ; aa se more skrčiti v a: byvahъ; srb. pisah, čuvah; V. 2. jemljahъ iz *jemlje + jehъ ali *jemljě + hъ: *jemljěhъ: jemljahъ, enako stenjahъ, mažahъ; srb. koljah ſćiachtete, šaljah ſćiigte; V. 3. zověhъ; V. 4. dějahъ, dajahъ, daahъ in daěhъ; VI. pokazuahъ iz pokazuje + jehъ ali pokazujě-hъ: pokazujahъ: pokazuahъ.

Tvoritve pod b): I. a) grěděahъ, iděahъ, ěděahъ, rastěahъ; β) možaahъ, tečaahъ, strěžaahъ, vlěčaahъ; γ) bijaahъ, pojaahъ; srb. ěa: ija, n. pr. pletijah, tecijah, i tudi izpada, zato idjah, izpada pa še tudi j, tako postanejo oblike kakor iz glagolov v vrsti V. n. p. idah; II. ostaněahъ, poměněahъ; srb. venjah, ginjah; IV. blagověštaahъ iz *blagověstjě-ahъ, divlěahъ, molěahъ; V. 2. prijemljaahъ iz *prijemljě-ahъ, dosěžaahъ; V. 3. ženěahъ; srb. zovijah zraven zovah: pod a) zovih, zovijeh, enako bèrijāh zraven berah: pod a) berih, berijeh: pod c) brah.

Tvoritve pod c): III. 2. viděahъ, iměahъ, seděahъ; ěa se prilikuje v ěě: trpěěhъ; srb. vidijah, sjedijah, trpijah; V. 2. is- kaahъ, mazaahъ; aa se krči v a: iskahъ; V. 3. zьvaahъ in zьvah rief; VI. pomilovaahъ in besedovahъ. Iz korena by- je ne- dovršilnik běhъ in běahъ iz bvěhъ in *bvěahъ po obliki pletěh in pletěahъ.

["135", "běhmo m. běhomъ, běhu Habd.; běše ti dojti, běše platiti govorijo hrvatski Slovenci. V briž. spom. je nedovršilnik kakor sicer v stsl. uvedehu : stsl. vъveděhą, tepehu : stsl. tepěhą; natrověhą, pečahą, obujahą itd.", "### 4. Deležnik sedanjikov tvorni.", "§. 58. Pri tvoritvi sedanjikovega tvornega deležnika se priklepa na sedanjikovo osnovo priponka -nt; osnovni samoglasnik je o : *gre-do-nt, primeri *λεγο-ντ besede λέγων λέγοντ-ος; v slov. je zgoda pristopila še ena priponka -jь, skr. jǎ; oblika *grědo-nt-jь se glasi po glasniških pravilih stsl. grědąštь, nsl. grěděč oziroma grěděć; oblika brez zadnje priponke -jь se glasi v stsl. grědy, v nsl. grědę, kakor stsl. děję, t. j. krajše oblike se glase v stsl. na y ali ę, zadnje po nebnikih; v daljših oblikah ostaja ę le v vrsti III. 2. in IV. kakor v nsl., zato gorę, gorěč iz *gori-nt-jь, hvalę, hvalěč iz *hvali-nt-jь, sicer imajo deležniki v stsl. in nsl. v daljših oblikah ą : piję, pijőč, stsl. pijąštь, deję, dějőč, stsl. dějąštь itd., primeri pregled na strani:", "Razmera med stsl. oblikami na -y in nsl. na ę je tu enaka kakor pri sklanjatvi; spregjela so tudi tu trda debla obliko po izgledu mehkih debel, stsl. grědy : nsl. grědę = ženy : ženę. Glede stsl. tvoritev imamo si pa misliti dvojo ali morda celo trojo različno dobo tvorjenja; organične tvoritve nesąštь, dějąštь, hvalę, hvalěštь spadajo v eno in isto dobo, v ono dobo, iz katere so oblike 3. množinske osebe nesątь, dějąть, hvalęть; a iz on po stopljenju ostane tudi po nebnikih, primeri n. p. moją ženą : moje imę : dobro imę; blizo v isto dobo in nekaj poznej spadajo tvoritve kakor nesy iz *neso-nt, kajti nesy : *neso-nt = raby : *rabo-ms; od gla-", "<table><thead><tr><th></th><th></th><th></th><th></th><th></th><

136

gola jesмь imamo še prvotno obliko są in tudi oslabljeno obliko sy; tvoritve nesy in nesąštь so do tolika organične, ker se dajo posrediti in gredo oboje na podstavno obliko *neso-nt oziroma *neso-nt-ьъ; to se o tvoritvah děję in dějąštь ne more reči; tvo- ritev děję je proti 3. množinski osebi dějąći in proti deležni- kovi obliki dějąštь neorganična, zato mlajša in morda po sliki klęčć, hvadě vrste III. 2. in IV. tvorjena. To prenesenje oblike je tem verjetniše, ker so se krajše oblike razun v nedoločnem imenovalniku možkega in srednjega spola in v tožilniku sred- njega spola rade tudi prislovno oziroma kot povedni pristavek rabile, kakor dendenes: kleče te prosim sußfüllig bitte ich diß. V zadnjem pomenu imamo pa še v stsl. drugo obliko, ki je na sebi zanimiva, mislim obliko nesąšte, hvalěšte, koji obliki den- denes odgovarja nsl. nesč, hvalěč, pa tudi rjověče: žena vsa omamljena je vjoveče klicala nar. p. Oblika hvalěšte, nesče pa odgovarja možkemu tožilniku nedoločne jednine hvalěštь; imamo namreč proporcijo je: *ьъ = hvalěšte t. j. *hvalět-je: hvalěštь t. j. *hvalět-ьъ.

Da bi bile oblike enako razvite, imeli bi za vse tri spole v

<table><thead><tr><th></th><th>mož.</th><th>žen.</th><th>sred.</th></tr></thead><tbody><tr><td>jedn. imen.: *hvalěštь,</td><td></td><td>hvalěšti</td><td>*hvalěšte</td></tr><tr><td>imamo pa nedol. imen.: hvalę</td><td></td><td>hvalěšti</td><td>hvalę</td></tr><tr><td>nedol. tožiln.: hvalěštь</td><td></td><td>hvalěštą</td><td>hvalę</td></tr><tr><td>določni imen.: hvalěj</td><td></td><td>hvalěštija</td><td>hvalěšteje</td></tr><tr><td>„ tožiln.: hvalěštij</td><td></td><td>hvalěštają</td><td>hvalěšteje</td></tr><tr><td>„ rodiln.: hvalěštajego</td><td></td><td>hvalěštęję</td><td>hvalěštajego</td></tr></tbody></table>

Očitno je, da je možki določni imenovalnik hvalěj neorga-
ničen, oziroma iz poznejše dobe, kajti tvorjen je iz *hvalę + i,
mesto *hvalěštь + i; podlaga tožilniku je hvalěštь + i; žensko
obliko hvalěšti imajo nekateri za edini ostanek ijevske sklanjatve
z dolgim ī, kakor stsl. gospodyni, Miklošič pa razlaga i kot
kratico iz ja. Vse te prikazni se ponavljajo na tvorno-pre-
teklem deležniku I. in na prilogovem primerniku, primeri sle-
deči pregled:

137

<table><thead><tr><th></th><th>mož.</th><th>žen.</th><th>sred.</th><th>mož.</th><th>žen.</th><th>sred.</th></tr></thead><tbody><tr><td>nedoločni inen.</td><td>tvorčb</td><td>tvorčbši</td><td>tvorčb</td><td>tvorčb</td><td>tvorčbši</td><td>tvorčb</td></tr><tr><td>” tož.</td><td>tvorčbšb</td><td>tvorčbšaą</td><td>tvorčbššeje</td><td>tvorčbšij</td><td>tvorčbšija</td><td>tvorčbššeje</td></tr><tr><td>določni inen.</td><td>” tož.</td><td>” svorčbšij</td><td>” tvorčbšaję</td><td>” dobrčbšaję</td><td>” dobrčbšaą</td><td>” dobrčbšaje</td></tr><tr><td>” rod.</td><td>”</td><td>”</td><td>”</td><td>”</td><td>”</td><td>”</td></tr></tbody></table>

V nsl. so nekateri glagoli I. vrste le v sedanjikovem deležniku ohranjeni: živoč, štuči, t. j. štoč stsl. čbtqštъ leſend. Nekateri deležniki so nalik 3. množinski osebi tvorjeni iz podaljšane oblike: plevejoč, pišejoč, videjoč; nepravilen je bodeč iz bodem bosti, rabi se kot prilog, enako dereč: dereča reka, žgeč zraven žgoč. Padejoč in enaki iz dovršnih glagolov so proti duhu jezikovemu; vender se obče govori pojdoč, morda po analogii deležnika gredoč, rekoč morda po analogii govoreč, pri ogr. Slovencih pohitoč, pri Haložanih idoma, po analogii prislova hipoma. Kakor klečę, molčę, stoję, razmišljaję, skrivaję, se tvorijo tudi prislovne oblike jokaję, lizaję V. 2. in kupovaję VI. Oblike vědi, vidi v nekaterih izrazih primerjajo nekateri stsl. deležnikovi obliki vědy, vidy, n. p. hodil sem sam ne vedi kod; Mikl. pa njim primerja stave kakor sledeči: bežati moraš ‚oti ali ne ‚oti laufen mußt du, du magßt es wöllen cder nißt; v zadenjem stavų je ‚oti t. j. hoti velevnik. Prislovne oblike gredę: stsl. grędy, gredóč: stsl. gredóšte so pri hrvatskih Slovencih podaljšane v -ečky: ležečki, mučečki, sedečki, stoječki, pri Belih Kranjcih: klečečki in na spečkem govori, na držečkem, brez držečka, držečkega nese kobel vodi, na gredočkem spi; enako na prskočkem mesto na prskakci.

## 5. Deležnik sedanjikov trpni.

§. 59. Ta deležnik se tvori v stsl. s priponko -mъ, ki se priklepa sedanjikovi osnovi, osnovni samoglasnik je o in se po glasniku j omehča: pleto-mъ, bije-mъ, dela-je-mъ, uměje-mъ, hvali-mъ, věd-o-mъ itd.; v nsl. so morda ostanki tega deležnika v be-

138

sedah: ženi-m, pobrati-m, posestri-ma, ljubi-m-ec; sicer se je v nsl. ta deležnik zgubil.

b) Tvoritev glagolskih oblik iz nedoločnikovega debla.

§. 60. Iz nedoločnikovega debla se tvorijo: 1. nedoločnik, priponka mu je -ti: nesti, piti, plesti iz plet-ti itd;

2. namenilnik, priponka mu je -tъ: stsl. pi-tъ, nsl. pi-t, stsl. sōdit-ъ, nsl. sodi-t itd.;

3. deležnik tvorno-pretekli I. Priponka mu je v stsl. -ъs ki je kakor priponka tvornega sedanjikovega deležnika podaljšana s priponko -ъb: mož. pletъ iz *plet-ъs, žen. pletъši iz plet-ъs-jъ, sr. pletъ; tvorъ iz *tvori-ъs, tvorъši iz *tvori-ъs + jъ = ia ali i, primeri §. 58. Schleicher postavlja v stsl. to priponko za debla, ki se končujo s samoglasnikom, v obliki vъs, za debla, ki se končujo s soglasnikom, pa v obliki ъs: da-vъ, davъši, davъ in pek-ъ iz pek-ъs, pekъši iz pek-ъs-ja itd.; Miklošič ima glasnik v po samoglasniških deblih za vrinek; podstavna oblika te priponke je po Schleicherju -vans: vant, n. p. skr. vid-vant-: stsl. vidě-vъ, žen. vid-uši: stsl. vidě-vъši, gr. εἰδώς iz εἰδοτ-ς, žen. εἰδηα iz εἰδοτ-α, iz gotskega se primerja bēr-us-jōs roditelji; iz *-vans si za slovanščino imamo misliti slabljenje oblik -vans: vās: vъs oziroma -vans: vās: vus: us: ъs.

Glagoli vrste IV. imajo dvojo obliko: hvali-vъ, hvali-vъši in hvalъ, hvalъši; v zadnjem slučaju se debelski končni i spremenja v j, po katerem se Ѣ omehčuje v Ѣ, *hvali-ъs: *hvalj-ъs: *hvalj-ъs in po §. 31, 1 hvalъ oziroma hvalъ hvalъši. V stsl. so oblike na -še enakega pomena kakor pri tvornem sedanjikovem deležniku oblike na -šte, t. j. imajo prislovni pomen; tem oblikam na -še odgovarjajo po Miklošiču I. 156 nsl. oblike na -ši: skrivši mi pravi; nsl. skrivši: stsl. skryvъše = nsl. inači: stsl. inače; primeri vendar tudi nsl. rekše in ležečky. Dendenešnji pisatelji rabijo po sledu staroslovenščine krajše oblike prislovno oziroma kot povedni pristav (praedicative Apposition), daljšim pa poravnajo oblike na -ši, -ša, -še; med narodom se ta deležnik pozgublja. Čuje se oprimši, omedlevši, rekši, skrivši zraven

139

skrivav heimlił, oziravši se, pozabivši, pozabljivši je kriva tvoritev po vplivu priloga pozabljiv. Bere se I. padši Krel, opadši evang.-zagreb., došedši, prišedši, sešedši evang.-tern. in zagreb., rekši, zlekši : stsl. izvlěkъše, pretekši, odvrgši evang.-zagreb., umrši Metelko, vzamši Krel : stsl. vъzьм-ъše, vzemši evang.-tern. in zagreb., vzevši ogr. : stsl. vъзę-vъše; po zadnji obliki tudi prijavši ogr. in počę-vši evang.-zagreb., odprěvši evang. zagreb. primeri stsl. prostrъ-vъ otrьvъši in ogr. strvši; II. podigši, poklekši, zniknuvši evang. zagreb.; III. omedlěvši, hotěvši evang. zagreb.; IV. zdramši nar. p., pričakuje se zdramljši : *vъzdram-lъši. Nepravilne tvoritve so odidovši, začnovši, slekevši, padivši in enake; ta deležnik se stvarja vsled pomena svojega le od dovršnih glagolov.

4. Deležnik tvorno-pretekli II. Priponka mu je stsl. -lъ, nsl. -l: bi-l, stsl. nes-lъ, nsl. nes-el, nes-la itd.

5. Deležnik trpno-pretekli. Priponka mu je stsl. -nъ ali -tъ, nsl. -n ali -t; pred preponko -nъ je vezalni samoglasnik: stsl. plet-e-nъ, nsl. plet-e-n, *hvali-e-nъ: stsl. hvaljenъ, nsl. hvaljen; stsl. bi-tъ, nsl. bi-t itd.

6. Dovršilnik (aorist). Tudi dovršilnik spada med one oblike, ki so se v nsl. zgubile, ali le v ostankih ohranile. Da se ti ostanki morejo presoditi, hočemo si stsl. tvoritev pred oči postaviti. Dovršilnik (aorist) je v stsl. dvoj: A. prosti ali krepki dovršilnik (einfacher oder starker Aorist), B. sostavljeni ali slabi dovršilnik (zusammengesetzter oder schwacher Aorist); prosti dovršilnik je tvorjen bez časovnega znaka, sostavljeni pa ima časovni znak I. s, II. h in sicer 1. bez vezalnega samoglasnika, 2. z vezalnim samoglasnikom.

§. 61. A. Prosti dovršilnik.

Jednina.

<table><thead><tr><th>skr.</th><th>grš.</th><th>stsl.</th></tr></thead><tbody><tr><td>1. á-vōća-m iz *a-vavaća-m</td><td>εἶπον ἰζ ἐ-ρερεπο-υ</td><td>nesъ iz *neso-m</td></tr><tr><td>2. á-vōća-s</td><td>εἶπε-ς</td><td>nese iz *nese-s</td></tr><tr><td>3. á-vōća-t</td><td>εἶπε-(τ)</td><td>nese iz *nese-t</td></tr></tbody></table>

140

Dvojina.

<table><thead><tr><th>skr.</th><th>grš.</th><th>stsl.</th></tr></thead><tbody><tr><td>1. á-vōćā-va</td><td></td><td>neso-vě</td></tr><tr><td>2. á-vōća-tam</td><td>εἰπε-τον</td><td>nese-ta</td></tr><tr><td>3. á-vōća-tām</td><td>εἰπέ-την</td><td>nese-te</td></tr></tbody></table>

Množina.

