ПРЕДИСЛОВИЕ.

Не далеко отъ настъ, отъ Россіи, тамъ гдѣ шум-
но катятся быстрыя волны сѣдаго Дуная, тамъ,
за Карпатскими горами лежитъ прекрасная стра-
на. Еще въ глубокой древности ее присвоила себѣ
горсть народа храбраго, рыцарскаго; такимъ,
по-крайней-мѣрѣ, называетъ его религіозный
Факиръ, молясь наъ гробницею Солимана и
многихъ падшихъ на войнѣ Пашей; такимъ
назовутъ его и потомки женщины-царя, Маріи
Терезіи, взглянувъ хоть случайно на картину
съ надписью: «moriamur pro Rege nostro Maria
Theresia!» такимъ называетъ его и дѣва, когда
скачетъ мимо ея молодой, красующійся на конѣ
тусаръ.

Откуда взялся народъ, живущій въ этой зла-
тоносной странѣ? гдѣ его прежняя родина и
оставленные имъ соплеменники? гдѣ сѣды

ELŐSZÓ.

Nem messze mi tőlünk, Orosz országtúl, ott, hol zúgva hömpölyögnek az ősz Duna' sebes habjai, ott, a' Karpátokon túl fehszik egy gyönyörű táj. Még igen régen meghóditotta azt egy maroknyi hős, bajnoki nemzet; ollyannak legalább nevezi őt az ájtatos Fakír, a nagy Szolimán 's más harczba hunyt Basák sírjaik felett imádkozván; ollyannak nevezendik őt az asszony-király Mária Terézia unokái is, rátekintvén hacsak történetbűl is a' rajzolatra ezen fölirással: «moriamur pro Rege nostro Maria Theresia!» ollyannak nevezi őt a hölgy is, midön elvágtat melette az ifju, szép-lován tündöklő nyalka huszár.

Honnán vette magát e nemzet, melly lakik ezen aranyhozó tájban? hol vagyon előbbi hazája 's hátra hagyott honfi-társai? hol nyoma rettentő utjá-

IV

пройденнаго имъ пути? всё это загадка вѣ-
ковъ, тайна, никѣмъ еще неразгаданная, къ
великой утратѣ всеобщей исторіи.

Мадяры, окруженные отовсюду народами,
чуждыми имъ не только по языку и обычаямъ,
но и по самому типу ихъ физіономіи, жили
долгое время подъ страхомъ сосѣднихъ, непріяз-
ненныхъ имъ народовъ, и изнеможенные отъ
внутренныхъ крамолъ и междоусобій доволь-
ствовались знаніемъ прошедшей судьбы своей.
изъ почерпнутыхъ ими сказаній нѣмецкихъ
лѣтописцевъ, наполненныхъ часто пустыми ме-
чтаніями. По народному преданію они умѣли
лишь назвать Алмота, и прочихъ семь визи-
рей своихъ: Арпáда-Будо-Тугутума-Купо-Дю-
ло-Лэгэла-Бэндэгуца подъ предводительствомъ
коихъ, въ первой половинѣ девятаго столѣтія,
вышли они, будтобы, изъ средней Азіи, и сое-
динившись съ нынѣшними Карпато-Россами
(по лѣтописямъ, у Кіева), вмѣстѣ съ ними за-
воевали у Аваровъ и Славянъ страну, въ ко-
торой обитаютъ и до нынѣ (Az Oroszok mindég
voltag a' Magyarok' baráti — Русскіе всегда былі
друзьями Венгровъ Ист. Венг.).

V

nak? — mind ez a' századok' találós meséje, ti-
tok, mellyet még mai napig is, a' történetirás
nagy kárára, senki sem fejthetett meg.

A' magyárok, körül vétetvén minden felől ide-
gen nemzetekkel, nem csak a' nyelv és szokási
tekintetben, hanem még az aŕczvonásokra nézve
is, sok ideig éltek a' szomszéd ellenséges nemze-
tek fenyegetései között, 's még ahoz belső nyug-
hatatlanságok által is megerőtleńittetvén, megelé-
gedtek múltjokrúl való azon tudomásával, mel-
lyet a' nemritkán puszta mélákkal tellyes német
történet irásokbúl merithettek. A' nép hagyomány-
búl nem tudtak egyebet, mint megnevezni Al-
most, többi hét vezérökkel együtt: Arpád-Buda-
Tuhutum-Kupa-Gyula-Lehel- s' Bendegutzot, mel-
lyek' vezérlete alatt, a' kilenczedik század' első
felében kijöttek ők a' közép Azsiábúl, 's a' mai
napig a' Karpát-hegyeken lakó Oroszokkal hív
barátságot kötvén (a' történet irók szerint Kijev
városában), vélek együtt meghódították az Avarok
és Szlavenoktúl azon tájat, melyen laknak máig-
lan is (az Oroszok mindég voltak a' Magyarok'
baráti. Magy. tört. ir.).

