Má w la st.

Šestero zpěvů

Rozměrem indickým :

—vv—, vvvv—

I.

Srdce mi zrůstá w kwětu milowánj,
Tauha lahodná mně prsy zahráwá,
3 nich zpěwy hogné k zniku prowoláwá!
Tak ladě harfu — wtonu do plesánj.

Znáte tu rozkoš? — Kdy Šech u gasánj
Prost gsa bolestj blahu se podáwá ?
Wysse wynikna zloty se nebáwá ? —
Gen když o w la st i pěge w radowánj.

Wlasti o krásné, gako garo hýwá :
Když kwětem autlým, brzo slibujcm
Aurodu hognau, přemile oplýwá,
Tak libo tauhám duse lahodjcm.

Srdce gewi wám to moge klučaucj!
D, w newyſlowném blahu budu plauti,
Dnes zpěwy ňádrům mohuli planaucj —
Gak ge tu cjtjm — ſměle wywinauti.

1*

4

II.

Tak co se ohněm we pršy zarywá:
Trón si to wraubj w citu hlubokošti!
Wssak proto pjsći nenese radošti —
Wnitřně to pjsnj swěty wyrodjwá.

W pospěchu rozkoš tony mi zaljwá!
Ach, tak umlknu w přewaze blahošti
Gak, mage kažat přewahu žalosti,
Twář cele rausskau umělec ukrýwá.

W době tu hlawni moci ruče slábnau,
Wssecko co krásno — w mraku oku hasne,
W srdci slabost gen zanechage wábnau,
Pauta mi pautě znowa kuge časné.

Wssecko co krásno — mrakem oku pogde,
Cit welesláwy běda! tak i žrdka
Wypna se ňádrům ke žiwotu dogde,
Wytwory ragske — pohlcuge wrdka!

III.

Trošky welebné, Krkonosse dalné!
Často o wlasti gste mluvili semnau,
Lkawě klenaucj koruny nademnau,
Skrywali častěg bolem oči palné.

Wlětawo wążná, i ty Labe walné!
K wlasti milost mau gste widěli gemnau,
Často o wlasti gste plakali semnau,
Swámi se hogně slzy slily kalné.

D, gen u wás mé dussi bylo wolno,
Wám horě rado wzdy pożalowáno;
Když žaly wlasti mne bodaly bolno —
Lkáti u wás gen směle bylo přáno.

5

I blaho wlasti w plamenu milostném
Kdy mne nad oblak k zdrogi geho neslo :
W pláči i wám to zděleno radostném —
Wy swětu prawte: Mně co ge za hešlo!

## IV.

Když zpěwy prwnj křiwana flysswám,
An zmlazenau zem zbuzuge ke flasti :
W lásce owjwán, moge, moge wlasti,
Wlasti milostná, na tebe mysljwám!

Když zemi wedro pražiti widjwám,
Stjnu hledá wsſe, chladu piſe flasti :
Zardě ſe pýchau, moge, moge wlasti,
Wlasti přeſlawná, na tebe myſtjwám!

W hági ſlawjka kdy flyſſe unhywám,
An boly láſek žaluge a flasti :
W tauze milostné moge, moge wlasti,
Wlasti předobrá, na tebe myſtjwám!

Když lunu cestau nebe prowodjwám,
Když libo ufnu w poklidu a flasti :
W mjru bohatstwj na tě, moge wlasti,
Wlasti poklidná, i we snu myſtjwám!

## V.

Tužbu tu ſladkau naděge nebeské,
Genž mi očárné swěty odewjrá,
Kdežto budauej dobro oko zjirá:
Srdce to každé ſpolu čige české!

Ta wnada ragská, plesy milobleské,
W nichž bol a nářek klesage umjrá,
Duch do blahých snů nebe ſe zabjrá :
Stan w duffi každé zhotowily české.

9

8.

Tak lid nařjkage, w bauři diwě
Lekem padá, hromli zahřmj děsný.
Mrtwo wůkol. Když dech mraky sywe
Proháněge wjtěž w auwal lesný,
Ddkrywage sluncy twáři žiwě,
Ze srdchý skrach wypuzuge těsný,
Nebe usmjwá se na swět skřehlý,
Z háge wycházý kněž w klamu zběhlý.

9.

Perun oznámil swau Prusům wůli,
K nedočkawým dussím temně prawj,
Gak hrom wěčné skály swalil w důly,
Wjtěže tak zdrtiw hjd wás zbawj.
Byt y utrýzněným kněžím kůly
W srdce zaraželi kati drawj,
Swětowe se gako wicher hnali,
Ctnost a čest a lásku roztrhali.

10.

Perun dechne; mraky hanebnostj,
Neslýchaných prchnau před wjtěžem;
Protáhnete mořem ukrutnostj
K chrámu pokognosti se swým knězem,
W shonu newjdaných sſerednostj
Zatřefete náſylnosti gezem,
W zátočiwé hrůz hrad wlasti nassj
Perun hjd a wzteků wichry zplassj.

11.

Gako slunce na obloze swjtj
Wysýlagje w skřehlost zdrawj plamen,
Tak wás Perun na cyzynce zljtj,
Zbystřj duchy, ztwrdj sýlu ramen,
Sſtěstj na perutech sláwy znjtj
Wlastence, a blaženosti pramen
Praudem rozlige se na kraginy,
Zbožnj welkoduſſné wlasti syny.

11

16.

Zastup wybauřený gedy pěný,
Wida diwy k diwům nowým žiwne,
Přisahage w prwnjim okaužlený
Pomstu wztekem na cyzynce sywne,
W nedočkawém ptá se rozwětřený:
Proč kněz s wůdcem u swatyně cywne?
Wzhůru! zbíjme Čechy na planině,
By se wjtěz newdral do swatyně.

17.

Gak se w podzym ptactwa zbory množi
Měřjchho na dalekau cestu,
Mravenců se pracugichých složi
Hemeyzděnj w zpráchniwělém klestu,
Neb se rogi ke slawnosti Boži,
Pobožnjcy k hrdnaucýmu městu :
Tak v řady srssje z oči hněwy
Táhnau na bog s wjtěznými zpěwy.

18.

Dpatréný kněz giž řdj běhy
Wogny zbrklé gak duch wssewědauch,
Walným lidem osazuge břehy
Řek a hlawy skal se k nebi pnauchý,
Pále wsy gde hladu na přistěhy,
Mate krautinami Čechy gdauchý,
Z lesa wygjždj a prchá w pausstě,
Z hradu střilj, wyskytá se z hausstě.

19.

Kasana co djtě wodě, pána
Slawě kněžím w zemi wladu prwnj.
Nenadálá zahubenj rána
Swobodnjku mańnych duchy dřewnj,
Gasná budaucnosti kwětné brána
Božskoj sýlu w odwazency krewnj,
W zmatku wesskerenstwa, w stěstj lůně
Uwěčnj kněz žezlo na swém trůně.

12

20.

Kasan na hrad střed swé mocn swaži,
Poklady a krmy z wšeho krage,
Tady sýlu urozenstwa fraži,
Kwěty pocty młódkům rozstýwage.
S strmjchých skal osud swěta waži
Nepřátely w duchu potvrage,
Král se kosý w słuwě zbožňujchý,
S knězy lid co čerwy snižujchý.

21.

Čechy w pospjcháníj prudká sýla
Nychlých bogownjku zaražuge.
Ddkud wypuknauc se hogna žila
Smrti kořist pluky wywažuge?
Čerstwau słuwu čerstwá zpłodj dja,
W bogli s námi Prus se odwažuge !
Mlumj Čech a zbraně k bogi chystá,
Nehod nelekať se duše čistá.

22.

K podnikáníj muže rozpaluge
Příchod dobrodruhů newyprawných;
Witkow s rodinau se připoguge
K towaryšstwu sslechtnjku mrawných,
Gasnost cti a ctností wytwařuge
Hlasá činy bogownjku sławných,
Sýlu k welikému wykonáníj
Na wzdor mdleho stárj w ráznost sónjí.

23.

Dcera Lidmila co hwězda k boku
Přiráži se rozmilému otev,
Zawis, paupě we mładistwém kroku,
Rozwimuge prudkošt Božské mocy,
Kauzl juchy w medozwučném toku
Mocných zpěwů w utěssené nocn,
Panna krásy kwiet, syn wyráz ducha
Spjna srdec bèh a huskrost ucha.

16

36.

Rozmilému klesá do náručí,
Djky za můg žiwot, za swobodu,
Gako s nebe hlašek gemně zwučí;
Slávo má a hrade mého rodu !
Ach! kde otec? snad ho diwoch mučí?
Auzkost ušmrcuge radošt w pledu,
Gak blešk nedbagecy na swé kruhy
Letj splatit swaté lásky dluhy.

37.

Prudký Witkow na spanilé děti
W běhu wjtwzstwj se rozpomjná.
Spatřiw do hor Prusy zacházeti
Křičj: Pohan newinnosti spjńá !
Nemoha se zlosti udržeti
Wětřij, chafa wěrná auzkem sýná,
Gakby měla uprchnauti z swěta
Kroky stjrá horljchýho kmeta.

38.

Witkow s společnijky w zad se wrach,
Násylnjky rozplassuge mžikem,
K dětem náhlj. Prussané co dracy
Na hrdinu dotjragi s křikem,
Nebezpečenstwj a strach co mracy
Krupobitj, mařjc za gazykem
Słowa, dušye cyt, a mrtwje sylu,
Otwjragi zaufalosti žilu.

39.

Nikdež duffe žiwé, otec syrý
Uleknutím mdlj, a společnicy
Hřměgj, až krag rozljrá se sfrý,
W rozwzteklenj gako pekelnjcy
Do Prussanů meče zarážejc,
Žiwotů sy nectných newažejc
Wolj na bogistí mužně sgtjí,
Čest a pána swého rázně mstjí.

18

44.

Witkow okřjiwa, a slzy rosy,
K znectěnýmli dětem klonj hlawu;
Wzdychá prach, a pomoc s nebe prosy,
Zři lid, budj hrdost swého stawu,
Zkynuw k mocy hrdina se kosy,
Protrhuge z wissniostj dawu,
Do tábora mjše děti bledé
Gako chlapy zpautowané wede.

45.

