— 83 —

Кога при еднѣ допълняемѣ думѣ (при глаголъ) ся слу-
чатъ иѣколко допълненія, то найблизу до допълняемѣ-тѣ
думѣ ся гужда онова допълненіе, на което зависимость-та
е- помалко очевидна. На това основаніе, напримѣрѣ, дател-
ный падежъ ся гужда прѣди винителныя-тѣ. „Заколи ми цѣло
ягне, допеси ми руйно вино. “Пѣсень. Дателный падежъ ся
гужда и прѣди допълняемѣ-тѣ думѣ, особено кога е той лич-
но мѣстоименіе. „Ный му щемъ войскѣ реди.“ „Да ми да-
дешь ключи отъ темници. Послуша їж Балипъ, добрѣ юнакъ,
та ѝ даде ключи отъ темници.

Относителны-тѣ мѣстоименія трѣбва да ся гуждатъ бли-
зу до онова сжествително, на което ся относять, за да
не ся ражда двусмыслица. „Заколи ми цѣло ягне, что бо-
зало деветъ майкы; допеси ми руйно вино, что кыпяло деветъ
пѣти.“ Пѣсень.

Обстоятельствены-тѣ опрѣдѣленія, както и опрѣдѣлител-
ны-тѣ думы, обыкновенно ся поставить при свои-тѣ опрѣ-
дѣляемы. „Стига да ходіж да обиходіж калны-тѣ друмы,
темны-тѣ нощи. Сборъ ся събра и запгра на личенъ день,
на Великдень.“ Пѣсни. „Кат’ вихтѣ силенъ по друмъ по-
летя, при водениж завчасъ долетя.“ Козл. Но на практикѣ
ся срѣщатъ много уклоненія отъ това правило; обаче во
всѣкый случай при едно, или при друго поставяне на па-
рѣчія-та, трѣбва да гледаме да не става двусмыслица.

Между иѣколко разпородны обстоятельствены опрѣдѣле-
нія, които ся намиратъ при еднѣ опрѣдѣляемѣ думѣ, за
поправиленъ ся почита слѣдующій редъ: мѣсто-то обсто-
ятелство ся гужда прѣди обстоятельство-то на время-то, а
това послѣдне-то ся поставая прѣди образно-то и причинно
обстоятельство. „На Балканский полуостровъ, въ XIV столѣ-
тіе ся появихъ Османлі-тѣ.“ Отрицателно-то парѣчіе — не
— трѣбва да стои непосрѣдственно при опаѣж думѣ, коьто
то отрича. „Скапи дрехы не облачи, тежко имане не турай,
цьрни очи не прѣмрѣжвай. у хоро ситно не сити.“ Пѣсень.

Вообщо, логыческо-то словорасположеніе въ па-
шія-тѣ языкъ ся дьрки повечето за слѣдующе-го правило :
да ся поставатъ попапрѣдъ подчиняющи-тѣ думы,
а подирь нихъ подчиняемы-тѣ, затова и логыческо-то уда-
реніе повечето си осталі на първы-тѣ думы. Но оратор-

6*

— 85 —

поставя оная дума, която иска утвърджение или отрицаніе,
подиръ некъ ся гужда вопросителен союзъ, а слѣдъ него
останяла-та часть отъ прѣдложеніе-то. „Пъ.ш ли сж първы
пѣтлы и вторы? Выкалъ ли е Селимъ ходжа на мечитъ?
Слуша ли тя стара робинка? Яикеле моя дъщерьо! при-
тажена ли е темница? Тука ли е юнакъ Марко?" Иѣспи.
Отъ прѣмѣсваніе-то на думы-тѣ на първо мѣсто единъ
вопросъ, който состои отъ едни-тѣ и сжщи думы, може
совьршенно да ся измѣнява въ смыслъ-тѣ, зачтото тогава
ще ся измѣнява прѣдметъ-тѣ на вопроса. Напримѣръ. Ты
бѣше ли тамъ? Ты ли бѣше тамъ? Ты тамъ ли бѣше? Вѣ
първыя-тѣ случай ся пыта собственно за бытіе-то на прѣд-
мета въ извѣстно мѣсто, въ послѣдняы-тѣ ся пыта за мѣ-
сто-то, гдѣто е былъ той, а во вторый вопросъ ся пыта
собствено за ліце-то, което е было на извѣстно мѣсто,
сир. той или другъ пѣкой е былъ тамъ.