VI

Всьмъ извѣстна весьма важная для Европы роль, какую по временамъ разыгрывала Угорская нація, которая первая принимала и отражаала напоръ Азіатскихъ варваровъ, Турокъ, острожке до новѣйшихъ временъ слыла сиротою неизвѣстнаго происхожденія посреди давно уже возмужавшей Европейской образованности, и никто объ ней не заботился. Историки великихъ націй едва упоминаютъ объ ея имени, весьма многіе называютъ ее «terra incognita», къ которой всегда можно обращаться лишь въ служаѣ нужды для развязки какой либо исторической запутанности. Но и сама нація-сирота, среди непрестанныхъ своихъѣ обществій, — на долгое время, казалось, забыла о прошлой судьбѣ своей.

По какому-то искони существующему народному преданію, Мадяры единогласно провозглашаютъ своимъ праотцемъ Атиллу. Они твердятъ, что Алмошъ съ своимъ сыномъ Арпатдомъ и прочими прежде названными 7 полководцами, по слѣдамъ праотца своего Атиллы вышелъ изъ средней Азіи, занявъ Венгрію, какъ наслѣдственную страну. Уже и толкова-

VII

Minnyájan tudják azon Europára nézve igen fontos rólét, melly jutott a' Magyar nemzetnek, ezen nemzet első küzdött az Azsiai barbarusok', Törökök vad erejével; még is a' legujjabb időkig ösméretlen származású árva-nemzetnek neveztetett a' már régen férfi kórt ért Europai nagy nemzetek' cзivilizátziója között, — senki sem törődött vele. A' nagy nemzetek történet íróji alig említik nevét, igen sokan nevezik őt «terra in-cognita» ösméretlen földnek, mellyhez a' szükség esetben szabadon fordulhatni valamelly történet irási bonyolódásnak megfejtése végett. Azonban mágá az árva-nemzet is, örökös szenvedései között, úgy tetszett, hosszú időre felejté multját.

A' Magyarok között létezik egy igen régi nép-hagyomány melly szerint ők Atillát a' nemzet ősapjának nevezik. Azt állítván, hogy Almos, Arpád fijával 's a' fent megnevezett hét vezérekkel együt kiköltözött hajdanában a' közép Azsiábúl Atilla ősapjának nyomán, 's hogy elfoglalta Magyar országot, mint egyenesen magát illető örökséget. Már magok a' Nesztor magyarázóji is erősítik,

VIII

тели Несторовой лѣтописи утверждаютъ, что
Мадяры шли рѣшительно, съ притязаніями за-
конныхъ наслѣдниковъ Атиллы, возвратить себѣ
прежнее свое достояніе — Паннонію, отъ того,
кто завладѣлъ ею, и что Алмошъ даже хва-
сталъ именемъ Атиллы въ Кіевѣ. Отсюда и
видно, что народъ Венгерскій еще прежде за-
воеванія своего въ Европѣ Панноніи, твердо
зналъ свою одиоплеменность съ народомъ, ко-
торымъ предводительствовалъ Атилла, и кото-
рый всѣ называютъ Гуннами.

Если изреченіе: «гласъ народа, гласъ Божій»
имѣетъ силу авторитета, то его очень хорошо
можно примѣнить къ преданію Мадярскаго на-
рода, и доказать справедливость этого изрече-
нія слѣдующимъ образомъ:

Всѣмъ извѣстно въ нынѣшнее время, что
слово Hüne есть слово древне-Германское, ко-
торое искони значило: богатырь, великанъ, то-
же что Rieze. Это названіе дали Готы вы народу,
появившемуся сначала на восточныхъ берегахъ
Азовскаго моря, и разбившему ихъ на гоłову.
Скоро это названіе распространилось повсюду
между Германскими народами, и чрезъ Герман-

IX

hogy a Magyarok mentek elszántan, mint az Atila örökségének törvényes követelői, visszafoglalni előbbi tulajdonukat — Pánnoniát attól, ki ez ideig birta volna azt, és hogy Almos Kijev városában sokat dicsekedett légyen is Atilla nevével. Honnan világosan kitetszik, hogy a Magyar nemzet még azon Europában tett meghóditásai előt, igen jól tudta a maga egynemzetiségét azon nagy nemzettel, mellynek vezéréűl volt Atilla, ’s a mellyet közönségesen Hun nemzetnek nevezik.