<table><tr><td>1. á-vōćā-ma</td><td>εἰπο-μεν</td><td>neso-mъ</td></tr><tr><td>2. á-vōća-ta</td><td>εἰπε-τε</td><td>nese-te</td></tr><tr><td>3. á-vōća-n</td><td>εἰπο-ν</td><td>nesą iz *neso-n</td></tr></table>

Kakor izgled kaže, se prosti dovršilnik v slovenščini od sedanjika razločuje le tako, da ima zadnji polne, dovršilnik pa tope osebne končnice ter v prvih osebah in v 3. množ. osebi močnejši osnovni samoglasnik; v grškem in v skr. je na gornjih izgledih deblo podvojeno (reduplicirt); že v stsl. je dovršilnik tvorjen le od onih glagolov I. vrste, ki se končujo na soglasnik in od glagolov II., če imajo soglasnik pred vrstno priponko -nọ n. p. *dvigъ* od *dvig-nọ-ti*.

V nsl. je po mojem prepričanju iz tega dovršilnika posnet pomen preteklosti, ki ga imajo dovršni glagoli v sedanjikovi obliki zraven svojih drugih pomenov; v briž. spom. se še bere: *po tomъ na narodъ člověčьskyj strasti i pečali poidą.*

B. sostavljeni dovršilnik.

1.

§. 62. Časovni znak I. s, II. v mlajši obliki h, posnet iz pomožnega glagola skr. *(a)s-m oziroma *(a)sa-m : slov. jesмъ, je pripet na deblo 1. neposredno, t. j. bez vezalnega samoglasnika, osebne končnice so tukaj tope in so pripete deloma neposredno a), deloma z vezalnim soglasnikom b).

142

moglasnikom o, ki kakor se kaže kot o nepremenljivo obstoji; tako so postale oblike: nes-o-hъ, neso-hově, neso-sta, neso-ste, neso-homъ, neso-ste, neso-šę. Združimo tvoritev sostavljenega dovršilnika I. a) in b), ter II. 1. a) in b), dodajmo v pregled II. 2, in spreda prosti dovršilnik; te oblike se glase na glagolu reką rešti:

<table><thead><tr><th>A.</th><th>B. I.</th><th>II. 1.</th><th>2.</th></tr></thead><tbody><tr><td>rekъ</td><td>rěsъ</td><td>rěhъ</td><td>rekohъ</td></tr><tr><td>reče</td><td>—</td><td>—</td><td>(reče</td></tr><tr><td>reče</td><td>—</td><td>—</td><td>reče)</td></tr><tr><td>rekově</td><td>rěsove</td><td>rěhově</td><td>rekohově</td></tr><tr><td>rečeta</td><td>rěsta</td><td>rěsta</td><td>rekosta</td></tr><tr><td>rečete</td><td>rěste</td><td>rěste</td><td>rekoste</td></tr><tr><td>rekomъ</td><td>rěsomъ</td><td>rěhomъ</td><td>rekohomъ</td></tr><tr><td>rečete</td><td>rěste</td><td>rěste</td><td>rekoste</td></tr><tr><td>reką</td><td>rěsę</td><td>rěšę</td><td>rekošę</td></tr></tbody></table>

V nsl. imamo izmed oblik pod B. I. menda besedico rès, (rěsen, rěsnica) v pomenu waḥr iz izvirnega pomena rekel sem; v stsl. so tvoritve na -sъ od korenskih glagolov, ki se končujo na soglasnike, predhodni soglasniki d t, z s, k g, b p odpadajo, korenski samoglasnik e pa se zato podaljšuje v ě; m, n se s prehodnim samoglasnikom družita v ę.

Tvoritve na -hъ II. 1. so v stsl. navadne pri deblih, ki se končujo na samoglasnike: děla-hъ, bra-hъ, pi-hъ, pę-h: pę-ti pъn-ą, pa tudi mrъ-hъ: mrěti zraven mrě-hъ in od korenov jěd-, nes-, rek-, věd-; pę-hъ ima v 2. in 3. osebi zraven pę tudi pętъ in by-hъ zraven by tudi bystъ; od zadnjega dovršilnika je nsl. bi t. j. by, ki služi v tvoritev pogojnika, toda oblika je okamnela in služi za vse osebe enako: bi delal, bi delali itd.; mesto bi je v nekaterih krajih v navadi tudi: besem, besi, be, besva, besta, besmi, beste, beso, in sicer ne samo v tvoritev pogojnika, nego tudi v tvoritev predpreteklega časa; beseda besem je po Miklošiču sostavljena iz by in jesmъ, bi jesi itd.; iz korena

143

by ima stsl. panonskega okraja zraven byhъ še starejši aorist
bymъ ali bymъ by by, množ. bymъ byste byšę in bą; bą : skr.
abhūvan, mesto byšę se pričakuje bysę, oblika byše spada menda
k obliki byhъ.

V nsl. se v ternavskem evangelju bero sledeči dovršilniki
oblike II. 1.: navrnu se : stsl. navrъną sę, genu se : gьną sę,
začu, rodi, odprěšę se; pomorišę evang.-zagreb.; pokazah, na-
mazah, izpeljah, poznamenuvah; doide, izně t. j. iznesel je, priši,
počę, začę, priję, vzę, zaklę, začu; vucrknu, prigriznu, zmeknu,
strgnu, obrnu, sta, posta, obdrža; prekrši, spuli, pokaza, skaza,
poveda, pozva, zazva; dobismo: stsl. dobyhomъ, enako dobavismo,
pogubismo, videhmo; začěšę, pomrěšę, odprěšę, postašę, zarazišę,
hasnesę Habdelič; v briž. spomenikih je dovršilnik v navadni
rabi: približašę, dělašę, pride t. j. prišel si, vъzljubišę, sъtvori,
sъtvorišę, vъznenaviděšę; byhъ, by, v zvezi s deležnikom trpno-
preteklim. V obliki II. 2. beremo pojdosta evang. tern.; dojdošę,
donesošę evang. Zagreb.

II. Poglavje.

A. Spregatev z osnovnim samoglasnikom oziroma
slogom po glagolskih vrstah.

I. vrsta.

Nedoločnikovo deblo bez priponke,
, (korenska vrsta).

§. 63. Nedoločnikovo deblo je ob enem koren, nedoločni-
kova končnica se pritika neposredno na koren. Po korenskem
končnem glasu je ta vrsta razredjena v 7 razredov, ki se
imenujo po dotičnem končaju:

1. d, t, razred zobniški; 2. s, z, sičniški; 3. b, p, v,
ustniški; 4. g, k, h, goltniški; 5. m, n, nosniški; 6. r, l,
jezičniški; 7. i, y, u, č, a, samoglasniški razred.

144

1. Zobniški razred.

Primer: koren plet-, a) sedanjikovo deblo plet-, b) nedoločnikovo deblo plet-.

§. 64. a) iz sedanjikovega debla imamo :

1. Sedanjik.

Jednina.

1. plet-e-m : stsl. plet-a

2. plet-e-š : stsl. plet-e-ši

3. plet-e : stsl. plet-e-tš

2. Velevnik.

Dvojina.

1. plet-e-va : stsl. plet-e-vě

2. plet-e-ta : stsl. plet-e-ta

3. plet-e-ta : stsl. plet-e-te

plet-i : stsl. plet-i

plet-i : stsl. plet-i

plet-i-va : stsl. plet-ě-vě

plet-i-ta : stsl. plet-ě-ta

plet-i-ta : stsl. plet-ě-ta

Množina.

1. plet-e-mo : stsl. plet-e-mš

2. plet-e-te : stsl. plet-e-te

3. plet-o : stsl. plet-oš

plet-i-mo : stsl. plet-ě-mš

plet-i-te : stsl. plet-ě-te

plet-i-te : stsl. plet-ě-te

3. Deležnik sedanjikov tvorni: plet-o plet-oč, stsl. plet-y plet-aštš.

b) iz nedoločnikovega debla: 1. nedoločnik ples-ti iz *plet-ti glej §. 26, 2.; 2. namenilnik ples-t, stsl. ples-tš; 3. deležnik tvorno-pretekli I. s-plet-ši: stsl. sš-plet-šš; 4. deležnik tvorno-pretekli II. plet-e-l in plel, stsl. ple-lš; 5. deležnik trpno-pretekli plet-e-n, stsl. plet-e-nš.

Na zahodu se t d pred l ohranjuje, v 16. stoletju so pisali oboje pletel in plel, cvel, kral, pal in padel, jědel; šed-, stsl. šlb- ima povsodi le šel, prišel našel, krivo najdel išel, primeri prišedši in samostalnike našest, obnašest, našestek Auffindung, prišestje Ankunft.

Bodem, bodeš, bode itd., velevnik bodi, deležnik bódóč; pa tudi bóm, bóš, bó itd.; enako dobodem werde bekommen in znebodem se werde mich entledigen; pa tudi neorganično dobim : dobyti in znebim se : znebyti se. Tudi grědem grědeš grěde itd. izpušča

145

osnovni samoglasnik in se glasi grém gręš grę ... gredę in greją, gredąč, velevnika nema. Glagol i-ti ima v sedanjiku koren i- podaljšan s pristavljenim d, ki je v zvezi s korenom dě- glagola děti, in se glasi idem ideš ide itd., idi, idąč, pojedąč. Mesto rastem, rasteš itd. se govori često rasem raseš itd. po obliki rasel rasla iz rastel rastla; enako je postal iz deležnika srěl srěla sedanjik srějem zraven srečam V. 1. iz korena vět-, stsl. sъrěsti I. sъręštą V. 2. Od korena čът- imamo v tej vrsti le deležnike čtoč štoč in pošten iz po-čът-e-nъ.

## 2. sičniški razred.

§. 65. Primer: koren nes-, a) sedanjikovo deblo nes-, b) nedoločnikovo deblo nes-.

a) iz sedanjikovega debla:

### Jednina.

#### 1. Sedanjik.

1. nes-e-m : stsl. nes-ą

2. nes-e-š : stsl. nes-e-ši

3. nes-e : stsl. nes-e-tь

#### 2. Velevnik.

---

nes-i : stsl. nes-i

nes-i : stsl. nes-i

### Dvojina.

1. nes-e-va : stsl. nes-e-vě

2. nes-e-ta : stsl. nes-e-ta

3. nes-e-ta : stsl. nes-e-te

nes-i-va : stsl. nes-ě-vě

nes-i-ta : stsl. nes-ě-ta

nes-i-ta : stsl. nes-ě-ta

### Množina.

1. nes-e-mo : stsl. nes-e-mь

2. nes-e-te : stsl. nes-e-te

3. nes-q : stsl. nes-ąь

nes-i-mo : stsl. nes-ě-mь

nes-i-te : stsl. nes-ě-te

nes-i-te : stsl. nes-ě-te

3. Deležnik sedanjikov tvorni: nes-ę nes-qč, stsl. nes-y nes-ąštь.

b) iz nedoločnikovega debla: 1. nedoločnik nes-ti; 2. namenilnik nes-t, stsl. nes-tь; 3. deležnik tvorno-pretekli I. pri-nes-ši, stsl. pri-nes-ь, -nes-ьшь; 4. deležnik tvorno-pretekli II. nes-e-l, stsl. nes-lь; 5. deležnik trpno-pretekli nes-e-n, stsl. nes-e-nь.

Slov. Slovnica.

10

146

Molzem ima v nedoločniku molzti oziroma molsti in mlěsti.
Mesto nesen se govori tudi toda krivo nešen, enako spašen,
odrašen in odraščen; pravilno je spasen odrasten.

3. ustniški razred.

§. 66. Primer: koren greb-, a) sedanjikovo deblo greb-,

b) nedoločnikovo deblo greb-.

a) iz sedanjikovega debla:

Jednina.

1. Sedanjik.

1. greb-e-m : stsl. greb-a

2. greb-e-š : stsl. greb-e-ši

3. greb-e : stsl. greb-e-tb

2. Velevnik.

---

greb-i : stsl. greb-i

greb-i : stsl. greb-i

Dvojina.

1. greb-e-va : stsl. greb-e-vě

2. greb-e-ta : stsl. greb-e-ta

3. greb-e-ta : stsl. greb-e-te

greb-i-va : stsl. greb-ě-vě

greb-i-ta : stsl. greb-ě-ta

greb-i-ta : stsl. greb-ě-ta

Množina.

1. greb-e-mo : stsl. greb-e-mb

2. greb-e-te : stsl. greb-e-te

3. greb-o : stsl. greb-ątb

greb-i-mo : stsl. greb-ě-mb

greb-i-te : stsl. greb-ě-te

greb-i-te : stsl. greb-ě-te

3. Deležnik sedanjikov tvorni: grebę greb-oč, stsl. greby
greb-aště.

b) iz nedoločnikovega debla: 1. nedoločnik greb-s-ti, stsl. gre-ti; 2. namenilnik greb-s-t, stsl. gre-tb; 3. deležnik tvorno-pretekli I. o-greb-ši, stsl. o-greb-tb, -greb-tšb; 4. deležnik tvorno-pretekli II. greb-e-l, stsl. greb-lb; 5. deležnik trpno-pretekli greb-e-n, stsl. greb-e-nb.

V nsl. je v nedoločniku med b in t vrinen s, glej §. 27,
2, b, v stsl. na korenu končni soglasnik izpada; enako v nsl.
v glagolu plěti iz *plěvti, primeri plěvem zraven plějem iz plě-ti;
enako žiti iz *živti, primeri živoč; tudi ši-ti je postal iz *šiv-ti,
sedaj le ši-jem, toda V. 1. šivam; spem, speš, pospem, naspem v
stsl. koren sъp- ima v nedoločniku su-ti, po-su-ti, na-su-ti.

147

4. goltniški razred.

§. 67. Primer: koren pek-, a) sedanjikovo deblo pek-, b) nedoločnikovo deblo pek-.

a) iz sedanjikovega debla:

Jednina.

1. Sedanjik.

1. peč-e-m : stsl. pek-ą

2. peč-e-š : stsl. peč-e-ši

3. peč-e : stsl. peč-e-tb

2. Velevnik.

---

pec-i : stsl. pec-i (in pъc-i itd.)

pec-i : stsl. pec-i

Dvojina.

1. peč-e-va : stsl. peč-e-vě

2. peč-e-ta : stsl. peč-e-ta

3. peč-e-ta : stsl. peč-e-te

pec-i-va : stsl. pec-ě-vě

pec-i-ta : stsl. pec-ě-ta

pec-i-ta : stsl. pec-ě-ta

Množina.

1. peč-e-mo : stsl. peč-e-mb

2. peč-e-te : stsl. peč-e-te

3. pek-q : stsl. pek-ątb

pec-i-mo : stsl. pec-ě-mb

pec-i-te : stsl. pec-ě-te

pec-i-te : stsl. pec-ě-te

3. Deležnik sedanjikov tvorni: pek-qč : stsl. pek-y pekąště.
b) iz nedoločnikovega debla: 1. nedoločnik peči, stsl. pešti; 2. namenilnik peč, stsl. peště; 3. deležnik tvorno-pretekli I. o-pekvši, stsl. -pek-tb, -pek-tšb; 4. deležnik tvorno-pretekli II. pek-e-l, stsl. pek-ltb; 5. deležnik trpno-pretekli peč-e-n, stsl. peč-e-nb.

Pred glasnikom e se premenja goltnik v nebnik glej §. 28, 4, b, α, pred ě, oziroma v nsl. pred i v sičnik, glej §. 28, 4, c, α: pečem, peci; pekel stoji za stsl. pektb, mogel za moglb; goltnik in t daje č ali na skrajnem zahodu č, v stsl. št; pečti in pečt so potvorice; v velevniku se čuje tudi peči mesto peci; mog-ima v sedanjiku morem in možem, primeri vre: uže, kdor: ktbto-že; vrbg-ima v nedoločniku vrči in vrčči, tolk-tolči in tlčči; v Zilski dolini se čuje vilengla, po stsl. pričakujemo legla, kajti nosnik je le v sedanjikovih oblikah legą, pa tudi pri nas pravijo: žito je poleglo, primeri maloruski lahty, polahta.

10*

148

5. nosniški razred.

§. 68. Primer: koren pen-, a) sedanjikovo deblo pn-
oziroma pъn- glej §. 5 b, b) nedoločnikovo deblo pę- oziroma
pъn-, glej §. 5 d.

a) iz sedanjikovega debla:

Jednina.

