10

IVAN SVETI

70.

Vi pametni, mudri i znani,
Dobro znate, tko je on bio;
Zato s vami ja zamani
O njemu bih govorio.
Smione želje nu skrovite
Oto sam vam sve izreko;
A vi sada spomenite
Gdie ću zavàrć bienje prieko;
Na koje li kraje i strane
Bojne Ugre zabaviti,
Kè li puke nepoznane
Pod vlas moju podložiti.

Recte, recte jur slobodno.
Štogodi od vas svaki ćuti,
Zašto mi je svej ugodno
Mudre vaše sviète čuti;

A kunem se eto vami
Sviem mogućtvom nebeskime,
Istinitiem besiedami
Uvriediti nećete me. —

Vàrlih mislih kralj velika
Svà želenja dogovorì,
A najmladji od sviètnika
Na svièt ovi usti otvori:
Slavni kralju! ja sam čuo
U tvojemu vieću odi,
Što Te rieti nadahnuo
Duh neumàrli kojigodi;

I prem ludos da je očita
Zamisliti podat svièta
Kralju, koji sve dohita
I sve vidi do kraj svieta:

75.

PIEVANJE PÄRVO.

11

Zapoviedi tvoje uzmožne
I moj posluh poniženi
Hoće, da odi sve razložne
Misli odkrijem, kê su u meni.

Ja nemogu neg podpuno
Hvalit vriedne tvoje odluke:
Bojniem slavam svietla kruno
Tvè zabavljat bojne puke;

Nu na koje tvà vlas mnoga
Vojevati ima kraje,
Gdie li vojstva hrabrenoga
Oružje uvest i stupaje? —

Dobro imamo razabrati
Svieh bližnjieh pukah moći,
S kojiem će se vojevati,
Kî li će se púti proći;

Jer najveća naša ima
U ovomu pomnja biti,
Hrabreniem vitezima
Lašnje pute otvoriti.

Na sievernu stranu od svieta
S Poljacima Ruse imamo;
Babjieh gorah nu nas smeta
Veoma žestok put, kô znamo;

A hrabreni kad Poljaci
S bojniem Rusim sadruže se,
Odolieti jesu jaci,
I od pô svieta neboje se.

Plahe rieke Sava i Drava
Stiskuju nas od poludne,
Kojieh naglos sviem podava
Neobične pute trudne;

80.

85.

42

IVAN SVETI

Kê kad budeš lasno proći,
Zasve u putu još čestitu,

Predobiti što ćeš moći? —
Dalmaciu kamenitu?

A u knjigam se stariem piše,
Dalmatinski puci slavni
Da se ikada nedobiše,
Jer su na boj učni i spravni;

Pače glasit neprestaju
Svikolici ini puci,
Da se oni poradjaju
Noseć kàrvav mač u ruci.

Od zapadne strane stoji
Moravia i Štiria,
Sadružena s kîem se broji
Mnoziem pucim plodna Austria.

Neću od njih razgovorom
Duziem odi dodijati,
Jer Ti okom i razborom
Sve moš vidiet i sve znati.

Put iztočne dakle strane
Vojsku tvoju obratit ćeš;
S Valakima Transilvane
Vele lasno predobit ćeš.

Spomenuti samo ostaje:
Što imaš činit, bàrzo odredi;
Jer pospieha potrebna je
I nju sreća naglo sliedi.

Ja rieh, što znam, i ove moje
Rieči, ó kralju vedre slave!
Pred prestolje sterem tvoje
Kô od pameti plod mlohave. —

90.

PIEVANJE PÀRVO.

45

Dospiè; ovako kada uzè
Drugi za njim govoriti:
Kralju, pred kîem svi tresu se
Kralji od svieta poglaviti!

Nije pravo, da postrieti
Budem rieči dugo odveće,
Gdie Ti tvojom moš pameti
Dohititi vele veće;

Nu čâs, na kû mene stavì
Blagodarnos tvâ jedina,
Zapovieda, da se objavi
Kâ se u sàrcu ćuti istina.

Tvoje odluke dostojne su
Svakih hvalah, častih i dikah;
A i svièti mudri jesu
Najmladjega od sviètnikah;

I njegova svietovanja
Dàržim da će bit primljena,
I kako plod sviesna znanja
U ovom vieću pohvaljena;

Nu nemogu nego odkriti,
Što se meni dobro čini,
I pravedno otvoriti
Sàrce tvojoj veličini.

I ja bojne tvoje sprave
Hvalim spravam nad ostalim;
Nu iztočne na dàržave
Vojsku obratit — to nehvalim;

Jer na vàrle Transilvane
Ako obratiš sile tvoje,
Svàrhu i sgode nenadane
Sad predvide oči moje;

95.

100.

14

IVAN SVETI

Paček vide, zašto oni
Na plećima bojne imaju

Vlahe i Sàrblje i smioni
Bogdanci ih još čuvaju.

Tako, slutim, susiedima
Kada vide stan gorieti,
Uzboje se, da za njima
Budu i oni izgorieti;

Ter za pomnju od rodnoga
Miesta uzdignu silu prieku,
I od vojstva ugarskoga
Sile silom da posieku.

Zato vojsku tvoju upravi
Put primorske Dalmacije;
Kâ. prem snagom da se slavi.
Bit će tvoja najposlije.

Neima uzdana drûga sebi
Ni od desna ni od lîva:
Da se prèda ili je triebi,
Ili u móre da zapliva.

Tek i naglos plasieh rieka'
Nemogu Te prestrašiti:
Kralj je uzmožan vàrh njih tieka
Lasno jaram postaviti.

A vieruj mi, kralju izbrani:
Zasve jer takî glas imaju,
Da se oni oružani
Od materah poradjaju:

S dvie se ruke porodiše,
Kako i ljudi svi ostali;
I prem mnôkrat da dobiše,
Mnôkrati su i oni pali;

105.

16

IVAN SVETI

Tvoje bojno dočekati
Neće oružje na svom stanu,
Dohodit će podlagati
Sebe pod tvû moć izbranu;
I od imena sama tvoga
Prestrašeni tresti će se
I od kraljestva ugarskoga
Podložnici nazvat će se.
Dosti je ovo meni rieti,
I rekâ sam pače dosti
Ja pred Tobom, kî na svieti
Sve dosižeš tvôm krieposti. —
Tad sviètnici svi ostali
Rieči ove potvàrdiše,
Koje isti kralj pohvali
Jer mu željam ugodiše;
Govoreći: moji uzdani,
Kî ste izmiena draga meni,
Vaši svièti mudri i znani
Svej će od mene bit hvaljeni.
Pokli odluke vaše jesu
Dalmaciju posvojiti:
Želje ugodit vam moje su,
Nagnut ću se uputiti.
Neka dielo napried svako
Naša bojna slava vlada;
Odlučili buduć tako
Neću od vas ino sada. —
Kad reče ovo, nehtie veće
Njim govorit, ni njih čuti,
Neg pustivši zlobno vieće
U skroviti stan se uputì.

120.

125.

PIEVANJE PÀRVO

17

Do vratah oni sliadiše ga,
Gdie mu se opet pokloniše
I u čas isti i od njega
I od dvora se odieliše.

Kralj oholi po tom toga,
Ni hip nehteć počekati.
Kanciliera velikoga
Čini u skrovit stan dozvati.

Ovi pleme svoje brojaše
Od koliena gospodskoga,
No ga težko zlo stiskaše
Od ubožtva nevoljnoga.

I potreban tužan toli
Nesmeta se od ničesa,
Neg kô obiestan konj oholi
Glavom vije, grivom stresa.

Blied, žut, skorien i pun piega',
Bezobrazan sred obraza,
Kaže càrva, koji njega
Grize u sàrcu do poraza.

Càrva od zlobna zavidjenja,
Kojiem màrzi da nahode
Druzi obilnos i uzvišenja,
Od krieposti kâ se plode.

U ponosnoj oholasti,
Kô najpàrvi ban od grada,
Ludiem znanjem, taštom vlasti,
Zamislio je sviet da vlada.

Pun taštine i nesviesti
Ovako se hvasta i slavi:
A tko samnom u ovom miesti
Da se iztakmi, da se stavi?

130.

2

PIEVANJE DRUGO

25

I za sve 'er ga red činjaše
Uzvišena nad inima:
Veselo se jednačijaše
S uboziem i tužnima.

Vidjaše se oganj jaki
Od ljubavi božje u njemu,
Jer u plamu govor svaki
Od istine goraše mu.

Paček način milostivi
Ljubežljivich od besieda'
Biehu rajski oganj živi
Za raztopit sàrca od leda.

I od besiedah jer htiaše
Da se s voćem koris prima:
Bogoljubno govoraše
Duši tvojoj, ne ušima.

U haljini on svionoj
Činjaše se svej vidieti,
A na goloj pùti svojoj
Vreću imaše od kostreti;

Za ukazati veličinom
Uresnieh od naprava'
Svete càrkve kîem načinom
Častiti se ima glava:

A odiećom od pokore,
Kako se ima ugoditi
Nebu i trude kroz najgore
Prihodeći raj dobiti.

Znajuć, rajske ruže izbrane
Da neubira, neuživa,
Komu od prije ljute ràne
Neda draća bodežljiva.

40.

45.

26

IVAN SVETI

Paček kostret oštri i ljuti
Za štit uzè svoj uzdani,
Da od vraga, svieta i pùti
Sačuva ga i obràni.

I u žestoku tač pokoru
On se bicše postavio,
Da noć svaku u svom dvoru
Sluge bi iste prevario;

Jer kad bi oni svi zaspali,
Stavio bi ubogoga,
Neka u svemu bog se kvali,
Sred uresna odra svoga;

A on várhu zemlje gole
Nahodio bi svu zabavu
I tudiele miešte ohole
Naslonio bi na kâm glavu.

I otišò bi još mnôkrati,
Kada zima dme najgora,
Dio ledne noći stati
Gô do pâsa po sred móra.

I bičima oštriem dosti
Sama sebe izbio bi,
Dokle kàrvi bez milosti
Trudan pleća oblio bi.

Vàrh bodežne sparožine
Često bi se on stavio,
Gdie diljinu noćne tmine
Nespéći bi provodio;

Dokli iz svoga tiela trudna,
Izbodena i izranjena,
Izavrela kàrv bi čudna
Na čás božju prolivena;

50.

PIEVANJE DRUGO

27

Miesleć, rajska srećna vrata
Otvorio da je najpàrvi
Jezus kljuèim ne od zlata,
Neg prečiste svoje kàrvi;
I po težkieh mukah putu
Da se pokoj vieèni uživa,
A paklenu sàrdu ljutu
Da pokora predobiva.
Ovi način od života.
Ova blaga èud zamierna,
Ova milos i dobrota,
Ova ljubav pravovierna,
Posti, molbe, zadušbine,
I haranje tiela svoga,
Uznieše ga na visine
Od života andjeoskoga.

Tiem Trogiru bog ukazà,
Koliko su njemu ugodne
Od pokorna tač poraza
Zreliem yoćem grane plodne.
I neizrečena kroz čudesa,
Koja počè on činiti,
Svietu otvorì od nebesa'
Svieh dobarah dar èestiti.

Bicše u svàrsi kolovoza
Željna jesen jur počela
Daždit onu slas iz loza'
Kôm su sàrca sviem vesela.
Dobroplodnieh sred baština'
Svuda obilno kazaše se
Groždje i množ rujna vina
Svak imati nadaše se.

55.

60.

50

IVAN SVETI

Na pásu mu srebàrnomu
Sablja izvàrsna srebàrni se,
U Damašku svud slavnomu
S mnogom pomnjom kâ učinì se.

Opet vrana tri jedeka
Tri dvorani za njim vode,
Kî hitrinom svoga tieka
Hitru iz lûka striel nadhode.

Androniko jašeć jezdi
Zelenoga konja plaha,
Kî k sievernoj rek bi zviezdi
Pružit će se sad bez straha.

Uzda, sedlo, rakte i k tomu
Za uresa triebi što je.
Liepu konju gospodskomu
Sve se svietli, sve zlatno je;

Na sapih mu od zelene
Tkan sakrafoč stoji svile,
Po komu su navezene
Čistiem zlatom slike mile;

A on zelenoj u haljini,
Po kojoj se zlato izvesè,
U ponosnoj veličini
Svietlie odkriva svoje urese.

Na glavi mu jes bogata,
Žuta od perja i zelena
Kita, žicom suha od zlata
U drag način nakitjena;

A o pásu mač zlaćeni
Agemskoga kova nosi,
Kiem se mladac svud hvaljeni
Diči, časti i uznosi;

80.

85.

PIEVANJE DRUGO.

54

Na štitu mu vidjaše se
Krilo lievo orla siva;
Pismo okolo štijaše se:
Tja do zriehdah uzletira.
Iz uresa tač liepoga
Svoje odkriva hrabrenosti:
A iz hrabrenstva zamiernoga
Sjaju zraci od lieposti;
Jer kad mu stas okom sliediš,
Scieniš da je Marte prâvi:
Toli lice liepo vidiš,
Vidiš boga od ljubavi.
Bàrze jorge tri za njime
Tri mladići vierni vode,
Koje konjiem sunčanime
Svietlos grabe, tiek prohode.
Tako jezdeć druzi mili
Travarice preko ravne,
Buduć viešto razredili
Lovce i pse na lov spravne:
Liepiem redom uliezoše
Malo u polje, gdie od svuda
Divje zvieri obtekoše
Sa svich stranah, ne bez truda.
Izpustiše tu najprije
Vižle, neka budu iskati
Gdie se kuna hitra krije,
Zec strašivi gdie obći stati.
Naripiše lovci paka
Od svud tekuć svi vapiti,
Neka od zvierih vársta svaka
Gusta iz gaja bude iziti.

90.

34

IVAN SVETI

110.

Padè na tle i omastì
Divjom kàrvi zemlju ravnu,
A dobitnik mnoge časti
U dobitju primì slavnu,
Veseleć se, da je svoga
Tako liepo osvetio
Bojna konja velikoga
I nemilu zvier ubio.

Zatiem bàrzu jorgu uzjahà
I opet tiera na sve strane
Ljuta risa, vepra plaha
I ine zvieri inostrane.