Pomstu Čechowé! kdos autlé ctitel
Newinnosti, na mé djtě wzbledni!
Ctilis syn a wlasti oſlawitel
Zkamen ſrdce, nectj muži zbledni!
Krása w pautech můg rod— ach! gá mſtitel
Chabnu w ſhonu bjd, ó ſrdce zledni,
Zocel ruko, duchu zmocni k činům,
Pomsto přiwtěl otce k sláwy synům!

46.

Dcero! tebe swětjm w obět drahau
Eti a wlasti! Z hanby swé wzbuš ſymě
Sſlechetnosti! Hledě na tě ſnahau
Neskrocenau, w náſylnosti dýmě
Tři se muži s odwěžnostj blahau,
Třepě otroctwj a necti břjmě,
K chrámu wěčnosti, a w sláwy lůně
Wjtěž ſtkwi se na kráſywém trůně!

47.

Prawiw zbledl a horliwostj ztrnul.
Panſtwa kwět co k otep laſkawému
S wytrženjm k mſtiteli se hrnul;
Obnažiw meč, pánu znectěnému
Pomstu sljbiw na krwawém poli,
Až se otřasaly hory doły,
Pauta mrzká rozpal miloskence,
Ducha mužnosti wlil do mládence.

22

60.

Witkow otec po skroceném bogi
Dłgal strażce Mladotu co syna,
W blahosti co w newypráhlem zdrogi
Hrdinstwj a lásky milek plyna
Żižnil gać mdłý občan po pokogi,
Aby milostenku k prsům wina
Wyznal hrdě před wesskerym swětem,
Ač se błaži cti a krášy kwětem.

61.

W růžonosném mági w stjnu stromů
Prokwetaných milency se sestli,
Neděšíć se ukrutenstwj hromů
W spolek láskau uwěčněný wessli.
Ty gsy wyswobodil bratra z lomů
Chlapstwj, přígmi obět wolnau, chcešli
Pěnau krášy plané za wděk vézti,
Stražcem newinnosti křehké býti.

62.

Wraueně řekla Lidmila co krášy
Bohyně, a milka k srdcy p'ala,
Rozkoffe a spanilosti řášy
Láskau zplameněnau w Božstwj zňala,
Mladota co nebes zbitý řtělau
Bez paměti hledě na ardělau
Milostnicy klesnuw na kolena :
Bože! hwězda slečen, wzdychl, má žena!

63.

K němu klekla Lidmila, a Bohu,
Pozdwihugje ruky, wukla sliby :
Twá gsem! neyswětěgssim právem mohu
Naprawiti otce swého chyby.
Twá gsem! flyš mne Bože! pewně zmohu
Depor, nedbagecy na weyhyby
Lakoty a peychy, zhrdnu zlatem,
Zhrdnu trůnem pro tě w spolku swatém.

26

76.

Dtec zobřil wznesseností deery
Milostné. Ha! kdo mi w swětě rowný?
Nekl, gak stjn se hrůzy nedowěry
Potratily. Duch se sstěstj skrowný
Zmocnil, pokog rozlil na hrad swětlo,
Mrak prchl smutku, radowanj kivetlo,
Dtec ozbožněný láskau wěnce
Připal k čelu gasné milostence.

77.

Mladota co diwoch zaběhl w lesy,
Hnal se k skalám, kwapil k lité wodě,
Mage skočit w řeku, slyssi: Kde gsy
Wywolenče Boži? hlas. Ach po swobodě
Milých weta! Mřete wlasti plesy!
Sláwa nasse hanebnosti plodě
Umjrá. Tuť Mladota w les zhlíží,
Paustennjk co Boži muž se blíží.

78.

Synu! co tě k zaufalosti pudj?
Láska otče! Tes se Bohu swětjm,
W pausti umru. Słyssišli? wlast k činům kudj,
Kaže Bůh? Ach! otče! k činům letjm.
Swět se wlasti synu! swět v Bohu!
Letjm w bog, snad piamen lásky zmohu,
Zhskám fláwy wěnec. Požehnání
Otče! synu mdlému k bogowanj.

79.

Přigaw požehnání na bog s slawným
Králem wygew diwy konal w bogi.
Duchem odwažnosti newyprawným
K chrámu sláwy w wzdorowání rogi
Dral se wjtcz. Tybys mužem mrawným
Pro stjn powěr powrh otče! k zdrogi
Vlaženosti zamezował ceſtu,
Když v žiwot wsadil pro nevěstu ?

27

## 80.

Přestal; plamenný cyt rozžal duffe,
K otcy klekl syn: Sprawedliwost otče !
Ach smrt střely wypausstěla z kuffe,
Chlapstwj bič se nad hlawami toče
Tryznil sławy kwěty. Tybys ruffe
Wděčnosti hrad, ctnosti sſtjty, zoče
Mrauch děti hrdostj se spjnal,
Zatwzelec láſky plody ſtjnal?

## 81.

S hrdinstwjm spog otče ! kráſy wnady !
Někl, a mocná synu zněla chwála.
Mladoto wol poklady a hrady,
Dcera, kráſy wýbor, k trůnu, zrála,
Přigmi přátelstwj mé za náhrady,
Witkow pronesl twrdý gako ſkála.
Panstwo vražene wzteky geži,
Když čest tupi, hrdost planau wěži.

## 82.

Cyzyncyby kwetla růže nasse,
Sſlechetnosti hwězda mřela hanau?
Hrdosti a powěr mráky plasse
Dblaž milownjka otče pannau !
Hřmělo panstwo. Witkow srdce kaffe,
Mračj oko, s dcerau mjgi ſtranau.
Synu můg! král k Mladotowi prawj,
Panstwo krále pochwalami sławj.

## 83.

Knjže Bedřich wcházý do tábora,
Mysle láſky zyskat hrdinstwjmi,
Byt se nebes dotýkala hora,
Něky spříznily se s pekelnými
Ohni, mluwj v gasneho dwora,
Dkřjdliw se s muži železnými
Letjm, bředu warem, dábly zmohu,
Nemožnosti spaw v zpřjm se Bohu.

28

84.

Bežských činů wěnec lásky růže.
Dokaz, dj král, sslechetnými skutky,
Je twé rámě lwy a obry zmůže.
Ož se otvíragi walné půtky,
Prusy ocelugi sstjtu kůže,
Zgedugice ssipky plodj smutky,
Hrady nebesý, a desstj štěly,
Gakdy mraky krupowité hřměly.

85.

Byt swět spikl se, rozwaliso nebe,
Nehrozým se pekel plameniny,
Kráso svočta, hwězdo lásky tebe
Wydobudu nadlidskými činy,
W hanby zatočiny sfełidte sebe
Plode prachu s bogácnými syn !
Słowo djmli, hřmjm, a hnuli oke.n,
Spálivo swět tru w chrám se sláwy skokem.

86.

Prawiw hrdě mjřj na Witkowa.
Na bog ! k Božstwij swětily mne lásky.
W mžik lid zbiwse wtrhnem do Waldowa,
Na trůn uwěčnj se sstěstj klásky,
K činům pane ! k čemu planá slowa?
Witěze zve andělskými klásky
Newěsta co Bohyně w bog swatý,
Ddkrýwagie sláwy wěnec zlatý.

87.

Bedřich wytrhl, s njm y Witkow wěely,
Dcery hlídá syn, a po zdaleku
Mladota se chystá k bogi smělý.
Knjže rozpusťuge uzdu wzreku,
Witkow byšky w duchu wryl se celý
W sladké naděge, že na autěku
Prussan segde. Král bdj opatrný,
Gak se zmůže Kasan nesetrný.

29

Neystarsſi české zřízení wogenſké

sepsané 1. 1413 na rozkaz krále Wáclawa

od pana Hágka z Hodětina.

(Ze ſtarého rukopisu.)

Uwod.

Ře Čechowé zwláſſtě w patnáctém ſtoletj uměnjm wále-
čným nade wſſecky ſaufedy swé wyſoce wynikali, to wů-
bec každému wědomo; ale nesnadněgi gěſt ukázati, w čem
uměnj gegich wlaſtně záleželo, a w čem od tehdeyſſiho o-
becného způſobu wálčenj odſtupowalo. Žnámoſt nasse o
tom posawad gen z kronik, zwláſſtě ze Sylviowy, a z
Žižkowa zřízenj wogenſkého vrána byla; oba wſſak pra-
menowé přijliš nedostatečnj gsau k wypſawenj obrazu ži-
wého, kterak tehdaž w Čechách wálčeno bylo. Mně posſtě=
stilo ſe nalezti k tomu cjli dwa ſtaré spisy, kteří wjce swě-
tla předmětu tomuto dodáwagj: geden od pana Hágka z
Hodětjna od 1. 1413, w rukopisu archivu ſtarého města
Pražſkého (Chaos rerum memorab. E. II. 3), kterýž
tuto wlaſtencům ſe podáwá; druhý od pana Wáclawa
Wlčka z Čeynowa, z druhé polowice XV. ſtoletj, w archi-
vu Třebonském, kterýž w přijſtjim swazku čaſopisu tohoto
wydán bude. Tento poslednj gěſt zwláſſtě důležitý w ohledu
ſtrategickém, gakožto spis welikého někdy wůdce w bogi,
bez gehožto rady, gakož ſlawný Bohusław z Lobkovic o
něm swědči, králowé ani domácij ani cizj wálky newedli;
ale nesnadno gemu we wſſem wyrozuměti, pro množstwj
ſtaročeských wálečných ſlow, o kterýchž giž wjce s gisto-
tau určiti nelze, co wlaſtně znamenaly. Dauſám wſſak,
že i tento spis páně Hágkůw ſkaumatelům wlastenských
ſtarožitnostj nassich nebude newděk.

30

O spisowateli zřízení tohoto, panu Hágkowi z Hodětina, we starých zápisech to nacházím, že l. 1410 byl purkrabím na Protiwijně; l. 1412 králowským kuchmistrem w Čechách; l. 1413 a 1414 podkomořím králowstwij Českého; l. 1417 a 1418 podkomořím markrabstwij Morawského. Král Wáclaw pomoci geho, gakožto zwlá$sťě pilného raddy swého, we wsselikých důležitostech welmi často užjwal.