1. Sedanjik.

1. pn-e-m : stsl. pъn-ą

2. pn-eš : stsl. pъn-e-ši

3. pn-e : stsl. pъn-e-tъ

2. Velevnik.

---

pn-i : stsl. pъn-i

pn-i : stsl. pъn-i

Dvojina.

1. pn-e-va : stsl. pъn-e-vě

2. pn-e-ta : stsl. pъn-e-ta

3. pn-e-ta : stsl. pъn-e-te

pn-i-va : stsl. pъné--vě

pn-i-ta : stsl. pъn-ě-ta

pn-i-ta : stsl. pъn-ě-ta

Množina.

1. pn-e-mo : stsl. pъn-e-mъ

2. pn-e-te : stsl. pъn-e-te

3. pn-q : stsl. pъn-ątъ

pn-i-mo : stsl. pъn-ě-mъ

pn-i-te : stsl. pъn-ě-te

pn-i-te : stsl. pъn-ě-te

3. Deležnik sedanjikov tvorni: men-qč : stsl. pъn-y in pъn-ę.

b) iz nedoločnikovega debla: 1. nedoločnik pę-ti iz *pъn-ti;
2. namenilnik pę-t, stsl. pę-tъ; 3. deležnik tvorno-pretekli I.
raz-pen-ši, stsl. -pъn-ъ -pъn-ъsъ; 4. deležnik tvorno-pretekli II.
pę-l, stsl. pę-lъ; 5. deležnik trpno-pretekli pę-t, stsl. pę-tъ.

Koren žъn- omehčuje n: žnjem in žanjem ženjem žęti; ma-
nem menem nedoločnik měti iz men-ti, stsl. mę-ti, nedoločniki me-
noti ogr., odpneti in žnjeti so neorganični in krivi; enako pričme
mesto prične, razpe mesto razpne, popriješ mesto poprimeš.
Koren im- se glasi v sedanjiku a) imem: obimem, poimem Trubar;
b) jmem: zajmem; c) mem, ьmem: izmem Dalm., otmem; una-
mem unameš itd.; d) jamem: jamem, jameš itd. verjamem, pra-
vilno věro jamem, stsl. věrą imą; věrjem spada k nedoločniku
věrovati, stoji zato mesto verujem, k nedoločniku verjeti spada
verjamem. Mesto kolnem se nahaja tudi klejem potvorica iz

149

kłęti, mesto najet tudi najmen hrv., tako tudi ožmen mesto ožęt in kolnenje mesto kletje, primeri stsl. razpьnenъ.

6. jezičniški razred.

§. 69. Primer: koren mer-, a) sedanjikovo deblo mr-oziroma mьr- glej §. 5 b, nedoločnikovo deblo mrě- oziroma mьr-, nsl. mr-, glěj §. 5 c.

a) iz sedanjikovega debla:

Jednina.

1. Sedanjik.

1. mr-e-m : stsl. mьr-ą in mr-ą itd.

2. mr-e-š : stsl. mьr-e-ši

3. mr-e : stsl. mьr-e-tь

2. Velevnik.

---

mr-i : stsl. mьr-i

mr-i : stsl. mьr-i

Dvojina.

1. mr-e-va : stsl. mьr-e-vě

2. mr-e-ta : stsl. mьr-e-ta

3. mr-e-ta : stsl. mьr-e-te

mr-i-va : stsl. mьr-ě-vě

mr-i-ta : stsl. mьr-ě-ta

mr-i-ta : stsl. mьr-ě-ta

Množina.

1. mr-e-mo : stsl. mьr-e-mь

2. mr-e-te : stsl. mьr-e-te

3. mr-č : stsl. mьr-ątь

mr-i-mo : stsl. mьr-ě-mь

mr-i-te : stsl. mьr-ě-te

mr-i-te : stsl. mьr-ě-te.

3. Deležnik sedanjikov tvorni: vr-čč, stsl. (mьr-ę) mьr-y, mьr-ąštь.

b) iz nedoločnikovega debla: 1. nedoločnik mrěti iz *mer-ti; 2. namenilnik mrě-t, stsl. mrě-tь; 3. deležnik tvorno-pretekli I. u-mr-ši, stsl. u-mьr-ь, -mьr-ьšь; 4. deležnik tvorno-pretekli II. mr-l, stsl. mrь-lь; 5. deležnik trpno-pretekli tr-e-n, po-tr-t, stsl. tьr-e-nь in tr-e-nь, trь-tь.

Glasnika I in r se krepita v nedoločniku in namenilniku v lě in rě: mlěti, mrěti; pa tudi trti iz *tьr-ti se čuje in piše evang. Zagreb.; ml- hrani ě tudi v tvorno-preteklem deležniku II. in v trpno-preteklem deležniku: mlěl, mlěn; ml- ima v sedanjiku meljem, mr- mrem in mrjem, tr- tarem in terem.

150

Trpno-pretekli deležnik je na t in n: mlět, vrt, cvrt itd., mlěn, zatren. stren, cvren itd.; tako tudi glagolniki: drtje, žrtje Trubar; mlenje zraven mletje Beli Kranjci. Na vzhodu se čuje besedica pre v pomenu čo verlautet: on je pre prišel; ta besedica je kraftica iz pravi pravijo, primeri česki prý, prej itd., hrv. di iz dim, diš, di, = dijem, dějem.

7. samoglasniški razred.

§. 70. Primer: koren bi- ali bъj-, a) sedanjikovo deblo bi- ali bъj-, b) nedoločnikovo deblo bi-.

a) iz sedanjikovega debla:

Jednina.

1. Sedanjik.

1. bi-je-m : stsl. bi-ją in bъj-a itd.

2. bi-je-š : stsl. bi-je-ši

3. bi-je : stsl. bi-je-tъ

1. Velevnik.

---

bi-j : stsl. bi-j

bi-j : stsl. bi-j

Dvojina.

1. bi-je-va : stsl. bi-je-vě

2. bi-je-ta : stsl. bi-je-ta

3. bi-je-ta : stsl. bi-je-te

bi-j-va : stsl. bi-ja-vě in biivě
iz bi-ji-vě itd.

bi-j-ta : stsl. bi-ja-ta

bi-j-ta : stsl. bi-ja-ta

Množina.

1. bi-je-mo : stsl. bi-je-mъ

2. bi-je-te : stsl. bi-je-te

3. bi-jq : stsl. bi-jątъ

bi-j-mo : stsl. bi-ja-mъ

bi-j-te : stsl. bi-ja-te

bij-te : stsl. bi-ja-te

3. Deležnik sedanjikov tvorni: bi-ję bijąč, stsl. bi-ję bi-jąštъ.

a) iz nedoločnikovega debla: 1. nedoločnik bi-ti; 2. namenilnik bi-t, stsl. bi-tъ; 3. deležnik tvorno-pretekli I. u-bi-vši, stsl. u-bi-vъ -bi-vъšъ; 4. deležnik tvorno-pretekli II. bi-l, stsl. bi-lъ; 5. deležnik trpno-pretekli bi-t in bi-j-e-nъ, stsl. bi-tъ bi-j-e-nъ in bъj-e-nъ.

V odstranjenje zeva se nahaja med samoglasnikoma j : bijem, bijen, v drugih slučajih pa tudi v: obuven zraven obut in

151

obujem, děren zraven dět; rju-, slu-, plu- premenjajo u v ov:
rjovem, odsod po III. 2. rjově-ti, pa tudi arjujem benet., rjujem;
slove Krel zraven sluje; plovuči kamen t. j. plovči kamen Bimš-
stein; zna-, smě-, spě imajo v sedanjiku skrčene oblike znam
iz *znajem, kakor *dělajem pod V. I., primeri stsl. znają: dě-
lają, enako směm zraven smějem in spěm, stsl. stmě-ją spě-ją;
dě- ima v sedanjiku děnem v pomenu werde legen, in dějem
Bohorič, Trubar, děm Krel v pomenu maçe, fage; varděje
Trubar, naděje evang.-tern., razoděje, dějo Trubar, dié benet.
děje fagt; zděti zděvati ime Habd.: stsl. vъzděti; zděti se, zdi se
mi: hrvat. di iz děje; da- tvori nedoločniške oblike, sedanjik je
iz dad-, pa tudi da-te da-jo; sta- ima sedanjik iz II. sta-n-e-m
itd., čuje se tudi stanoti stanol; pě- ima v sedanjiku pojem,
redko pějem po nedoločniku, primeri poja = pesen in §. 9.

Deležnik trpno-pretekli ima a) priponko t: bit, brit, posut,
razodet itd., b) priponko n: neobriven ungeschoren, razodiven abge-
dedt, pokriven gedeckt, vmiven gewaschen, štiven gezält, obuven, děven,
uživen, skriven, umiven; bijen, povijen; bez vezalnega samo-
glasnika: znan kakor znam; glagolnik rjovenje, zraven pět spět
in pětje se bere tudi spojen nar. p.

Iz nedoločnikovega debla by- glagola byti imamo oblike
biti bivši bil in dovršilnikov ostanek bi, ki se rabi pri pogoj-
niku; v briž. spom. še živi pomen dovršilnika: by uvygnan, je
bil izgnan, bih crisken t. j. byhъ krštenъ, bil sem krščen; bim
služi v pogojnik: bim stvoril t. j. jaz bi storil, bim stojal; še
Krel ima bih pri pogojniku, primeri §. 62; nedovršilnikovih oblik
imamo v briž. spom. : bě žiti, běšę; hrv. bě, běšę, běsta, běhmo,
běhu in běhą, primeri §. 57; běsem, běsi itd. še v Zilski dolini
dendenes živi, kar svedoči Janežič.

II. vrsta.

Nedoločnikovo deblo se končuje na priponko ną,
(ną-jevska vrsta).

§. 71. Primer: dig-ną-ti, a) sedanjikovo deblo dign-,
b) nedoločnikovo deblo digną-.

152

a) iz sedanjikovega debla:

Jednina.

1. Sedanjik.

1. dign-e-m : stsl. dvign-ą

2. dign-e-š : stsl. dvign-e-ši

3. dign-e : stsl. dvign-e-tь

2. Velevnik.

---

dign-i : stsl. dvign-i

dign-i : stsl. dvign-i

Dvojina.

1. dign-e-va : stsl. dvign-e-vě

2. dign-e-ta : stsl. dvign-e-ta

3. dign-e-ta : stsl. dvign-e-te

dign-i-va : stsl. dvign-ě-vě

dign-i-ta : stsl. dvign-ě-ta

dign-i-ta : stsl. dvign-ě-ta

Množina.

1. dign-e-mo : stsl. dvign-e-mь

2. dign-e-te : stsl. dvign-e-te

3. dign-č : stsl. dvign-ą-tь

dign-i-mo : stsl. dvign-ě-mь

dign-i-te : stsl. dvign-ě-te

dign-i-te : stsl. dvign-ě-te

3. Deležnik sedanjikov tvorni: *gin-čč*, stsl. gybn-y gybn-ąštь.

b) iz nedoločnikovega debla: 1. nedoločnik *dignąti*, stsl. dvigną-ti; 2. namenilnik *digną-t*, stsl. dvigną-tь; 3. deležnik tvorno-pretekli I. *po-digną-vši*: stsl. -dvigną-vьšь; 4. deležnik tvorno-pretekli II. *digną-l*, stsl. dvigną-lь; 5. deležnik trpno-pretekli *dign-e-n* iz *dign[ą]-e-n*, stsl. dvignov-e-nь in dviž-e-nь.

Na vzhodu se je ą obdržal, tudi pri hrvatskih Slovencih ně redek: *razgrnoti, zginoti, struhnoti* itd.; sicer se je umeknol glasniku i, redkeje glasniku u: *digniti, minuti*. Deležnik tvorno-pretekli II. zgubi tudi svoj no; *ogrdel*: *ogrdnoti, usehel Trubar*: *usehnoti, pobegel, zastigel*: *pobegnoti zastignoti Habd.*, *omrzel* Gutsm.: *omrznoti, vehel*: *vehnuti* mesto venuti stsl. *vęnąti*; pobegla, vgrezla *sant* ein, pokel: *obruč* je pokel, znikla prip.; tudi nedoločnik se bere po I. vrsti pobeči; enako *podigši, poklekši* evang. Zagreb. Deležnik trpno-pretekli se glasi po vplivu nedoločnikove oblike na -niti z omehčanim n: *nadehnjen, vukradnjen, pognjen Habd.*, *crknjen, preleknjen getrümmt Beli Kranjci*; zaklenjen, preobrnjen Stapl., *vzdignjen*; vender trenutje oka Krel *zraven trnjenje Trubar*.

153

III. vrsta.

Nedoločnikovo deblo se končuje na priponko č,
(čjevska vrsta).

1. razred, č ostaja v sedanjikovem deblu.

§. 72. Primer: štěti iz *čšt-ě-ti, koren čьt-, a) sedanjikovo deblo ště-, b) nedoločnikovo deblo ště-.

a) iz sedanjikovega debla :

Jednina.

1. Sedanjik.

1. ště-je-m : stsl. umě-ja

2. ště-je-š : stsl. umě-je-ši

3. ště-je : stsl. umě-je-tь

2. Velevnik.

ště-j : stsl. umě-j iz *umě-ji itd.

ště-j : stsl. umě-j

Dvojina.

1. ště-je-va : stsl. umě-je-vě

2. ště-je-ta : stsl. umě-je-ta

3. ště-je-ta : stsl. umě-je-te

ště-j-va : stsl. umě-j-vě

ště-j-ta : stsl. umě-j-ta

ště-j-ta : stsl. umě-j-ta

Množina.

1. ště-je-mo : stsl. umě-je-mь

2. ště-je-te : stsl. umě-je-te

3. ště-jю : stsl. umě-jačь

ště-j-mo : stsl. umě-j-mь

ště-j-te : stsl. umě-j-te

ště-j-te : stsl. umě-j-te.

3. Deležnik sedanjikov tvorni: štějč, stsl. umě-jě umě-
jaštь.

b) iz nedoločnikovega debla: ště-ti, stsl. umě-ti; 2. namenilnik ště-t, stsl. umě-tь; 3. deležnik tvorno-pretekli I. naště-vši, stsl. -umě-vь, -umě-vьšь; 4. deležnik tvorno-pretekli II. ště-l, stsl. umě-lь; 5. deležnik trpno-pretekli ště-t, stsl. umě-nь.

Trpno-pretekli deležnik se bere pri Trubarju tudi štěven
iz ště-v-e-n, v služi tu v odstranjenje zeva; štějem se krči na
vzhodu v štěm štěš itd.; enako uměm povsodi iz umějem, Tru-
bar še ima uměje umej, pa tudi umě; stsl. želěją se glasi med
hrv. Slovenci želěm želěš itd., indi želim; iměti ima v sedanjiku
po V. 1. imam, imaš, itd. imajo, v velevniku iměj, v deležniku

154

tvorno-preteklem II. imě-l, na hrv. tudi imal; iz stsl. prislova
trěbě, tudi pri Habd. trebe je imajo ogrski Slovenci glagolske
oblike trběti, trbělo.

2. razred, sedanjikovo deblo dobiva i.

§. 73. Primer: gorěti, a) sedanjikovo deblo gori-, b) nedoločnikovo deblo gorě-.

a) iz sedanjikovega debla:

<table><thead><tr><th></th><th>I. Sedanjik.</th><th>2. Velevnik.</th></tr></thead><tbody><tr><td>Jednina.</td><td>1. gorí-m : stsl. gorją<br>2. gori-š : stsl. gori-ši<br>3. gori : stsl. gori-tš</td><td>góri : stsl. gori<br>gori : stsl. gori</td></tr><tr><td>Dvojina.</td><td>1. gori-va : stsl. gori-vě<br>2. gori-ta : stsl. gori-ta<br>3. gori-ta : stsl. gori-te</td><td>gori-va : stsl. gori-vě<br>gori-ta : stsl. gori-ta<br>gori-ta : stsl. gori-ta</td></tr><tr><td>Množina.</td><td>1. gori-mo : stsl. gori-mš<br>2. gori-te : stsl. gori-te<br>3. gorę : stsl. gorętš</td><td>gori-mo : stsl. gori-mš<br>gori-te : stsl. gori-te<br>gori-te : stsl. gori-te</td></tr></tbody></table>

3. Deležnik sedanjikov tvorni goręč, stsl. trbę trbęště, goręště in gorąště.

b) iz nedoločnikovega debla: 1. nedoločnik gorě-ti; 2. namenilnik gorě-t stsl. gorě-tš; 3. deležnik tvorno-pretekli I. po-gorě-vši, stsl. po-gorě-vš po-gorě-všš; 4. deležnik tvorno-pretekli II. gorě-l, stsl. gorě-lš; 5. po-gorě-n, stsl. trbě-nš.