A medju to dognà tamo
Iza Birnja i dotierà
Jedan ravni oblak samo
Plahi vietar od sievera:

Koji uzrastiè svud okolo,
Da skrì suncu zrake ognjene,
A od neba vedro kolo
Priklopiše noćne siene.

Poče munja strašna i jaka
Siecat, vàrli grom pucati,
Poplavica iz oblaka
Vode utopne prolivati;

I jà triesa strahoviti
Tries harati na sve strane,
Kàršit, goriet, tàrt, oriti
Dubje, polja, njive, stâne.

Zatiem uzè prem neredan
Gràd udarat na svu silu,
Kî obratî u čas jedan
U prah càrni zelen milu;

115.

36

IVAN SVETI

Zli u kletve strašne udara
I kleveće i žamori:
Sila od pakla sve nam sharà
I na nas gnjiev svoj oborì.
Pustolovci, vilenice,
Uzme, tenci, upirine,
Vukodlaci i vieštice
Plodne odrieše nam baštine;
Zato nastoj i poteži
Svak pedepsat tràgu zlobnu;
Tàrnom bodi, ognjem žeži
Kugu štetnu i hudobnu.
U svanutje biela dana
Zatiem kùpit svak pristupì
Tužni ostatak sa svieh strana':
Nikto ništa nu neskupì;
Jer, što nebì gràdu dosta,
Plahi siever to otresè;
A, na zemlji sve što ostà,
Poplavica naglo odnesè.
Samo Ivanu jur svetomu
Sluge jedva nàkupiše
Malo groždja i ovako mu
Tužne sgode naviestiše:
Gospodine, evo sada
Tvoga od groždja neizmierena
Sve ufanje i sva nada
U tri sama koša sbijena;
Tiem zapoviej nam, što ćemo
Od ovoga učiniti;
Jer malo ovo nemožemo
Ni omečit ni točiti. —

130.

PIEVANJE TREĆE.

44

Guste magle, česti oblaci,
Zviezde i miesec sakrivahu,
A sunčani vrući zraci
Ni tepline nedavahu.

Svak uz oganj svoj rodjeni
Ostro brieme zimno traje
I od mraza i studeni
Čuvati se samo haje; —

Kada u Zadru proglasì se,
Da Ugarska zemlja bojna
Podižè se i kùpi se
Vojska u Budim neizbrojna;

Da u gradu kraljevskomu
Pripravlja se u obilnosti
Sve, što vojstvu velikomu
Za hranu i boj jest zadosti;

Da od bronce glave grade
I na grêde postavljaju,
Kiem najtvàrdje mîre i sgrade
Po tle ore i valjaju.

Nu na koju vojevati
Oni misle stranu od svieta
Jer nemože itko znati:
To svakoga straši i smeta.

Tiem vlasteli plemeniti
Čestitoga Zadra grada,
Kojieh vlasti glasoviti
Grad se i Kotar slavni vlada,

Čujuć ove nenadane
Bojne sprave, i oni čine
Bojnu spravu cieć obrane
Od vlastite pokrajine;

10.

42

IVAN SVETI

Misleć da je potrebito
Čuvati se svieh zasiedah,
Kad se otajno i skrovito
Vojska buni od susiedah;

I znajući, od prikora
Ba je i luda u svakomu
Čut rieč ova bez razbora:
A tko bi se nādò ovomu?

I bog isti da rekò je:
Kad oružan jak nastoji
Pomno čuval dvore svoje,
Sve što ima s mirom stoji.

Vojevodu žegarskoga
U skrovito vieće zovu,
Komu odluke vieća istoga
U zapovied daše ovu:

O hrabreni vojevoda,
Kroz vitežku koji slavu
Sviem nam i svak čas podà
Tvoje viere vieru pravu:

Eto na te u potrebi
Naslonit se pomnja ima,
Koja od časti bit će tebi
I od koristi sviem inima.

Znamo, da se neizbrojena
U Budimu vojska spravì,
Sviem načinim utvàrdjena
Za boj oštri i kàrvavi;

Nu gdie će se obratiti:
To neznamo, jer ne glase;
A možemo posumnjiti
Na nas udrit da spravlja se.

15.

20.

PIEVANJE TREĆE.

43

Tiem hoćemo, tvòm pameti
Da od tvojih Žegarana'
Nadješ, kî će sve vidieti,
Pomna uhodu i uzdana ;

I njemu ovo znati čini,
S pospiešnosti da otide
Po ugarskoj kraljevini
I svu s pomnjom da obide,
Istinite dokli glase
On obazna, što će biti:
Koja vojska skupila se,
Gdie li će se uputiti?

Pak ćeš sva nam dat na znanje,
Neka se i mi pripravimo
Na hrabreno vojevanje,
Kad potrebu tu vidimo.

Zatiem čini da svi stoje
Tvoji junaci na boj spravni,
Noviem slavam ter nastoje
Stari uzmnožit svoj glas slavni.

Ako čete male budu
Samo na vas udirati
U malahnu moć ćeš trudu
S krajinah ih odagnati;

'To li vojska snažna i jaka
Uputi se na kraj ovi:
Nam doglasi sve, za paka
Od nas primit zakon novi.

Podji, jer nije od potrebe
S tohom rieči da se steru,
Zašto veoma dobro tebe
Znamo i tvû rodnu vieru. —

25.

44

IVAN SVETI

Njim se dvorno on poklonì,
Paka reče poniženo:
Što se na me sad naslonì
Skoro bit će izvàršeno.

I neckneći uputì se
Glasoviti vojevoda,
Da zapovied izvàrši se,
Kû mu slavno vieće podà;

I zatečè konja plaha
Put Žegara rodna svoga,
Gdie u kratko kad dojahà
Dozvà momka uzdanoga,

Kî se bieše porodio
Biogradu u zlatnomu
I od dieteta uvierio
Voevodi se hrabrenomu,

Ter mu veli: Sinko mili,
Tvoja viernos i dobrota
Očiti mi svedj su bili
Sviedok tvoga od života;

Zato svedjer gledô te sam
Kô se gleda sin jedini
I od tebe skrio nijesam
Što mi je sàrca u dubini;

I ako ljubav, koju tebi
Krepku nosim, neima miere,
Čin da tako miere u sebi
Neima stavnos tvoje viere.

U potrebi mojoj sada
Za ljubav mi ljubav vrati,
I ako sàrce tvoje vlada
Viera, vierom me ne plati.

30.

35.

PIEVANJE TREĆE.

45

Podji, podji, prošetaj se
Biograda do rodnoga,
Čuj, kâ vojska skupila se
Sred Budima kraljevskoga;
Hitro išti, pomno izpita',
Gledaj, slušaj, svud nasàrći,
Na kû stranu hoće od svita
S kîem li pukom boj zavàrći?

Koje bojne sprave čine,
Kî broj vojske oni imaju,
Koje rede i načine
Za boj sliedit postavljaju?

Tvâ će pomnja i hitrina
Sve potanko razviditi;
Onieh rodjen sred krajinah
Ti od sumnje nećeš biti.

Podji u čase sviem častite;
Pomnja tvoja, tvoja viera
Čin' da u putu pospieši te
I stupaje tvê da tiera.
Bàrzo ću se ja nadati
Da ćeš mi se povratiti;
Podji, mâ te ljubav prati,
Podji, bog će s tobom biti. —
Tako vierna momka odpravì,
Kî odletjè vietra bàrži;
A on opet misao stavì
Naredbe ine da izvàrši.

A trogirski biskup sveti,
Sliedèć dielim od milosti,
Tužniem težke tuge odnieti
I obratit ih u radosti:

40.

45.

PIEVANJE TREĆE.

47

Tiberijade koji vode
Ne s zlaćeniem galijami
Prodjè u družbi od gospode,
Neg s ribarim i s mrežami.
Tako jedreć plav nadjè se
Blizu miesta Ploča zvana,
U diljinu kâ stere se,
Morskiem vodam zakopana.
Odi taki vietar zavì
I u naglosti takoj skočì,
Da sviem u hip jedan stavì
Strah na sàrce, smàrt na oči.

I nepomnja ali je bila
Onieh, koji plav vladahu,
Ali od plasieh valah sila,
Kî se vladat nepuštahu :
Na hrid, móre koju krije
I nemože vidjeti se,
Mnokrat udrì, najposlije
Razbijena izgubì se.
Nieki iz glasa pomoć pita,
Jer ga mutni vali trude,
Nieki plije, nieki hita
Šticu izplivat da š njom bude.

Svak o sebi sám nastoji,
Svak vàrh sebe misao ima
I u lednom se móru znoji
S strašnom smàrti pred očima.
Neprestaju svi vapiti
Boga, da im snagu poda,
Da izplivat i iziti
Iz utopnieh mogu voda'.

55.

60.

48

IVAN SVETI.

Sám hodjaše biskup sveti
(Začudjena da se upazì
Ista narav, kâ na svieti,
Buduć težka, doli slazi)

Po valoviem sinja mora,
Po suhomu kako kraju;
Ni mu je more od umora,
Ni ga vali prepadaju.

Nečudi se, o naravi!
Ove sgode tač zamierne,
Dar ovo je od ljubavi,
Kòm bog ljubi svoje vierne.

Ove sluge on uživa
Vârh mnozieh postavljati;
Ove sluge on doziva
Rajsku rados uživati;

Ove odbira medju ostale
Pravednomu po svom sudu,
Svetilišta da od hvale
Posvetjivat njemu budu;

On podlaga slugam oviem
Pod stupaje svetieh noga'
Svemogućtvom njegoviem
Jaze móra prestrašnoga.

Zato ništa nečudi se
O naravi zapanjena!
Jer tvâ narav nahodì se
Božjom rukom pretvorena.

Kad se nadjè on na kraju,
Ter ugledà, gdie svi ostali
U mnogomu biehu vaju
Jedva živi izplivali:

65.

50

IVAN SVETI

Ponižene hvale Tebi
Svaki od nas eto nosi,
Jer ovakoj u potrebi
Tužnieh ljubko pogledò si. —

Kad svàršì ovo, opeta oni
U besiede rieše ove,
Učinjeni jur smioni
Blage rieči na njegove:

Našieh dušah drag pastiru!
Vidieli smo božja čuda,
Gdie val morski Ti u miru
Bez nijednoga plešeš truda;

A mi, griesim obtežkali,
Gdie tonemo u dubine;
1 da nismo Tebe imali,
Milostivi gospodine :

Nami màrtviem zaisto bi
Jaz morski se zajazio
I nebi ostò od nas, tko bi
Rieči rekò, glasa odnio;

Neg molitve dielo tvoje,
Krepko ufali u koje smo,
Nas na suh kraj dovelo je
I izplivali š njime jesmo.

Ali vajme! kako veće
Prehranimo da se tužni,
Gdie s ovake zle nesreće
Ostali smo goli i dužni;

Ostali smo bez ničesa:
Ubogarska naša hrana
S nesmiljena vàrla udesa
U móru je ukopana.

80.

85.

PIEVANJE TREĆE.

51

Odkud veće da ufamo
Mi s dicčicom preživieti?
Odkud pomoć da imamo
Za njim gladniem kruh donieti?

Ti, Ti ćačko od nevoljnieh,
Gledaj ove grozne suze,
Koje iz očih ucviljenieh
Bez prestanka proliju se.

Ova šteta, razsap ovi
Čini štogod da Te utište,
Milosàrdno blagosovi

Tko blagosov tvoj sveti ište. —

Nepustì im ino rieti,
Znajuć želje sve njihove,
Neg im on čas biskup sveti

Odgovore podà ove:

Dà toli ste vi ufanje
Tako bàrzo izgubili
I tako se u skončanje
Izgubljeni postavili?

Da vlas gdie je svemoguća,
Koja od móra vâs slobodi?
Toliko je pobieguća

I pušiva viera odi?
Vašiem očim vi gledate,
A pamet vam nedohita,
Kâ za čudo spoviedate,
Božja diela znamenita.

A neumiete božanstveno
Milosàrdje pomoliti,
Što je u móru utopljeno
Da van bude povratiti?

90.

4*

52

IVAN SVETI

Bàrzo, bàrzo u ovo doba
Svi kleknite poniženi,
Od krivine i od zloba'
Pokajani i skrušeni! —

Svi padoše na koliena,
Grozniem suzam poštrapani,
I obratiše ucviljena
Sàrca i oči k viečnoj strani.

Svaki od njih govoraše:
Niesmo ćaćko milostivi
Mi ufanje krepko naše
Izgubili — Bog zna živi.

Neg molimo Tebe istoga
Kî si ugodan nebesima,
Da se smili, moli Boga,
Nam uboziem griešnicima.

On će tvoje blag i mio
Vruće molbe sve primiti,
Kî je tvojiem podložio
Nogam morski val sàrditi.

Za ove Te suze grozne,
Koje obilno svaki prolì,
I za uzdahe sej žalosne
Svi molimo, za nas moli. —

Na goruće ove uzdahe,
Koje začù podirati
I na suze grozne i plahe,
Koje vidiè prolivati,

Običajnom svôm milosti
Sàrce užiže i ganù se,
Požalì im sve žalosti
Na njihove suzeć suze.

95.

100.

PIEVANJE TREĆE

53

Pak znamenje križa sveta
Várh pučine morske učinì
I vrati im zdravu opeta
Plav razkošnoj u tišini;
I iz utopnieh valah i voda'
Čini ciela da izplije
Bačva vina, huda sgoda
Njim na očim kû proždrijè
Tač, da móra kaplja jedna
U onom vinu nenadjè se,
A od vina kaplja nijedna
Ni izginù ni proliè se.
I ništa im nepoginù.
Jer sve na svom miestu staše;
Tiem u skupu svi jedinu
Ovu piesan zapievaše:
Mi hvalimo Tebe Boga,
Sàrcem, snagom, kê imamo,
Gospodina svud slavnoga,
Tebe sama spoviedamo.
Tebe viečni ćaćko, Bože!
Zemlje okoliš svekolike,
Sve, što umije, zna i može,
Časti i slavi po sve vike.
Tebi andjeli, družbe mile,
Tebi nebo u ljuvezni,
Svieh mogućtvah jake sile
Tebi ugodne poju piesni.
Tebi liepi Kerubini
Čâs i diku pripievaju,
Tebi ognjeni Serafini
Začinati neprestaju:

105.