Ha vagyon valami auktoritása ezen igasságnak: «a’ nép szava az Isten szava» akkor igen helyesen odailleszthető az a Magyar néphagyományához, ’s következőleg megmutatható annak igaz volta:

Minnyájan tudják jelenleg, hogy ezen szó Hüne, régi germán szó légyen, melly hajdanában hőst, bajnokot jelentett, ugyan azt, mit ezen szó Rieze. Ezen nevezetet adták a Gothok azon nemzetnek, melly legelőször megjelent azó tenger’ (Azoticum m.) keleti partjain, holott is a Gothokon tökélletesen győzedelmeskedett. Hamar az után szétterjesztetett ezen nevezet minden felé a germánusok között,

Х

цевъ с.г.явилось извѣстнымъ наконецъ и Рим-
лянамъ, которые за непмѣніемъ въ ихъ языкѣ
Германскаго звука й, произносили слово Hu-
nen - Hunni, успѣивая вмѣсто гласнаго звука,
согласный звукъ п.

Этотъ фактъ извѣстенъ всемъ, хоть нѣ сколько
занимавшимся изъ лѣ юваніемъ названій и древ-
нихъ народностей; но не всѣ однакожъ знаютъ,
и не всѣ хотятъ знать, что появившійся на
берегахъ Азовскаго моря народъ, который Гот-
вами въ первый разъ былъ названъ Hünen, а
въ послѣ дствіи Римлянами Hunni, самъ себя
никогда не называлъ этимъ именемъ, а носилъ
дома названіе всегда одно и тоже, древне-Та-
тарское, именно Маджагръ (Magyar nemzet), что
означало въ древности храбреца.

Татарскій писатель Абулгази Баядуръ-Ханъ
изд. Рит. I, 69, говоритъ: «Огусть-Ханъ, далъ ему
(Кипчаку) добрую армію, чтобы шелъ воевать
противъ Урусовъ, Улаковъ (Болгаръ) и маджа-
гровъ Банкирцевъ, живущихъ на берегахъ рѣ къ
Тина (Дона), Ателла (Волги) и Яйджики (Ура-

XI

's a' germanusok által végre a' Romaiahkoz is
jutott, mellyek minthogy nyelvökben ü betű nem
létezik, ezen szót Hünen így ejtették ki Hunni,
megkettőztetvén a' magányhangzó ü helyet, má-
salhangzó betűt n.

Ezen tény a' jelen időkben ösméretes minnyá-
joknak, kik bár mily keveset is foglalatoskodnak
a' régi nemzetiségek' 's a' nemzeti nevezetek' ki-
fürkészésével; de nem minnyájan tudják, 's nem
minnyájan akarják tudni, hogy azon nemzet, melly
legelőször megjelent az ó tenger partjain 's a'
melly nemzetet legelőször a' Gothok kezdették ne-
vezni Hünen, későbben pedig a' Romaiak Hunni,
ő maga magát soha sem nevezte ezen nevezettel,
othon nevezte ő magát mindég ugyan azon egy
régi Tatár nevezettel, az az Madzsar (Magyar
nemzet), melly nevezet hajdanában hőst, bajnokot
jelentett.

Egy Tatár iró Abulhácsi-Bajadúr-Chán Rit. I,
69, így szól: «Ogus-Chán erős tábort adott neki
(Kipcsáknak), mellyel hadban indulna az Uru-
szok, Ulákok (Bolgárok), és madzsar Baskirok
ellen, kik laknak Tina (Don), Atella (Volga) és
Jajdzsika (Urál) folyók' partjain.» Ezen iró a'

xii

ла).» Писатель этотъ называетъ Башкирцевъ
маджаграми, то есть храбрыми.