O taženj wálečném proti panu Půtowi z Risenberka a z Skálov, kteréž k sepsání tomuto přjležitož da-lo, we wlastenských pamětech žádné zmínky nenacházím, kromě následugujícího psanj, kteréž w kníže nevstarších přivilegij a zápísů starého města Pražského nám zachowáno:
„My purkmistr i konſſelé welikého města Pražského, wyznáwáme tiemto listem zgewně wſſem, ktož geg uzřie nebo čtúce uſlyſſie: tak gakož naygasněgſſi knieže a pán, pan Wáclaw Rjmský král wždy rozmnožitel řiſſe a král Český, pán náš milostiwý, wſſechny i každé nechuti a protiwenstwie, kterých sú se dopuſtili urozenj Racek, Jan a Póta z Janowic a z Risenberka bratři, i se wſſemi swými, kteři sú podlé nich zassli w těch wálkách a proti Geho Welebnosti a koruně České až do sie chwje ſku-tečně učinili, ty wſſechny winy gim odpuſtil i odpuſſtuge milostiwě, k swé milosti ge zase přigjmage: též i my s wolj nasseho pána ſgednáwagjce ſe, a geho přikázanie pl-niece, swrchupsané Racka, Jana a Pótu i se wſſemi gich, kteři sú s nimi w těch wálkách zassli, máme k nasseho pá-na milosti za přigaté a za nawrácené; nepřipuſſtugjce ge od nižádných pro ty nechuti w súdech nebo bez súdów sta-wowati, ani obžalowati w žádné mieře. K tomu na swě-domie pečet nasse gest k tomuto listu přiwěſſena. Dán w Praze, w uterž před S. Prokopem, léta po božiem naro-zenie tisſcieho čtyřiſteho a čtrnáctého.”

(F. P.)

31

Nevstarssi české zřízení wogenſké.

Léta božieho tisjecho čtyrstého třináctého slawné pa-
měti král Wáclaw český, když gest pro zprotiwenie
pana Puoty z Škály proti GMK. kázal obehnati
hrad Skálu nadepſaného pána, tyto kusy podepſané a
práwa wogenſká rozkázal gest slowutnému panoſſi Hay-
kowi z Hodětjna podkomořiemu królowstwie českého po-
psati, pro budúcie Čechy bogowné, aby ſe uměli u
wogſkách zprawowati; a přikázal gest ge u wogſſtě
před nadepſaným hradem pisařóm wogenſkým čjsti, tak
aby ge wſſichni drželi pod pokutami dole pſanými. A
takto ſe we gméno božie počjnagi:

Nay prwé, aby byli služby božie wſſichni, hait-
mané i gich poddacj i gim poručenj pilni, a neřáduow
ižádných aby u wogſſtě nedopúſſtěli, aby ſkrze to pán
Buoh nebyl rozhněwán.

Jt. Wſſechny hry nesluffné a neřádné aby byly
ſtawowany, a zwlásſtě kóstky, karty, kaule aby nebyly
u wogſſtě dopuſſtěny; neb z toho dopuſſtěnie mnoho
zlého pochodj, gakožto zanetbanie na wartách a na po-
nuockách, i giné ſſkodné wěci wogſkám a těm osobám
kteréž hragi. Pakli ſe kto přes to které hry dopuſtj,
takowy bude před wogſkem w řetěze čtyři dni weden,
a úřednju k tomu od nás uſazenému deset ĝrossuow
muſj bez miloſti dáti.

Jt. Wſſechna lánie a nesſydatá mluwenie aby
ſtála a přestala: pakli kto bude láti, a uſwědčen bude,
takowy čtyři dni před wogſkem w řetěze choditi muſj.

Jt. Kurewstwie aby žádného nebylo dopuſſtěno u
wogſſtě, ani před wogſkem, ani okolo wogska, ale aby
takowé zlé ženy bez miloſti pryč hnány a puzeny byly
od richtáře wogenſkého; a gestližeby toho richtář za-
netbal, tehdy bud k němu hledieno gako k nepoſluffné-

32

mu. Pakliby se kto dopustil toho zlého, tomu sšilink
bude dán bez milosti skrze pračata.

Jt. Gestližeby násilé které panně neb panie uči-
nil kdokoli a ušwědčen byl, tatový bude hrdla zbawen
bez milosti.

Jt. Kostelowé a klášterové aby žádnj wybigeni
nebyli ani wypalowáni, lečby bylo rozkázáno haitma-
ny k tomu zřiezenými. A proto wždy aby pošwátný-
mi wěcmi, gakožto ornáty, kalichy, zwony, kniehami i
ginými okrasami kostelnjmi, a zwlásstě pak tělem bo-
žim nikakež nebylo hýbáno ani bráno. Nebo ktožby
který kostel wybil, takowému bude ruka utiata z pakli-
by kto tělo božie s pusskú, aneb kterú ginú šrátoši
wzal a wysypal, takowy bude bez milosti upálen.

Jt. Gestližeby kto který oltář zbořil nebo obrazy
w kostcléch a w klášteřech zbil, nebo na ceštách w
slúpiech přibité ztrhal a zkazil, ten hodnú pomstú ká-
zán bude wedlé práwa wogenšého.

Jt. Na přátelském budeli kto bráti giné wěci
nežli pokrm sobě skrowný a koňóm obrok, takowy bu-
de kázán gako lúpežnjk.

Jt. Konj, kraw i giného dobytka a sšatuow na
přátelském aby žádný nebral, ani giných wěcj kteréž k
hospodářstwj přislussegj: neb takowy kázán bude gako
lúpežnjk.

Jt. Gestližeby kto kterú swádu u wogsstě počal,
takowy bude kázán slussnú pomstú.

Jt. Gestližeby kto swú braň na druhého obnažil,
takowému bude ruka bez milosti učata.

Jt. Gestližeby kto koho u wogsstě neb před wog-
skem skrze swádu zabil, takowy bude bez milosti šat.

Jt. Pěsši aby wssickni w swých hausřech řádem
pod korúhwemi a pod praporci sšli, gakž a kdež gim
přikázáno haitmany na to wydanými. Pakliby se kte-
ři a čižkoli wytrhli z swých hausuow bez rozkázanie a
wuole panuow haitmanuow, takow budú kázáni, ga-
kož na takowě sluffeti bude.

33

Jt. Giezdnj aby také nikam negezdili, ale w
swých hausiech aby řádně táhli, tak gakž gim haitmané
rozkážj, kterýmž poručeno bude. Pakliby kto přes to
swé wuole požijwage wytrhl se na kterú stranu a w tom
gat byl, anebo kterú sškodu wzal, o takowého žádného
nechcem státi, ani gim také sškod platiti. A ginj sšlech-
tici a wěrnj nassí milj též k swým takowým služebnj-
kóm se gmieti magj a budú, lečby haitmané komu kam
geti kázali, takowý bez winy bude.

Jt. Ktož magj napřed w koněberkách gezditi, aby
byli wydáni slussným během, aby z haufuow se neroz-
giežděli. Pakliby kteří z haufuow se wytrhli, aby gim
koněberky koně brali, a newracowali zase žádnému až
u wogsstě, a od každého koně aby deset grossuow wzali,
žádnému milosti nečiniece, ani odpússtěgjce. Též i pě-
ssjim aby samostřely brali, gestližeby z haufuow kam
bez odpusťenie haitmanuow chodili, aby gim newra-
cowali až u wogsstě, když od každého samostřela dadie
po pěti grossjch.

Jt. Kteříj. haufowé magj a dostane se gim který
den za wozy geti neb pěssjim gjti, aby se žádnj nikam
nerozgiežděli, ani rozcházeli, ale stáli nad wogskem,
dokudž se wſſecko wogſko nepoložj. Pakliby kteří po-
ſluffenstwie toho neučinili, ti budú tak tresktáni, gakž
haitmanóm wydaným bude rozkázáno a poručeno: ne-
bo ſkrze takowú nepoſluffnost mohlaby se hanba i sſkoda
státi, gesſtobychme se toho nerádi dopuſtili.

Jt. Kterémuž wogſku dostane se napřed taženie,
aby se druhé nehýbalo, ažby prwnie swé wozy zřiedilo.
Pakliby se kto s swými wozy wytrhl, a wtrhl w gin-
ſſiky wozy z swého ſſiku, takowý bude kázán obyčegem
wogenského práwa slussnú káznj.

Jt. Gestližeby kto bud giezdný neb pěſſi wytr-
hna se i chtěl sobě zwláſſtě holdowati přes nasse přiká-
zanie, nebo tu překážeti, kdež nassí haitmané přwé
holdowali, takowj budú kázáni s radú nassie raddy a

3

34

sslechticuow, kteréžbychom s sebú měli nebo k tomu
wydali.

Jt. Pálenie žádného aby žádný nečinil, lečby
bylo rozkázáno haytmany nassimi k tomu wydanými.
A zvláště byliby který zámek dobyt, aby nebyl zapa-
lowán bez wuole a rozkázanie týchž haitmanuow. Pak-
liby kto přes to zapálil, takowý bez milostí upálen
bude.

Jt. Když bohdá nepřietelé budú na poli w po-
rážce neb na zámku zgjmáni, ti wssickni aby k nassie
ruce králowské nassim haitmanóm wydáni byli.

Jt. Gestližeby kto s wědomjm a dopusštěnjm hait-
manów geda ſtranú wězně které zgjmage přiwedl, s
tiem podlé rady nassie učinjme.

Jt. Gestližeby kto zbodl nepřietele na harci, to-
mu má ten kuon býti dán; a ktožby ten kuon lapil, to-
mu gedna kopa grossuow dána býti má od toho ktož
onoho zbodl, ač chce a bude dhtieti ten kuon gmieti.

Jt. Budeli se na koho doptáno, žeby gma wězně
na kollacj pustil nebo holdy wybiral bez powolenie na-
ſich haitmanów na to wydaných, takowj budú kázáni
gakož na to flussie práwem wogenským.

Jt. K osazenj ponuocek w noci okolo wožuow a
w branách aby od každého wozu kromě komornjch a
ſſpižiernjch po gednom bylo wydáwáno; pakliby bylo
pilné potřebie, aby bylo wiece wydáno wedlé rozkáza-
nie haitmanuow. A ktožby zanetbal toho učiniti, ten
každý aby dwa grosse dal pokuty tomu haitmanu, kte-
rýž ponuocky neb warty osazuge.

Jt. Také gakož gest rozkázáno, gakož wjna, pj-
wa i giné potřebné wěci do wogſky magj woženy a no-
ſseny býti, přikazugem wſſem, aby těm ktožby wozili
nebo nosili nebylo na cestách ani u wogſkách bráno, ani
kterakžkoli překáženo. Pakliby ktokoliwěk gim pře-
kazil nebo bral, takowý bude kázán gakož na lúpež-
njka flussie.