34

IVAN SVET

Svet, svet, svet si Gospodine,
Sabaot Bože, naš uresu!
I Tvê slavne veličine
Nebo i zemlja puni jesu.

Po svem svietu razglašeni
Kor preslavni učenikah
I prorokah broj hvaljeni
S bielom vojskom mučenikah
Tebe slave, stvorca svoga,
Tebi hvale podavaju,
Tebe sama časte Boga
I Tebi se svi klanjaju.

U razlike još jezike
Po svieh stranah segaj svieta
Tvoje hvale, časti i dike
Svud spovieda càrkva sveta,
Glaseć, da si ćačko pravi
U neizmiernoj veličini;
I istom slavom da se slavi
Tvoj sin viečni i jedini;

I jednaka da se ima
Duhu svetom dati slava,
Koji tužniem umàrlima
Utiešenje rajsko dava.

Kralj od slave Ti, Ti jesi,
O Jezuse Bože živi;
Ti si ćačku od nebesi'
Sin rodjeni, ljubežljivi.

Za oslobodit sviet od prieka
Grieha i ljudstvo sve od zlobe
Ti uzè tielo od čovieka
Sred dievičke svete utrohe.

115.

PIEVANJE TREĆE

57

Moleći Te da, Ti kako
Dare odi davaš nami,
Uputiš nas putom tako,
Rajskiem vode kî stranami.
A to cieća sina Tvoga,
Koji s Tobom Bog gospodi
U jedinstvu presvetoga
Duha, kî od Vas Bog izhodi. —
Kad ovako poniženi
Vicćnom Bogu zahvališe,
Za u Šibenik doć žudjeni
Malieh dobah broj stratiše.
Na daleče čuda ova
Zlatnom trubljom glas prenesè
I od imena Ivanova
Hvala i slava svud prostriè se.

135.

Zaletiè se paček slava
Vârh iztočna kola svoga,
Glaseć tudjieh sred dâržava'
Čâs biskupa trogirskoga.

Dalmatini njega znati
I vidieti svi željahu;
A Arnauti i Hârvati
Klanjat mu se dohodjahu;

A, kî način nebi imali
Za do njega moć doprieti,
Bogoljubno čâs davali
Sàrcem bi mu i pameti;

I sve, što je hvalah i dikah,
Samom njemu podavahu
I od malašna do velika
Za sveta ga spoviedahu.

140.

PIEVANJE ČETVÀRTO.

59

Svietlos tminom pokrivena,
Dan u odieći càrne noći,
Ljubav jedom zamiešena,
Boj, kî smirit nije moći;
Nemir mirom ogradjeni,
Strah, smionstvom kî se odiva,
Razsap, kî se koris scieni,
Život, kî se neuživa;
Oblak, koji sviet zastire,
Mrak spoznani, kî zasliepi,
Móre, razum kê proždire,
Val, kî topi razbor liepi;
Magla, kriepos koja krije,
Slas, s kojom su sve gorkosti,
Pokoj, u kom pokoj nije,
Rados svake bez radosti;

Sàrda, striguć koja reže
Od života žicu udesnu,
Plam, kî pali a nežeže,
Lieva, koja sieče desnu;
Jed, u željam kî se uzdàrži,
Želja, jedom kâ se davi,
Vietar, koji lomi i kàrši
Zdravlje našoj u naravi;
Poplavica, s kôm se ore
Tielo i duša s svieta ovoga
U dubinu i ponore
Viečne jaza paklenoga:

Liepa duša, koju stvorì
Bog priličnu sebi istomu,
Svojom kàrvi kôj otvorì
Vrata raju nebeskomu.

10.

PIEVANJE ČETVÀRTO.

61

Zvek bubanjah i trubalja',
Kî se čine čuti svudi,
Knežtva ugarska bližnja i dalja
Na boj zove, na rat bûdi.

Svi dohode u pospiehu,
U ponosnoj slavi i dici;
I skupili jur se biehu
Pod stieg kraljev svikolici.

Knezi, kîem se vojska vlada,
Stanje u gradu uzimaju;
A ostali izvan grada
Pred šatorim prebivaju.

I izpraznos da nebude
Hrabrenstvo u njih zadriemati:
Bojniem igram bojne trude
Veselo ištu zabavljati.

Na kraj rieke od Dunava,
Gdie prostrano polje stoji,
Vitežkieh sred zabava'
Trajat brieme svak nastoji.

Knez sigetski, mladieh lieta',
Komu lice ružom zene,
A u ognju sjaju opeta
Oči liepe i ljuvene;

Kad na nebu razvedrenu
Jedno jutro Febo siedè,
Da kočiju svu zlatjenu
Po bilježnom pásu izvede:

Dva šatora liepa iznesè
Na kraj polja sviem široka,
Izmiešana kâ izvezè
Svila s zlatom od istoka.

25.

62

IVAN SVETI

30.

Pod jedniem na zlatnomu
Sagu uresnu on siedjaše,
U oružju vas golomu,
Samo lice nekrijaše.

Pred šatorom na panj stavì
Štit, na komu u sred móra
Vietar vije bojnom plavi,
S pismom od sgar: *bez umòra!*

Kò da tiziem htiaše reći:
Da kàrvava u sred boja
Težke trude podnoscći
On nećuti nepokoja.

A pod druziem šes voevoda'
Od njegova knežtva stahu,
Plemenita od poroda,
Duge rede kî brojahu.

Peêset konjah napravljenieh
Za bojne igre spravnih staše;
Peêset kopljah pozlatjenieh
Slugah peêset uzdàržaše.

Čini opeta postayiti
Od šatora s desne strane
Na panj drugi uznositi
Ove rieči uzpisane:

Knez Valdimir odi ima
Danas s kopljem ukazati,
Da se izvàrstan vitez neima
U ljubavi zabarljati;

A tko inako ricti smije,
Na vitežkom konju neka
S kopljem dodje da se bije:
Jur ga slavni vitez čeka.

35.

64

IVAN SVETI

U ovi način vojevati
Imam suproć meni istomu,
Ako hoću krunu imati
U kraljestvu nebeskom.

Kad bi našo, gdie skroveni
Zec i kuna leže u jami.
Rekao bi: tako i meni
Triebi je skrit se taštinami.

Zamislio bi, kad medvieda
Stane i vepra on ranjati:
Pút, sviet, vraga u poreda
Ovako imam dobivati.

Kad bi gledo, gdie psi deru
Vuka i risa sárditoga:
Htio bi razdriet na istu mieru
Želje, kě su bez razloga.

Kad li bi opet on košutu
Strieljo iz lúka snažno i jako,
Reko bi: imam po istom putu
Strieljat dielo svako opako.

Put nebesah kad bi vidio
Gdie su ptice perja tisli,
On čas bi i on obratio
K Bogu pomnju, sárce i misli;

Tako izgled svich dobara'
U zabavi nahodjaše;
Paček kriepos da neshara
Dobrotom se zabavljaše.

Nu protivnik sviem měrzeći
Od ljudskoga sahranjenja,
Mučno u sebi podnoseći
Ova rajska zabavljenja:

50.

66

IVAN SVETI

Š njima odletiè, ter opaki
K Smederevu kad dohàrlì,
Pochè iskat način svaki
Radomira da opârli,

Veleć: ako sama jedna
Iskra bude njega udriti,
U sàrcu mu bit će vriedna
Požar, ne plam, razgoriti.

Nu njegove sve jakosti
Nejake se iznadjoše;
Jer izvàrsne tač kreposti
Silu dobit nemogoše.

Zašto od ognja strahovita
Iskra po iskra netom sinù
Na led sàrca kamenita:
Svaka ugasì i ostinù.

Tako i morske vidiš vale,
Kad se stave u potieru
Ter se uzdižu, krajne žale
Da pokriju i prožderu;

Gdie za valom val ureda
Razbija se i razmeće
O hrid, kâ mu napried neda
Ni malahno proći veće.

Predobit se lasno mogu
Sve od pakla sile prike,
Podložit se kad razlogu
Budu želje svekolike.

Videć silnik noći tmaste
Gdie ono sàrce od kamena
Tvàrdje izhodi, jače raste
Na udarce plama ognjena:

65.

PIEVANJE ČETVÀRTO.

67

70.

Sile oštre i nemile
Na najjače sàrce obratì,
Za najjačiem silam sile
Toli snažne izhàrvati.

Jedno jutro, kada izvodi
Zelenieh iza gora'
Tančac miloj u slobodi
Pred sunčaniem koliem zora:

Huda napas na se stavì
Sliku istoga slavna bana,
I Jerini sì njom se objavì
Kâ u snu bieše ukopana.

Bieše ova dikla mlada
Nad sviem liepa i gizdava;
Smedereva ures grada,
Kćerca kneza Radoslava;

A i malo prie toga
Njoj mladjanoj smàrt nemila
Bieše ćaćka ljubljenoga
S milom majkom ugrabila.

Njoj pred oči netom dodjè,
U ove tašte rieči prasnù:
Ti počivaš, o gospodje,
U pokoju mirnu i lasnu;
A ja, trude neizrečene
Tàrpeć neimam jaoh pokoja
Bez pomoći tvê žudjene,
O razbludo sladka moja!

I mož' pustit, da uzdiše,
Tko te ljubi već neg sebe:
Paček, vajme, da izdiše
Stokrat na dan sliedeć tebe.

75.

5*

PIEVANJE ČETVÀRTO.

73

Ona trudne oči otvorì;
I kad blizu sebe ugledà
Dragu ljubav, s koje gori
Živiem ognjem u sred leda;
San scieneći da je vara —
Kô i prie — koji užročì
Da je ovako na smàrt shara
Laživ pogled drazieh oči:

U nesviesti vapit poče:
Bieži od mene sàrdo huda,
Zla nakazni, vàrli uzroče
Mê bolesti, moga truda!

Tmaste noći tamni sinu,
Sne! od umàrlih izdavniče,
Sva pri komu dobra ginu
A zla restu, nemir niče;
Bieži, bieži tja od mene,
Neka što se može bàrže
Mê bolesti neizrečene
S mojim životom jaoh dovàrše;

Jer što kažeš najizvàrsnie,
Izdavnosti sve su očite.
S kîem podobna plata nije
Moje viere stanovite. —

Odi se opet prenemožè;
Ali opeta ban čestiti
Biegući joj, sve što može,
Duh nastoji povratiti,

I govori: utaži se!
Niesi od sna prevarena;
Od bolesti osviesti se,
S kê si na smàrt dovedena.

120.

125.

76

IVAN SVETI

Eto tebe ja za pravu
Vierenicu primam moju;
Zato liepos pregizdavu
Razveseli odsad tvoju.—

Kad ču ove rieči mile
Zatravljena ljubovnica:
Raniem ružam liere biele
Od vedroga prosù lica;

Pak uzdišuć, za odahnuti
Od bolesti neizrečene,
Reče: dà su trudni puti
Moji i muke mê blažene!

Kad ovako liek življeni
Prima sàrce mê ranjeno
I kad pokoj ovi meni
Davaš, dobro mê ljubljeno!

Ah! koliko ja vesela
Tebe uzimam, moj pokoju,
Za gospara u sva diela,
Za mû sreću, za čes moju!

A ti uzmi mene od sada
Na zapovied kô dvorkinju;
Ti, ti pače mene vlada'
Kako slugu i robinju.—

Kad ban slavni rieči ove
Čù od ljubljene dievojčice:
Čiste i časne njoj cielove
U rumeno podà lice;

A duh tamni viečne noći,
Videć kroz vez ovi sveti
Potlačene svoje moći
Busù u ponor tmasti i kleti.

145.

PIEVANJE ČETVÄRTO.

77

150.

Pak Radomir ban zatieme
Vierenicu na rodjeni
Dvor odvedě, gdie na brieme
Mirno ostaše sjedinjeni.

I u miru veselomu
Š njom mladjanom dni vodeći
Poznà u sàrcu stravljenomu
Svej rastieti oganj veći.

Ona opet u veselju,
Ljuvenoga puna mira,
Sàrce, misao, pomnju i želju
Izvan njega neprostira.

I ako ona njega dvori,
Od njega i ona jes dvorena;
I on istiem plamom gori,
Kîem je i ona razgoriena. —

U to i trublje sa svieh strana'
Začuše se zamnivati,
Koje i slavna zavu bana
Otit s iniem vojevati.

Trudno mladoj bì podnieti
Nje ljubljeni da je ostavi,
I odlučì u pameti
Na boj otit š njim kàrvavi;

I govori njemu ovako:
Kud bez mene ideš sada?
I ja imam sarce jako
Kô se od smàrti neprepada;

Sliedit ću te vierna druga
Medju koplja, medju maće;
I, ako hoćeš, bit ću sluga:
Neostavi me, sladki braće! —

155.

78

IVAN SVETI

Na glas liepe i ljubljene,
S koga ugodni plam izgara
Od ljubavi neizrečene,
Slavni vitez odgovara:
Ah! uduši, liepa moja,
Želje od strašnieh ovieh spravah
I požude vàrle od boja
I vitežkieh od zabavah;

Jer, ako bi sreća dala
Da ti u vàrlom padeš boju,
Moja duša tad bi ostala
Màrtva s tobom, moj pokoju!
I ti bi ista uzrok bila,
Da, u smàrtnoj u pogubi
Čuvajući moja mila
Tebe, život moj se izgubi;
Tiem ostavi; er će biti
Meni u istoj kàrvnoj rati
Mir i pokoj moj čestiti,
Kad ti u miru budeš stati.—

Utažì se dikla mlada,
Za utažit dobro svoje,
Zasve er se njoj razpada
Plačno sàrce jaoh na dvoje.
A i on plačuć odielì se
Od života draga svoga,
I u sàrcu svej boli se,
Dalek sàrca ljubljenoga;

I sve tuge i žalosti,
Kê na svietu mogu biti,
Na daleče nje lieposti
Ćuti vitez glasoviti;

160.

165.