Преподобный Несторъ въ своей лѣтониси
этихъ самыхъ Гунновъ-Мадяровъ называетъ
Уграми: «По семъ приюдаша Угре бѣліи (къ
Дунаю въ Паннонію) и наслѣдиша землю Сло-
венску. Сіи бо Угре почаша быти при Иракли
царѣ, иже ходиша на Хоздроя, царя Перскаго."
Кто не знаетъ, что Готөскіе Гунны воевали съ
Иракліемъ, и что съ этого времени стали они
извѣстны и отдаленнымъ народамъ. Ихъ то
называетъ Несторъ Уграми, они-же называли
себя Мадярами (Magyar nemzet). А кто можетъ
знать мое имя лучше самаго меня?

Впрочемъ истина, что Гунны есть имя дан-
ное Готоами Мадярамъ, доказывается не однимъ
только народнымъ преданіемъ. Оно усмотри-
вается и здравою логикою. Ибо возможно ли,
чтобы народъ, великій, могущественный, по-
трясавшій въ IV столѣтіи Европу, и избрав-
шій наконецъ мѣстомъ всегдашняго своего жи-
тельства завоеванную у Славянъ Паннонію, вдругъ
послѣ смерти своего славнаго вождя Атиллы,

XIII

Baskirokat madzsaroknak nevezi, az az bajnokoknak, hősöknek.

Tisztelendő Nesztor ugyan ezen Hun-Magyarkat nevezi Ugroknak: «Az után kikőltőztek a' fejér Ugrok (a' Dunához, Pannoniába) 's elfoglalták a' Szlavenok földjét. Ezen Ugrok feltüntek legelőször Iráklius király uralkodása alat, véle együt harczolván Chozdroj Perzsák királya ellen». Ki nem tudja, hogy a' Gothok Hunnusai Iráklius királlyal együt hadat viseltek, és hogy ezen időktűl fogva lettek ők ösméretesekké a' messze lakó nemzeteknek is. Őket nevezi Nesztor Ugroknak, ők magok pedig Magyaroknak, Magyar nemzetnek nevezték magokat. Már pedig ki tudhatja jobban tulajdon nevemet ön magamnál?

Azonban azon igasság, hogy Hun nevezet légyen azon nevezet, melly Gothok által a' Magyaroknak adatott, megmutatható nem csupán Magyar népszava által, hanem még a' józan logika által is bébizonyítható. Ugyan is lehetséges é, hogy egy nagy és hatalmas nemzet, melly a IV-ik században megrenditette az egész Európát, 's melly nemzet végre örökös lakó helyéűl választotta magának a' szlavenoktúl elfoglalt Pánnoniát, lehetséges é,

2

XIV

на похороны котораго по словамъ современнаго писателя съѣхались въ Сочаву — что въ Буковинѣ — владѣтели всѣхъ народовъ освобожденной Европы, — возможно ли, чтобы этотъ народъ вдругъ исчезъ безъ вѣсти съ земнаго шара, тогда какъ по весьма остроумнымъ словамъ Шлѣпера, народы не падаютъ съ облаковъ, и не скрываются подъ землю какъ мертвецы. Напротивъ, всякая здравая логика должна по необходимости согласиться, что вышедшій подъ предводительствомъ Атиллы народъ Мадярскій, остался и послѣ смерти своего вождя въ Панноніи, тѣмъ болѣе, что до сихъ поръ никто еще не доказывалъ обратнаго его шествія.

Procop. de bello Goth. I. 27, увѣраетъ, что «въ 537 году къ Велизарію въ Римъ послано 1600 Гунновъ, Антовъ и Словенъ, живущихъ осѣдло по Дунаю.» Несторова же лѣтопись говоритъ, что не только не возвращались Угре, прошедшіе съ Атиллою чрезъ горы Карпатскія мимо Кіева, но въ скоромъ времени еще и изъ остальныхъ одна половина, оставивъ Азовскіе

XV

hogy azon nemzet rögtön, a' híres vezérének, Atil-
lának halála után, mellynek temetésére az azon-
kori író szavai szerint, összegyültek Szacsávába
— Bukovina helységébe — a' kiszabadúlt Europai
nemzeteknek fejei, lehetséges é, mondom, hogy
azon nemzet rögtön elenyészett volna minden hír
nélkűl a' főld szinérűl, midőn Schlöczer igen
éles szavai szerint, a' nemzetek nem hullanak
a' felhőkbűl, és nem bujnak a' főld alá hol-
takkint. Sőt inkáb, minden józan logikának szük-
ségképen megkel egyezni abban, hogy az Atilla
vezérlete alatt kikőltözött Magyar nemzet, vezére
halála után is Pannóniába maradt, annál is in-
káb, hogy mai napig még senki sem írt vissza
kőltözésekrűl előbbi lakó helyökre.