## В) СЛОВОРАСПОЛОЖЕНІЕ ВЪ ПОВЕЛІТЕЛНО П
ИРЪ ДПОЛОЖИТЕЛНО ИРЪ ДЛОЖЕНІЯ.

Въ повелително прѣдложеніе първо-то мѣсто обы-
ковенно принадлежи на оная думѣ, въ коѣто ся заклю-
чава прѣдметъ-тѣ на повелѣніе-то „Отворете ми
врата-та, дайте ми да видѣ и азъ бѣлъ свѣтѣ.“ Опери ми
кошулѣ-тѣ, ка е ткана, не е прана. Иѣс. Въ прѣдполо-
жително прѣдложеніе спомагателный глаголъ — бѣхъ, като
знакъ на сослагат. паклоненіе, по обыкновенный редѣ, трѣбва
да ся намира при сказуемо-то — при глаголѣ-тѣ; но освѣнь
това, мѣсто-то му зависи още и отъ логыческо-то удареніе,
и затова той всакога стои прѣдъ или подиръ оныя думы, на
които ся намира това удареніе. Да быхъ брага бѣло платно,
горѣ-тѣ быхъ заградила. Да бы было тебѣ мило за мене,
не бы чекалѣ есень мѣсецъ да грѣе.“ Отрула быхъ го,
пѣмамъ со ощо. Во всичкы тыя прѣдложенія спомагателный
глаголъ — бѣхъ, бы, стои именно при оныя думы, на които
ся намира логыческо-то удареніе.

Въ сложно составно прѣдложеніе главны-тѣ прѣдленія
ся располагатъ споредъ намѣреніе-то на писателя. Навре-
мени тѣхный порядъкъ зависи отъ поголѣмѣ-тѣ имъ или по-

["ОГЛАВЛЕНІЕ\n\nНА\n\nСЛОВОСОЧИНЕНІЕ-ТО.", "Страница", "Понятіе за словосочиненіе-то і раздѣленіе-то му . . . . . . . . . . . . . . . .

["## II.", "### СОЧЕТАНІЕ НА ПРЪДЛОЖЕНІЯ-ТА.", "Страница", "Панятіе за сочетаніе-то. . . . . . . . . . . . . .

НАМИРА СЯ ЗА ПРОДАНЬ:

Въ Болградъ у издателя и во вечкы-тѣ кинжарницы въ
Българія. Тракій и Мекеловій, въ които ся намиратъ
и слѣдующи-тѣ капты отъ салій, печатаны въ Болградъ:

1. Начална Грамматика за изучение на Българский языкъ. 1870. Цѣна 7 гроша.

2. Начална Грамматика, книжка Н. Словосочиненіе. 1871. Цѣна 5 гроша.

3. Священа Исторія за дѣца-та, избрана отъ
книгы-тѣ на Ветхый и Новый Завѣтъ. 1865. Цѣна 18 гроша.

4. Носѣдни-тѣ дни отъ земный животъ Господа нашего Иисуса Христа, часть І. 1867. Цѣна 6 гроша.

5. Правоученіе за дѣца-та въ четырьи вечерни разговоры за дѣлжности-тѣ на человѣка към себе, къмъ ближай си. къмъ общество-то и къмъ Бога, Изданіе III. 1871. Цѣна 4 1/2 гроша.

6. Общи познанія изъ землеописаніе-то математическо, физическо и политическо. 1866. Цѣна 5 1/2 гроша.

7. Практична метода, или Способъ какъ да изучи человѣкъ лесно Французский языкъ по D. F. Ahn. 1871. Цѣна 8 гроша.

8. Метода практична за изучение на Ремlickий языкъ по D F. Ahn. 1866. Цѣна 4 1/2 гроша.

9. Българский българъ, нареденъ по новъ и лесенъ способъ за първоначаю обученіе, 1870. Цѣна 1 грошъ.

10. Авесе лагъ corpus dura metoda cea mai usoră pentru copii. 20 bati.