80

IVAN SVETI

Šes voevodah hárlo ustaju
Pomni u to svikolici.
I kacigu postavljaju
Knezu u mnogoj časti i dici.
On na konja hitro skače
I vitežko koplje uzima;
Njim otresa sve što jače
Može i snage sve što ima;
I jur spravan za udrit se
Konja plaha jedva uzdárži,
Koji neda ustavit se,
Neg se izvija, puha i hárži.
U to vitez inostrani
U ove se rieči oglasì:
Kneže slavni, vriedni i znani,
Koga vas sviet časti i glasi;
Izvársnije niesi mogo
Igre zavàrć ni iznat rati
Za hrabrenstvo tvoje mnogo
Gospodi ovoj ukazati;
I zaisto iznašo si
Hvaljen uzrok igre od ove,
Zašto teziem ukazo si
Da te na trud slava zove;
Samo uzdarje neznam koje,
Koju slavu, čás i diku
Spravio si strane od tvoje
Boja ovoga dobitniku.
Zato, ako je tebi ugodno,
Dar u boju budi ovomu:
Tko dobije da slobodno
Zapovieda dobitomu;

175.

180.

82

IV\\ SVETI

190.

Nu za tebe nedàržati
Odi u sumnji dugo odveće,
Ovo od tebe hoću imati
Za uzdarje moje sreće:

Sve ostavi. što imaš odi —
Mê dobiti dar ovo je —
Ter me pomno sliedi i hodi
Gdiegod meni ugodno je. —

Knez, zabušen i pun srama
Pred očima svieh bojnikah,
Reče: sreća tvoja sama
Tebe učinì dobitnika;

Nu dobio si i sve hvale
Predobite jesu moje
I samnom su na tle pale
Izpod ruke srećne tvoje;

A u dar tvoje od dobiti
Tebi davam mene istoga;
Služit ću te i sliediti
Dobitnika svud slavnoga.—

Najstarijemu voevodi
Zatiem čini znat ureda,
Da njegova knežtva vodi
Vojsku gdie kralj zapovieda;

I prut njemu od oblasti
Predà vojstva od svojega;
A on sliedi puna časti
Dobitnika mogućega.

Za njim jašuć preplivaše
S konjim rieku od Dunava;
A vitezi oni ostaše
Bez igarah i zabavah.

195.

PIEVANJE PETO

85

Došied k njemu, sred uzdaha,
Lievajući grozne suze,
Jedva od truda i od straha
Spoviedati ovo uzè :

Vriedni i dobri gospodine.
Ja obidoh, ne bez smeće,
Sve ugarske pokrajine,
Gdie čuh vele, vidieh veće.

Vojska, broja kâ neima,
Kâ nije ikad vidiela se,
Oko mirah od Budima
Pod stieg kraljev skupila se.

Biogradu u zlatnomu
Nu 'er nemogoh ništa znati,
K Budimu se kraljevskomu
Sám usudih putovati.

Kê studeni, koje trude,
Koji podnieh strah neizrečeni,
Za izpunit tvê požude, —
Nitko nezna neg Bog viečni.

Dodjoh, vidieh, vid žudjeni
Da bih tako izgubio;
A da niesam, vajme meni,
Ni otišo, ni vidio.

Nadjoh draga bratučeda,
Komu dah se ja poznati,
I od njegovieh čuh besieda'
U ovi način spoviedati :

Eto vidiš, kô velika
Vojska leži oko grada;
Koju da imam sto jezika'
Nebi sbrojio ja ikada.

15.

20.

PIEVANJE PETO.

87

30.

I ovi rodna kneza imaju,
Naponase svaka strana,
Kī zapovied svi slušaju
Radivoja, slavna bana.

Nu obrati pogled sada
Na vojsku onu načinjenu,
Kà u Budima stoji grada
S lieve strane u zelènu:

Naikrat, Pelic, Selja, Transkin,
Kere, Segen, Ugoča, Ungvar,
Zagreb, Krajic i Varadin,
Komora i š njom Baranjujvar:

Knežtva bojna od starine;
Odpraviše ih na boj novi,
Stara da im neizgine
Slava, neg se š njih ponoyi.

I ovo svako miesto uredno
Svoga kneza časti i gleda;
A njim opet sviem zajedno
Ban Družimir zapovieda.

U càrljènu odieveni
Opet su ono puci slavni,
Kîem ban Uroš svud hvaljeni
Voevoda jes poglavni.

Svaki od knežtva rodjenoga
Vlastitoga kneza sliedi,
Koji bana hrabrenoga
Poslušaju zapoviedi:

Šarac, Semlin, Siget, Valpon
I Parečac i Salavar
I s Požegom jaki Šopron
I Debrecin i Genivar.

35.

88

IVAN SVETI

Ono je onieh broj vitezah,
Kî za slavu na boj hode,
Svi sinovi banah i knezah
Svi dostoje voevode.

Iz dalekieh od nas stranah
Sviem obilno spravljeno je
Za godište cielo danah
Što za hranu potrebno je.

Vidiš strašne grede one,
Dubah od davnieh usiečene;
Na njih glave usione
Od bronce su postavljene;

Glave, koje sliku imaju
Biesna od ovna rogatoga,
Kojiem mire razbijaju
Od kamenja žestokoga.

Njih gvozdeniem verigami
Sto junačkieh rukah smuca;
Tiem najjači tvàrdi kami
Pod udarcim vàrliem puca.

Sad u tvojoj ti pameti
Razabiraj, koje slave
Sliediti će svud po svieti
Ove naše bojne sprave.

Nepoznana miesta i puci
Nam pred noge padati će
I zatupljen mač u ruci
Dobiveniem ostati će.

Primorska će Dalmacia
Osvojena najprie biti;
Pak Stiria i Austria
Lasno će se predobiti. —

40.

45.

PIEVANJE PETU

89

Kad ja začu rieči ove,
Sárce mi se jao razpadè;
I očutih trude nove,
Teže smeće, vàrlie jade;
I što mogoh prie od njega
Ja se odpravih, neka prije
Tebi pomno glas od svega
Moja viernos pripovije.

Vraćajuć se u ove strane
Svuda iznadjoh bojne sprave
I moste upazih sazidane
Várhu riekah Save i Drave.

Tiem obratit na nas svoju
Silu ima vojska čudna,
Kû ne u vàrlom dobit boju,
Nu odoliet joj styar je trudna.

Što sam čuo i vidio,
Sve sam tebi, Bog zna živi,
Istinito spoviedio
Gospodaru ljubežljivi. —

Rieči ove kad dovàršì,
On čas vierni voevoda
K Zadru otidè vietra bàrži
Vladaocim da glas poda.

Zasve da je noć prostàrla
Sinje mrake, on nehaje,
Nego tekuć konja hàrla
Nepočiva, neostaje.

Nemogu se izriet hvale,
Viernos na sviet kê dostoji,
Nad kreposti jer se ostale
Najizvàrsnija ona broji;

50.

PIEVANJE PE TO

91

Njega vojska svakolika
U radosti mnogoj primì
I od malana do velika
Sretè dvorniem pozdravimi.
On sviem puno lice kaže
I veselja i ljubavi,
I što može liepše i draže
Svih ih časti, hyali i slavi.
Zatiem na što zlatni sieda,
Milostivom ter besiedom
Prohoditi zapovieda
Svich preda se skladniem redom.

Pàrvi se Uroš ban ukazà,
Mudar s znanja i besiede,
Starieh lietah, vedra obraza,
Deset knezah njega sliede.
Dvanaes tisuć' oni vode
Svojich rodnich miestah ljudi',
Izabranich od gospode
S bojnieh dielah slavnich svudi.
Càrljeniem su haljinami
Svikolici odieveni;
S sabljam, luciem i strielami
Idu na ovi boj žudjeni.
Ovo su oni, koji slavu
A ne platu dvore i časte.
Neštede istu svoju glavu
A da ugarsko ime raste.
Njih nelede zimni mrazi,
Lietno sunce njih nepeče;
Skokom goru svaki uzlazi
Rieku pliva, polja teče.

65.

92

IVAN SVETI

Slavom samo uznose se,
Kû vojujuć dobivaju,
I njom samo da se urese,
Straha od smàrti neimaju.

Drugi izidè svud hvaljeni
Ban Goroslav, znane sviesti,
I za njim su izredjeni
Svietlieh knezah šesnaesti.

Šesnes tisuć' oni u broju
Vode vojstva smionoga,
Kî ni u miru ni u boju
Nestraše se od nikoga;

Lakomi su izvan miere;
Tiem za grabit i ukrasti
Bez Boga su i bez viere,
Bez milosti i bez časti.

Uzdàržati nemogu se
Od sramotne lupežtine,
I za ugrabit stavljaju se
Na sve zlobe i krivine.

Svi naprave žute imaju,
Harbe nose, a na pasu
Srebàrne im sablje sjaju,
Uzde i sedla srebàrna su.

Ban Radivoj jesti treći;
Petnes knezah prate njega;
Svi su modroj u odieći,
Konji su im bielji od sniega.

Dvaes tisućah hrabrenieh
Vitezovah idu š njima
Na boj učnieh i izbranieh
Meu najboljim vitezima.

70.

75.

PIEVANJE PETO

93

Vučjiem kožam oda svudi
Sebe i konje odieli su,
I od konjah i od ljudi'
Vidiet pravi vukovi su.
Šestoperac nosi svaki
I vitežku sablju uza se:
Udriti je na dva jaki,
Tri dočekat neustraša se.
Mučno od boja lice odvrati,
I nasàrće bez prepasti;
I ako pade, možeš znati
Da zamienjen hoće pasti.
U četvàrtom ide redu
Ban Družimir glasoviti;
Nosi munju u pogledu,
Tries u ruci ognjeviti.
Za njim jašu tridest knezah
Od ne manje hrabrenosti,
Šeset tisuć' kî vitezah
S sobom vode snažnieh dosti.
Zelena ih resi odieća,
Svaki oružjem viešto vlada;
Slava ovieh jes najveća
Uzlaziti mire od grada;
Od gvozdene zato žice
Nose odieću na odieći,
Za pás dàrže siekirice,
Ćordu u ruci, štit na pleći'.

Kade prodjè liepiem redom
Vojska ovako oružana,
Stavnom dozvà kralj besiedom
Poglavita četàr bana,

80.

85.

94

IVAN SVETI

Ter im veli: moji uzdani,
Pomnja ima vaša biti:

Kad prosine zrak sunčani
Sjutra vojsku uputiti.

Medju vami pàrvo ima
Ban Goroslav miesto uzeti
S svojiem vriedniem bojnicima
I svoj pàrvi stieg iznieti;

A opet neka njega sliede
Bivoli oni, kî smucaju
S ovniem glavam jake grede,
Tvàrde obzide kè valjaju.

Ti ćeš uzet, Radivoju,
Drugo miesto medju nami,
I uputit vojsku tvoju
Za bivolim i gredami;

A za tobom triest dvoranah
Najviernieh hoditi će,
Kî će pratit triest sehsanah,
Koje hasnu nositi će.

Na tri diela vitezove
Družimire tvoje izredi,
Ter sehsane s hasnom ove
Neka jedan dio sliedi.

A za njima hranu opeta
Nositi će, kâ se donijè
Iz dalekieh stranah od svieta,
Svi kameli i kočije.

Drugi će se uputiti
Dio vitezah za ovima;
Treći uzdana straža biti
Od života moga ima.

90.

PIEVANJE PETO.

95

A preda mnom stieg zlaćeni
Knez će nosit od Gemera,
Sir na komu okrunjeni
Put nebesah stere pera.

Čergah, odarah i šatora'
Kiem su pomnje naslonjene,
Sustupice bez umora
Neka jezde blizu mene.

A za oviem neka hode
Svi târgovci i obilne
Târgovine, koje vode
Za uzdâržanje vojske silne.

A ban Uroš vojsku svoju
Najposlednji uputit će
I, običaj ko je u boju,
Nami uzdana straža bit će.—
Kad kralj podà red ovaki,
Na kraljevski dvor se odpravì,
Gdie ban i knez sliedi svaki
Njega u scieni i u ljubavi.

A u glas jedan ljubežljivi
Vojska zaupì svakolika:
Kralju slavni, živi, živi!
Do što lietah, do što vika';

Mi veselo sliedit ćemo
Tvê kraljevske sve stupaje
I pod tvû vlas stavit ćemo
Sve od svieta ćetar kraje.—
On podsmiehom vedriem kaže
Da neizmiernu rados ćuti
I da neima stvari draže
Neg li ovake glase ćuti.

95.

100.

104

IVAN SVETI

Ti od grieha i od svakoga
Zla, kojiem nas grieh napàrtì
I od sàrčbe gnjieva Tvoga
I od nenadne nagle smàrti;

Od vražjieh svieh zasieda',
Od željah i zavidosti,
Od pogubna duši jeda
I od duha od bludnosti;

Od nevolje neizrečene,
Kâ cieć grieha na nas hodi,
Munje, trieska, smàrti viečne:
Gospodine nas slobodi.

Za Tvê otajno upùtjenje,
Za došastje na ovom svieti,
Za prečudno porodjenje.
Za kàrst i pos Tvoj presveti,
Za križ, muku i smàrt priku,
Za ukop Tvoga od tielesa,
Za uzkàrsnutja slavu i diku
Za uzišastje na nebesa

I za obilnos onieh dara',
Kê primiše učenici,
Kad im sveta duha od sgara
Poslà od ognja u prilici;

Još, kad dodješ sviet suditi,
I od paklene viečne tmine
U dan oni strahoviti
Slobodi nas Gospodine.

Griešnici smo, Bože mili;
Nu cieć rajske Tvê ljubavi
Grieh naš prosti, nam se smili
I čuj naš glas, Bože pravi.

40.

45.

406

IVAN SVETI

Zemlji našoj voće ugodno
Daruj, čuvaj, brani i štiti;
Svako dubje čin' da plodno
Nam se bude učiniti.

Sviem vierniem, kî s ovoga
Svieta otišli jesu veće,
Milosàrdja cieća Tvoga
Daruj pokoj viečne sreće.