Procop. de bello Goth. I, 27, erősiti, hogy
«537 évben Romába Belizáriushoz 1600 Hunnok
Antok és Szlavenok küldettek, kik állandóul lak-
tanak a' Duna folyó partjain.» A' Nesztor évköny-
ve pedig azt állítja, hogy nem csak nem tértek
vissza a' Magyarok (Ugrok), mellyek Atillával
keresztűl mentek a' Karpátokon Kijev városa
alatt, hanem még rövid idő múlva, az elmaradott

XVI

берега, спѣшила къ своимъ соплеменникамъ за
Карпаты: «и паки и доша Угре мимо Кіевъ.»

Дѣло въ томъ, что вмѣсто Германскаго Hü-
nen и Латинскаго Hunni, Мадярскій народъ
сталъ называться по смерти Атиллы тѣмъ же
именемъ, которое было выговориваемо по Гре-
ческому и Славянскому ладу: Авары, Абары,
Обры — отъ Овріцоς.

Это Славянское и Греческое названіе Авары,
Абары, Обры — Овріцоς — искони тоже зна-
чило великаны, богатыри, что и Германское
Hüne, какъ и Латинское Hunni. У Поляковъ и
доселѣ исполинъ, великанъ называется Ol-
brzym, то есть восточно-Славянское Обринъ,
Греческое Овріцоς сильный, силачъ. Несторъ
также говорить: «Бяху бо Обры тѣломъ ве-
лици.» Онъ же говорить далѣе: «Въ сіи же
времена (послѣ смерти Атиллы) быша Обры,
иже воеваша на царя Ираклія, и мало его не
яша. Сіи же Обры воеваша на Славяны, и при-
мучиша Дулѣбы, сущіе Словены, и насліе
творяху женамъ Дулѣбскимъ.» Кто не видитъ
въ этихъ Обрахъ тѣхъ самыхъ Гунновъ, ко-

XVII

rész egyik fele is, elhagyván az ó tenger partjait,
rokonjaikhoz sijettek túl a' Karpátokon: «És is-
mét elvonultak Ugrok Kijev városa alatt».

A' dolog abban ál, hogy a' Magyar nemzet a
német nevezet helyet Hünen, 's a' latán helyet
Hunni, Atilla' halála után kezdet neveztetni ugyan
azon nevezettel, melly kimondatott Görögűl és
Szlavenűl: «Avarok, Abarok, Obrok — ezen szó-
tól Οβριμος.

Ezen Szlaven és Görög nevezetek, Avarok,
Abarok, Obrok Οβριμος hajdanában szintazt jelentet-
ték, az az hőst, bajnokot, mit a' Germánusok Hüne,
mit a' Latánoké Hunni. A' Lengyeleknél mai na-
pig is hőst, bajnokot Olbrzymnak nevezik, melly
nevezet nem más mint a' keleti Szlavenok Obrin-
ja, mint a' Görögök Οβριμος—a erős, bajnok. Ma-
ga Nesztor is így szól: «Az Obrok pedig igen
nagyok valának,» és tovább: «Ezen időkben (az
az Atilla halála után) megjelentek az Obrok, kik
hadat viseltek Iráklius királlyal, 's annyi hogy
fogságba nem vették őt. Ezen Obrok hadakoztak
a' Szlavenok ellen, 's kinozták a' Dulyibokat,
egy Szlaven nemzedéket, 's erőszakoskodtak a'
Dulyibok nejein.» Ki nem látja ezen Obrokban

XVIII

торые остались въ Паннопін послѣ смерти
Атилины, и съ которыми въ 560 — 70 гоіахъ
(по извѣст. Визант. Ист. II, 92, 97) соедини-
лась новая часть Маляровъ, вышедшая съ Азов-
скихъ береговъ съ новымъ, историкамъ пеиз-
вѣстнымъ вождемъ, и прошедшая мимо Кіева
по проложенной уже дорогѣ: «и паки люша
Угре мимо Кіевъ.» Да если бы были Гунны
отдѣльнымъ народомъ, какъ могли съ ними
слиться вторично вышеліе Угре-Обры, кото-
рые однакожъ не возвращались къ прежнему
мѣсту?