35

Jt. Haitmané kteŕjž budú gmenowáni nad giezd-
nými a pěfjsmi i k zprawowánj a kladenj wozuow,
těch aby wſſickni posluſſni byli, nad kýmž budú uſtawe-
ni, a nikterakž ſe gim neprotiwili, ani ſe s nimi po-
týkali řečj ani ſkutkem. Pakliby kto swéwolně z po-
ſluffenſtwie těch haitmanuow wytrhna ſe chtěl swé-
wuole požjwati, nad takowým pomsſtěno bude, tak že
ſe gjm ginj kázati budú.

Jt. Chcem tomu, aby žádný píſařóm wogen-
ſkým nepřekážel, ani na ně kto kterým práwem sahal,
lečby w čem nessſlechetném shledán byl, to aby před ſe
haitmané wzeli a w to nahledli.

Jt. Kterýžbykoli píſař wogenský byl uſazen od
kteréhokoli pána neb haitmana nebo od měst čaſu wo-
genského neb bogownieho, kdyžby žoldnéřom žold wy-
dawán byl, ten aby měl od kopy geden groš, buſto žeby
placeno bylo na poli neb na hradě, nebo na městě, ne-
bo na kterékoli posádce, neb při obleženj zámku některého,
w tom aby mu ižádný odporen nebyl, dokudžby ta
wálka ſtála, kromě kdyžby placeny byly ſſkody, od těch
aby nic nebral, neb k tomu práwa žádného nemá, což-
by ſe ſſkod dotýkalo.

Jt. Při bitunciech kterýchkoli má píſař wogen-
ſký ſeděti a s haitmany to děliti, a wedlé nich w tom
má diel gmieti, tocižto od kopy každé po 1 gr.; a též
i od holduow má gmieti po 1 gr.

Jt. Kdyžby který žoldnéř wezma řádné odpuſſtě-
nie z příčin hodných, poſtawil miesto ſebe giného pachol-
ka hodného, ten kterýž odgjti má, aby dal píſaři zápiſ-
ného 1 gr. a nowý žoldnéř přistupuge aby dal puol
grosse.

Jt. Každý ſetnjk neb padesátnjk nebo rothymaistr,
kteréžby koliwěk pod ſebú měl, ten aby před píſaře
wſſechny přiwedl, kdyžby gim měl žold dawán býti; a tu
wſſeliký neb každý desátnjk aby swé dráby osobně před
píſařem okázal, i kdyžby ponuocky neb warty osazowá-

3*

36

ny měly býti. Pakliby kto písaři toho odporen byl,
má býti kázán od haitmanuow gako neposlussný.

Jt. Písař wogenský má zbrog a samostřely ohledowati wždy gednú w měsíci, aby byli tak nalezeni, gakž sú wysſli. Pakliby kto tomu odpieral, k tomu má hledieno býti gako k neposlussnému.

Jt. Na taženj na picowanj, nebo kdežkoliwěk na
potkáníj, kdežto silněgſſi hauf neb rota mdlegſſi rotu
poſtihne nebo potká, aby silněgſſi mdlegſſim nebrali a
nikterakž nepřekáželi, ale u pokogi nechali. Pakliby
přes toto rozkázanie kteřjkoli silněgſſi mdlegſſim co po-
brali neb překazili, takowj budú kázáni gako lúpežnjci.

Jt. Kdež se giž wogska položie, aby žádný do-
luow, gimž hebauf řiekagj, nekopal ani dělal; neb ta-
kowý proto kázán bude.

Jt. Wčelám aby žádný nepřekážel ani wydieral,
nebo takowým nebude odpuſſtěno.

Jt. Když wogska lehnú, a žeby w noci wzhuoru
bylo trůbeno neb woláno, aby každý s swú branj na
plac běžel a nikam ginam. Pakliby nepřietelé kde k
wozóm přilnuli, tehdy se tam magj obrátiti.

Jt. Mezi wozy aby opatrně a spilnostj ohně nie-
tili a pálili, tak aby se žádnému ſſkoda nestala a nedála.

Jt. Kdežkoliwěk budto na přátelském neb ne na přátelském, kdež se ženy s uzly a ſſaty wynesú, a na nich i při nich sednú, aby gimi žádný nehýbal, ani těm ženám co bral, ani gich přehledowal. Pakli gim přes to kto bráti bude, takowý bude kázán gako giný lúpežnjk.

Jt. Gestliže gsú mezi kterými pány, vytieři, ze-
many, ſſlechtici nebo městy neb kýmžkoli která záſſtie,
kýſelosti nebo neljbosti kterakžkoliwěk budto přivé před
tiemto polem, anebo nynie na poli wzniklé a powſtalé:
ty wſſecky aby přestaly, a nebyly od žádného na tom
poli zdwihány a spomjnány, aniž které pomſty o to čině-
ny, až doluow z pole wracenie. Ale byloliby kde potřebie,
budto na harci neb u ſſturmu, aby sobě takowj a wſſickni

37

ginj wespolek pomáhali, takowých kyselosti a zásti zlým
nikterakž nespomjnagjce. Pakliby kto přes toto nasse
přikázanie uswědčen byl, takowý bude kázán práwem
wogenským.

Jt. D mlýniech přikazugem, aby žádného nepálili,
nebořili ani kazili, ani kterých mýnských želez brali,
tak aby ku potřebě wssch nassich wogsk mohlo mleno
býti. Pakliby kto proti tomu učinil, budeť gemu bez
milosti ruka uťata. Též také ginde we dvořiech neb w
chalupách, zwlásťe w přátelských, aby žádných zámkuow,
řetězuow, neb giných želez kterýchž koliměk, gakožto ssj-
nuow s kol neb hřebjkuow s bran nesbjgeli neb newy-
bjgeli a nebrali; a také na poli s pluhuow želez ne-
boli s giných připraw aby nebrali.

Jt. Kdež se táhne po přátelském, aby takowě ne-
křesťanské záhuby se chudým lidem nedály, ani překáže-
no bylo, chalup aby newybígeli, dobytka ani konj aby
gim nezagjmali ani wen z wogská newodili; a žen
owssem aby na pokogi wždy nechali, gim nepřekážegjíc.
Také kdež se wogsko klade, aby chalup a dworuow li-
dem netrhali ini bořili, a takowých nekřesťanských zá-
hub aby nad lidmi nečinili.

Jt. Komužby který kuon utekl giezdný, budto na
poli neb kdežkoli, ten kuon ktož bude moci lapiti, aby
lapil, a ktož geg polapi, tomu bud geden groš dán, a
od woznjka puol grosse.

Jt. Nybnjkuow malých ani welikých ini také
haltéřuow žádný aby nekopal, ani také w nich lowil,
ini gich spússtěl, lečby komu haitmané rozkázali.

Jt. Pitie před wogskem ať gsú ssenkowána, a
osobami od haitmanuow na to zřiezenými ať gsú saze-
na; a netoliko pitie, ale i chléb bud sazen, i giné po-
třeby, gakožto obrok konský, tak aby se wssem sprawe-
dliwě dálo.

Jt. Gestližeby se kto toho dopustil, aneb přes to
učinil, což se tuto na hoře wypisuge, a na těch chudým

39

Dalši wýpisy z pamětí pana Miku-
láše Dačického z Hesłowa.

(Srowney Časopis Mus. l. 1827 swaz. IV. str. 77.)

Léta 1526, měsíce října, držán gest od stawů králow-
stwj Českého sněm walný na hradě Pražském. Na kte-
rémžto sněmu wybrali a wywolili z každého stawu, to-
tiž panského, vytjřského a městského po osmi osobách,
wssch 24, dawsse gim plnau moc, aby k zemi České wy-
wolili a wyhlásili — což se i stalo, a gest zwolen a
wyhlássen k témuž králowstwj Českému oswjcené [arci-
knjže Nakaušké Ferdinand, wlastní bratr mladši
cjsaře Karla toho gména pátého; genž měl k manžel-
stwj Annu, wlastní festru Ludwjka Českého a Uher-
ského krále. (List 44.)

Potom l. 1527 gest týž Ferdinand, přigew slaw-
ně do Prahy, na hradě Pražském k témuž králowstwj
českému korunowán, w neděli den památky S. Matě-
ge. A byl turnag pěsšky na paláce hradu Pražského,
w kterémž král sám osobně byl; a welmi mnoho swjc
hořelo na témž paláce. (L. 44.)

Téhož léta král Ferdinand učinil turnag, krato-
chwilné potýkanj, w starém městě Pražském se pány Če-
skými, Uhry, Wlachy a t. d. (L. 54.)

Potom měsíce frpna týž král, wyprawiw se do
králowstwj Uherského, opanowal Budjn, stolici téhož
králowstwj. (L. 44.)

L. 1528, měsíce unora, Štěpan weywoda w U-
hřjch poražen gest od krále Ferdinanda, a utekl do
Polska. (L. 44.)

Téhož léta král Ferdinand město Prahu rozdělil,
kteréž předessle bylo w gednotu uwedeno. (L. 54.)

40

L. 1529. Wjdeň město hlawnj w Rakaufsch So-
liman císař Turecký oblehl silně wogensky a dobýwal:
ale frozuměw, že se wſſech ſtran křeſtané na retunk té-
muž měſtu táhnau, preč odtrhl. Strach byl na kře-
ſtanech. (L. 54.)

L. 1530, w městě Nimburce ſtat gest w noci Pe-
tr měſtſký píſař, že k rozdělenj peněz obecnjch, o kte-
véž ſe konſſelé dělili, ſwoliti nechtěl, (bogjce ſe tjž kon-
ſſelé, aby gich w tom nepronesł.) (L. 44.)

T. 1. w měſjci řígnu zgewiła ſe faleš na pana
Dple Fictuma: on pak zwěděw o tom wygewenj, a gſa
při ſwatebn̆m weselj na Wląſſimi, ugel preč z země;
ſtatek pak geho králi k ruce pobrán gest. (L. 44.)

L. 1532, král Ferdinand wolil a ſadil konſſely
měſtſké sám osobně w ſtarém a nowém měſtě Pražſkém,
w sobotu po památce S. Bonifacia. A w týž den, wy-
gew z Prahy, noclehowal na Žebráce; i zapálilo ſe
tam a hořelo, že král ſotwa z toho ohně wyſſel; a zho-
řelo mu tu něco klenotůw, konj, mezkůw i lidj... (L. 32.)