Ove uzdahe boležljive
Izpred Tebe neodreni,
O kladenče vode žive,
Naš Jezuse obljubljeni.

O jaganjče božji, od svieta
Kî grieh dižeš Tvôm milosti,
Molimo Te svi opeta
Smili nam se, čuj nas, prosti. —

Ove iste ricči izrieti
Čù se vas puk skrušen dosti:
O jaganjče božji sveti
Smili nam se, čuj nas, prosti.

Najstariji pop zatieme
Put nebesah oči obratì
I uzè glasom velicieme

Božju ovako pomoć zvati:

Bože, koji od skrušenieh
Niesi uzdahe pogàrdio,
I žalostim obkruženieh
U rug ljubav nies stavio;

Vidi licem ponižene
Sej molitve, gdie Te zovu,
Kê su od nas učinjene
Za nevolju našu ovu;

55.

60.

110

IVAN SVETI

A u ovomu vieću danas
Vi imate spomenuti
Kî za obranit i grad i nas
Najizvårsnii jesu puti.

Tiem počmite jur zakone,
Kê vam drago, postavljati,
Za od sile usione
Vitežki se odhårvati.

A najpårvi ja izrieti
Hoću ovakoj u nevolji
Put, razbiram kî u pameti
Od dobiti za najbolji.

Jes u gradu Šibeniku
Biskup grada trogirskoga,
Za dobrotu svà veliku
Kî je ljubljen mnogo od Boga;

Jer, kâ čini on čudesa,
Sviedok jesu na sem svietu,
Da je odabran od nebesa'
Slavu uživat rajsku svetu.

Tiem ja želim, da pošljemo
Njega molit, doći nami
Pokoj dati, koji ištemo,
Svojiem svetiem molitvami.

On je dobar i nevoljno
Svako bitje pomoć ište,
Teziem čineć dobrovoljno
Bogu ugodno svetilište.

Zato ušam, da ćo doći
Štogod može k nami prie,
Za doniet nam svê pomoći,
Kê želimo najmilie.

90.

PIEVANJE ŠESTO.

111

On će i htienjem uputiti
Božjiem svako naše htienje.
I on nami ima biti
Štit, obrana i spasenje. —

Kad dovàrsì sej govore,
Uzeše se svi šapati
I potajne u žamore
Misli svoje odkrivati.

Zatiem skladni i jedini
Odlučuju, da se ureda
Po svoj ima kraljevini
Pítat pomoć od susieda';

Dva poslati poklisara
U biskupa trogirskoga.
Skupit čeljad od kotara
Dobru boja za ovoga;

Diecu, starce, nemoćnike
S ženam na otok prebroditi;
Male živine i velike
Sagnat u grad, žito uniti;

U varoju razyàrè sgrade,
Kuće u seliem po tle obalit,
Posieć plodne vinograde,
Žitna ognjem polja opalit.

Nepriateljem da neostane
Hrana mala ni velika
Blizu grada s nijedne strane
Ni za konje ni konjika;

Na otoke red podati,
Da skladniem svej načinom
Grad uzbudu dobavljati
Travom, dàrvim, ribom, vinom;

95.

100.

112

IVAN SVETI

Po svieh mirih svega grada
Puk s vlastelim razdieliti
I jednoga, ki svieh vlada,
Poglavicom učiniti.

Zatiem opet dozivaju
Voevodu od Žegara,
Komu u mnogom trudu i vaju
Knez ovako misao otvara:

Vriedni, časni, dobri, uzdani
I ljubljeni voevoda,
U komu se viernos hrani,
Liep nami od kê zaklad podà:

Eto vidiš, sam znaš pače,
Kâ se na nas spravlja sila,
Mogućije igda i jače
Da neučinì kralj Atila.

Mi neznamo za kê opako
Dielo naše i krivinu
Kralj Koloman hoće ovako
Satàrti ovu kraljevinu;

Nu svakako riet je triebi,
Jer mu uzroka niesmo dali,
Da smo težkiem Bogu od nebi
Griesim veće dodijali.

I zato smo mi skrušenje
Učinili, plačni dosti
Moleć, naše sagriešenje
Pokajanim da blag prosti.

I ufanje u nas žive,
On da će se smilovati
I od svake suprotive
Nas i naš puk sačuvati.

105.

PIEVANJE ŠESTO.

115

Za njim on čas izidoše
I vlasteli bàrzi i hàrli,
Od kîeh nieki otidoše
Puk razredit na boj vàrli;
Nieki opeta postaviše
Red, za izvàršit bez kàrzmanja
Sve, razumno što odlučiše
Zajedno u vieću od vladanja.
Poklisare zatiem svoje
U Šibenik pošiljaju,
Odkuda imat sve pokoje
I obranjenja liepa ufaju;
Zašto znaju, odolieti
Da će lasno kralju vàrlom,
Ako dodje Ivan sveti
K njim s pomoći neumàrlom.

A Valdimir, knez budući,
Dobitnika nepoznana
Cio dan oni š njim jašući
Sliedio pustieh preko strana';
I budući mnokrat njega
Blaziem riečim uzmolio,
Da od bitja od syojega
Štogod bi mu spoviedio:

Nije mogô ino čuti
Od viteza slavne sreće,
Neg samo ovo: tvoji puti
Zaman tebi biti neće.

A kad sunce u dno môra
Jasne svoje zrake ugasì,
Ter visocieh iza gora'
Rastiet noćni mrak se upazì:

130.

8*

120

IVAN SVETI

Ovako se propet pustì
Na križ težki cieća tebe
I, svu milos da dopusti
Tebi, milos neima od sebe.

Pàs haran se kaže syomu,
Jer ga samo pìta i hrani,
Gospodaru ljubljenomu
I zanj život dat nebrani:

A ti, od psa vele gori,
Gospodina blagodarna,
Kî te uzdàrži, hrani i stvorì,
Vriedjaš diela kroz neharna,

Pod zapovied tvû kî stavì
Sva, kâ lete, plovu i hode,
Voće o dubju, cviet na travi,
Briege, polja, môre i vode.

Obrati se, ah obrati
K Bogu, pravom tvom pokoju;
On želi evo tebi dati
Opet rajsku milos svoju;

Jer pri njemu veliko je
Milosàrdje tja do vika
I pri njemu obilno je
Odkupljenje za griešnika.

Pogledaj ga kô prostira
Ruke, tebe za primiti;
Vidj na križu gdie on umira.
Da ti budeš oživiti.

Nemoj, nemoj s lude sviesti
Riet, da neimaš ti čovieka,
Kî će u lokvu tebe uvesti,
Da ozdraviš od zla prieka:

25.

PIEVANJE SEDMO

423

Uspomena liepa ova
Tvû će obies ukrotiti,
A kàrv će te Jezusova
Ponižena učiniti.

A kad zmaju oholnomu
Glavu budeš poplesati,
U raju ćeš nebeskomu
Po sve vieke kraljevati.

Ti, kî grabšom živiet žudiš
I kàrv sisat od nevolje:
Što se veće neprobudiš;
Bieži od mača, kî te kolje!

Vidj ruke ove, gdie nekupe
Zlato, neg kàrv prolivaju,
Kàrvi tebe da odkupe
Iz sužanjstva ljutom zmaju.

Uzmi, uzmi ove kàryi,
Moć nasititi ona ima
Tebe lačna, a ti izmàrvi
Tvoj kruh gladniem i tužnima.

Od kamate i od smrada
Dušu u slavnoj kàrvi oplači;
Sad je brieme, nestoj, sada
Brieme ugodno nepotlači.

Ti stisnute ruke otvori
Na obilne zadušbine;
Tvojiem blagom gradi gori
Stan za uviek vàrh vedrine.

A ti, koji čistu odieću,
Na kàrstu si kû primio,
U nečistom i smàrdeću
Bludu jesi ockvàrnio

50.

124

IVAN SVÉTI

I zvier kako bez razloga,
Kû želudom žiri gora,
Nedižeš se iz bàrloga,
Kî ti od pakla jaze otvora:

Na kladenac ovi živi
Čiste kàrvi poteži se;
Màrtav opet odi oživi,
Gnjusan odi očisti se.

Stani nogom sàrdi ognjenoj
Na vrat, veseo i čis neka
U odieći promienjenoj
Dodješ k Bogu, On te čeka.

Pomno k nebu oči uzvisi,
Ondi je tebi stan blaženi;
Za onieh stranah rodjen ti si,
Ne za tmasti jaz pakleni.

A ti, tvomu nepriatelju
Kî išteš smàrtne dati rane
I svu imaš pomnju i želju
Živ da sjutra neosvane:

U ovu se kàrv izgledaj,
Pomno ove rane pazi;
Da te sàrèba vlada nedaj,
Odi osvetnu želju ugasi.

Vidj, gdie tvoj Bog, pun milosti,
Ranjen i u smàrtnoj boli,
Prašta i ćaćka da i on prosti
Svojiem zlotvorom prosi i moli;

Prosti i ti, primiti ćeš
Za grieh težki tvoj proštenje,
S vàrhom platu dobiti ćeš,
Milos, život i spasenje.

55.

60.

152

IVAN SVETI

Lupajući griešne pàrsi
Svi recimo: Bože prosti;
Smili nam se, griehe smàrsi
Cieć velike Tvê milosti.

Prosti Bože, naš pokoju,
Prosti Bože, naš životu
I baštinu nedaj Tvoju
U pogàrdu i sramotu.

Duša je ova Tvâ baština,
Ti u red liepi nju nasadì:
Divja od pakla nu živina
Krepos iz nje svu izvadì.

Ali opeta pokajani
Griehe naše netajimo,
Neg suzami poštrapani
Pàrvi nje ures svi prosimo;

Voće ugodno neka bude
Od kreposti plodit svakè,
A izkoriepit zlobe hude
I krivine naše opake.

Neprijatelj naš poglavni
Da u rug i smich nju neuzima:
Baština je Bože slavni
Tvoja i bitje od Tebe ima.

Prosti Bože naš ljubljeni,
Prosti Bože milostivi;
Mir daruj nam Tvoj blaženi
I màrtvieh nas Bože oživi.

Nedopusti, da se reče
U narodim svieta ovoga,
Da si od nas na daleče,
Da izgubismo Tebe Boga.

120.

125.

PIEVANJE SEDMO.

133

U ovi način sinci mili
Hodmo k Bogu, nečekajmo,
Moleći ga, da se smili,
Dokle ugodno brieše imamo.
I ovako od Jezusa
Svi pred noge hodmo svete;
A u rieci groznieh suza'
Utopimo griehe klete.

Tako će nam voda izbrana
Od radosti i veselja
Iz slavnieh provrijet rana'
Ljubljenoga Spasiteja. —
Ova i mnoga jošte ina
Ivan sveti govoraše
I od zlobah i krivina'
Tako svoj puk odvratjaše.

A u kotare jur zadarske
Kralj Koloman glasoviti
Bieše uveo vojske ugarske
S krem se slavan nada iziti.
Sred livade sviem prostrane
Neizbrojnu i veliku
Kraj široke lokve od Vrane
Vojsku ustavi svukoliku.
Tu bez straha nijednoga
U veselju prenoćiše
Jer kotarci prie toga
U Zadar se zatvoriše,
Gdie vladaoci i gospoda
Biehu rede sve stavili
Za od bojnieh štetnieh zgoda'
Sebe i puk branit mili.

130.

158

IVAN SVETI

Što učiniti zaisto imate
Jer ste tako zavezani —
Vidjet Boga stavno ufa'te
Vašieh mirah na obrani.

Toli opet na krivine
Vi se nove popuznete:
Druge udarce, biče ine
Na vas pastit vidiet ćete.

Jer tko tako tlapi i hini:
Tlapi i hini samom sebi;
Zašto će ga Bog istini
Ostaviti u potrebi.

Zato, stavni u odluci,
Odvratite lice od grieha;
A u božjoj vam će ruci
Spravna obrana bit i utieha.

Bogu ste se posvetili,
Ostaviti on vas neće;
Tiem veselo sinci mili
Vaš grad branit podjte veće.

A u naprieda ako bude
Taj potreba, vidieti ću,
I sve smeće vaše i trude
Draziem mirom ja utažit ću.
Kad ovako dogovorì,
Upriè u nebo svoje zenice;
l od nas svaki oči otvorì
Za razgledat rajsko lice,
U kom jošter vidjaše se
Svietlos zracim urešena;
Tiem se u nami sàrce uztresè
I padosmo na koliena.

30.

35.

442

IVAN SVETI

Nerazumije znanje ino
Ni ima inoga razum znanja
S htienjem skladno i jedino,
Nego božja obećanja.

Ovo voće rieč njegova
Radja u pàrsiem i u pameti;
Paček čini čuda ova
Svojiem riečim Ivan sveti. —

Kad ovako dovàršiše,
Spravni veće za otiti:
Gospodi se pokloniše
A knez uzè govoriti:

Blagosovljen budi u vike
Svemogući Bog naš pravi,
Koji zaklade tač velike
Nami podà od ljubavi.

I blažene ja ću zvati
Sve nevolje naše i trude,
Kad obranu liepu dati
Ivan sveti nami bude.

Nebojmo se drazi moji
Od naglosti kralja vàrla;
U Ivanovoj ruci stoji
Nami pomoć neumàrla.

Ufam, i ovo stayno ufanje
Rastiet sàrce moje ćuti:
Da će on mir i skončanje
Naše u rados obàrnuti.

Izagnanu iz svietlosti
On će vojsku razpàršati;
On, on ćaćko od milosti
Molitvom će vojevati.

65.

PIEVANJE OSMO.

143

70.

Tiem veselo stavimo se
Svi na stražu rodnieh strana':
Zla nijednoga nebojmo se:
Sveti je Ivan naša obrana. —
Kad ovako dogovorì
Poklisare pustì i vieće,
A u dvor se sam zatvorì
Ne bez jada i bez smeće;
Jer zna, pàrva da ovo ima
Sve njegova pomnja biti:
S draziem se sinovima
I s ljubovcom razdieliti.