По словамъ Греческаго историка Феофилакта
Симокаты (жившаго около 689 г.) стр. 175
«Варъ и Хупы народъ Азійскій изъ племени
Угорскаго, пришли названіе Аваровъ (Обровъ
557 г. Сп. Стри. I, 643. или Иви. II, 89). И
Сестренцевичъ-Богушъ въ своей исторіи о Та-
вріи, Гуннамъ, вышедшимъ изъ Азіи въ Евро-
пу въ 375 г. вмѣстѣ съ Хазарами, и долгое
время притѣснявшимъ Языковъ (Язвинговъ)
и другихъ Славанъ, придаетъ тотъ же ха-
рактеръ Аваровъ, вышедшихъ изъ Азіи въ
Европу 563 г.

X14

ugyan azon Hunnusokat, kik Atilla halála után
továb is Pannoniába maradtak, 's kikkel 560—70'években (a' Görög tört. ir. II, 92, 97) az ujjon-
nan megérkezett Magyarok egyesültek, kik ki jöt-
tek az ó tenger partjairol egy uj, 's a' történet
íróknak ösméretlen vezér alat, 's elvonultak Ki-
jev városa alatt a' már nekik ösméretes uton:
«És ismét mentek Ugrok Kijev városa alatt.» És
valóban, ha Hunnok lennének egy különös nem-
zet, miképpen egyesülhettek velek az ujjonnan
kijött Ugrok-Obrok, kik soha sem tértek vissza
előbbi lakóhelyökre?

A' Görög történet író Theofiláktuj Szimokátta
szavai szerint (ő élt 689-ik év körül) 175 l. «Vár
és Chun nemzedékek Származnak az Ugroktúl,
melly nemzedékek Avarok neven kezdettek ne
veztetni (az az Obroknak kezdtek neveztetni
557-ik évb. Szp. Sztri. I, 643, vagy Ivi. II, 89).
Ő nagysága Szesztrenezevics Bógus Püspök is a'
maga történet irási könyvében a' Távrusokrúl,
egyformán karakterizálja a' Hunnokat, mellyek
kiköltöztek Azsiábúl Europába 375 évben a'
Chozárokkal együtt, 's a' mellyek sok ideig ül-
dözték a' Jádzvingokat 's más Szlavenokat, egy-

XX

Но временное имя появившихся въ Панноніи
Обровъ-Аваръ не могло долго оставаться, оно
dолжно было уступить, въ послѣдствіи, настоя-
щему имени Мадяровъ.

Объ уничтоженіи имени Аваровъ упоминаетъ
и преподобный Несторъ, говоря: «Аще поѣха-
ти бяше Обрину, не даваше впрячи ни коня,
ни вола; повеляше впрячи три, или четыре,
или пять женъ въ телѣгу, п повести Обрина,
и такъ мучаху Дулѣбы. Бяху бо Обры тѣломъ
велици, а умомъ горды; и потреби я Богъ, и
помреша вси, и не оста ихъ ни единъ Об-
ринъ.»

Одни только не желающіе знать истину не
видятъ, что Обры, то есть Авары, были одинъ
и тотъ же народъ Мадярскій, называвшійся
у Германцевъ Hüne и Hunnen, у Римлянъ Hun-
ni, а у Грековъ и Славянъ Обры, Овріцос,
Авары, Абары — богатыри, великаны, которые
уступили временное имя свое въ концѣ IX-го

XXI

formán karakterizáljá őket az Avarokkal, mel-
lyek kijöttek Azsiábúl Europába 563-ik évben.

Azonban, ideiglenes nevezet, melly adatott a'
Pannoniába megjelent Obroknak, Avaroknak, nem
maradhatott fent sokkáig; helyette későbben szük-
ségképen ösméretessé lett a Magyarok igaz neve-
zete — Magyar nemzet.

Az Avarok nevezete elenyészéséről tisztelendő
Nesztor is szól ekképen: «Midön Obrinnak szük-
sége volt valahová ki utazni, nem parancsolt bé-
fogatni lovat sem ökröt, hanem béfogatott há-
rom, négy, vagy öt asszonyt Szekerébe, ’s ál-
talok vonatta magát, ’s igy kinozták a’ Dulyibo-
kat. Mert az Obrok nagy testüek voltak, ’s büszke
fejük; azért megbűntette őket az Isten, minnyá-
jan kihaltak, úgy hogy egy Obrin sem maradt
életben.»