L. 1533, pan Sigmund Kaffunk s swými pomo-
cnjky odpowěděl králi i zemi; potom pak následugicj-
ho léta přiweden do města Wjdně w Rakaufsch a
ſtat... (L. 32.)

L. 1534, w pátek před hromnicemi panj Kateřj-
na Bechyniowa odsanzena hrdla, protože několik děwe-
ček zabila. Potem gi z wězenj Mihulky tak řečeného
umrlau wytáhli. (L. 32.)

T. 1. pan Albrecht z Guttenſteina učiněn neyw.
mincmeiſtrem král. Českého. Za něhožto mnoho růž-
nic a nevolj bylo, i ſaudowé před králem Ferdinandem
mezi njm a Hornjky, o práwa a swobody Hor Kuten,
a nátiskowé nemalj, i pro náboženstwj. (L. 33.)

L. 1535, týž pan mincmeiſtr chtěl a gednal to,
aby od Hornjkuw wýpowěd j k němu ſe odwolánj bra-
lo, a on aby přeſuzowal: ale Hornjci k tomu neswo-
lili. Potom neywyſſi hofmiſtr králowstwj českého při-

41

gel do Hory Kutny s poručením královwým, a wy-
flyssew Hornjky s neym. mincmeistrem ge smjřil. Ale
to smjřenj nedlauho trwalo, nebo týž pan mincmeistr
chtěl nařizowati piwowár a wedenj wody hawěřům,
na ugmu žiwnosti týchž Hornjůw, a Gindřicha Char-
wata, gednoho z přednjch konffelůw města, kážal wzjti
do wězenj, a pana Mikuláše z Prachňan uručil pod pět
tisje kop gr. českých. (L. 40.)

Toho roku také dobýwali sau tjž Hornjci dolu
řečeného Kruchta, za městem za kostelem S. Trogice;
i nemohli wodám odolati, a kamenowé gsau řjdcj, skr-
ze něž woda chlpj, a rudičky skrowné neodplatné; pro-
čež nenj hoden pawowánj. (L. 40.)

L. 1. umřel pan Zdeněk Lew z Nožmitálu, a po-
hřben na hradě Pražském S. Wjta, w kaple S. Tro-
gice. (L. 32.)

L. 1536, rozkážal král Ferdinand stjti w Praze
pana Krupého, že způsobil falesznau kwitanci, gsa dlu-
žen tisje kop, a když wěřitel toho dluhu umřel, chtěl si-
rotky o to připrawiti. (L. 54.)

L. 1537, w pondělj před památkau sw. Benedik-
ta, Wáclaw Šárowec odsauzen cti, že nařekl pány
saudce zemské, a gsa zawázán pod poctiwostj, nedostál.
A král Ferdinand osobně na tom saudu seděti ráčil, se
pány Morawany a Slezáky. (L. 32.)

W auterý před památkau SS. Petra a Pawla
aposstolů, panj Elisska z Postupic gest oswobozena z
slibu manželského proti panu Lwu mladému: wssak sfest
tisje kop gr. Č. aby gemu dala, a bez wůle krále GMti
aby se newdáwala. (L. 32.)

Toho také léta stjnáni gsau na Pohořalci w Pra-
ze Jarosław Kapaun z Swogkowa a Jan Wlkowský
z Dalkowic, že kffast cizi zfalssowali, a co giným na-
pſáno bylo, to sobě napsali. Bylo přitom lidu drahně
tisje a oděncůw na tři sta. A pro tauž faleš utekli Jan
Kunc mjoſusudj a Knobloch, a giných mnoho. (L.32.54.)

42

Umřel pan Hanuš Pslug z Rabsteina, gsa ney-
wyššjim kancléřem králowstwj Českého, a pohřben gest
na hradě Pražském wedlé pana Lwa. (L. 32.)

Byl sněm w Praze, na kterémž zůstáno, aby na
Turky do Uher taženo bylo. Když pak tam se dostal
li, gsauce pod Kocianem heytmanem, kterýž ge hladem
mořil a potom nad nimi i zradil, takž gich zbito a do
Turek zagato do čtyrmecjtma tisjc. (L. 54.)

Umřel pan Radslaw zemský písař w Gracu; po-
razil ho sslak, když w radě seděl s królem GM*¹. (L. 32.)

L. 1538, zmučen gest na hradě Pražském Wáclaw
Šárowec, byw předtjim gat w Lorci u Hory Kutny a
do Prahy dodán. Potom po památce obrácený S.
Pawla stát na Pohořalci, z rozkázaný krále Ferdinande.
(L. 33.)

T. l. we středu den památky S. Žosie, na hra-
dě Pražském král Ferdinand ráčil gest přigti z pokoge
swého do pokoge nowého se pány zemskými saudci a
vytjřstwem, raddami swými, a meč nahý nesen gest
před GM*ti; a tu se ráčil posaditi na mjestě od zlato-
hlawu připraweném, i s raddami swými, a ráčil roz-
kázati čisti wýpowěd mezi panem Albrechtem z Gutteř-
ssteina, neym. mincmeistrem, a mezi sſesmistry a hor-
njky na Horách Kutnách; a tau wýpowěd jen ty wſſecky
newole, kteréž gsau mezi týmiž stranami byly wznikly
a od půl třetjho léta trwaly, ráčil gest zdwihnauti a
w nic obrátiti, a na poctiwostech gak strany, tak swěd-
ky i osoby, kterýchž se w té při dothkalo, opatřiti a o-
hraditi; a nařjditi ráčil, aby k sázenj osob na konſſel-
stwj z obce lidé hodnj od neywyššího mincmeistra wo-
leni a sázeni byli, i z nepſaných; Hornjci aby se k
mincmeistru uctiwě a poslussně chowali, gakž k auřadu
geho náleži, a on aby se k nim powoině chowal, a w
městské wěci aby se newkládal, než na ně coby potřeb-
ného bylo wznáſſel, a oni aby to k náprawě přiwozo-
wali. Mikuláše z Prachňan a Gindřicha Charwáta

43

kterij na psanj krále GMti na záwazek wzati byli, z toho propuštiti, oswoboditi, a sskody wſſecky mezi stranami zdwihnauti ráčil. A wſſak neljbost, zásſtj a nenáwiſt zůstáwala předce.

(Nota: Hornjci na Horách Kutnách konſſelé města užjwagi a magi to od ſtarodáwna, že fami osoby k ſázenj konſſelůw spisugj, a neywyſſjmu mincmeistru podáwagi k wolenj; ale tauto wýpowědj geſt to proměněno.) L. 40.

T. l. w pondělj den památky Kiliana, nařjzeno a uſtanoweno geſt na Horách Kutnách oſm osob ſaudewům ku pomoci panům ſſefmistrům, aby ſaudili o dluhy, a na rathause aby ſedali obzwláſſtně. (L. 41.)

L. 1539, o maſopuſtě, Jan Štefan weywoda, wolený král Uherský, měl swatbu, pogjimage k manželstwj dceru krále Polského; a měl při té swatbě hoſtj o geden tisje ſtolůw. (L. 33.)

T. l. přiwezli do města Hory Kutny w geden den na prodeg ořechůw ljskowych 62 wozy, krom co pěſſky přinesli. (L. 41.)

L. 1540, umřel pan Mikuláš Trčka z Lippy, syn ſtarého pana Mikuláſſe Trčky Wląſſimského; bohatý byl. (L. 33.)

L. 1541, w pondělj před památkau přenesenj S. Wáclawa přiwezli k manželstwj p. Krisſtofowi, ſynu p. Albrechta z Guttenſteina, neyw. mincmeistra, panu Worſſilu, dceru p. Šebestiana Weitmillara do Hory Kutny. Slawná byla swatba na dwoře wlaſkém, w přjtomnosti panſtwa, rytjěſtwa, Hornjku a giných k tomu pozwaných. (L. 41.)

T. l. we čtwrtek před památkau ſeſlánj Ducha sw. na aposſtoly, wyhořal hrad Pražský sw. Wáclawa wſſecek, koſtely wſſecky, zwonowé ſe slili, hrobowé swaťých a čiſté mnohé drahé wěci, dſky zemſke wſſecky a wſſecka ſkawenj, krom černé wěže a Daliborky; též Hradčany wſſecky, kromě ſedmi domůw; též menſſj mě-

44

sto Pražské pod týmž hradem, sotwa ho třetí djl zů-
stal. A ten oheň wyssel gest z domu p. Ludwjka z Gut-
tenſſteina w mensſjim městě Pražském, a odtad wſſecko-
giné ſe zapalowalo; a wyſſel ten oheň w hodinu dwad-
cátau; při čemž také něco lidj uhořalo. Stala ſe ſſko-
da weliká králowstwj českému. (L. 33.)

Okolo památky sw. Bartoloměge Turecký císař
porazil lid český w Uhřích u Budjna, a wzaw Bu-
djn, geg osadil. A tak Budjn, ſtolice přednj krá-
lowstwj Uherského, w moc pohanskau ſe gest dostala.
(L. 33.)

Král Ferdinand ráčil sněm položiti do Hory Kut-
ny ke dni památky sw. Barbory; potom to ráčil změ-
niti a do Prahy položiti. Lidé u Hory zachystali ſe
mnohými potřebami, a tak ke ſſkodě přiſſli. (L. 41.)

L. 1542, we středu před památkau S. Fabiana,
Ferdinand král wyſlal na Hory Kutny komiſſaře p. ſa-
roſlawa z Šellenberka, p. Jana z Pernſſteina, p. Giřj-
ka Gersſtorſa podkomořjho, p. Wáclawa Žehuſſického a
p. Floriana Grieſpeka, aby ty Hory opatřili a některé ne-
řády přeſtrhli, a raddu konſſely města abn obnowili; což
ſe wykonalo. Potomně wyſlyſſemſe některé newole mezi
p. Albrechtem z Guttenſſteina mincminſtrem a některými
osobami, odgeli, téměř nic nezpůsobiwſe (L. 55.)

T. l. Sigmund Prasſek učiněn hornjim hofmiſtrem,
a p. Albrecht z Guttenſſteina słožen s auřadu minc-
meiſtrstwj, a wzłožen gest ten auřad na p. Šebe-
stiana Weitmiſlera, kterýžto uweden gest na Hory Kut-
ny. (L. 41.)