Gledim zraven gledam ima v nedoločniku gledati; hotěti ima sedanjik po V. 2. hočem iz *hotjem in hčem, stsl. hoštą, v 3. množinski osebi pa hoté Trubar zraven hočejo, velevnik hoti Preš.; v briž. spom. se bere hoteti, hotelo, hoču, hočo, pri Belih Kranjcih se govori čo, češ, če, čemo, čete, čedo zraven čejo, v sostavi z nekalnico zgubi naglas in postane naslonica: néču, néčeš, neče, néčemo, néčete, néčejo in néčdo, ali pa nóčem iz n[e-h]očem, nóčes itd., primeri němam iz nejmam, něsem iz nejesem.

V deležniku trpno-preteklem se lj neorganično vriva v besedah trpljenje, življenje zraven živěnje : živě-ti, trpěnje : trpě-ti;

155

primeri *grměnje*, *kipěnje*, *sopěnje*, *srběnje*, *šuměnje*, tedaj tudi
poželěnje mesto poželjenje. V vrsto III. 2. spadajo po sedanjiku
tudi spim, ščim, zdi se, gledim zraven gledam, smejím se zraven
smějem se, stsl. směją směješi V. 2., nedoločniki so spati V.,
scati V., zděti stsl. sěděti I. ali sědějati V., gledati V., smejati
V. ali III. Po nebnikih stoji v nedoločnikovem deblu a mesto
ě: držati kričati itd., stojati se krči v stati, sedanjik stojim, v
briž. spom. stojal, sedaj stal. Vidim viděti, (pri nas vidati, menda
po gledati) ima pri hrvatskih Slovencih velevnik vidj, vidjte,
pri nas viž iz vidž stsl. viždь a vidite, glej §. 56. Deležnik
vidjen Habd. je iz viditi stsl. viděnь. Deležnik kipuči: vu ki-
pučem mleku prip. je po vrsti I. potvorjen. Iměti III. se glasi
v sedanjiku imam V. 1., tudi v stsl. imamь in iměją, velevnik
iměj veděti věm.

IV. vrsta.

Nedoločnikovo deblo se končuje na priponko i,
(i-jevska vrsta).

§. 74. Primer: *hvaliti*, a) sedanjikovo deblo **hvali-**, b) nedoločnikovo deblo **hvali-**.

a) iz sedanjikovega debla:

Jednina.

1. Sedanjik.

1. hvali-m : hvalją

2. hvali-š : stsl. hvali-ši

3. hvali : stsl. hvali-tь

2. Velevnik.

---

hvali : stsl. hvali

hvali : stsl. hvali

Dvojina.

1. hvali-va : stsl. hvali-vě

2. hvali-ta : stsl. hvali-ta

3. hvali-ta : stsl. hvali-te

hvali-va : stsl. hvali-vě

hvali-ta : stsl. hvali-ta

hvali-ta : stsl. hvali-ta

Množina.

1. hvali-mo : stsl. hvali-mь

2. hvali-te : stsl. hvali-te

3. hvalę : stsl. hvalętь

hvali-mo : stsl. hvali-mь

hvali-te : stsl. hvali-te

hvali-te : stsl. hvali-te

156

3. Deležnik sedanjikov tvorni: *hvalę hvalęč*, stsl. hvalę hvalęštь.

b) iz nedoločnikovega debla: 1. nedoločnik *hvali-ti*; 2. namenilnik *hvali-t*, stsl. hvali-tь; 3. deležnik tvorno-pretekli I. *po-hvali-v*, *po-hvali-vši*, stsl. po-hvali-vь, po-hvali-vѣšь; 4. deležnik tvorno-pretekli II. *hvali-l*, stsl. hvali-lь; 5. deležnik trpno-pretekli *hvalj-e-n*, stsl. hvalj-e-nь.

Končaj 3. množinske osebe na ę je dendenes le pri onih glagolih v navadi, kateri i naglašajo, ostali imajo ijo: *hvalijo*.

V deležniku trpno-preteklem, kder se dotika je iz ie s predhodnim debelskim soglasnikom, se vršijo vse one soglasniške spremembe, ki so v §. 24 naznačene: 1) n, l se mehčata, po r nastopuje j iz i: běljen, branjen, udarjen iz *běli-en*, *bran-en*, *udari-en*; primeri stvoren zraven stvorjen Habd.; 2) t, d se premenjata v č oziroma ć in j, stsl. št in žd: nasičen iz *nasiti-en*, kračen iz *krati-en*, enako zmočen, vkročen, tračen, vetwüftet, stračena njiva, sprijen iz *spridi-en*, réjen geordnet iz vědi-en in rején genäht iz *redi-en*, zaplojen iz *zaplodi-en*, vojen iz *vodi-en*, glajen iz *gladi-en*; vender tudi gaten, ukroten, časten zraven češčen iz *česti-en* glagola čestiti častiti, stsl. čьstiti; čuje se tudi stratjen, čutjen, spridjen, zagozdjen in zagvožen; ogrski Slovenci pišejo j zraven dj: zablqdjen, sqdjen; v hrvatskem se bere hičen iz hyti-en geworfen, zvračen; rodjen, zasadjen, osudjen Habd., primeri §. 26, 1., primeri zabrčven iz zabrtviti pri Belih Kranjcih; 3) po p, b, v, m se vriva l: kropljen iz *kropi-en*, *kropj-en*, enako vabljen, lovljen, krmljen; 4) z in s prehajata v ž. š: vožen, věšen iz *vozi-en*, *vozj-en*, vožen, *vřesi-en*, *věšjen*, věšen.

V. vrsta.

Nedoločnikovo deblo se končuje na priponko a, (a-jevska vrsta).

1. razred, priponka a ostaja tudi v sedanjikovem deblu.

§. 75. Primer: dělati, a) sedanjikovo deblo děla-, b) nedoločnikovo deblo děla-.

157

a) iz sedanjikovega debla:

Jednina.

1. Sedanjik.

1. děla-m : stsl. děla-ją

2. děla-š : stsl. děla-je-ši

3. děla : stsl. děla-je-tb

2. Velevnik.

---

děla-j : stsl. děla-j iz *děla-ji itd.

děla-j : stsl. děla-j

Dvojina.

1. děla-va : stsl. děla-je-vě

2. děla-ta : stsl. děla-je-ta

3. děla-ta : stsl. děla-je-te

děla-j-va : stsl. děla-j-vě

děla-j-ta : stsl. děla-j-ta

děla-j-ta : stsl. děla-j-ta

Množina.

1. děla-mo : stsl. děla-je-mb

2. děla-te : stsl. děla-je-te

3. děla-jq : stsl. děla-jątъ

děla-j-mo : stsl. děla-j-mъ

děla-j-te : stsl. děla-j-te

děla-j-te : stsl. děla-j-te

3. Deležnik sedanjikov tvorni: dělaję, dělająč, stsl. děla-ję
děla-jąštъ.

b) iz nedoločnikovega debla: 1. nedoločnik děla-ti; 2. namenilnik děla-t, stsl. děla-tъ; 3. deležnik tvorno-pretekli I. pri-děla-v, pri-děla-vši, stsl. pri-děla-vъ, pri-děla-všь; 4. deležnik tvorno-pretekli II. děla-l, stsl. děla-lъ; 5. děležnik trpno-pretekli děla-n stsl. děla-nъ.

2. razred. Na mestu nedoločnikove priponke a je v sedanjikovem deblu priponka i oziroma j.

§. 76. Primer: orati, a) sedanjikovo deblo ori, oziroma osnova or-je, b) nedoločnikovo deblo ora-.

a) iz sedanjikovega debla:

Jednina.

1. Sedanjik.

1. or-je-m : stsl. orją iz *or-ja

2. or-je-š : stsl. orje-ši

3. or-je : stsl. orje-tb

2. Velevnik.

---

or-ji in ori stsl. or'i, iz *or-ji

or-ji : stsl. or'i

158

Dvojina.

<table><tr><td>1. or-je-va : stsl. orje-vě</td><td>or-ji-va : stsl. orja-vě in or^i-vě itd.</td></tr><tr><td>2. or-je-ta : stsl. orje-ta</td><td>or-ji-ta : stsl. orja-ta</td></tr><tr><td>3. or-je-ta : stsl. orje-te</td><td>or-ji-ta : stsl. orja-ta</td></tr></table>

Množina.

<table><tr><td>1. or-je-mo : stsl. orje-mь</td><td>or-ji-mo : stsl. orja-mь</td></tr><tr><td>2. or-je-te : stsl. orje-te</td><td>or-ji-te : stsl. orja-te</td></tr><tr><td>3. or-ję : stsl. orjątb</td><td>or-ji-te : stsl. orja-te</td></tr></table>

3. Deležnik sedanjikov tvorni: oráje ali orję, orjóč, stsl. tudi or^ę or^ąštь.

b) iz nedoločnikovega debla: 1. nedoločnik ora-ti; 2. namenilnik ora-t, stsl. ora-tь; 3. deležnik tvorno-pretekli I. raz-ora-v raz-ora-vši, stsl. raz-ora-vь, raz-ora-vьšь; 4. deležnik tvorno-pretekli II. ora-l, stsl. ora-lь; 5. deležnik trpno-pretekli ora-n, stsl. ora-nь.

Pri tvoritvi sedanjikove osnove se godijo iste prikazni, kakor v IV. vrsti pri tvoritvi trpno-preteklega deležnika, vsled osnovnega sloga je iz ie se namreč debelska soglasnika r l mehčata, t d se menita v č j, po p, b, v, m se vriva l, goltniki in sičniki pa se spremenjajo v nebnike: ora-ti, nsl. orje = or-je, stsl. or^e-tь ali orje-tь, pred i le or^i, primeri §. 25, 1; kla-ti koljem; metati mečem iz *met-je-m, gloda-ti glojem iz *glod-je-m; kopa-ti kopljem iz *kop-je-m, gibati gibljem iz *gib-je-m; mika-ti mičem iz *mik-je-m, laga-ti lažem iz *lag-je-m, diha-ti dišem iz *dihje-m; klicati kličem iz *klic-je-m, veza-ti vežem iz *vez-je-m, brisa-ti brišem iz *bris-je-m.

Mnogi glagoli se spregajo po 1. in 2. razredu: sipati, ti-pati, ščipati; gibati, zobati, zibati; dremati; v sedanjiku: sipam in sipljem, tipam in tipljem; enako beketati, blesketati, gogotati: beketam in bekečem, blesketam in bleskečem; tudi peljati peljam in peljem; na vzhodu se čuje tudi: davljem, vlěvljem, umivljem, po-pěvljem, šivljem mesto in zraven davam, vlěvam, umivam, popě-vam, šivam.

159

Glagoli klati, plati imajo v sedanjiku koljem, poljem; stlati, srati steljem, serjem; primeri iz 3. razreda zvati zovem, brati berem.

### 3. razred.

§. 77. Sem spadajo korenski glagoli, kojih koren se končuje na soglasnik, v nedoločniku je a glasoslovni podaljšek §. 6. c, β.; v sedanjiku pa je samoglasnik sred korena izviren; primer: koren ber-, a) sedanjikovo deblo ber-, b) nedoločnikovo deblo bra-.

#### a) iz sedanjikovega debla:

<table><thead><tr><th></th><th>1. Sedanjik.</th><th>2. Velevnik.</th></tr></thead><tbody><tr><td>Jednina.</td><td>1. ber-e-m : stsl. ber-ą<br>2. ber-e-š : stsl. ber-e-ši<br>3. ber-e : stsl. ber-e-tb</td><td>—<br>ber-i : stsl. ber-i<br>ber-i : stsl. ber-i</td></tr><tr><td>Dvojina.</td><td>1. ber-e-va : stsl. ber-e-vě<br>2. ber-e-ta : stsl. ber-e-ta<br>3. ber-e-ta : stsl. ber-e-te</td><td>ber-i-va : stsl. ber-ě-vě<br>ber-i-ta : stsl. ber-ě-ta<br>ber-i-ta : stsl. ber-ě-ta</td></tr><tr><td>Množina.</td><td>1. ber-e-mo : stsl. ber-e-mb<br>2. ber-e-te : stsl. ber-e-te<br>3. ber-ɔ : stsl. ber-ątb</td><td>ber-i-mo : stsl. ber-ě-mb<br>ber-i-te : stsl. ber-ě-te<br>ber-i-te : stsl. ber-ě-te</td></tr></tbody></table>

3. Deležnik sedanjikov tvorni: berę berąč, stsl. bery, berąště.

b) iz nedoločnikovega debla: 1. nedoločnik bra-ti; 2. namenilnik bra-t, stsl. bra-tb; 3. deležnik tvorno-pretekli I. z-bra-vši, stsl. sъ-bra-vъ sъ-bra-vъšь; 4. deležnik tvorno-pretekli II. bra-l, stsl. bra-lь; 5. deležnik trpno-pretekli bra-n, stsl. bra-nь.

Brati, prati, gnati imajo v sedanjiku berem, perem, ženem, na Notranjskem renem, primeri morem iz možem; zvati zovem; žgati, žgem po I., tkati tkem in po V. 1. tkam, stsl. tьką tьčeši.

### 4. razred.

§. 78. Sem spadajo korenski glagoli, kojih koren se končuje na samoglasnik, v nedoločniku je a oziroma ja podaljšek, ki se v sedanjiku umika osnovnemu slogu je; primer: koren

160

sě-, a) sedanjikovo deblo sě- oziroma osnova sě-je, b) nedoločnikovo deblo sěja- iz sě-j-a-.

a) iz sedanjikovega debla:

<table><thead><tr><th></th><th>1. Sedanjik.</th><th>2. Velevnik.</th></tr></thead><tbody><tr><td>Jednina.</td><td>1. sě-je-m : stsl. sě-ją<br>2. sě-je-š : stsl. sě-je-ši<br>3. sě-je : stsl. sě-je-tь</td><td>—<br>sě-j : stsl. sě-j<br>sě-j : stsl. sě-j</td></tr><tr><td>Dvojina.</td><td>1. sě-je-va : stsl. sě-je-vě<br>2. sě-je-ta : stsl. sě-je-ta<br>3. sě-je-ta : stsl. sě-je-te</td><td>sě-j-va : stsl. sě-j-vě<br>sě-j-ta : stsl. sě-j-ta<br>sě-j-ta : stsl. sě-j-ta</td></tr><tr><td>Množina.</td><td>1. sě-je-mo : stsl. sě-je-mь<br>2. sě-je-te : stsl. sě-je-te<br>3. sě-ją : stsl. sě-jątь</td><td>sě-j-mo : stsl. sě-j-mь<br>sě-j-te : stsl. sě-j-te<br>sě-j-te : stsl. sě-j-te.</td></tr></tbody></table>

3. Deležnik sedanjikov tvorni: sě-jč, stsl. sě-ję sě-jątь.

b) iz nedoločnikovega debla: 1. nedoločnik sěja-ti; 2. namenilnik sěja-t, stsl. sěja-tь; 3. deležnik tvorno-pretekli I. po-sěja-vši, stsl. po-sěja-vь, po-sěja-vьšь; 4. deležnik tvorno-pretekli II. sěja-l, stsl. sěja-lь; 5. deležnik trpno-pretekli sěja-n, stsl. sěja-nь.

Zraven bljuvati, djati iz dějati, lějati stsl. lijati, rvati, sno-vati, suvati, trovati imamo tudi oblike po vrsti I. bljuti, děti, liti, ruti, snuti, suti in truti; oblike bljuvati in bljuti, djati in děti itd. v sedanjiku nemajo razločka, ampak obojim oblikam odgovarja bljujem, dějem itd. Mesto smějem směješ stsl. směją směješi čuje se tudi po V. 1. smějam smějaš in po III. 2. smějim, smejiš. Zraven sijem, sějem, bljujem, kljujem, pljujem, sujem se čujejo tudi oblike po V. 1. sijam, sějam, bljuvam, kljuvam, pljuvam, suvam, primeri kmetujem in kmetuvam.

VI. vrsta.

Nedoločnikovo deblo se končuje na priponko ova, (ova-jevska vrsta).

§. 79. Primer: kupovati, a) sedanjikovo deblo kupu-, b) nedoločnikovo deblo kupova-.

161

a) iz sedanjikovega debla:

Jednina.