Azok csupán, kik nem akarják látni az igas-
ságot, nem látják, hogy Obrok, az az Avarok,
voltak nem mások, mint ugyanazon Magyarok,
mellyek a’ Germánoknál neveztettek Hüne és
Hünnen, a’ Rómaiaknál Hunni, a’ Görögöknél
és Szlavenoknál pedig Obrok, Οβριμος-ok, Ava-
rok, Aharok — hősök, bajnokok; melly nevezetek

XXII

столѣтія прибывшей подъ предводительствомъ
Алмоша и Арпада и остальной части Мадяр-
скаго народа настоящему имени — Мадяры; и
потому новѣйшіе изслѣдователи объ Аварахъ
весьма справедливо полагаютъ, что они — Обры,
Авары, — вѣроятно, слились съ Мадярами, такъ
точно, какъ прежде уцѣлѣвшіе Атилловы Гун-
ны, поступили въ полчища Аваръ, ибо всѣ
три народа одного происхожденія. Въ слѣдствіе
сего нынѣшнихъ Венгровъ можно бы почитать
смѣсью Гунновъ, Аваровъ и Мадяръ; но здѣсь
справедливѣе будетъ почитать смѣсь трехъ на-
званій, данныхъ въ разныя времена одному и
томуже Мадярскому народу, — Гунны — Обры
— Мадяры, изъ коихъ пастоящимъ народнымъ
названіемъ будетъ одно лишь послѣднее —
Мадяры.

Но главное, на что надо обратить вниманіе,
это то, чтобы не смѣшивать народъ Мадярскій,
Гунновъ — Аваровъ — Обровъ, проходящихъ
мимо Кіева Несторовыхъ Угровъ, съ народомъ
Югорскимъ, который у многихъ писателей на-
зывается также Угорскимъ: «Угры, жители

XXIII

végre, mint hogy ideigleniek valána, elenyésztek, helyt engedvén a' IX-ik század vége felé kikőltözött Almos és Arpád vezérlete alatti Magyarok utólso része' igaz nevének — Magyar nemzet; ez oknál fogva az ujjabb irók igasságosan állítják, hogy ök, az az Obrok, Avarok, — hihetőleg, összefórtak a' Magyarokkal szint ugy, mint az előt, a' fennmaradott Átilla Hunjai is az Avarok' táborába léptek, mert mind ezen három nemzet egy származási. Következés képen a' mai Magyarokat vegyületnek lehetne nevezni, Hunnokbúl-Avarokbúl és Magyarokbúl állónak; itt azonban igasságosabb lesz ráösmérni a' három nevezet össze zavarodására, melly nevezetek nem egy időben adattak ugyan azon egy Magyar nemzetnek, Hunnok — Obrok — Magyarok, mellyekbúl igaz nemzeti nevezet lészen csupán egy az utolsó — Magyarok.

Legfőbb azonban, mire különös figyelmet szükség fordítani, az, hogy össze ne zavartassék a' Magyar nemzet, a' Hun, az Avar-Obrok' nemzete, a' Kijev városa alatt elvonult Nesztor Ugrai, össze ne zavartassanak mondom, azon Jugória' nemzetével, mellyet sok történet irók Ugor nem-

XXIV

Береговъ Оби, Сосвы и Сисвы, они ёдиноплеменники Вогулпчамъ, и извѣстны нынѣ подъ именемъ Обскихъ Остяковъ (Р.з. 136/146) и далѣе: «послахъ отрока своего въ Нечору, люди же суть дань дающе Новугороду, и пришедши отроку мосму къ нимъ, и отъ тулу иде къ Угру, Утра же суть люди, языкъ нѣмъ, и созѣдятъ съ Самолѣдью, на полющныхъ странахъ. Ник. II, 15.»

Это есть народъ Финскій, никогда не называвшій самъ себя Мадярскимъ, никогда не посившій въ сердѣ своемъ народнаго преданія о Гуннахъ и Атилѣ, отличавшихся отъ пылкихъ, гордыхъ, воинственныхъ, и, можно сказать стоявшихъ на высокой, Финнамъ не доступной степени образованности Алмошевыхъ Мадяръ, Атилловыхъ Гунновъ, Греческихъ Обровъ, Славянскихъ Аваровъ не только физиологією и обычаями, но и главною отличительною чертою — характеромъ и языкомъ, такъ что можно сказать съ полнымъ убѣжденіемъ, что