Král Ferdinand gel z králowstwj Českého do města
řjšského Špeyru; a nežli odgel, učinil neywyšſjim pur-
krabjim Prajſkým p. Wolaſa z Kragku, a neyw. kanclé-
řem p. Henricha z Plawna, a neyw. ſudjm p. Jana Po-
pela z Lobkowic. (L. 23.)

T. l. lid wogenſky znamenitý táhli do Uher proti
Turkům, a nic tam nedowedli. (L. 33.)

45

L. 1543 ten týden po neděli Judica počali dělati a mincowati tolary grosse na Horách Kutnách. (L. 55.)

Král Ferdinand dal na sněmu odpowěd stawům, že Hor Kuten k pawowánj držeti nechce. (L. 41.)

Téhož léta pan Šebestian Weitmillar propuſſten gest z auřadu neyw. mincmeistrſtwj od krále GMti. (L. 41)

Při času S. Wáclawa nemalý počet lidu českého wogenského táhli s králem swým Ferdinandem do Uher retowat země Uherſké: ale prwé nežli přitáhli, Turci dobyli Dstřehoma a Bělehradu. A tak wždycky zmesſkáno. A naffi nic tam nedowedwſe domů se wrátili. (L. 33.)

Hádka těžká byla w sněmu o přitisſtenj pečeti zemſké služebným na osmdesáte tisje od některých bez domotenj země. (L. 34.)

L. 1544 lid Šeský, wzawſe formu od lidu Wlaského, chodili s krátkým oděwem až po prdel, pyſnj, ſmilnj, neswornj, nic na to nedbagjce, že se cizozemci w zemi gich osazowali; Turkům pak w Uhřjch nikterak odotati nemohli... (L. 34.)

L. 1545 král Ferdinand s knjžaty a pany ſaudci zemſkými odsaudil pany Šliky, a dáni ſau na hjlau wěž na hradě Pražkém do wězenj; gména gich Jeronym, Lorenc, Kasspar, Mauric a Henrich. A Jan Popel z Wesce kulhawý odsauzen gest hrdla na ſaudu zemſkém a dán do wězenj Daliborky. (L. 34.)

W pondělj den památky S. Petra aposſtola přigeli ſau do Hory Kutny páni raddy komory krále GMti, totiž pan Gířj Gerſtorf podkomorj král. Šeského, p. Kriſſtof Gendorſer, p. Florian Grispek, p. Jan z Witence. Ti p. komiſſaři oznámili neyprwé na wlaském dwoře, že král GMc doby střjbrné pausſtj a gich držeti nechce, ale že ge pausſtj Hornjkům; a rozličně o to gednagjce, prodag rud w dole Wosle zdwižli králi k ruce na ugmu nákladnjkům a erckauſerům, s mincjři a pregjři gednali,

46

aby gim králi k ruce luny mincjřské a stolice pregjřské prodali; potom gim mincowánj z zagrowny střjbra na tolary odňali, a nagednali k tomu Němce gakési, a ti počali w prennárně tolary dělati. A toho také roku učiněn gest pan Jan z Witence neywyššijm mincmeistrem w králowstwj Českém. (L. 42.)

L. 1546 spusštěny gsau doły hornj střjbrné, totižto Wosel, Rausfy, Hutrechtyře a Flassary, a ten wssecken cauk: a tak těm dolům konec učiněn; nebo naklad znamenitý na ně ffel, a užitkowé se malj nacházeli. Toliko na tom wortu u Zlatohláwka w dole Wosle dobrá střjbrná ruda byla. (L. 42.)

T. I. mnoho Němcůw w Čechách na auřady wsáze-
no wssudy... (L. 34.)

Manželka pana Jana z Pernssteina zprotiwila se
témuž manželu swému, a nedala ho pustiti na zámky
Trenčín a Frisstak, až potomně dána gest do wězenj.
(L. 34.)

D středopostj někteřj páni zemsštj, též z vytjřstwa,
též Pražané a giná města, kromě Plzenských, Buděgow-
ských a Mostských, učinili sau mezi sebau zápisy pod pe-
četmi swými, a sebrawsse lid wogenský, wylali geg k
Bečowu, woliwsse p. Kasspara Psluga z Kabssteina za
heytmana; a na wyhledáwanj toho při nich od krále
Ferdinanda, proti Johanesowi Fridrichowi kurfírstu knj-
žeti Saskému a geho puntownjkům s týmž králem swým
táhnauti a pomáhati odepřeli ... Toho potom Čechowé
hořce zakusiti museli ... (L. 34.)

L. 1547 we čtwrtek po památce obrácenj Z. Pa-
wla, umřela gest manželka Ferdinanda Českého a Uher-
ského krále, Anna, dcera Wladislawa, Českého a Uher-
ského krále, a pohřbena gest w hlawnjm kostele na hradě
Pražském. Gistět gest byla dobrotiwá panj a prawá
máti a Hester národu Českého. (L. 35.)

L. 1549 Maximilian, neystarssj syn krále Ferdi-
nanda, gest za krále Českého zwolen. (L. 35.)

47

W auterý po pomátce S. Matěge aposstola pan Burian Medek z Waldeka odsfauzen cti, statku i hrdla, proto že dal dwoge swědomj křiwé, gedno proti druhému. Padl před králem, prose za milost; nic neobdržel, a hned ten týden zmučen a potom na Hradčany wyweden a řat gest. (L. 35.)

Sněm držán w Praze, den památky S. Barborn; na kterémž k tomu wedeno, aby Čechowé pod poslussenstwim papeže biskupa Rjmského stáli. A když počali sněmowati, hned se swadili, a potom rozgeli, administillator a kněži Pražsštj causli, potom k sobě od řawůw domluwu měli. Byl sem přitom (gsau to slowa p. Dndřege Dačického z Hesłowa, otee páně Mikulášowa,) a řkrze mne před řawy oznámeno, že se k tomu swoliti nemůže... Pročež sem nazeytřj před králem se musel posťawiti: ale král mne w tom wysłysěw, při tom mne zanechati ráčil. (L. 35.)

L. 1550 Wáclaw Kawan, starý kmet, zabil w Praze pana Albrechta Šlika. (L. 36.)

W neděli masopustní pan Karel z Žerotjna měl swatbu w Praze, pogjmage k manželstwj dceru p. Mikuláše Trčky z Lippy. Potom w prvnj pátek postnj přizwezli mu gi na Žehussice slawně, s nemalým nákladem. (L. 36.)

L. 1551 pan Krisſtof Skurowský z nařjzenj a poručenj krále Ferdinanda, w přjtomnosti nevyššího pana mincmeistra pana Jana z Witence, panůw ſſefmiſstrůw, konſſelůw, ſtarſſch obecnjch a ſaudcůw i auřednjůw mince, na rathause w plné raddě, wzložil gest na mne Dndřege Dačického z Hesłowa nowý w králowstwj českém nebytalý auřad, wyhlásiw mne za richtáře králoWSKého, k ſedánj nad ſſefmistry tu na Horách Kutnách, čehož ſem žádostiw nebyl. Pán Bůh rač mi pomocnjk býti.

Nota: tento nowý králoWSKÝ auřad po bauřce l. 1547 w králowstwj wzniklé proto od krále Ferdinanda

48

nařjzen gest, aby města potomně nic wjce takowého před
sebe bráti, se raditi a puntowati nemohly, a toho aby
gim bráněno bylo. Přitom také nařjzeno, aby tjž rich-
tářové králowstj w městech králowských sprawedlnošti
nápadní statkům městských a pokuty králi náležité wy-
hledáwali a králi k ruce dobýwali; a na to instrukcj a
záwazky týmž richtářům dáwány. Nebo i wssem sta-
wům téhož králowstwj, aby bez dowolenj králowského
nižádných sněmůw a sgezdům nepokládali a nemjwali,
(w čemž předessle od starodáwna swobodu měli) gest za-
staweno a zamezeno.

Potom GMtKrál. ráčil mne zase propuštiti z au-
řadu richtářstwj králowského, a wzložen gest ten auřad
na Jana Ghyžderu; nebo na mne wzložen gest auřad
hofmistrstwj hornjho krále GMti. Stalo se w pondělí,
den památky M. Jana Husa, skrze p. Wolsa z Wřesvo-
wic, neyw. pjšaře král. C. a presidenta komory krále
GMti p. Floriana Grispeka, a p. Jana Špigle rent-
mistra. (L. 56.)

T. l. klec železná z rozkazu králowského udělána,
a postawena gest w rynku welkém starého města Praž-
ského, do njž dáni a w nj seděti museli dwa zemané,
Kuneš a Troškowec, gsauce medem najz pomazáni, aby
ge mauchy sstjpalv, w té kleci několik dnj zůštáwagje,
proto že hanebné a sodomské wěci... provozowali z po-
tom z země wypowědjni gsau. Stalo se okolo památky
S. Wjta Geden z nich sedě w té kleci, prawil hněwage
se, že w znamenitých: welkých slawných stawenjch býwal,
a nikdá w gednom pokogi tak mnoho oken gařo tu w té
kleci newiděl. Tak gestě s sebau ssprymowal. (L. 35.)

Zgewena gest faleš w tolařjch dělánj na Horách
Kutnách; o čež mnozj téžkošt měli. (L. 56.)

L. 1553 pan Jan z Witence wzal odpusstěnj od
auřadu neyw. mincmeistrstwj a učiněn mjsfodržicjm toho
auřadu pan Petr Hlawsa z Libosławě. (L. 56.)

W pátek den památky S. Mauricia, na žádost a

49

mé toho wyhledáwanj arciknjže Ferdinand, gsa mjtodržjcjm pana otce swého krále Ferdinanda w králowstwj Českém, ráčil gest mne z auřadu hofmistrstwj hornjho propustiti, a wzložen ten auřad na Wáclawa Wočku, a Tomáš Špelink učiněn urburéřem. (L. 56.)

L. 1554 byl weliký mor na Horách Kutnách, w kterémžto tři synowé mogi (t. p. Dndřege Dačického z Hesłowa) gednoho dne a noci zemřeli, Mikuláš, Gindřich a Simeon, a w gednom hrobě pohřbeni; po nich třetj den též umřel Sigmund syn můg, a podle nich pohřben, wſſe u chrámu Barborſkého, — čtyři synowé mogi neymilegſſi, s Dorotau z Prachnian manželkau mau zploženj. (L. 56.)

Také zemřeli toho roku: pan Henrich knjže z Plawna, u wogſſtě w Rjſſi, byw neyw. kancléřem králowstwj Českého; též p. 3dislaw Verka, neyw. hofmistr, a p. Wolf Kragjř, neyw. purkrabě Pražſký.