Tiem nemože nego grozniem
Suzam lice poštrapati,
A uzdasim u žalosniem
Ove rieči izmiešati:
Na ove li česti i časti
Sliepa srećo uzniè mene,
Da u vladanju neimam vlasti
Od podložnieh razdieljene;
I zaklade one velike,
Kê mi blago nebo podà,
Da nemogu udionike
Samnom od svieh imat sgoda'?

Paček raspa cieća moga
Odpraviti potrebno je
Na daleče mene istoga
Dio najbolji duše moje.
Časti i česti prem slabe ste
I neimate snage u sebi,
Ako od inieh vriedne nieste
Razabrat me u potrebi.

75.

144

IVAN SVETI

A vi od vlasti uživanja
Taštine ste istinite,
Ako moga od vladanja
Meni istu vlas grabite.

Ah! sad poznam, da nije ina
I čes i čas i oblas svaka
Neg dim, neg san, neg vedrina
Bez vedrine, puna oblaka.

Podjte časti pobieguće
U skut vaše rodne siene
Medju viečne plame vruće,
Gdie nećete naći mene.

Biežte česti na daleče
Medju duhe s neba pale,
Gdie oganj viečni žeže i peče
Vaše uzmnožne slave i hvale.

Zanorite i vi oblasti
Jazovite u ponore,
Gdie led, oganj i dim tmasti
Nasliednike vaše mòre.

Odrieče se i odmeće
Misao vašieh od zasieda';
A spoznano sàrce neće
Vierovat vam u naprieda.

I čes i čas i oblas moja
U Bogu će momu stati,
Gdie pun mira i pokoja
Bez vas ufam kraljevati. —

Nehtiè veće da se oblasi,
S nenadane jer namiere
Svoju liepu ljubi upazì
Gdie iz tiha stupaj stere.

80.

85.

PIEVANJE DEVETO.

455

Ni ga tudje dobro mori,
Ni inieh blago jed mu uzroči,
Ni ga od sàrčbe oganj gori,
Ni zavidni càrv ga toči.

Kralj Koloman netom primì
Stavne iz Zadra odgovore:
Zapovieda, da se njimi
U sred mira vrata otvore;

Kud pun viečne uspomene
Namislio je ulieztiti
Medju mire razorene
Slavoglasnoj u dobiti.

Na udaranje plaho i često
Ovnjieh glavah, bojnieh greda'
Svako od grada trepti miesto,
Svačije u gradu sàrce preda.

Nu se ništa nesmetaju,
Neg se oprieti svi nastoje;
I oni opet postavljaju
Na visoko grede svoje;

Kîem zamierno tvàrde brane
Mire i grad svud okoli,
Nastojeći svoje od strane
Sili ugarskoj da se odoli.

A neizbrojene bojne striele
Iz oblakah gràd su pravi,
Kî, sušeći njive ciele,
Tre ures liepi od naravi.

'Tamo i amo svuda leže
Màrtvi ljudi i ranjeni;
Nu se zato neuzteže
Boj kàrvavi, nesmiljeni.

10.

458

IVAN SVETI

30.

I dobitnik kô moj meni
Neizrečenoj u hitrini
Bàrzi Dunav i studeni
Preplivati za njim čini.'

Tako hitro on me odvedè,
Da orô nebi mogo prie
Na one gore, koje siede
Od Naiksela do Kašovie.

Uvedè me strašnu u spilu,
Gdie noć màrkla svej prebiva,
Žarko sunce svietlos milu
Gdie ni u podne neodkriva.

Jedan svietnjak čudne moći
U njoj gori bez prestana,
Koji dava onoj noći
Zrak zapadni biela dana.

Na stô, u ostroj hridi koji
Od davnieh dlietom lita'
Pàrvo izdubè pak uzgojì
Majka narav čudnovita,

Siedè i mene siesti čini,
Goyoreći: pomno gleda'
Što od vremena u dubini
Iniem vidiet udes neda;

I zašto su viekoviti
Sudi, kîem se opriet nije,
U naprieda što će biti
Da ova pustoš nesakrije.

Ti ćeš čuti odi od mene
Što imaš dàržat na pameti,
Za tač liepe uspomene
Druziem opet moći izrieti.

35.

162

IVAN SVETI

I mâ dolra sv. kolika,
Koja mi isti sviet davaše
I gospodstva sva velika
Od mene u smet sbijena ostaše.

Neobratieh se ja na stanu,
Ćačka i majku zaboravih;
A od pieneza svu pohranu
Dah ubozim, sluge odpravih;

Zašto, netom bude zvati
Nas dah duha presvetoga:
Triebi je on čas poplesati
Svaku ljubav svieta ovoga,

I primiti nadahnutje,
Prem kada ga Bog pošalje
I od oka u trenutje
Skrit se svietu što moš dalje,

I gospodstvo isto uzeti
U rug, naglo zašto gine,
A vlasti neima nas uzpeti
Viekovite na vedrine.

Dodjoh u ovu spilu odi
Tvárdu u živcu izdubljenu,
Gdie mir pravi duh nahodi
I tišinu božanstvenu;

I od tada niti je mene
Tko vidio, ni ja ikoga;
Živem hridi sred kamene,
Za razgovor imam Boga.

Roditelji za me moji
Niesu znali već ničesa;
Nu se ufanje moje goji
Bar svojiah vidiet vàrh nebesa'.

65.

PIEVAЊJE DEVETO.

177

Izlomljene striele i luci
Po svakomu lete kraju;
Prebijeni mači u ruci,
Štiti i koplja po tle ostaju.
Bez ruke oni željno uždiše,
Bez noge oni suze otira;
U glavu udren oni izdiše,
U bok ranjen oni umira.
Kad iz Zadra trublja poda
Znani biljeg, da se odvrati
Svaki vitez i voevoda
Strašna od boja, várle od rati:
Poslušni u grad vratiše se;
A Ugri, jedom razžeženi,
Tierati ih staviše se:
Nu i njih vratí knez hrabreni;
Od nauka jer je njemu,
Što znan vitez reče davno:
Nepriatelju biegućemu
Miesto učini zlatom ravno;
Jer mnokrati za nevolju
Nesmion vitez smion izide;
A na istom bojnom polju
Prevrate se čudne vide;
A od kàrvi želja ognjena,
Koja raste na obie strane,
Udušena i utopljena
U istoj svojoj kàrvi ostane.
Sveti Ivan sav vidjaše
Ovi u duhu boj kàrvavi;
Hàrlo otiti tiem spravljaše
Medju njimi mir da stavi.

185.

12

178

IVAN SVETI

A Koloman, kralj sàrditi,
Buduć veće odlučio
Grad s gradjanim izvratiti
Do najmanji jedan dio:
Naredjuje, da osnuju
Novu sgradu duba od stara
1 u gvoždje syu zakuju,
Teže i jače neka udara;
Kojom snažno kad izviju
Jedniem mahom ter je obore:
Zid prosiplju, mire riju.
Čeljad dave, kuće ore;
Veleć: Hoću ja vidieti,
Što su ovi zamislili.
Kako li će odolieti
Nedobitnoj mojoj sili;
Sili, stavit kâ moć ima
Vas sviet u strah i u smeću;
Da sám Zadar strah neima —
Ne, ne, podniet toga neću.
Prevratit ću njimi kuće
Dnom uzgori i satàrti;
Snagom ruke moje moguće
Predat ću ih strašnoj smàrti.
Pobijenich plesati će
Moji konji stopam bojniem;
A psi kàrv im lizati će,
Kô milosti nedostojniem.
Činit ću im dvore užeći,
Tvàrdje ostavit po tè stiene,
U povoju diecu izsieći,
Da nije od njih uspomene.

190.

195.

PIEVANJE DESETO.

181

Spomenuti tiem se neće,
Bezočanstvom zasliepljena,
Kako osvetni tries izmeće
Božja ruka razsàrčena. —
U što u kratku snu ukopane
Želje i sàrčbu kralj ustavlja:
U to se opet s druge strane,
Kû naredì, sgrada spravlja.

A i Zadrani nastojahu,
Prem da puni vaja i jada,
Vojsku ugarsku jaku i plahu
Iztierati izpod grada.

I u što pomno izbiraju
Vitezove izvàrsnije
I kî straha neimaju
Na Ugre udrit, kako i prije:
U to vitez prispiè k njime
Bielolavski kî se zvaše,
Glasovito koga ime
Po Europi svoj letjaše.

Nije se jošte tiek naravni
Od godišta dovàršio,
Da se svietu vitez slavni
Slavniem dielim proglasio.
Biela lava okrunjena
On dàržaše na svom štitu
I ova slova izdubljena:
*Sreću ištem plemenitu.*

Pod imenom oviem dobì
Boje trudne i velike:
Tierà, stiezà, ubì i pobì
Ljudi strašne, zvieri prike;

10

182

IVAN SVETI

A najliše kad neredno
Rat kàryava zavàržè se,
Posieverje s koje ledno,
Kê smeta inieh. zametè se.

Kad naripì Valak bojni
Hrabrenoga na Madjara,
Da pod jaram nedostojni
Slobodu mu sbije i shara:
U madjarske dodjè strane
Proć Valaku vojevati,
Gdie od kreposti pripievane
Čini svietli zrak prosjati;
Za udril se jer kada bi
Vojska vojsku susretila:
Ruka sama njegova bi
Za svu vojsku dosti bila.

On imaše u očima
Razdieljene dvie danice;
A u ružam rumenima
Cavtaše mu bielo lice.

I ako sàrca zanosaše
Zracim lica preliepoga:
I živote opet žnjaše
Smàrtniem sàrpom mača svoga.

I prem u oni dan udesni,
Kî Madjari jošte glase,
Kî u začinke i u piesni
I sad od njih pripieva se,
Kad Valaci s huda udesa
Kàrvi zemlju napojiše
I màrtvieh od tielesa'
Ciele gore ostaviše:

15.

20.

PIEVANJE DESETO.

185

I da zima ustavila
Nije tiek boja u toliko:
Njegova bi sama sila
Stàrla im bitje svekoliko;
I valačko ime sada
Na svietu se nebi znalo,
Jer ga brieme, ké sve vlada,
Zabiti bi uzoralo,
Kad vidiše oni isti,
Da su došli bez ufanja
Od dobiti i od koristi
Najzadnjega do skončanja:
Odlučiše vieću u svomu,
Znajuć da nije na sem svieti
Bielolavskom hrabrenomu
Moć vitezu odolieti,
Madjarskomu odpraviti
Svietlom knezu poklisare
Za proštenje izprositi,
Bogate mu šaljuć dare.
Ljubko i milo on ih primì
I, kî od njega mir pitaju
Blagodarno dava njimi,
S koga pokoj drag primaju. —
Odprie toga sa svieh strana'
Prosula se bieše slava
Od viteza nepoznana,
Komu sreća ime dava.
On na štitu sreću imaše
S pismom odsgar: *nitko ini*;
Tiem se od sreće vitez zvaše
I slavan se š njom učinì.

40.

45.

186

IVAN SVETI

Bieše se ovi porodio
Ne od koliena plemenita;
Nu se bàrzo uzvisio
Kroz činjenja zamierita.

Svietla bana hàrvatskoga
On se babin sin brojaše
I liepostim lica svoga
Svačija sàrca zanosaše.

Pelinko mu bieše ime;
I nemoguć pretàrpieti,
Da plemenom visocime
Nemože se ništa uznieti:

Sviet otidè obhodeći
I na svoj štit sreću stavì.
S kòm u družbi svud hodeći
U kratak se čas proslavì.

Jer gdiegod bi sreća izniela
Da se može zaratiti:
Kroz hrabrena svoja diela
Krunu imaše od dobiti.

Koje várle usionike
Nogam plešuć on satro je;
Kê nakazni, kê velike
Zvieri strašne pobio je;

Sve što obtieče Dunav rika,
Svi càrnoga mora žali,
Gàrèka zemlja svakolika
Slušali su i gledali;

I od njegovieh dielah svudi
Prem da i pustoš glas podava:
Nije mu dosti, neg svej žudi
Nove uzroke novich slava'.

50.

PIEVANJE DESETO.

187

On budući razumio,
Macedonski kralj čestiti
Da je igre pripravio
Za svoj rodni dan častiti;

I gospoda da idu mnoga
Put njegova svietla dvora
Cieća dana veseloga
U Vallonu na kraj móra,

Za u igram vitežkima
Hrabreni se ukazati
1 u zabavam gospodskima

Od dobiti dar imati:

Pospiešno se tiem uputì
Gdie ga onc želje vode,
S kîem se želi podignuti
Vàrh najviše sve gospode.

Kreposti ište da ga urese
I velika svietu učine;
A hrabrenstvo da ga iznese
Užnosite na visine.

Dodjè i mnogoj u radosti
Sva gospoda primiše ga;
A kako izgled svieh kreposti'
Puk za čudo gleda njega,

Medju sobom ter žamore:
Liepi Adon zaisto ovo je;
Toli nije — naše u dvore
Od ljubavi bog došo je.

Drugi vele: ako nije
Ovo Alcide slika tvoja:
Marte zaisto hrabreni je,
Strahoviti bog od boja.

55.

60.

188

IVAN SVETI

I niesu se prevarili;
Jer kad igre zavàrgoše,
Svi, kî su se š njim udrili,
Na tle ravno otidoše.

A u tancu, kî se učinì
Posred dvora kraljevskoga,
Svačija sàrca on zaplinì
Zracim lica sunčanoga;
I istiem zracim vedra uresa
Čiem plienit neprestaje:

S ljuvenoga i on udesa
U istom plienu plien ostaje.

Bieše u tancu djevojčica
Liepa nad sviem liepotami,
Koja uresom svoga lica
Sviem grabi ures gospodjami.

S svačiem očim i on oči
Na nju obraća čestokrati,
Gdie dva sunca od istoči
Čini mu se vidiet sjati.

Tiem govori sàrcu u svomu:
Koja svietlos neumàrla
Tmine odgoni miestu ovomu,
Kê je màrkla noć prostàrla?

Stavljen pogled stere opeta
Na nju; ali iznahodi
Uzrok, kî ga teže smeta,
Pače na smàrt koji ga vodi.

Zašto vidiè njoj iz oči',
Kê razaznat nemogu se,
Ali biser gdie se toči,
Ali nieke dažde suze;

65.