1. Sedanjik.

1. kupu-je-m : stsl. kupu-ją

2. kupu-je-š : stsl. kupu-je-ši

3. kupu-je : stsl. kupu-je-tь

2. Velevnik.

---

kupu-j : stsl. kupu-j

kupu-j : stsl. kupu-j

Dvojina.

1. kupu-je-va : stsl. kupu-je-vě

2. kupu-je-ta : stsl. kupu-je-ta

3. kupu-je-ta : stsl. kupu-je-te

kupu-j-va : stsl. kupu-j-vě

kupu-j-ta : stsl. kupu-j-ta

kupu-j-ta : stsl. kupu-j-ta

Množina.

1. kupu-je-mo : stsl. kupu-je-mь

2. kupu-je-te : stsl. kupu-je-te

3. kupu-ją : stsl. kupu-jątь

kupu-j-mo : stsl. kupu-j-mь

kupu-j-te : stsl. kupu-j-te

kupu-j-te : stsl. kupu-j-te

3. Deležnik sedanjikov tvorni kupu-je kupu-jč, stsl. kupu-je kupu-jštь.

b) iz nedoločnikovega debla: 1. nedoločnik kupova-ti; 2. namenilnik kupova-t, stsl. kupova-tь; 3. deležnik tvorno-pretekli I. na-kupova-vši, stsl. na-kupova-vь na-kupova-vьšь; 4. deležnik tvorno-pretekli II. kupova-l, stsl. kupova-lь; 5. deležnik trpno-pretekli kupova-n, stsl. kupova-nь.

Zraven verujem se čuje veruvam, verovam; vári se, várite se je na mestu varuj se, varujte se.

B Spregatev bez osnovnega samoglasnika oziroma sloga v sedanjiku, (nepravilna spregatev).

1. věděti, koren věd-.

§. 80. Sedanjik.

Jednina.

1. vě-m : stsl. vě-mь

2. vě-š : stsl. vě-si

3. vě : stsl. věs-tь

Velevnik.

---

věd-i : stsl. věždь

věd-i : stsl. věždь

11

Slov. Slovnica.

163

<table><tr><td rowspan="3">Dvojina.</td><td>1. jě-va : stsl. ja-vě</td><td>jěj-va : stsl. jad-i-vě</td></tr><tr><td>2. jěs-ta : stsl. jas-ta</td><td>jěj-ta : stsl. jad-i-ta</td></tr><tr><td>3. jěs-ta : stsl. jas-te</td><td>jěj-ta : stsl. jad-i-ta</td></tr><tr><td rowspan="3">Množina.</td><td>1. jě-mo : stsl. ja-mŭ</td><td>jěj-mo : stsl. jad-i-mŭ</td></tr><tr><td>2. jěs-te : stsl. jas-te</td><td>jěj-te : stsl. jad-i-te</td></tr><tr><td>3. jěd-ọ : stsl. jad-ętь</td><td>jěj-te : stsl. jad-i-te</td></tr></table>

Deležnik sedanjikov jědę jědąč stsl. jady jadąštь; ostale oblike pripadajoče nedoločnikovemu deblu gredo po I. 1., tedaj jěsti, jěst stsl. jas-tь, na-jěd-ši se, jedel in jel, jěden.

Nahaja se tudi mesto jěste jedete, mesto jědą jějo mesto jěj pri hrv. Slovencih jedj.

4. koren jes- glagola sem byti.

<table><thead><tr><th>Jednina.</th><th>Dvojina.</th><th>Množina.</th></tr></thead><tbody><tr><td>1. s-e-m : stsl. jes-mь</td><td>s-va : stsl. jes-vě</td><td>smo : stsl. jes-mь</td></tr><tr><td>2. si : stsl. je-si</td><td>s-ta : stsl. jes-ta</td><td>s-te : stsl. jes-te</td></tr><tr><td>3. jes-t, je : stsl. jes-tь</td><td>s-ta : stsl. jes-te</td><td>s-ọ : stsl. s-ątь</td></tr></tbody></table>

Mesto sem imajo briž. spom. jesem, pozneje so pisali sem sam, sim in celo sum Krel, t. j. sъm; zraven si se nahaja jesi, Habd.; od jest odpada st, zato je zraven jest briž. spom., jeste Trubar; 3. množinska oseba se glasi v briž. spom. sunt, stsl. sątь, ogr. jesę in so, hrv. jesu in su; něsem, něsi, ně je iz nejesem, nejesi, neje itd. Stsl. ima sedanjikov deležnik są, sy in sę, sąštь; ostale oblike so od korena by- po I. 7. in bód- po I. 1.

11 *

164

III. Poglavje.

Opisane glagolske oblike.

a) Tvorni položaj.

1. Pretekli čas.

§. 81. Pretekli čas ima tvorno-pretekli deležnik II. in pomožni glagol sem: 1. prišel sem, prišla sem, 2. prišel si, prišla si itd.

2. Predpretekli čas.

Predpretekli čas ima tvorno-pretekli deležnik II. in pomožni glagol v preteklem času: kader je vina bilo zmanjkalo Stapl.; bil sem prišel; dodelal sem bil; mesto pomožnega glagola v preteklem času nahaja se tudi stari nedovršilnik běh §. 57 ali v obliki běsem iz bysem §. 62, 2, n. p. sem bila stara sedem lět, běste me djali v klošter lěp, nar. p., prim. stsl. běste dějali.

3. Prihodnji čas.

Prihodnji čas se znači

a) s sedanjikom dovršnih glagolov; ta način je posebno živ ostal pri glagolih gibanja, če so sostavljeni s predponko po: pobežim, povlčem, podirjam, poženem, pojdem, polčem, poletim, ponesem, popeljem, potečem, tako tudi porečem in bødem werde sein: poletim na široko polje, tam se nazobam Vraz.

Da ne znači vsak dovršni glagol v sedanjiku prihodnosti, ima se nemškemu vplivu pripisati. Krel še ima: ti porodiš wirſt gebären; Trubar: kako jest to spoznam werde erkennen; sveti duh pride (wird kommen) v te, ino ta moč tebe obsenči wird umſchatten; pri ogerskih Slovencih je ta nemški vpliv naj menj poznati, Kuzmič ima: žena tvoja porodi sina tebi, Trubar pa: tvoja žena bøde tebi rodila eniga sinú;

165

Kuzmič: vnoge (mnoge) obrne k bogi, Trubar pa: bode pre-
obrnil k bogu; Kuzmič: popriješ (mesto poprimeš) i porodiš
sina, Trubar pa: boš počela ino boš rodila eniga sinú;
evang. Zagreb.: ja doidem i zvračim njega.

b) se znači prihodnji čas z nedoločnikom v zvezi α) z glagolom imam in β) z glagolom hočem:

α) na njih sadu jih imate spoznati werdet erkennen; njega ime
ti imaš imenovati Johannes wirst nennen Trubar; oni te
imajo na rokah nositi Krel; moj kelih vi imate rěs piti
Dalm., a Krel: moj pehar resnično boste pili;

β) jest hočo priti ino njega ozdraviti werde kommen und gesund maßen Trubar; tako če zdrav biti moj hlapčič wird gesund sein Krel; ar (ker) vsakomu, ki ima, hoče se dati, i obilen bude; a onemu, ki něma, i kaj se vidi iměti, hoče se vzeti od njega evang. Zagreb.

c) navadno pa se dendenes znači prihodnji čas s tvorno-
preteklim deležnikom II. in glagolom bōdem : bom dēlal,
bom prišel; glagol imam v zvezi z nedoločnikom ima
dendenes pomen, da je potrebno.

4. Predprihodni čas.

Predprihodnjega časa nsl. něma, stsl. padlů bądu cecidero
pomeni dendenes cadam, t. j. iz predprihodnjega časa se je
razvil pomen prihodnjega časa, Miklošič; toda Levstik stavi
predprihodnji čas: dodělal bodem.

5. Pogojnik.

Pogojnik se zaznamuje za sedanji čas z deležnikom tvorno-
preteklim II. v zvezi s člencem bi, ki je postal iz stsl. dovr-
šilnika byhь: bi dělal, bi prišel; mesto bi se mestoma nahaja
běsem běsi itd., iz by jesem po §. 62. 2.; za pretekli čas pa se
pridaja deležnik bil: bil bi delal, bil bi dodelal.

b) Trpni položaj.

§. 82. Trpni položaj se tvori na dvoji način:

a) na tvorni položaj se dodaje povratilno zaime sę; latinski
jezik ima svoj trpni položaj celo enako tvorjen, kajti

166

laudor = laudo se, laudator = laudato se, laudare = lauda
se, hvali se (ti) itd., le 2. množinska oseba laudamini je
tudi v latinščini tvorjena po načinu b); tudi grške in
skr. medialne oblike osebnih končnic se izvajajo iz osebnih
zaimen 1., 2. in 3. osebe, ki so povratilno rabljene; zato
hvalim se = laudor iz laudo se, hvališ se, hvali se; hvalil
se sem, hvalila se sem; bil sem se pohvalil; bom se hvalil;
hvalil bi se, bil bi se hvalil; tedaj tako v vseh časih, šte-
vilih in osebah.

b) se tvori trpni položaj tako, da se trpno-preteklemu de-
ležniku dodaje pomožni glagol sem v primernih časih in
oblikah: smo hvaljeni, bili smo hvaljeni, bili smo pohvaljeni,
hvaljen bodi, bili bi pohvaljeni itd.; temu načinu odgovarja
latinski laudamini (sc. estis), ferimini = φερόμενοι za se-
danji, laudati estis itd. za pretekli čas.

# Tretji del.

## Besedotvoritev.

§. 84. Besede so postale iz korenov in debel. Deblo (Stamm) ali osnova (Thema) je koren ali s kako priponko (Suffix) podaljšan koren. Na koren ali deblo so se primerne osebe in število, sklon in število zaznamujoče končnice pridejale in tako so postale besede, n. p. men-, stsl. mъn- : mgъn-e-m, maъn-ji, men-c-a-m in mę-c-a-m, mę-k-ine, měhek iz mę-k-ѣkъ itd.

Prvotna oblika, iz katere so izrastle sorodne besede, je koren. Koren vsaj dendenes ně beseda, ampak le v mislih izluščena oblika. Deblo je enako izluščena oblika, ki pa se daje še dalje luščiti, n. p. besede mencati, mencanje, mencal, mencam gredo na občno deblo menca-. Deblo menca- gre še le na koren mъn-, ki pa po mislih mnogih učenjakov tudi še ně zadnji koren, ampak le deblo iz korena ma-, od koder tudi ma-h-ati, ma-jati, mъ-k-noti, my-kati in še druge besede izvirajo. — Deblo se izlušči, če se besedi odvzemejo pregibne končnice, koren pa se izlušči, če se odvzemejo tudi besedotvorne končnice; besede, ki se ne dajo razložiti v koren in končnice, so nejasne.

Vse besede in besedne končnice (priponke) so nastale iz pomenskih ali glagolskih in iz zaimenskih korenov.

### Zaimenski koreni.

Iz zaimenskih korenov izvirajo zaimena, večina prvotnih člencev, predlogi, glagolske in imenske pred- in priponke, prislovi, tedaj razmerje naznanjajoče besede in po njih tudi nekatera imena in glagoli, n. p. sam-ica, ni-čemur-en, svobo-da : sva : svoj in sebe; pačiti, spaka, na opak : skr. apa gr. ἀπό lat. ab.

168

§. 84. Zaimenski koreni so: (glej Miklosich Syntax p.
78. in dalje).

1. a v besedah: a aber; a-li oder; a-ko wenn.

2. vъ oziroma va : e-vo; vě, va, vi(vy); dela-va, -vě.

3. e izvirno isti koren ko a : e-vo sieh; e-si hieher ogr.; e-te sieh, neulich ogr.; e-ti hier, do eti mao (mal); od e-tec von hier ogr.; e-tak so ogr.; e-takši so beschaffen ogr.

4. in : in-ači, in-di, in-am, in-da, in-ačišen, ino-rodec itd.

5. jь oziroma ja : je-ga, je-mu, na-n-j; im quoniam : kak si proso čuval, im je još više pojedene, kak predi prip. 38; ar stsl. ježe quia.

6. kь oziroma ka in čь oziroma *ki : a) ka-j, ko-ga; ko-ji; kdo, stsl. kъ-to; ně-kdo; ka-m; kde itd.; ni-č, če-sa, če-mu itd.

b) tu-kaj, tojdi-ka, andi-ka, lani-ka, povsodi-k, bliže-k, više-k; zdaj-ci, tadaj-ci. Mikl. Synt. 120. 8.

c) ko-lik; ka-vrna; Ka-niža, Ka-lobije; ga-vran in ka-vran; ko-redica Graschwaden rez.; šo-piriti se iz če-piriti, gl. Caf Vestnik I. 167.

7. nъ oziroma na : a) ne, ni; na nimm, na-ta, na-te; ne-go; na-m, na-s.

b) i-no; a-no : ano so vmrli längst.

8. ov : ov, a, o; ov-ači; u-bežati au-fugere, skr. ava.

9. on : on, a, o; oni, a, o, na zahodu, uni, a, o jener; s tem korenom si je v rodu brž ko ne predlog v-ą, v-ъ, v (in), v je izvirno sapni priglas.

10. sam : jaz sam, na samem, samica, sam samcat; iz tega korena izvira menda predlog są, sъ. s (cum).

11. svъ oziroma sva : svoj, sebe, sebi, se iz sve; da si; da si ravno; kakor si bodi.

12. sь oziroma *si : do se-ga malu; na sim svetu; od se dobe; o se dobi; po teh mal; samuč (sim več); do sore, od sore (se ore); izda biš ješt; vezda ješt iz ve-sь-da; leto-s, dene-s, si-noč.

13. tь oziroma ta, a): tē, ta, to; tu, tu-kaj; s-to-prv, stoprav, stoper; ta-k; ta-ky gleid; te, te-re, te-r, stsl. *teže; ta-m; tje, tijam; tu-di.

169

b) to-ti, to-ta, to-to rod. to-tega na vzhodu mesto ta le
na zahodu; kaj-ti; kot za ko-ti; kak-ti; nu-ti =
glej; ni-ti; an-ti, on-ti, on-ti pa; baš-ti (pr. stsl.
bŭšb). Mikl. IV. 123.

14. -go, že: ne-go; te-re §. 30, 6; kdo-r; ka-r; dokle-r;
potle-r; kada-r; knde-r; kamo-r; dare iz gda-re, kada-re; venda-r
iz vem da že; (Šolar: ondar gr. εἴτα; pri nas razločujemo menda
wahrscheinlich, venda sicherlich (oľd'ōrt) in vendar dennoch); blago-r.

15. -i: teda-j; potle-j; tako-j; zda-j; onda-j; onuda-j; ka-j;
kda-j; nekda-j. Ravno tako včera-j, izuna-j, vekoma-j, zgora-j,
zdola-j, zdavna-j, skupa-j; grški ovtos-i Mikl. IV. 120.

16. mъ oziroma ma : a) tijam, ka-m, ta-m-kaj, sem-m; mene,
mi; hvali-m, hvali-mo; dokle-m; bar-ma; konče-ma
prim. rez. si junak, ma (pa) hudak.

b) ma-cesen, ma-klen, ma-tprika za ma-dobrika, ma-jelo-
vec, ma-dravec; glej Caf. Vestnik. I. p. 3.

Opazka. 1. Le je kratica iz glej: un le otrok; li je iz ljubo:
je-li, a-li; ist, istov, ta-isti iz korena jes- v glagolu jesmь, sem.

2. Zaimenski značaj ima pa (poznej po) in pas- v
sostavah: pa-perk stsl. pa-birъkъ, pa-roj, paz-duha, paz-dirje,
pasterka brž ko ne iz pas-dъšterka.

Glagolski ali pomenski koreni.