A potom obnoweni gsau auřadowé zemsſtj w králowstwj Českém: pan Jan mladſſi Popel z Lobkowic učiněn neyw. purkrabjm Pražſkým, p. Jan Popel ſtarſſi z Lobkowic neyw. hofmistrtem, p. Adam z Šternberka neyw. komornjkem, p. Jan z Waldſteina neyw. ſudjm, p. Joachim z Hradce neyw. kancléřem. (L. 37.)

L. 1555 w pondělj ráno před památkau narozenj Krista Pána na Horách Kutnách narodil mi se syn můg Mikuláš, toho gména třetj, (ſkladatel těchto pamětj), z Doroty z Prachnian manželky mé, na znamenj kieréž ſluge Byk. Potom we středu den začetj léta nowého 1556 gest od p. archiděkana, kněze Matauſſe, pokřtěn. (L. 57.)

L. 1558 umřel gest pan Girj Gerſtorf w Praze, gſa podkomořjim králowstwj Českého; po němž wzložen gest ten auřad na p. Bechyni. (L. 37.)

Krupobitj welikau ſſkodu učinilo na měſtě Čáſlawi a okolo téhož města w půl mli; pročež gim berně do třj let odpuſſtěny. (L. 37.)

4

50

Při památce S. Martina král Ferdinand, a gíž
cjšař, přigel z Rakaus do Čech do Prahy; gehož Če-
chowé nařjzením arciknjžete Ferdinanda syna geho (genž
tehdáž w Praze zůstáwal) slawně wjtali, s mnohými ná-
strogi a přjprawami, že se bylo čemu podiwiti. A hned
po čtyrech dnech přinesseny gsau nowiny, že cjsař Karel
w Hispanii umřel; a tak se ta sláwa a weselost w zár-
mutek obrátila. A nowý cjsař Ferdinand se wſſemi
dwořany swými do černých dlauhých ſſatůw se odli, na
znamenj zármutku; kterýžto křtalt tu tehdáž se Čechům
začal. Čehož předněgſſi po ſmrti přátel swých následugj.
(L. 37.)

L. 1559 wydán mandat od cjsaře Ferdinanda,
aby se nižádný do zborůw Bratřských nescházel, zgewně
ani tagně. (L. 37.)

L. 1560 král Maximilian, neystarſſi ſyn cjsaře
Ferdinanda, kaupiti ráčil panſtwj Pardubſké za čtyrykrát
ſto tisſc. (L. 37.)

Umřel pan Karel z Žerotjna, přednj a milh dwo-
řenjn arciknjžete Ferdinanda, ſyna cjsaře Ferdinanda ;
a pohřben geſt w koſtele welkém w měſtě Koljně nad
Labem. (L. 37.)

L. 1562 kněži pod obogj způsobau swátost wečeře
Krista pána podawagjic hádali a saudili se o ceremonie
cirkewnj před saudem zemſkým. (L. 38.)

Urozený a ſtatečný rytjř, p. Burian Trčka z Lip-
py, učiněn geſt podkołořjm králowstwj Českého. (L. 38.)

Mřeli lidé zhuſta w Gihlawi, w Hradci Králowé
nad Labem, w Čáſlawi, na Horách Kutnách, w Kauřj-
mi. (L. 38.)

W pondělj před památkau narozenj blahosł. panny
Marie král Maximilian slawně do Prahy přigel, a we
wſſech geho hauſich nevpěkněgi geli uhersſtj husařowě.
Potom týž král Maximilian korunowán geſt na králow-
ſtwj České; a hned nazeytři, den památky S. Matauſſe,
Maria manželka geho geſt k témuž králowstwj koruno-
wána. (L. 38.)

51

W sobotu po památce božího kěla uweden gest k
auřadu neyw. mincmeistrstwj.. na Horách Kutnách pan
Jan Eraſim z Swamberka. (L. 58.)

L. 1563 pan Wilém Trčka přigat gest do źawu
panſkého w królowstwj Českém. (L. 33.)

L. 1564 Jan Montan z Bigance wszaen do želez-
né klece w Praze u ſſatlawy ſtaroměſtké z potom mu
dány tři pardusy, a z Prahy wypowědnj z proto, že ma-
ge zápowěd od wrchnosti, aby k Petržilkowům nechodil,
toho prázen býti nechtěl, a žerty z toho mage, o Filip-
pjně žertowal a ſſprymowal. (L. 38.)

W neděli před památkau S. Jakuba aposſtola, An-
tonius arcibiſkup Pražský oznamował w koſtele na hra-
dě Pražském na kažanj, aby každý kdožby chtěl, mohl a
swobodu měl welebnau swátost kěla a krwe Krista pána
přigjmati pod obogj způsobau, bez překážky wſſeligaké;
a to že dowoleno gest na koncilium Tridentském. (L. 38.)

W auterý na den památky S. Jakuba aposſtola
páně, we Wjdni, městě Račaufském, umřel gest cjsař
Ferdinand, český a uherský král. Byl králem w Čechách
dwadceti a osm let, a cjsařem ſſest let. Po některém
pak čase do Čech na hrad Pražský gest přiwezen a w ko-
stele hlawnj mohřben. Weliká různice, newole a ne-
ſnáze za čaſuw geho kralowanj, zwláſſtě o náboženstwj
křeſtaſké byly, a berně ſe ukládaly p wé nebýwalé, po-
tom w Čechách zobyčegené.... Tento cjsař Ferdinand
byl zrostu newelkého, ſuchý, s otewřenýma uſty, máličko
nahrbowatý, oči dosti welikých, nosu hrbowatého, bje-
twářnosti, wlaſuw prostých, audůw tenkých, řeči náram-
ně spěſſné, myſli wysoké, přitom hněwivý a wtipu o-
ſkreho. (L. 39.)

Antonius arcibiſkup Pražský počal swětiti kněži
swátost wečeře Krista Pána pod obogj způsobau poda-
wagiej. (L. 39.)

L. 1565, we STředu před S. Lucij, pan Joachim z
Hradce neyw. kancléř królowstwj Českého, geda z města

4*

52

Rakauskėho Wjdnė od cjšaře Maximiliana, Fdyž gel
přes most weliký dřewěný Wjdeňský, most ten s njm se
probořil, a on upad s wozem i s koňma do řeky Duna-
ge, se utopil. Božj dopusštěnj, že co tehdáž před njm
těžkých wozůw formanských naladowaných přes ten most
gelo, toho se nestalo. (L. 39.)

L. 1568 mor w Praze začal se při času S. Bar-
toloměge; pročež mnoho lidí bohatých z Prahy rozgelo,
na djele páni saudcowé zemstj, páni z komory české, páni
nad appellacjmi, a dali se do Kauřjma. Potom odtud
i páni mstodržícj Cjšaře GM" obrátili se do Hory
Kutny při památce S. Matausſe. A rozkážáno i biři-
cem po městě woláno, aby žádný z Prahy do Hory Kut-
ny pausſtěn nebyl pod pardusem; k tomu brány a for-
ny osazeny byly, a warta nařjzena. Potom l. 1569
přestali w Praze mřjti, a páni zemstj zase se rozgeli z
Hory. (L. 60.)

L. 1571, we středu den památky stětj S. Jana
křtitele, umřel gest na Lorci sjdle swém pan Ondřeg
Dačický z Hesłowa, otec můg neymilegſſi, gſa stářj wě-
ku swého 61 let.

(Budaucně dále.)

53

Král Přemysl Ottokar a Záwiš.

(Ze starého rukovisu, s poznámenými J. D.)

Král Přemysl když králem bjsse (byl),
nte zprvu laskaw na Čechy bjsse,
a mnoho s nimi boguow obdržowássse:
ale gakž poče w swé radě Němce miewati,
tak i hned poče na Čechy netbati.
Pan Zderad pán korúhewny w zemi bjsse,
ten rádce krále Českého naywětssj bjsse.
Ten krále Přemysla z mnohých wěcj rád kárássse,
řka: nerod se kúpati w neznámých wodách a cizj zemi
wjce, ať tebe Sasicowé nepodskoči a sskody neučinj.
Z toho se naň welmi rozhněwa, a i hned o to myslil,
kterakby geho hrdla zbawil.
J wylúdi geho před Prahu, gakoby se z njm chtěl oč
poraditi,
i káza swým flužebnjuom na tom mjtě hned zabiti.
A na tom mjtě káza klásster postawiti
a zbožjm welikým geg nadati
a křižownjky w něm ušawiti. a)

a) Zderad nebyl rádcem Přemysla Ottokara II. ale dáwno před
tjm krále Wratislawa, gehožto syna Vřetislawa Zderad řeči
důtkliwau popudil, že ho Vřetislav zabiti dal. Stalo se to blíž
Brna l. 1091, a ne u Prahy. Klásster také křižownjku, to-
tiž stražeců hrobu Božího na Zderaze giž před K. Ottokarem od
pana Kojaty z Mostu roku 1227 nadán byl. Neprávě tehdy
skladatel těch werssů krále Přemysla z toho mordu winj.

55

Tuť na nich poče toho žádati,
aby gemu dali město Hradisstě,
(gemuž giž nynj Tábor wzděli.)
a chtie gim zato zbožj giné dáti,
neb ge chtěl král k koruně české rád mieti,
neb město dobré, twrdé i bohaté bjsse,
hory střiebrné okolo sebe měgjsse,
a protož gemu král rád chtjssse.
Páni Ujstj Witkowice slowjchu,
ti na Hradissti sedjchu;
neb gich praděd Wjtek slowjssse,
neb ten Wjtek otec wssch ruožj biesse,
neb sú od nj wsscky ruože klenoty braly,
a od toho času pater rosarum gméno měli.
Tato gména tito páni sú měli:
Hynek, Sezema, Jan, Hrdoň, Záwisse. c)
Ti gsú wssickni bratři byli,
a páni Kožmbersstj i Hradečnj od toho sú posſli.
Tehdy král Přemysl zradú toho města hledáſſe dobyti,
nebo měſſtané někteři k králi přichýleni bjchu.
Ale pan Sezema když to zwědě,
bratřjm' swým takto powědě:
dřjwe než bez nassj wuole mjti bude,
chcmeč ge raděgi fami ohněm spáliti.
I spáli chu město Hradisstě
w trh naywětſſi když bjsse,
a pusto ge ucinichu,
a potom zdi okolo něho zbořichu.
Tak to město pusto ſtálo,
puoldruhého ſta let bezmál zuostalo,
až ge Táboři osadjchu

o) Podlé Wáclawa Březana w poslaupnosti rodu Kožmberského otec Záwissův byl Budiwog, syn Gindřicha, wnuk Wjtka prvnjho. Synowé pak Budiwogowi byli Záwisse, Wjtek, Wok, Čenek, Budiwog, Hindin. Měl snad mjsto Hindin psáti Hrdoň.