194

IVAN SVETI

Ah mâ srećo nemilosna,
Na ovo li me dovela si,
Da sva diela mâ kreposna
Tvoja odi vlas ugasi.

Pod imenom zaman tvojiem
Stekoh yiečne časti i dike
I na čelu rukam mojiem
Slavne uzgojih lovorike;

Jer s visine kola tvoga
U dno obalì eto mene,
Da od kàrvava truda moga
Neostane ni uspomene.

Ah Rosinda liepa i mila.
Zašto tvoj zrak sinù meni,
Kad ovako noć nemila
U isti me čas obsienì;

A to vajme moje iz ruke
Kad te pustih, gdie ti pustì
Neznam s koje skrovne muke
Duh malo manj u mê usti.

O Pelinko tužni hodi
I vitežtvom proslavi se,
Kad potišten puštaš odi
Da ti život ugrabi se.

A ti liepa moja prosti,
Prosti sgodu za me priku,
S koje tebe bez milosti
Pustih hudom viereniku.

Pustio sam te, kad sam bio
Na pó màrtav i izvan sviesti,
Kad se moj duh sadružio
S tvojiem bieše od bolesti.

110.

115.

PIEVANJE DESETO.

199

Nije vàrloj smàrti, nije
U tvom skutu tmastom stana;
Ako žive i u tebi je
Ljubav moja ukopana;
Ljubav, koju dobro ćuti
Sàrce moje izranjeno
I s koje ću izdahnuti
Na tebi odi, tvàrda stieno.

150.

Nu ako ova gluha stiena
Pokoja mi tužnu neda:
Ti, ti dušo mâ ljubljena
Ustàni se ter pogleda'
Moju žalos, mê skončanje,
Mê bolesti, muke moje;
Jao! živuće svako ufanje
S tobom màrtvo meni ako je.

Da što mogu učiniti,
O mê duše zatravljene
Drag životu, neg sdružiti
S tobom màrtvom màrtva mene!

I ako tebi obeća sam
Podat slobod robustvu u težku:
Odi evo ja doša sam
Moju izpunit rieč vitežku.

I pokli si liepa moja
U mom sàrcu živa ostala,
Žudjenoga bez pokoja

Kô robinja u zlo pala:
Potrebno je, moj životu,

Da slobodu podam tebi
Svega svieta na sramotu
Deri do istieh zviezdah od nebi. —

155.

200

IVAN SVETI

Mač pospiešno odi izvadì
Za probiti pàrsi svoje;
Nu mu uhitì iz nenadi
Vieran sluga ruke oboje;

I tako ga tužan odvedè
Izpred kobna groba onoga;
A on zapanjen mislit siedè
Od života što će svoga.

Zatiem skače hitro odveće
I štit, na kom sreća biaše,
Ciepa u kuse, na tle meće
1 razsàrčen nogam pleše,

Veleć: podji za złom česti;
Već ti neću vierovati.
Kad na jednom nemoš miesti
Kolo udesno uzdàržati.

Promienit ću druzbu tvoju
I božanstvo jače uzeti
Za uzdanu ću stražu moju
Da me brani, pače osveti. —

Tako krepak u odluci
Misli u one otit strane,
Divje zyieri, divji puci
Gdie u divjači dàrže stanc

I života várhu svoga
Nijedne pomnje neimati,
Ni udarca od smàrtnoga
Gledati se, ni čuvati.

Na štit golu smàrt postavì
Gdie tiek zviezdam kroz tàrst pazi
S pismom vàrh nje: I po naravi
Sve u zapad naglo slazi.

160.

165.

PIEVANJE DESETO.

201

Na bàrzoga konja uzjahà
I otidè izvan grada
S družbom plasieh od uzdaha'
I od viečne muke i jada.

Tako za sam sebe stàrti
Množtvo inieh satiraše
I viteza svak od smàrti
Nedobitna klikovaše;

Svak u ljudskom scieneć tielu
Smàrt da se ista taji i krije,
Jer na vojsku sàrneć cielu —
Cielu vojsku tre i bije.

A osobito kad kralj leški
Suproć Zvekom boj zavàrzè:
Vojujući on viteški
Zveku s glave krunu vàržè.

On sam pred svom vojskom pàrvi
Pàrve stečè slave i časti,
Càrnu 'er zemlju rusom kàrvi
Od pobjenieh Zvekah omastì.

Tiem od smàrti vitez slavni
Za čudo se spoviedaše
I nad iniem on poglavni
Viteziem se sam slavljaše.

Sve za teziem strane obidè
Od istoka sunčanoga
I od svud slave pun izidè
Strah namećuć na svakoga.

I pod ime ako od sreće
Primì časti neumàrle:
Prima sada vele veće
Pod imenom smàrti vàrle.

170.

202

IVAN SVETI

Govorahu syi vitezi
Od njegove biežeć rati:
A tko može pod nebesi'
S strašnom smārti vojevati?
Jur godište bieše u svārsi,
Odkad za čes usionu
Sārce ostà njemu iz pàrsi'
Ukopano u Vallonu.
Tiem se vratì put zapada
Za u Vallon isti otiti,
Uspomenu svoga jada
Na izhodnji dan žaliti.
I kad dodjè u Varšovu
Kâ je od leškieh stranah glava,
Čù spoviedat slavu novu
Od viteza Bielolava.

Svak veljaše, nije bio
Vitez sličan dosad njemu,
Niti se je porodio
Slavniji svietu na ovemu.
On, nemoguć pretàrpieti
Da ostanu potlačene
Slave i časti svud po svieti
S hrabrenosti dotečene:

Njega ište, svud zanj pîta
I svude se vàrti i vije
Bez prestana ter se skita
Za udrit se š njime prije.

A iz druge opet strane
Bielolavski mučno tàrpi
Da njegove slave izbrane
Njemu iz rukuh i'ko dàrpi;

175.

180.

PIEVANJE DESETO

205

A kad vitez čù od smàrti,
Svu jer pomnju u to ima,
Bielolavski da se vàrti
O krajinam madjarskima:

Hàrlo sbodè konja svoga
Preko strene Valakije
I iziskuje od svakoga
Bielolavski vitez gdi je.

Nù mu nitko neodgovara,
Nitko 'er nezna gdie se uputì;
Tiem, u sàrcu kî ga hara,
Jed otrovni restiet ćuti;

I pun zlobne oholasti,
Koju pakô radja kleti,
Žedan tudje kàrvi i časti

Nerazborno ovo prieti:
Neka u gorske hridi i spile,
U Indije neka bieži,
Neka u skutu majke mile
U mao krug sbijen leži;

U Kaukazu lednom neka
I u pustošim od Libije
Skroven stoji: smàrt ga čeka
Od mê ruke najposlije.

U ovoj sàrčbi drugu čuje
Želju, kôm ga žeže slava;
Tiem iskati odlučuje,
Slavu i slavna Bielolava.

Glas na svàrhu začù mili,
Da je Splietu za otiti
Proć ugarskoj jakoj sili
Zadar tvàrdi grad braniti.

200.

205.

206

IVAN SVETI.

Tiem odletiè vietra bàrži
I k Ungarom tiek upravlja;
Ni ga dugi put uzdàrži
Ni ga mnogi trud ustavlja.

208

IVAN SVETI

Knez molit ga za oviem sliedi
Da prut uzme od vladanja
Vàrh oružja i naredi
Sve načine vojevanja;

A ufanje pàrvo da je
Njimi *Ivan biskup sveti*
Koji ikada neprestaje
Bolesniem liek donieti.

Nu dokli se š njimi stane,
Nemogu se zapustiti,
Nego silom s svoje strane
Sile ugarske ustaviti.

On u dvorne njim načine
S poniženstvom odgovara:
Hvalah mojieh veličine
Dobrota su vaša stara,

S koje liepu slavu imate
Gdiegod sunce dan otvori;
I kom ljubite i primate
Tko vas ljubi, časti i dvori.

Nu prut što mi od oblasti
U ovom boju dat hoćete
I uzmnožne pàrve časti
Nasloniti na me ištete:

Ja vas molim, pustite mi
Vojevati u slobodi,
Zašto inako grabite mi
Plemenitu sreću odi.

A ufanje nieste bolje
Mogli stavit u nikoga
Za iziti iz nevolje
Neg u *Irana presvetoga*.

10.

212

IVAN SVETI

Kad se svàršì svetilište
Na svoje se vratì dvore
Za običajno u skroyište
S Bogom činit razgovore.

Na koliena tu se stavì
Pred Jezusa propetoga
Veleć: sladka mâ ljubavi,
Bože, sàrce sàrca moga!

Ti dobitnik mene uzniti
Hoćeš Tvojieh vàrh visina',
A u piesni ću ja slaviti
Tebe, moga gospodina.

Ti, Ti Tvoga vàrh ramena
Odnieti ćeš mene gori,
Družba sveta i blažena
Od izbranieh gdie Te dvori.

Na njemu si, moj ljubljeni,
Veseo težki križ nosio,
Na koji te zasliepljeni
Puk neharni Tvoj pribio.

Lašnje uznieti moć ćeš mene
Tvoju uživat slavu svetu,
Kî na krilieh preblažene
Tvê ljubavi biežim svietu.

I ako dušu, koja iz Tvoga
Ovca odmetna bieži stada,
Za zelenom svieta ovoga
Travom naglo koja opada,

Tvoja pomnja Bože živi
Traži, ište, prati i sliedi,
Da pakleni vuk ždàrljivi
Tako odmetnu neuvriedi;

40.

45.

PIEVANJE JEDANESTO.

243

I u pustošnoj kad dubravi
Iznadješ je zapletenu,
Kako pastir dobri i pravi
Primaš rados neizrečenu
I na rame nosiš Tvoje
Nju k ovčicam ostalima,
Blage, krotke paseš koje
Medju lierim prebielima:

Koliko ćeš liepše mene,
Koji samo s dara Tvoga
Plešem trave usmàrdjene
Od nestavna svieta ovoga

I kî u stadu stojim Tvomu,
Gdie Ti, dobro mê yeselo,
Momu ufanju zelenomu
Gojiš viečno voće zrelo.

Ti dobitnik zato slavni
Vàrh onizieh, koji moje
Pute odvratit stoje spravni
Od ljubavi svete Tvoje:

Nakon ovieh kratcieh truda'
Dovest ćeš me u ono stanje,
Gdie sve hlepi mâ požuda
Dugoviečno na uživanje.

Oyo ufanje vrieži u meni
Rodni ovi dub čestiti,
Na kom visiš, moj ljubljeni,
Spravan mene zagàrliti.

Ali mi je odprie triebi
Proči u plavi duba istoga
S Tobom viečni Bože od nebi
Mutne yale svieta ovoga.

50.

216

IVAN SVETI

Ali opeta na desnomu
Imam težki stanac kami,
Kî, protivan htienju momu,
Od zemlje otit jao neda mi.

I ako ruka Tvoja sveta
Neodrieši ovu odprije
Plav od žala segaj svieta
I kam tvàrdi nerazbije:

Sam po sebi odriešiti
Nemogu se s ovich kraja',
Ni po sebi sám letiti
Do visocich stranah od raja.

Nu što velim? mâ ljubavi!
Kad ovaki ja bih bio;
Koji sam ništa po naravi,
Štogod bih se učinio:

Nu poprav sam ništa jedno,
Pače od ništa dim i siena,
Mao vietric kîeh neredno
Tiera s neba razvedrena.

I potrebno bilo ako je
Tebi podniet muke prieke
Za ulieztit slave u Tvoje,
Kîem nije svàrhe po sve vieke;

Tebi, kî si sve svakomu,
Sve kî uzdàržiš i sve si sám,
Veličanstvu kî dà Tvomu
Ime: jesam koji jesam:

Koliko je na sem svieti
Potrebnije vele meni
Muke tàrpiet za vidieti
Tebe u slavi, moj ljubljeni?

70.

75.

PIEVANJE JEDANESTO

225

Tiem, za utažit mê skončanje,
Tebe odi sad dozvo sam;
Zašto u tebe sve ušanje
Od pomoći stavio sam.

Tvoja viernos običajna
Hoće, tebi da samomu
Sva odkrijem ona otajna,
Kâ su u sârcu skrovna momu.

I u dugo da nevodim
Što bi imao rieti tebi
I da u rieči nezahodim,
Koje niesu meni triebi:

Mê potrebe izpisane
U listu ćeš vidiet odi;
Što si dâržan s tvoje strane
Čini i htienju momu ugodi.

Podji i sve, što se uzdârži
Pod pečatom kraljevskieme,
Pomno izpuni, hitro izyârši
I negubi ni čas brieme. —
Liste kobne kad mi podà,
Nenadani strah me uhitì,
Koji od štetnieh mojieh sgoda'
Bì početak zlameniti.

A kad vidieh zapoyiedi
Izpisane: vajme meni!
Nepokoj mi dušu uvriedi
I ostah sličan mraznoj stieni.
Vidieh; — ah jao, zašto mene
Smàrt prie toga nezaskočì,
Ali za uyiek osliepljene
Niesu bile moje oči!

145.

15

226

IVAN SVETI

Neka nebi vidiet mogo
One odluke nenadane,
Moga bitja za zlo mnogo
U ove rieči upisane:
Proći vas dan sjutra neće,
Doć će svičnik brata moga,
Doć će sijat bune i smeće
Medju pàrviem miesta ovoga,
A na pienez kupovati
Od manjega ljubav puka
I obilno prosipati
Razmetnieh blago iz ruka',
Za uzpeti ga tiem načinom
Vàrh prestolja kraljevskoga
I izdavnom tač hitrinom
Stò prigrabit ćaćka moga.
Zato pomnja tvoja budi,
Da se meni pokoj vrati
I da izdaynik zlobni i hudi
Naglom smàrti svoj grieh plati.
Kad zastava bude ova
Iznenade na tle otiti,
Gradja će se. koju osnovà,
Momu bratu razoriti.
Digni, digni s očih meni
Uzrok od mê vieène smeće;
Nije pravedno, nepošteni
Da izdavnik žive veće.
I kad màrtav na tle pade
S moje odluke, s pomnje tvoje:
Neću obazna da se ikade,
Odkuda ovo izišlo je;

150.