§. 85. Glagolski ali pomenski koreni so v indoevropskih
jezikih enosložni. Miklošič deli stsl. glagolske korene v 20 vrst.
Prvih sedem vrst se končuje na samoglasnike oziroma slo-
gotvorne glasnike: 1. a (sta), 2. i (vi-), 3. u (ču-), 4. l (ml-),
5. r (pr-), 6. ě (dě-), 7. y (my-), iz kojih so izrastle besede:
sta-n, po-vi-tek, ču-t, pod-mol, pod-prem, dě-lo, my-lo. Ostalih 13
vrst znači samoglasnik oziroma slogotvorni glasnik v deblu,
ki je: 8. a (vlad-), 9. i (vid-), 10. u (puh-), 11. e (nes-), 12. o
(kop-), 13. ѣ (bѣd-), 14. є (žъn-), 15. l (vlѣk-), 16. r (mrѣk-),
17. ě (běg-), 18. y (kyp-), 19. ę (věz-), 20. ө (stөp-), iz kojih
so nastale n. p. besede: vlad-a, viden, puhel, nesem, kopati, bŭděti,
ženjem, volk, mrknęti, běgati, kypim, vězati, stópa. Po tej razvr-
stitvi stoji koren v naj krajši obliki v onih vrstah, ki imajo

170

v korenskem slogu slogotvorni r ali l in poluglasnike ѣ ali ї;
v naj krepkejši obliki pa v onih vrstah, ki imajo naj krepkejše
samoglasnike; bližja sorodnost vrst oziroma dotičnih korenov
z istimi ali postavno premenjenimi in omehčanimi soglasniki
naslanja se na sorodnost samoglasnikov, glej §. 3—12.

Končnice.

§. 86. Končnice so postale iz zaimenskih, pa tudi iz glagolskih korenov.

Na koren se stavi ali ena besedotvorna končnica ali več, p. *per-qt*, *per-qt-n-ica*, *da-m*, *da-va-m*. Na koren, pa tudi na glagolsko deblo priteknene besedotvorne končnice so prvotne, tudi take tvoritve so prvotne, p. koren žъn- : ženjica, deblo zabeli- glagola zabeliti: samostalnik zabel. Končnice se pa pritikajo tudi na besede, in tako tvorijo nove besede, take tvoritve so drugotne ali stranske in tudi končnice se imenujejo drugotne, p. *perqt*, *perqt-nica*. More pa ena in ista končnica biti prvotna in drugotna, n. p. -ica v besedi ženjica je prvotna in tvoritev je tudi prvotna, v besedi *perqt-nica* pa je -ica drugotna končnica in tudi tvoritev je drugotna, ker je izvedena iz besede *peroten*, ki je sama že prilog iz samostalnika *perqt*.

S tem, da se tudi iz glagolskih debel izvodnih glagolov enako kakor iz korenskih glagolov oziroma korenov delajo nove besede, ima jezik v sebi čudežno ponoviteljsko moč tako, da če stari koreni izumrjejo, na njihovo mesto stopi nov porod.

Tvoritev imen in glagolov.

§. 87. Na glagolu so deležniki, namenilnik, nedoločnik imenske tvoritve in so postale iz korena oziroma debla blizo enako kakor vsa druga imena, samostalniki in prilogi: *rudeč*, *prestan*, *preteklo*; (*prinesi*) *jesti*, (*idi*) *jest*. Nedoločnik je dajalnik ali mestnik pojemskega samostalnika, kojega imenovalnik bi bil *jest* po III. sklanjatvi; enako je latinski *laud-are* = *laud-as-ai*; grški *ἔμμεναι* iz ὅσ-μεν-αι; nemškemu *bind=en* odgovarja skr. samostalnik *bandhana*, L. Meyer, Vergl. Gr. II. p. 373, 277,

171

182; Mikl. Gr. II. p. 166. Namenilnik je samostalnikov tožilnik, kakor latinski *laudatum* ali skr. nedoločnik na -tum: *dâ-tum*, stsl. *datъ* §. 60, nsl. *dat*.

Kako pa je iz korena ali glagolskega debla glagolski znanilnik (indicativ) ali velevnik postal, ali z drugimi besedami, kako se loči glagol v določnih oblikah od samostalnika? Po sedanjem stanju etymologije tako:

a) Vzemimo koren pas- iz besed: *pasti, paša, pastir*; koren bodi prvi živelj.

b) V glagolu *pasem* se loči od korena pas- zaimenska končnica -m, stsl. *mъ*, skr. *mi*, ki je sorodna z besedami: *mene, meni, mi* in pomeni *jaz*. Enako se dajo odluščiti v 2. 3. osebi vseh števil dotične končnice kot osebna zaimena; gl. §. 52.

c) Na sredi med korenom pas- in končnico -m stoji e: *pas-e-m*; ta e se menja v 3. množinski osebi s samoglasnikom *o* iz *o-ntъ*, v stsl. v 1. jed. osebi *a* iz *am*; Bopp je mislil, da je ta samoglasnik zaime in pripomoček pri besedotvoritvi; dendenes sodijo, da spada izvirno k glagolskemu sedanjikovemu deblu; to tako podaljšano deblo imenujemo osnovo (Thema) in ta podaljšujoči samoglasnik osnovni samoglasnik (thematischer Vocal), v obče tudi priponko. Nekateri glagoli tega osnovnega samoglasnika němajo (skr. *dveš-mi*, gr. ἀ-δυ-ν, τί-θη-μι, lat. *ed-s es*), tako je tudi v slovenščini n. p. *věm* postal neposredno iz *věd-m*. Iz rečenega pod a), b), c) sledi, da so glagolske tvoritve tudi v znanilniku in enako tudi v velevniku sostavljene oblike, kakor samostalniki in deležniki. Razlika med imeni in glagoli je postala v pregibu. Imena se pregibajo po številu in sklonu in imenske besede značijo tako posamezna imena po številu in razmeri nasproti drugim besedam. Glagoli pa pregibajoči se po številu in osebah kažejo razmero med 1., 2. in 3. osebo in njihovim številom. Ta glagolska premenjava pa je vzrok, da sta v glagolu dva po sostavi zvezana življa, to je pomen korena in osebe, ki sta med seboj spojena, oba živa ostala in se med seboj drug na drugega nanašata. V samostalniku nasproti pa sta zaimenski in pomenski koren v en enoten pomen zdru-

172

žena. Oblika *pastir* iz *pas-tir* recimo βου-κόλος, *pastirj-u*, *pastirj-i*, *pastirjem* itd. kažejo številno in sklonsko razmerje na besedi *pastir*; *pase-m*, *pase-š*, *pase-mo*, *pase-te* pa pravi: *pastir* sem jaz, *pastir* si ti, *pastirji* smo mi, *pastirji* ste vi, z drugimi besedami glagol v znanilnem in velevnem naklonu je stav (Satz), ki ima podmet (Subject) in poved (Praedicat) v sebi združena.

Ta razvitek glagolskega pomena je vsakako nasledek razvitka stavovega; kajti poraba v stavu je razvila pomen v glagolu enako, kakor n. p. v latinščini *legimini* pomeni 2. plur. indic. et imper. passivi, dasi etymologično odgovarja grškemu deležniku λεγόμενοι, tedaj izvirno *legimini estis* in *este*. Da se na haja v stavu mimo podmeta, zaimensko tičečega v glagolu, še drug izrečno imenovan podmet, to naše razklade nikakor ne moti, saj je ista prikazen tudi pri predmetu, p. glej ga tega ošabneža; ně ga doma gospodarja; je gospodar doma? Ně ga ga.

Imamo po tem takem iz korenov in iz glagolskih debel dvoje besednih razpolov razvitih, namreč glagole in imena; imena so samostalniki, prilogi in števniki in iz njih so se razvili novi glagoli (izimenski), drugotna imena, v otrpnenih oblikah tudi prislovi in členci, kolikor jih je, ki něso iz zaimenskih korenov. Zato se deli vsa besedotvoritev iz pomenskih korenov v dva razdela, A. v tvoritev glagolov in B. v tvoritev imen.

Razun dejanskega pomena in pomena osebe in števila imajo pa glagoli v sebi še druge značajne pomene, n. p. čas, način djanja, položaj osebe, ki so vse na glagolu zaznamovane s primernimi priponkami ali končnicami. One končnice, ki se menjajo v glagolski spregatvi, spadajo k spregatvi in se imajo tam razpravljati, one končnice pa, ki so z glagolom nepremenljivo združene in ostanejo tudi v spregatvi, spadajo k glagolskemu deblu in se imajo razpravljati v besedotvoritvi. Enako spadajo pri imenih nekatere končnice, ki kažejo na imenu sklon in število, k sklanjatvi in se imajo tam razpravljati, nekatere pa spadajo nerazdružljivo k imenskemu deblu, te so debelske končnice in spadajo k besedotvoritvi. Debelske končnice se imenujejo priponke (Suffixe), sklanjatevske končnice so sklonski končaji, spregatevske končnice so osebni kon-

175

III. vrsta razpada v 2 razreda, v 1. razredu končni č
nedoločnikovega debla v sedanjiku ostaje, v 2. razredu dotični
č prehaja v i.

V. vrsta ima 4. razrede:

v 1. razredu končni a nedoločnikovega debla v sedanjiku ostaje,

v 2. razredu je mesto nedoločnikove priponke a v sedanjiku
priponka -je, deblo oziroma koren bez priponk se
končuje na soglasnik.

,, 3. ,, so korenski glagoli, kojih koren se končuje na soglasnike ali na samoglasnik u, ta u se krepi v nedoločniku v va, v sedanjiku v ov; tudi sicer se v sedanjiku koren krepi, osnovna priponka je e.

,, 4. ,, so korenski glagoli, kojih koren se končuje na samoglasnik, v sedanjiku je koren podaljšan s priponko -je, pa tudi nedoločnikovo deblo je podaljšano s priponko ja.

II., IV. in VI. vrsta němajo razredov.

1. vrsta.

Nedoločnikova debla bez priponke.

§. 89. Sem spadajo le korenski glagoli, nedoločnikova končnica se pritika neposredno na koren; iz korenov 1. plet-, 2. nes-, 3. greb-, 4. pek-, 5. pън-, 6. mr- ali mъr-, 7. bi- postanejo z nedoločnikovo končnico -ti vsled glasovnih pravil, nedoločniki 1. plesti, 2. nesti, 3. grebsti, 4. peči, 5. pęti, 6. mrěti, 7. biti.

Sedanjikov znanilnik ima koren podaljšan z osnovnim sa-
moglasnikom (thematischer Vocal), t. j. s priponko e ozi-
roma o (iz izvirnega a): nese-m, nese-š, .. nesę iz neso-ntъ, skr.
naçā-mi . . . naça-nti; zato je sedanjikovo deblo nese- oziroma
neso-; ta e oziroma o ima tu enak pomen, kakor pri sred-
njih samostalnikih o, pri ženskih a, pri možkih stsl. ѣ (drev-o,
žen-a, robъ). Osebna končnica -m stsl. mъ je iz zaimenskega
korena ma in pomeni jaz. Glasi se tedaj sedanjik vsled gla-
sovnih pravil 1. plete-m, 2. nese-m, 3. grebe-m, 4. peče-m, 5. pne-m
iz pъne-m, 6. mre-m iz mъre-m, 7. bije-m. Pri zadnjem glagolu
je j vteknen v odstranjenje zeva, mogoče pa je tudi, da se
koren glasi bъj- in da je nedoločnik skrčen v bi-ti, primeri boj
in poje-m, pě-ti, glej §. 9.

176

Tako je pri teh glagolih nedoločnikovo deblo ob enem koren, sedanjikovo deblo pa s priponko e oziroma o podaljšani koren; sem spadajo tile koreni:

1. gnet- drücken, met- werfen, gegen, met- rühren (die Butter), pad- fallen, plet- flechten, rast- wachsen, rět- begegnen: srěl = srečal stsl. sъ-rěsti (-rěštą), cvъt- klühen, blěd- phantasieren, bod- stechen, bred- waten, (ved- führen), grěd- gehen, god- geigen, musicieren, krad- stehlen, prěd- spinnen, (sědem) sěd- sich setzen, šьd- gehen: šel, jěd- essen.

2. gryz- beißen, lěz- schleichen, mlъz- melken, nes- tragen, pasweiden, tręs- schütteln.

3. hrop- keuchen, -klep- schließen, sop- heftig atmen, sьp- schütten: spem nedol. su-ti iz *sьp-ti* prim. dis-supare in dissipare, t pepfeitschen, schlagen, čьp- schöpfen, schlürfen, greb- graben, dlьb- aushöhlen, zěb-: zebe me friere, skub- rupfen, živ- leben: živoč, plěv- jäten, šьvnähen je sprevržen v -ši.

4. běg- fließen: běči ev. Zagr., dig- heben: diči ev. Zagr., vlьk- vlěk- ziehen, pek- backen, rek- sagen, tek- laufen, fließen, tlьk-tolk- stoßen, vrьg- werfen, leg- sedanjik leg- legen, v Zilski dolini ulenžem gebäre, mog- können sedanjik morem iz možem, pręg-spannen, sěk- hauen, hacken, strig- das Haar scheren, strьg- bedienen, auflauern izvirno: sorgen, sęg- reichen, pьh- stampfen: *pьšenь, a, o v besedi pšeno in pšenica.*

5. žьm- pressen, jьm- nehmen, žьn- schneiden, ernten, klьn- koln-fluchen, mьn- zerreiben, pьn- spannen, tьn- schneiden, hauen.

6. ml- malen, vr- drehen, schließen, quellen, sieden, žr- verschlucken, dr- schinden, tr- brechen, wischen, dringen, mr- sterben, -pr- stützen, auf- und zumachen, in Streit geraten: podpreti od- zapreti spreti se, zr-sehen, cvr- praffeln.

7. zna- kennen, da- geben, sta- treten sedanjik po II.; i- gehen, bi- schlagen, bri- den Bart scheren, vi- (um)winden, vьpi- schreien, gni-faulen, kli- leimen, li- gießen, ri- drängen, dringen, či- ruhen; -u-: obu-izu- anziehen ausziehen, blju- speien, du- wehen: iz zemlje duje čad, hru- rauschen, tönen, ku- schmieden, plu- schiffen fließen: preplul bo vodo, podpluta kri, rju- ru- brüllen, slu- berühmt sein, snu- das Ge-webe aufziehen, su- werfen, stoßen: sunoti suvati: kam si ga süla, tru- vergiften; by- sein, dy- riechen, kry- decken, my- waschen, ry-

177

wühlen; grě- wärmen, dě- legen, thun, pě- singen sed. pojem, sčmě-
wagen, vě- wehen, zřě- reifen.

II. vrsta.

Nedoločnikova debla s priponko ną,
(ną-jevska debla).

§. 90. Priponka ną ima pomen dovršnosti in trpnosti, pr. *migati* in *mignoti*, *vězati* in *věznąti*; izimenski glagoli na ną so sploh trpni : *usehnoti* iz suh; pomen trpnosti imajo tudi v gotskem enaki glagoli : *usgeisjan* erschreßen stsl. užasiti, *usgeis-nan* erschreibt werden. Ker odgovarja priponka ną skr. nu, gr. *vv* (δειχ-vv-μι), sodi Miklošič, da je ą postal iz ь, in sedanjikova priponka ne no iz nve nvo, zadnje posebno zato, ker se stsl. trpni deležnik snuje na -novenь : *kosnąti* kosnovenь Gr. II. p. 429. Če je tako, je priponki ną v rodu samostalniška priponka ny v besedi stsl. žrьny nsl. žrne, žrьvne iz žrьnve; zarad trpnega pomena pa ji je v rodu tudi priponka -nь, a, o trpnega deležnika : *usehnem* : posušen sem. Priponko ną prijemajo a) koreni, b) glagolska, c) imenska debla:

a) běg : poběgną-, na zahodni strani pobegni- entfließen; brsk : brsną- wegschneßen; crkną- krepieren, čep- : počeną- niederhocken; odčesną- wegreißen; počino- ruhen; dregną- stoßen; drgną- würgen; drzno- se wagen; druzg : zdruzną- zerdrücken; dvigną- heben; ugasną- verlöschten; glb : zagolbną- stecken bleiben; glt : pogoltną- verschlücken; greb : ogreną- abschaufeln; grt : pogrną- (mizo) decken prim. srb. razgrtati; gŭb : geną- bewegen, nagną- neigen, ogną- se meiden; gŭb : gyną- schwinden morda iz *pogyběti* pogybati : pogynoti, gynoti; gręz : pogręzno- (se) ein- sinken; jěk : odjěkną- widerhallen; kap : kaną- tröpfeln; klep : vkleną- schließen; kobną- einstürzen : dan če na nje kobniti; kljuną- piden : (kljukati klopfen); krhną- schlagen, verleßen; kręt : kręną- drehen, richten; lěk : lěkną- erschreibt werden; prilipną- se passen; łěsk : lesną- erglänzen; łěz : obolzną- ablecken; mahną- hauen; młkną- bewegen; młg : megną- magną- winken, primeri migną- iz migati; mlk : umolkną- verstummen, zamolkną- : seme zamolkne, človek zamolkne; młn : pomenem

Slov. Slovnica.