155.

PIEVANJE JED ANESTO.

227

Nego u zabit ukopana
Da zapovied moja bude;
A pomnja će tvoja uzdana
Viešto izpunit mê požude.

Koja u meni porodì se
Gorka boles, težka smeća;
Kâ li u sàrce mê zabì se
Striela otrovna i màrzeća:
Niesam izriet zadovoljan
Ni izpisati knjizi u ovoj;
Jer kad smislim, tad nevoljan
U duši se nadjem mojoj.

Izpade mi list iz ruke,
Lice mi oblije znoj kàrvavi;
A od žalosti i od muke
Snaga i kriepos mene ostavi.

S mačem vidieh strahovitu
Smàrt vàrh mene doletieti,
Gdie u jedu ognjevitu
Život mi ovi hoće uzeti.

Ovu u sàrcu čujah pravu
Rieć, i danas kâ me kosi:
Ah! u zao čas za tvû glavu
Na gospodstvo uzišo si.

A u pameti žamoraše
Glas, kî i sad scienim čuti:
Sebi gradiš siromaše
Tudjiem raspom poraz ljuti.

Tako svu noć nepokojno
Prodjoh, ćutć boles mnogu,
Razmišljajuć, nedostojno
Dielo izvàršit kako mogu.

160.

165.

15*

228

SVETI

Moj sram isti s jedne strane,
Ljubav božja s druge opeta
Izdajniku tvárde obrane
Biehu i straža od svieh šteta'.

U diyjačnoj kako gori
Davniem dubom siever vije,
Tārga, kārši, lomi i ori
I obali najposlije:

Izvijahu tako mene
Misli pune truda i jada,
Sada strahom zamutjene,
Sada osvetne, blage sada.

Najposlije ljubljenomu
Kralju odlučih pogoditi,
A neka se bitju momu
Bitje bude prevratiti.

Dodjè izdavnik nesmiljeni
I od čovieka prem priprosta
Nu veomi yierna meni
Snažne ruke màrtav ostà.

Istina je rieč na svieti:
Na nerodne tko visine
Hárlo uzlazi, bàrzo leti,
U čas pada, naglo gine.

I Fetonte smion kade
Konje ognjene vladati uzè,
U latinski Pado upadè,
Gdie stàrmovrat popuznù se;

I Ikara ostaviše
Perja, voskom kâ priliepì
Za odletiet sunca više,
Pred kîem padè, gdie osliepì.

170.

PIEVANJE JEDANESTO.

231

190.

Do najyećich prostàrla se
Nenavidos huda i zlobna;
Kàrv gospodska prolila se:
Satri diela nepodobna.

Neka zakon, pravda neka
Krivca iskati pomno sliedi,
Kroz izdajstva kleta i prieka
Pravdu i zakon koji uvriedì.

Nedaj kralju, svies ohola
Da se penje tač neredno,
Da po brieme tvoga stola
Neuhiti se nepravedno.

Odgovara kralj smeteni:
Brieme odi negubite;
Ja sam za vas, yi uvriedjeni
Hodte u suzah sud ištite;

Neka kako pravda hoće
Krivce ištu i zlotvore;
Neka ovake satru zloće,
Neka oholas na tle obore.

Sve ovo ja čuh; a bez mene
Što za teziem učinì se,
Mè nevolje neizrečene
U malo mi danah odkriše;
Jer budući mene istoga
Dali moji protivnici
Na sud krivca za pàrvoga:
Ja se nadjoh u tamnici.—

Čiem Koloman čut nastoji
Svàrhu, stražnik k njemu uliezè,
Pri peranoj strieli koji
Svilom vezan lis donesè,

195.

PIEVANJE JEDANESTO.

233

Knez otidè; a opeta
Uzè slayni kralj misliti,
Kako Zadru s segaj svieta
Može ime izvaditi.

PIEVANJE DYANESTO.

255

Zato bane Družimire
Tvè bojnike dobre spravi,
Koji uzlazeć tvárde mire
Iniem čine put kàrvavi.

Devet tisuć na tri miesta
Penjati se neka sliše,
Gdie s zamoha płaha i česta
Neudaraju bojne grede;

Jer najmanje tu čuvaju
Mir visoko obzidani;
Zašto sciene i ufaju
Da ih visina ista brani.

Petnes tisuć u tri diela
Za njima ćeš izrediti.
Kad potreba toj bihtiela
Da su ih spravni izmieniti.

Bane Urošu, ti za njimi
Vojsku uzdàrži u taboru,
Pod oružje da ih primi
Kad bi iznašli sreću góru.

Ti opet bane Goroslave
Na vrati im vojsku uputi
Za od ove zbiljne spraye
Himbeno ih odvàrnuti.

A ti bane Radivoju
Vojsku imaš svud prostrieti,
Gdie potreba bude u boju
Da na pomoć moš prispieti.

A šatora polag moga
Dvije svieće kad vidite:
Bez kàrzmanja nijednoga
Mùče vojsku uputite.

10.

256

IVAN SVETI

Kada zatiem ognjeniti
Plam se ukaže na istom miesti,
Neka počnu uzlaziti
Mir visoki s dobrom česti.

Vaskolik će plien bogati
I s njim slavu i čas mnogu
Vitezi oni pàrvi imati,
Kî pàrvi u grad stave nogu.

Podjte smioni i hrabreni
Izpuniti ove odluke;
Hrabrenos će vaša meni
Tvàrdi Zadar dati u ruke. —

Oni mu se pokloniše
I u način skladna reda
Svieh pospiešno pripraviše
Na boj, kî kralj zapovieda;
I u što pomno pogledaju
Kad će one upaziti
Svieće i plam, kî ih imaju
Na boj željni uputiti:
I zadarski u toliko
Voevoda vojsku izbira
Za izagnat svekoliko
Vojstvo ugarsko izpod mira'.

Na ona vrata, koja stoje
Prema otocim na kraj mora,
Mnoge plavi skupio je
Bez pobune i žamora;

I viteze one iz grada
Čini ukàrcat, kojieh znaše
Da kàrv ljudska neprepada
I od smàrti se da nestraše.

15.

20.

PIEVANJE DVANESTO.

239

Pred šatorom kraljevskieme
U to oganj ugledaše,
Koji ugodno njimi brieme
Za uzlazit mir kazaše.
U isto doba pristupiše
I zadarske vojske iz grada
I na tabor naripiše,
Kjem ban Uroš znano vlada.
Na udarce nenadane
Sva se ugarska vojska smetè;
A iznadjoše i Zadrane
Nečekane smeće i štete;
Jer scieneći oni ovima
Iznenade smårt podati:
Smårt sretoše, koja obima
Željne smårti želje skratì.
Tiem svak jedniem glasom zove
Pomoć, i Ugri i Zadrani;
Jedne i druge vitezove,
U kû ufahu, noć nebrani;
Paček istu noć imaju
Za uzrok veći raspa i smeće,
Jer nevide i neznaju
S kiem se, odkud li boj zameće.
Voevode neumiju
Vojsku na boj upraviti;
A opeta i nesmiju
Od boja ih odvratiti;
Jer nevide, s koje strane
Zasiede im spravne stoje;
Na sliepačku tiem se brane
I neskladno čine boje.

40.

45.

240

IVAN SVETI

Vapijuć se neprestaje:
Darži, pusti, sieci, veži!
Mártay u isto doba ostaje
I tko tiera i tko bieži.

Ban Družimir nesmeta se,
Pospiešnosti neg nastoji
Da visoke mire uzlaze
Vitezovi vierni svoji.

Nu Zadrani, kî gledahu
S mirah u boj, što će biti:
Upaziše gdie iskahu
Krilke otajno nasloniti.

Tiem na oružje svi vapiju
I s oružjem na mir teku,
Ter nesmionieh stienom biju,
A smionieh sabljom sicku.

Ovieh s rukam odsiečeniem
Ore na tle iz visine;
Oniem s glavam razbijeniem
Izpod mira biežat čine.

Druzi uzlaze i penju se
Za izmienu pàrviem dati;
Nu u kusieh vratjaju se
Na tle ravno stàrmovrati.

Na miesto se opet treće
Boj užiže nesmiljeni,
Polag vratah kî zameće
Ban Goroslav prehrabreni;

Jer zadarski voevoda,
Kad čù smeću, kâ se sgodi,
Da svojiem pomoć poda
Naglo iz grada vojsku izvodi.

50.

242

IVAN SVETI

On, kad svàrhu boju ovomu
Vidiè, na njih već negleda;
Neg yoevodi zadarskomu
Da ih tiera zapovieda;

I u čas isti konja pàrvi
Svàrnù onamo, gdie izmiešani
U oružju biehu i kàryi
I Ugri bojni i Zadrani.

Kako tigre razsàrčena,
Kad joj lovci skot odnose
Iz pukline od kamena,
Gdie joj izleć sgodilo se:

Na svaku se stranu uzvija
I sve živo što susreti
Dàrpi, davi, kolje, ubija,
Da izgubljeni rod osveti;

Na isti način on udara
Na Uroša vojsku bana
I kàrvavi put otvara
Svojoj slavi sa svieh strana'.

Knez Valdimir, pàrve časti
Želeći imai, nanj nasàrnù;
I za čudo neomastì

Rusom kàrvi zemlju càrnu;
Jer kaciga tvàrda kova,
Kû pokornik nepoznani

Njemu u spili jur darovà,
Prieke od smàrti njega obranì.

Nu za sve to snažne od ruke
Po glavi udren s konja padè
I malo manj da mu od muke
Sunce jutrom nezapadè.

65.

PIEVANJE DYANESTO.

245

I jur bieše vitez smioni
Ugre u strah postavio
I na kraljev u čas oni
Šator udrit namislio,
Za u čas jedan svárhu dati
U životu kraljevskomu
Nemilosnoj várloj rati
I mărzećem boju ovomu.
Vojska mnoga nestraši ga,
Od kralja se neprepada;
Smienstvo svoje uznosi ga,
Hrabrenstvom se samiem vlada;
Prema sebi kad ugledă
Cdię nedodjė, neg doleti
Hrabren vitez, ki mu neda
Od dobiti krunu uzeti,
Nec vapije: Na me obrati
Tvoje oružje, snagu tvoju;
Da te naučim, kô vladati
U kàrvavom se imaš boju.
Bliede od smàrti obilježe,
Kê vàrh štita nosi svoga,
Živiem ognjem sàrce užežè
Bielolava hrabrenoga.
Tiem u jedu ognjenitu
Nanj se obraća striele bàrži;
I ako oni smàrt na štitu,
U rucie ovi lava dàrži.
Oni, videć da uza se
Bielolayski koplje neima:
Meće i on na ponase
Koplje, i britki mač uzima:

90.

246

IVAN SVETI

Kô vitezu pristoji se,
Vitežtvom se koji slavi;
Tiem općeni promienì se
Boj u osobit boj kàryavi.

Obie vojske s obie strane
Samo se u njih izgledahu
I viteze nepoznane
Pazit pomnju svu imahu.

Misle Ugri, da se anjeo
S Zadranima sadružio,
Kî je dobitje njimi uzeo
I od njih Zadar slobodio,

I neumàrlom koji vlasti
Tač neredno svich ih smetè
I pun liepe slave i časti
Toli im težke podà štete.

A i Zadrani opet sciene
Da od smàrti vitez nosi
Iste smàrti nesmiljene
Sàrp, živote kojiem kosi.

Zato u gorkom nepokoju
Jedna i druga strana stoji
I u strašnom toli boju
Uſanjem se kratciem goji.

Dva viteza glasovita
Û to u živiem iskram sjaju,
Na udarce vàrle iz štita
Kê im česte izlietaju.

Tako viešto hitro i znano
Medju sobom čine hàrvanje,
Da za čudo jes gledano
Toli izvàrsno vojevanje.

95.

100.

PIEVANJE DVANESTO.

247

Kako 'e vidiet gdie se tiera,
Stieže, ranja, grize i bije
Tigra obiesna, zla pantera
U pustoši od Libije;
Skaču, reže, svud se várte,
Zube i nokte svoje kàrvâve;
I, dokli se neusmàrte,
Neće sàrčbu da ustave;
Tako i ovi zatočnici,
Koji se snažno biju i hàrvu
S britkiem mačim u desnici,
Za steć na sviet čas najpàrvu.

Novi način i nauke
Nove od boja iznać žude,
I ne manje neg li ruke
Nepokojnu pamet trude.

Svak se boji, tko ih gleda,
Da se obiem grob neotvori
I smàrt rukom da im od leda
Svietle oči nezatvori.

I ako oni gnjevni dosti
Dat nastoje rane ljute:
Čeznu svi oni od milosti,
Koju u sebi vàrh njih ćute.

Svi žamore: Nije pravedno
Da od vitežtva cviet izgine
I od života tač neredno
Atropo im žicu odkine.

I jur s obie strane spravni
Stahu novi boj zavàrći,
Da vitezi budu slayni
Nekoristan boj razvàrći;

105.

250

IVAN SVETI

Bez straha ću ja iziti
U dan treći na ovo polje,
Gdie sviet ima osuditi,
Tko vojuje od nas bolje;
Nu opet, dvoran ti ako si,
Kako izvårsan u oštrom boju:
Smiri, kâ mi sàrce kosi,
Želju skrovnu ovu moju:

Jeda si gdie u kòj strani
Čuo kadgod spoviedati,
Gdie je vitez svud poznani,
Kì se od sreće čini zvati?
Svàršilo se jur godište
Da trudeći bez prestana
Moja pomnja njega ište
Deri do istieh pustieh strana';

Nu nije nitko da zna o njemu,
Nitko nezna gdie boravi;
Tiem nemogu u niè. mu
Sàrèbi odoliet, kâ me, davi;
Jer bih htieo susresiti
U komugod miestu njega
I sàrce mu izvaditi
Ratom mača od mojega,
Za izvadit mu ono ime,
Udieljano kê nosio je
Načinima himbenime
Niekad drage svoje gospoje,
Kû je màrtvu ostavio,
Zasve 'er kletvu pod vitežku
Bieše joj dignut odlučio
Od sužanjstva uzu težku;

130.