12

178

se ermäge; planņ- auffpringen; pъhnņ- stechen, stoßen; pljunņ-
spučen; plz : opolzno- fallen; pōknņ- bersten, knallen; prask :
prasno- kraßen; rinņ- drängen; regņņ- sich spalten; segņņ- rei-
chen; sēk : usęknņ- se sich sянauzen; sunņ- werfen : presunoti
se; šinņ- : kri mu je šinila v glavo, iskra šine, prešine me
strah; štъp : vščenņ- kneipen; těgnņ- dehnen; tѣsk : stisņņ-
drücken; top : tonņ- ertrinken; trep : trenņ blinželn; věd : venņ-
welken; tѣk : vteknņ- einstecken; vez : poveznņ- stulpen; vi :
zwinņ- verrenken; vihnņ- aufbiegen; vrt : vrņņ- zurückstellen;
zinņ- den Mund aufmachen; na vzhodu tudi padņņ- fallen,
kradņņ- stehlen nedol. krasti; v sedanjiku tudi stane-m.

b) kotura- V. : pokoturno- wälzen; kyma- : kymno- nicden; rita- :
ritno- ; zěha- : zěhnno- gähnen; brljuzga- : brljuzno- ohrfeigen;
skomukno- sich mucksen; pyha- : pyhno- blasen.

c) para : parno- verrecken; usehno- vertrocken; otrpnno- erstarren; ovolgno- feucht werden, prim. volhek stsl. vlъg-ѣkъ in vlaga; omladno- jung werden; oslabno- schwach werden; osladno- süß werden; oslastno-; oslěpnno- blind werden; potihno- ruhig werden; ožolgno- bitter werden : oreh ožolgne, prim. žolhek Mikl. Gr. II. 258; ogornno- verderben, prav za prav warm werden: moka ogorne.

Ill. vrsta.

Nedoločnikova debla s priponko ĕ.
(ējevska debla).

§. 91. Priponka ĕ se stavi a) na korene, b) na glagolska,
c) na imenska debla. Ta priponka čini v slučaju a) večidel
zasebne glagole (neutra), ki pomenijo nekako stanje (Zustand):
bѣděti. Tem glagolom odgovarjajo često glagoli, ki imajo pomen
tvornega dejanja, p. bѣděti: buditi, živěti: živiti; zadnjim gla-
golom nasproti so prvi trpnega pomena. Od druge strani jim
odgovarjajo glagoli, ki imajo pomen dovršnosti, p. běžati: po-
běgnąti, klęčati: poklęknąti, iměti: jęti. Izimenska debla bez
predponke pomenijo postajati ono, kar ime kaže: bogatěti bogat
postajati. Kar se tiče značaja te priponke, se daje na izko-
renskih glagolih primerjati grškemu podaljšku e-vrste: βού-

179

λεσθαι βουλη-θηναι, sicer latinski e-konjugacii: mon-ê-re,
vidêre : vidêti, canêre : osêdêti, osirêti; vidê-s iz *vide-is t. j.
*vide-j-ɛ-σ[ι] = *vidě-j-eši; *viděješi: vidiš = stsl. želěješi: želiš;
primeri na dalje primernik: bogatějši iz *bogatě-jas-ja in drugo
osebo stsl. bogatěješi iz bogatě-j-eši. Goltniki se spreminjajo
pred ě oziroma ja v šumnike: kričati koren krik, primeri stsl.
primernik krotčajši iz krotčkъ; nsl. glagoli vršěti, pršěti, glušěti
se tedaj imajo kot novejše tvoritve enako presoditi kakor
otroki, pri otrokih m. otroci, pri otrocih.

Sedanjikova priponka -je oziroma -jo odgovarja samo-
stalniški priponki -ja: sta-ja ště-je-m stsl. ště-ją. Pri drugem
razredu je opomniti, da odgovarja staroslovenskemu želěješi
novoslovenski želiš, bogatěješi bogatiš; oblike so postale enako
kakor v primerniku stariši starějši iz *starěješi [starě-jas-ju], t. j.
iz ěje, ěě, ě, i. To kračenje je bilo sicer uže v stsl. v 2. in
3. jedninski in v vseh množinskih oblikah: vidiši... vidětъ iz
vidi-ntъ, (prim. Mikl. über die langen Vocale p. 10 in 21). 1.
jedninska oseba se v stsl. glasi viždą iz *vid-ją; ta oseba
ima tedaj v stsl. proti vsem drugim osebam staroslovenščine
in proti vsem osebam nove slovenščine različno tvoritev enako
kakor v vrsti IV. Večina glagolov, ki so se spregali v stsl.
še po 1. razredu, gredo v nsl. po 2. razredu; morda se je
enako pretvarjanje godilo uže v stsl. :

a) běža- sliehen, blešča- glänzen, boja- : ba- se sich fürchten prim.
   ἐκπλαγηναι, bolě- schmerzen, brenča- summen, doně- tönen, drča-
   laufen, drža- halten, dyša- duften, globě- einstinken, golča- spre-
  chen, hytě- eilen, jęča- ächzen, klěča- knien, kriča- schreien, kypě-
   in die Höhe gehen, letě- fliegen, leža- liegen, lešča- se glänzen,
   molča- schweigen, molě- emporragen, mrzě- zuwider sein, mьža- die
   Augen schließen, mьně-, po- meinen, ręža- klaffen, se lachen prim.
   zijati v pomenu kričati, sedě- siten, skrbě- sorgen, słyša- hören,
   smrdě- stinken, srbě- juchen, stoja- : sta- stehen, šumě- rauschen,
   tlě- glimmen, trpě- leiden, velě- heißen, vidě- sehen, vědě- wissen,
   visě- hangen; nekateri glagoli I. prestopijo tudi v to vrsto
   v enakem pomenu: rju- : rjově- brüllen, sop- : sopě- keuchen,
   čьt- : čtě- in ště- lesen zälen, živ- : živě- leben.

b) imě- haben iz jeti jamem koren jьm, im.

12 *

180

c) iz samostalnikov: zbeteža- krank werden, bobně- trommeln,
deně- Tag werden, dovolě- navdolě- iz nadovolě- zufrieden sein,
ogladě- hungrig werden, osirotě- verwaisen, pobedastě- vertrot-
teln, slaně- reifen, straně- zur Seite hangen: sani straně, umě-ti
vernünftig sein, verstehen, trebě- iz stsl. prislova trebě prim.
gr. χρή in čes. lze.

Iz prilogov: bledě- blaß werden, bogatě-, zbrzněti morsch werden,
bradatě-, vodeně-, debelě-, divja-, ob- za-drveně-; drobně- male ko-
rake delati, zeleně-, zoprně- verhaft sein, zrelě- reif werden, kopně-
in skopně- zergehen: sneg kopni, kosmatě-, krvavě-, zamaterě- star
postati, zanemě- stumm werden, z- o-medlě-, mehča-: jabolka v
legi mehčajo, mladě-, norě-, za-rdečě-, oboža- ubog postati, osedě-
siv postati, osirotě-, otešča- stešča- od glada slab postati iz těšť
tešě, ohromě-, pěša- spěša- opěša ermüden, prstěně- prstěn postajati,
ruměně-, rjavě-, tolstě-, trohně-, shujša- hujši postati.

V tej vrsti je tudi nekoliko s soglasnikom t okrepčanih glagolov: duhtěti dyhtěti močno dyhati; drhtěti in drhtati sopsti in dregetati po hitrem tekanju, koren drg-; puhtěti ausdünften; zavihetiti schwingen (meč), koren vih.

Pomenjšalen glagol je hriplěti hüstełn.

IV. vrsta.
Nedoločnikova deblanai,
(i-jevska debla).

§. 92. Sem spadajo samo izimenski glagoli. Imenska
debla iz korena primerno okrepčana prijemajo priponko i, na
katero se stavijo nedoločnikove in v sedanjiku osebne konč-
nice: mah Mooš 2c., zamašiti verstopfen, t. j. mahom zadelati.

Priponka i je vtegnola postati na dvoj način: ali je na-
stala kakor pri glagolih III. 2 iz ěje, ěě, ě, i, primeri skr.
šravajāmi laffe hören in naš slavim, bōdhajāmi in naš budim, tu
sanskṛtskemu aja odgovarja naš i. Ali pa je priponka i nastala
iz ije, ii, i, nalik latinskemu finio, finis, finit; finis iz fini-is po
našem fini-ješ t. j. izvirno iz i-debel: soli-m iz soli-jem, in po
njihovem povodu poznej tudi iz drugih, primeri punio: poena,
okužiti: kuga, prim. kužen, grški primeri δηρίω: δηρι-ς in Cur-
tius Verbum 357. Vsakako je v slovenskem im, iš, i kratica

181

iz ijem, iješ, ije, oziroma iz ějem, ěješ, ěje, prim. Mikl. über
die langen Vocale p. 10 in 21. Da sega to krčenje v staro
dobo, priča 3. množinska oseba, ki je osnovana uže v stsl. iz
kratice i: *budęть* iz budi-ntb. Kar se tiče stsl. 1. osebe buždą,
je opomniti, da ima česki jezik v III., IV., V. 1 prvo osebo
na im, ám osnovano kakor naš, dasi njo sicer snuje na -u,
-ji nalik staroslovenskemu -ą, -ją; pod V. 1. imajo isto tako
vsi slovanski jeziki -am razun velikoruskega, ki oblik ne krati.
Ali je tu m posnetek iz mnogo rabljenih besed jesmь (sem),
damь, věmь, jamь (jem), kar je malo verjetno, ker sicer ně
razumeti, kako bi glagoli v I., II., V. 2, 3, 4, VI. imeli ą, tu
pa m; ali je vzrok za ta m isti, kateri velja za jesmь damь,
prim. §. 53; potem gre krčenje nazaj v ono dobo, kedar se je
m kot osebna končnica poznej v nosniku ą sodržana še pose-
bej občutila, tako da je postalo iz *dela-jamь* *dela-jam,
*dela-am
delam; enako menda iz *budě-jamь: *budě-ěm budim; stsl. oblika
buždą bi bila po takem mlajša oblika ter postala po sliki berą
blizo enako, kakor n. p. nsl. rečejo hvalijo m. rekę hvalę, t. j. ą
se je smatral kot značaj 1. osebe in postavil na osnovo budi-,
kar daje buždą. Tako mislim se dajo oblike budęť budim in
buždą naj verjetniše v sklad spraviti; ko bi oblika buždą postala
iz *bud[i]ją, onda pričakujemo tudi mesto budęť *bud[i]jąť
*buždąť. — V IV. vrsto spadajoča debla so a) prehodna, ki po-
menijo ono činiti, imenovati, v ono spravljati, z onim obdavati,
iz onega rešiti, kar podstavno ime kaže; b) neprehodna, ki po-
menijo ono biti, v onem bivati, kar ime kaže.

a) izbavi- (iz *izbava) befreien, vollenden (posel); prebavi- ver-
dauen, zabavi- aufhalten; blazni- ärgern; blódi- : zabloji svin-
jam jed z mekinami, prim. zblódi- vermengen, koren bléd;
brani-; broči- (jajca) iz broč; brodi- trüben, pri nas trositi
juho iz žlice; brusi- schärfen, außerfen morje vankaje brusi
blato Krel; budi-; časti-; čini- sieben Meg., občini- : pšenico
občinjavajo, kedar jo namenijo k mlinu peljati, tedaj morda
fertig machen; čuti- fühlen; davi- würgen; doji-; dolži-; vdomovi-
einheimisch machen; drami- wecken, draži- reizen; dręseli- betrü-
ben ogr.; drobi- verkleinern; drvi- treiben (konja); dveči- kauen
Trub.; gaji- les trebiti; zagati- (usta) zamašiti; goji- hegen;

182

gonobi- pogonobi- ugonobi- verderken verwüsten zu Grunde richten;
gradaši- (volno) krämpeln; zgrbi- runzeln, zgrbljen biti runzlig
sein; zgrdi- beschmutzen; grli- halfen; gubi- verderben, izgubiti
verlieren; guli- schinden, oguli- berauben; hari- schlagen; pro-
hodi- (suha mesta); nakači- scharf machen; kani- beabsichtigen,
prekani- vkani- betrügen; skazi- schänden; sklati- herabschlagen;
klěsti- (drevje) oklěsti-; sklopi- zusammenschließen; skluči- krümmen;
koji- beruhigen; skoti- werfen (parěre); krati- kürzen; krči- roden;
krivi- krümmen, zusammenziehen, beschuldigen; ukroti- zähmen; kudi-
verschmähen; zakvači- verriegeln, kor. kъk- primeri kvaka ;

slči- biegen : lčkъ; olupi- abschälen; omadeži- beflecken;
maji (smréke) abrinden; mami- täuschen : sanje mamijo, omami-
bezaubern; zamaši- (usta) verstopfen; mgti- stören, omgti- ver-
wirren; mrazi- verfeinden 2c.; měni- meinen, wechseln, primeri
àμειβεσθαι; měsi-; nadomesti- erseßen; mčči- weich machen;
razmesari- zersleischen; mlati- dreschen; omrěži- umneßen; mudi-
(koga) aufhalten; nadleži- belästigen : nadlega toda nedloga; něti-
(ogen) Feuer machen, zněti- wärmen, stsl. gněti-; pali- brennen;
pari- brühen (perilo, sirovo drevo, sode, otava se pari) : para;
spasi- retten, stsl. sъpasъ; pōdi- verjagen; plati- zalen; plavi-
schwemmen; plěni- plündern, oplěni-, poplěni- beschädigen;

prepolovi- halbieren; preprěči- aufhalten: prěkъ; izpridi-
verderben: prid; sprči- (puško) losfschießen, kor. pręg; prti-,
naprti- reisefertig machen; rasti- treten: petelin kuro rasti;
raši-lockern: rah, rahel; rčbi- umsäumen; rčbi- (pfänden), porčbi-,
porubi- zerstören, prerčbi- zerhauen; rčči- reichen: rčka; rčdi-
nähren, stsl. redъ Speife; narědi- einrichten: rědъ ordo; rěši-
lösen; uroči-, urči-, vurči- behexen: urokъ, uroki kor. rek-; ruši-
zerstören; osadni- wund sißen (konja); sasi- ogr. schrecken; sǎdi-
richten: sǎdъ judicium izvirno sessio; posǎdi- leihen, (Geld
anlegen), na pósado dati, vsǎdi-; obseneti-: copernice znajo
človeka obsenetiti; osěni-: konja na hrbtu, primeri osadni-;
sili-; skopi-; oskruni- stsl. skvrtbnъ; smǎdi- kor. svěd-; snaži-;
vstanovi-; ostrupi- ostrupovi-; struži- dreseln; ščiti- schirmen;
potaji- verheimlichen; otavi- erfrischen, kor. tu- anschwellen,
wachsen, otava Grummet; utaži- beruhigen; vtolaži-, toli- utoli-
trösten; těši- utěši-: utěha Trost; těži- drücken beschweren; toči-;

183

topi- wärmen, zerlassen; zatori-, tori- verschütten, verstreuen, v
rodu s: trati- potrati- vergeuden; trapi- quälen: trpěti dulden,
trapič Dulder; travi- vergiften, odtod travilo kor. trů iz tr
izvirno aksüttern; trąsi- schütteln; trči- anstoßen; trěbi- pužen;
trěšči-; odtuji-; vadi-, izvadi- herausnehmen; ovadi- verraten;
povali- herabwälzen 1c.; vědi- selchen, sengen: povojeno meso, po-
vojeno proso, v katero zbeljeno kamenje devaše: *svadь
(= smod), *vadьь kor. svěd- (Schwund); věsi-; vlači-; vrědi-
beleidigen, verletzen; vrši- (proso) austreten: vršnik, vršaj, kor.
vrh dreschen; zabi- stsl. zaby- vergeffen; zlati- vergolden; na-
žari- ogr. aufbringen; živi-, razživi- kräftigen; žrni- auf der
Handmühle mahlen.

(povratilna): bavi- se sich beschäftigen; blazni- se sich är-
gern; bori- se kämpfen; zdobrovolji- se sich aussöhnen; glumi-
se šaliti se; hini- se heucheln; klati- se sich herumschlagen; sklopi-
se passen; skrči- se zusammengezogen werden; krilji- se im Kreise
fliegen; mladi- se (luna); modli- se, dendenes moli-; noči- se;
pašči- se sich bemühen; napoti- se; pripeti- se; plavi- se :
sveča se plavi; preseneti- se überrascht werden; oskuti- se: tič
se oskuti, kedar mlade zapusti, prim. na skuto iti; solzi- se;
ustanovi- se stehen bleiben 1c.; ustudi- se: lau(kalt)werden; posvači-
se, svak postati; syri- se, podsyri- se gerinnen, syr postati; tali-
se: zemlja se tali (pred je zmerznena); oteli- se (krava
daje tele iz sebe)); uri- se: dobro se mu uri (dobro mu
gre); vadi- se, svadi- se streiten, stsl. vada; vadi- se sich
üben; zvedri- se heiter werden; vlažni- se feucht werden; navoli-
se etwas satt bekommen; vrěmeni- se es wird schön Wetter; vrši-
se vor sich gehen: vrěhь; znoji- se sich sonnen.

b) bčelari-; bosopěti- barfuß gehen; curi- träpfeln; cuzi- träpfeln; deži-; dvoji- zweifeln; fini- schnauben; klamoteri- Poffen treiben; kozari- koze imeti; krili- (z rokama) mahati; kurvari-; muvi- t. j. molvi- : bčele muvijo summen, česki reden; otroči- kindern; pridi- nuten; prši- : godina tiha, gda po malom prši- rodi- sorgen : neroden; rybari-; roji- wild herumfahren : roj; ruli- brüllen, zaruli-, kor. rju-; sedlari-; sněži-; straži-; šestovili- wanken; šafari- Schaffer sein; trži-; vedli- dahin- welken iz vedl m. vel, kor. věd-; vedri- t. j. čakati da se

184

zvedri; žlčvi- viel und hastig trinken; zažmeri- iz zamežeri-
(jednim okom) blinzen, kor. mъg-; žrěbći- Hüllen werfen;
zažari- anbrennen.

Sem spadajo tudi nekatere a) okrepčalne in b) pomanj-
šalne tvoritve: a) dirjasti- traben : dirja-ti; drgasti- : drga-ti;
podrmasti- zusammen treten; zgrbasti- : zgrbaščen gekrümmt; lomasti-,
prilomasti- mit Geräusch herankommen, zlomasti- niederreißen : lomiti,
lomast, -i Ungestüm, Geiße; mikasti- : mykati; drasti- reizen : kor.
dr-; šumori- lärmen; klamoteri- b) životari- ärmlich leben.

V. vrsta.

Nedoločnikova debla na a.
(a-jevska debla).

§. 93. Deblo na a imajo a) prvotni, b) izimenski, c) iz-
glagolski glagoli. Veljava a-jeva je jako različna.

1. pod V. 1. odgovarja a v izimenskih glagolih priponki i IV. vrste, p. dela-ti : hvali-ti, pri izglagolskih glagolih pa ima a pomen opetovalnosti. Sicer odgovarjajo izglagolski (opetovalni) in izimenski glagoli sanskrtskim glagolom 10. vrste na -ajāmi, n. p. dēvajāmi častim, vēdajāmi povědam. Kakor so se v grškem delili skr. glagoli na -ajāmi v glagole na -έω, -όω, -άω : φιλέω δουλόω τιμάω in v latinske na -eo, -ao, -io : caneo laudo iz *laudao finio, enako se delijo v slovenskem v glagole na -ějem stsl. -ěją III. 1., -im stsl. -ją -iši iz -iješi IV., am stsl. ają V. 1.; toda notranji postanek glagolov pod V. 1., t. j. izimenskih in iz glagolskih vtegne različen biti.

Kajti če primerjamo glagole mrěti mirati, pěti pinati, plesti
plětati in njih sedanjike mъrem miram iz *mirajem oziroma *mira-
jamъ, pъnem pinam, plětem plětam, ně dvomiti, da so opetovalniki
bliže sedanjikovim nego nedoločnikovim oblikam; morda opeto-
valniki odgovarjajo po obliki, seveda le po obliki konjunktivu
skr.,grš. in latinskega jezika, zadnjega v 2., 3. in 4. konjungacii:
plet-e te : plět-a-te, = leg-i-tis λέγ-ε-τε : leg-a-tis ali ἠστα-σθε : ἡστησθε
t. j. *íστά-ησθε; primeri cane-o : cane-a-m, audi-o : audi-a-m ter
umě-v-a-ti in kupov-a-ti : umě-ti in kupi-ti. Po tem takem imajo
izimenski in opetovalni glagoli V. 1. različen izvir, prvi de-

185

vajo na samostalniško deblo, ki se končuje na a, pomožen glagol
recimo pomožni glagol *jami (i-ti v pomenu nemškega kaffen ali
tšun, primeri lotiti se: letěti in aggredior): delam iz *dela-jamь =
lotim se dela; drugi si podaljšujejo oba samoglasnika v korenu
in v sedanjikovi priponki in tako symbolično zaznamujejo gla-
golov okrepčan pomen: pletem: plětam iz *plěta-j-amь. Vender
ně nemogoče, da so tudi opetovalniki postali izvirno iz gla-
golskih debel s pripetjem istega pomožnega glagola, ki dela
po ravno izrečenem mnenju iz samostalnikov glagole; dolžina
v korenskem samoglasniku bi lehko izvirala iz naglasa, ki je
v sostavah rad podvojen: plěta-m iz *plěta-jámь.

2. Glagoli pod V. 2. so deloma izimenski in izglagolski,
deloma korenski; nedoločnikova in sedanjikova priponka sta
različni in stojita na različnih tvoritvah: ropotati ropočem iz
ropot-jem iz samostalnika ropot; dyhati dyšem iz *dyh-jem, koren
dšh, prim. dehnoti; klati koljem koren kl prim. čelust mala
maxilla t. j. macerans. Da bi sedanjikovo in nedoločnikovo
deblo spojili, so nekateri somněli, da je v sedanjiku a izpal,
da stoji n. p. ropočem mesto ropot[a]jem. To ně verjetno, ampak
sedanjikovi priponki odgovarja grška priponka i oziroma ja grške
4. vrste: φυλάσσω iz *φυλαχίω φράζω iz *φραδίω ἀγγέλλω iz* ἀγγελίω
φθείρω iz φθερίω; enake tvoritve so v latinskem glagoli kakor
fugio orior fulcio venio. Tudi v latinskem ima n. p. orior še dve
različni debli, ostali na io so se sprevgli ali celo v latinsko
4. ali 3. konjugacijo. Da se dvojno deblo razjasni, je treba
opomniti na grške glagole kakor μαλάσσω iz μαλαχός, ἡ, ὁν; iz
μαλαχός ravno tak lehko postane μαλάσσω kakor *μαλαχόω Cur-
tius gr. Verbum p. 333, 344; mi stavimo tedaj proporcijo
ropota-ti: ropot-jem = *μαλαχόω : μαλάσσω, z drugimi besedami
nedoločnik *ropota-ti je sprejel priponko na deblo, ki se končuje
na samoglasnik, sedanjik *ropot-jem pak na deblo, ki se kon-
čuje na soglasnik, primeri primernik menjši iz *mьn-jas-ja in
bogatějši iz *bogatě-jas-ja; sicer pa je sedanjikova priponka -jem
stsl. -ją morda tudi tu pomožni glagol jami(i-ti).

Kateri glagoli so tu izimenski, kateri izglagolski in ka-
teri korenski, ně vsikdar lehko razvozlati; Miklošič šteje,
kakor v III. vrsti, tudi tu k korenskim vse one glagole, ki

186

v korenskem slogu nemajo okrepčanega samoglasnika: tъkati; sicer tudi one, ki nemajo opetovalnega pomena in njim ne odgovarja prvotnejši glagol: zъbati; zъbati je v novem pomenu zgubil zvezo z besedami zъb in zъbe (= gryze) me.

Nekateri glagoli se spregajo po prvem razredu in po drugem: dyham in dyšem, děvam in děvljem; tudi v različnem pomenu, glej skladnjo.

3. Pri glagolih pod V. 3. in nekaterih V. 2. spada nedoločnikov a k korenu: stsl. dra-ti = drě-ti, bra-ti = lit. ber-ti, kla-ti = litv. kal-ti, prim. Mikl. Gr. I. 581. Ta a je postal v okrepek korena, kakor pri glagolih I. 6 ali kakor v glagolih vrěči vlěči stsl. tlěšti, koren vrg, vlk, tlk, ali kakor a v samostalnikih brakъ, mrak, zrak; enako pri glagolih V. 2. plati klati; tu odgovarja v ruskem jeziku kolótъ enako kakor besedi glas odgovarja gólosъ, ali vlačiti voločítъ; v oblikah kla-ti bra-ti tedaj samoglasnik a ně nova nedoločnikova priponka, ampak služi v okrepek korena; ta okrepek se navadno imenuje μστά-Θεσις prestavljanje samoglasnika, kojega vzrok je morda kre-pilni priglas (svarabhakti, J. Schmidt, ig. Vocalismus II), pri-meri spre-vi cre-vi βέ-βλη-κα τέ-Θνη-κα: sper-no cer-no ἔ-βαλ-ον ἔ-Θαν-ον. Sicer se v slovanskem samoglasnik na izvirnem mestu ně celo zgubil, prim. stsl. mъrěti, bъrati, žъga-ti itd. Kot pri-ponka nastopi pri teh glagolih samoglasnik a še le takrat, če se stori iz prvotnega glagola opetovalni: bra-ti: bir-a-ti pri-meri ples-ti: plět-a-ti, pčti iz pън-ti: -pin-a-ti, mrě-ti: mir-a-ti, genōti iz gъб-нō-ti: gyb-a-ti, da-ti: da-j-a-ti, su-ti: su-v-a-ti. Enako pra-ti: pir-a-ti, žъga-ti: žigati žagati iz *žěq-a-ti, sla-ti in sъla-ti: syl-a-ti dendenes -šilja-ti, stla-ti: -stil-a-ti, zva-ti: zyv-a-ti, žъva-ti: pre-žěv-a-ti. Sedanjikom snovem, *korem, rjovem, *rovem odgovarjajo nedoločniki *snu-ti, *ku-ti, rju-ti, ru-ti, toda mesto prvih dveh se govori dendenes snovati kovati, ki stojita morda enako na samostalniški podlagi, kakor glagol plovam plavam Mikl. II. 469, kajti odgovarjajoči opetovalniki se glasijo na ruskem plyvati osnyvati kyvati, tako tudi izdryvati, prim. rovati: ruti (izruti). Nedoločnikoma kla-ti pla-ti bi odgovarjal sedanjik *čelem *pelem, primeri gnati in ženem; morda je z glagolom plati v zvezi glagol peljam primeri izraze: srce polje,

187

sapa polje, tič polje, tič plane, človek plane na ...; dvomljivo je, ali je z glagolom koljem v zvezi glagol čeliti: proso čeliti = otepati; tako bi vtegnola glagola poljem koljem biti iz samostalniške tvoritve, kakor se poleg stsl. borją nahaja berą in kakor sta glagola porją in perą v zvezi; primeri kalati, parati in poračati m. poročati in pozavati m. pozyvati.

4. Glagoli 4. razreda se razločujejo od glagolov 2. razreda v tem, da se deblo končuje tu na samoglasnik, v 2. razredu pa na soglasnik, deblo je tu ob enem koren, ki dobiva v sedanjiku priponko -je, v nedoločniku a: sě-je-m sě-j-a-ti. Tem glagolom so odgovarjali izvirno ali njim deloma še odgovarjajo glagoli I. 7.; ko so zadnji v zgubo prišli, so podaljšani zgubili svoj izvirno opetovalni pomen. V sedanjiku se rabi mestoma tudi oblika V. 1. t. j. -jam stsl. -jają; sicer odgovarja sedanjikova oblika na -jem stst. -ją nedoločnikovi I. 7 in V. 4. primeri nsl. děvam in děvljem: děvati.

a) prvotni: bra- lešen, gna- treiben, pra- waschen, zva- rufen; sra- cacare, stla- streuen, sla- schicken, kla- tödten, spalten, plantr. sich bewegen trans. wegen (pšeno), schöpfen; podaljšani: ba-j-a- fabeln, la-j-a bellen, li-j-a- gießen, plju-v-a- spüden; kov-a- schmieden; čes-a kämmen, glod-a nagen, kaz-a zeigen, kqp-a- baden, klep-a- dengeln, liz-a- leden, lbg-a- lügen, maz-a- schmieren, or-a- pflügen, pis-a- schreiben, plak-a- ausschwemmen, ples-a- tanzen, ręz-a- schlagen, schneiden, hrz-a- wichern, tes-a- behauen, vęz-a- binden, zqb-a- essen (von der Kernfrucht), žvižd-a- pfeisen; zyda- mauern, če gre na podlago sьd[č-] je tvorjen morda kot opetovalnik, enako zyzati iz sьs-a-; tьk-a- weben.

b) izimenski V. 1.: bobna- tremmełn: boben; boža- streichen: bože, ubožec; brzda- zügeln; čara- zaubern; děla-; drska- se (po ledu): drska; duda- na dude igrati; duša- se: „pri moji duši“; gněva- gnjiva- se sich zürnen; gogna- murmełn odtod Ogognica; golfa- ogolufa-: goluf; grablja-: grablje; igra-; južina-; keška- kečka- beim Schopf fassen: kečka; kesa- se bereuen; konča-: konec; kožuha- Mais enthülsen: kožuh; križa-kreuzigen, odkriža- se česa, čemu einer Sache los werden; lišpa-iz lěpša- schmücken; zmadla- schwächen: medel; priča- bezeugen; pridiga-; razponka- auſhaftełn; raja- tanzen: raj (tujka);

188

roma- pilgern, Romfart machen; obroča- kravi roč privezati;
ruga- se komu spotten; sanja- senja- se träumen; sladka- se
komu schmeideln; slajša-; stara- vstara- se; šenta-: šent;
stenca-: tenek; voha- riechen; vozla- knüpfen: vozel; věga-
nicht gerade stehen: věgast; vesla- segeln; prěvěča- pregovoriti:
stsl. věšta- govoriti; vyška- (teleta) springen; zajtrka-: zajtrk
t. j. za jutro jed; zaljša- schmücken; žrda- mit dem Wiesbaum
befestigen; žrna- na žrnah mlěti; oběta- versprechen (nedovrš.):
obět, obečati (dovrš.): stsl. věštati sprechen; večerja-: večerja.

V. 2.: bobota- plapperн; gagata- gačern; gogota- glučen;
grohota- se laut lachen; drgeta-, dregeta-, drhta- zittern, se-
danjik drgećem dršćem; ščegeta- žgeta- kitzeln; klopota- klap-
pern; krokota- krächzen; krketa-: krkače (kokoš) gačsen; lis-
keta-, lasketa- slimmern; megeta-, magata- slimmern, mežgeta-
megeta- blinzein, kor. mъg; meketa- mekta- rütteln, kor. mъk:
pomeketa- wanken machen, razmekače wirst umher; prsketa-,
plesketa- knistern: jastreb pleskače; rezgeta- vzgeta- wischern;
ropota- poltern; vofotati slattern; zvenketa- klingeln; koko-
daka-; kvoka-;

dodaj še: lomasta- lärmend kommen; čvrkuta- zwitschern:
čvrkutanje ptic; *piskuta- keuchen: piskutanje; skakuta- hü-
pfen; srebuta- stark schlürfen; škrguta- knarren; vrzuka- često
dveri za- in odpirati; skomuka- munkeln; cvrzuka- knarren
če se dva lesa glodata: cvrza-, primeri drsika- se: drsa-
se Schlittschuh laufen; flajsika- gierig fressen, lečen: flajsa-;
vijuga-: potok se vijuga.

c) izglagolski in sicer A. iz korenskih ali prvotnih glagolov;
pri teh se 1. a prvotnega glagola podaljšuje v a-j-a ali
a-v-a: daja-, dava-; vstaja-; nestaja- fehlen; postava-; po-
znava-, zaznava; 2. i v i-j-a ali i-v-a: ubija-; počiva-;
izliva-; opija- se; popiva-; poriva- stoßen, drängen; razvija-;
3. u v u-v-a: obuva-; suva-; 4. l oziroma bl v il: po-
milja-; postilja-; 5. r oziroma br v ěr ali ir: zbira-;
oevira-; odira-, podira-; izpira-; podpira-; zapira-; prepira-
se; osira- verunglimpfen: srati; prostira-, prestira-; otira-
abwischen; umira-; izvira-; zavira-; ozira- se, ožěra- se;
požira-; 6. ě v ě-v-a: děva- legen, oděva- zudecken; odměva-