56

a giné gméno gemu Tábor dáchu,

a zdi pewně ohradjchu. d)

Tehdy pan Sezema a měsťtěné do Ustj se stěhowáchu,

a to městečko oprawjchu ;

neb Ustie městečko malé bjsse

a zdi okolo sebe neměgjisse.

Počechu ge hraditi

a domy dobré stawěti.

Potom páni Ustj, Sezema i ginj páni musiechu z země
wen wygeti a Rudolfowi králi Rjfkému do Rakús
se přikazáchu.

Tuť gsú dlúhú chwli byli a u něho sú slúžili,

a na krále Českého netbali.

Tehda král Přemysl nemoha swého hněwu oštati,

i gal se na Rakúského wogensky táhnúti,

tak se byl na Čechy rozljtil,

že nechtěl by na Pražském mostě který Čech byl flyssán. e)

A když do Rakús s Němci gede

až i k Dunagi přigede,

tuť Rakúský proti němu táhniesse

a mnoho lidu s sebú měgiesse.

A když wogensky proti sobě ležjchu,

tehda Záwisse a bratři geho k králi posláchu,

d) Táboři město Hradisstě osadili léta 1420. D gehož starožitnosti w staré kronice se čte: „někdy před drahně lety také gestu město bylo welmi twrdé, ale pro hrdost měsťan, že swým panům se byli zprotiwili, páni z Ustie gich páni dědičnj to město wykořenili, a tak dlúhé časy pusto bylo až do toho osazenj.”

e) Něco podobného nagdesů u Dalimila, genž krále uwodj takto mluwicijo:
„Chci Petřín pawlakau německau posřijti,
A na Pražském mostě nebude Ōecha widěti.”

W giném rukopisu: „a českého stowa nebude na pražském mostu flysseti.”

57

chceli gim milost dáti,
chcmet zaytra s swými žiwoty počestně poslúžiti
a swá hrdla podlé tebe složiti.
Tehdy král gim odpowědě,
toho učiniti nerodě.
Řka: Wy gste dřiewe newěrnj byli,
i gesstě wěrnj býti nemuožete.
Tehda nazaytři w bog se udeřechu,
a hrozně pobitj učinjchu.
Tu zabili krále Ottokara udatného,
a podlé něho giných pánuow mnoho.
Tu nesechu do Znogma tělo geho, f)
a w klássteře u Bosákuow položiechu geho.
A tak to zbožj w Nakúsiech od Žechuow odeſſlo,
aniž gesstě zase přiſſlo.

f) W kronice opata Jana z Wiktringa (de Victoria) nedávno w Mnichowě nalezené, w ſſſté kapitole (de preli: Rudolfi et Ottokari) ſe čte, že hned po bogi tělo krále Žeského w Lawě položeno bylo: Rudolfus habita experientia mortis suae, campo per triduum observato et occisi regis corpore in Laham primum transportato, Bohemiam statuit invadere, &c. A níže: corpus Ottokari Pragam ad sancti Viti ecclesiam postea translatum ibidem in castro honorifice sepelitur. Leželo wſſak tělo Ottokarowo we Wjdni u S. Kříže pro klatbu třid cet neděl nepochowané, odkudž potom do Znogma dowezeno a tam pochowáno gest. Že ale tělo králowo spíſſe, než ſe do Prahy přiwezlo w Znogmě pochowáno bylo, w tom ſe nassí kroni: káři srownáwagj. Dpat Petr prawj: de cujus morte, ut ajunt, Rudolfus rex vehementer doluit, et in Znoyma circa fratres minores, postmodum transportandum in Bohemiam, corpus ejus tumulari praecepit. Takž i Hágek: léta 1278, když ſe pak bitwa wykonała, král mezi swými rytjři zbitými mrtwý gest nalezen, gehož ſmrti Rudolfus welmi litowal, a tělo geho pod Znoymo do klásſtera wězti a poctiwě před oltářem pochowati kázał. Po některém ſč.

58

Král Přemysl syna Wáclawa měgiesse,
XII let w stáři jisse,
a ten s mateři swú na Bezdězi sedjisse.
Ten gede do Snogma po tělo otce swého,
a do Prahy přinese gejo,
tu pochowá otce swého,
u swatého Wáclawa dědice Českého. g)
Ten král Přemysl mnoho zlého pánuom Českým činjisse,
města a hrady gim odgimásse,
panu Čečowi Buděgowce odgal,
a giné zbožj gemu zato dal.
Kladsko odgal Žerotinským
a Luny město odje Zwieřetickým,
a giným panuom odje mnoho zbožj giného,
a učinj gim mnoho zlého. h)
Pana Benesse káza u wěži upáliti,
a Záwisse vytíře káza z země wypuditi.
Pak po smrti Přemyslowé Záwissi a bratři geho do ze-
mě je wrátěchu,
a Rudolta krále Řeského s sebú přiwedechu.

g) W kronikách rakaufských se nalezá rok 1296, w kterém tělo otce král Wáclaw do Prahy přiwezti a tam pochowati dal. Šlyssme dále o tom Hágka: „Po některém pak času tež tělo odrad wzato a wezeno do Prahy, a w kláſſteře sw. Frantiſſa (?) a sw. Anežky w kráſném hrobě Žalostiwě pobřbeno, a tu mezi těmi dwěma kláſſtery pod prampauchem přes hrob překlenutým leži až do dnesnjho dne.” Welice tu poblauditi Hágek, geſſto ſám pod rokem 1373 pisse, že w kostele sw. Wjta w kaple sw. panny Doroty, kdež flowe safkoch knijżat kapla, na lewé ſtraně leži Přemysl Ottokar král český pátý. U sw. Frantiſſka tolikež král Wáclaw otce Přemysla Ottokara bnl pochowán.

h) To tež ſkoro týmiž flowy u Dalemila w 92 kapitole se čte:
Záwisse wýborného vytíře z země wypudj,
Witkowice z Uſſkého Hradiſſtě zpudj
Buděgowice odje Čečowi a t. d.

59

Tu Záwisse králowu Alžbětu i) sobě za ženu pogme,
a haytmanem zemským bissse s nj se koge.

I nuěl s nj syna krásného,
a Záwissj nazwal gméno geho ; k)
zemským mistrem křižovníkem učinj geho. 1)

i) Má býti Kunhutu, ne Alžbětu.

k) Syn ten na křtu Janem byl nazwán. Wáclaw Březan Jana Záwisse geg gmenuge. Byl pak Jan z nepořádného lože zplozen, dříwe než král Wáclaw Záwisse na milost byl přizgal a k sňatku manželskému s matkau swau dowolenj gemu dal. Hágek o tom w krátkosti, co Petr opat sšiře wyprawowal, takto mluwj: Toho časju (1283) byl geden z rodu Witkowcův, muž welmi znamenitý a nad giné bohatý, gménem Záwiš, kteréhož někdy král Ottokar měl w nenávisti, a byl gemu i některé zbožji (gač o tom zpráwa byla) bez přejčiny odgal. Ten domnjwage se, že sěrze králownu zase k swému zbožji přigde, i gel k nj do Morawy a počal gi snažně slúžiti, a mimo giné wſſecky rytjře měl k nj wolněgſſi přistup; čaſſegſſi také mjwal s nj rozniłwánj. Králowá znamenawſsi geg býti nad giné wſſecky kraſſj twaři a wýborné poſtawp, a že wždycky wſel gest, žádala s njm mjti učastenstw j w wſelj, a geho při sobě zdrěela tak dlúho, až z něho synem počala, a porodiwſſi rozkázala gemu na křtu dáti gméno Jan, kterýžto Jan potom po mnohých letech byl křižovníkem a pánem Strakonickým zákona Rodyzſkého. Wiz poznam. l.)

1) Opat Zbraławský zhola geg křižovníkem gmenuge. Gisz před Hágkem Pulkawa o giném zákonu křižovnickém mluvil, i ka: qui postea factus est crucifer de domo teutonica et commendator per Almanniam et Boemiam generalis. W českém přeloženj stogj: genž křižovníkem Swatomářským gſa, mistrem byl potom toho zákona.” Swatomářský od swaté Mářj tak nazwaný zákon.

47

Droku narozenj Krista
pána.

Droku, w kterémžto Kristus pán se narodil, giž w uenstarssj cjrkiwi křesťanské odporowé byli z w nowěgssjch časšj wsseobecně se uznáwá, že nasse počjtanj podlé Di-onysia Malého, kteréhož křesťanstwo nynj wůbec násle-duge, a podlé kteréhož Kristus pán w r. 758 po wystawě-nj Rjma naroditi se měl, owſſem prawé býti nemůže. Ale ge dokonale a dostatečně oprawiti gest wěc nesnadná, gak pro nedostatečnost pramenů historických o panowánj cjsa-ře Auguſta a krále Herodesa, tak i proto, že we ſw. e-vangelijch nikdež léta určitě se neudáwagj. Pročež od roz-ličných spisowatelů rozličná léta posawad za léta narozenj páně pokládána byla: l. 747 od Antonia Capelly, 748 od Keplera, 749 od Petavia, 751 od Scaligera a t. d. Minulého léta wyſſel w Kodánu městě od učeného spisó-watele, Frídr. Müntera,*) spis obſſirný o tomto před-mětu, we kterémžto prawdě podobno se činj, že Kristus pán w druhé polowici léta 747 po wystawenj Rjma, t. g. oſſe est let držwe se narodil, nežli obyčegně počjtá-me, tak žeby letoſſnj rok giž ne 1828 ale 1834 po ſku-tečném narozenj Páně byl. Hwězda, která mudrcům

*) Der Stern der Weisen. Untersuchungen über das Geburtsjahr Christi. Von Dr. Friedr. Münter. Kopenhagen, 1827. str. 119 w 8.

48

při narozenj Kristowu se zgewila, dáwá tomuto spisowa-
teli hlawnj důwod k této wěci. Pokládáč gi za zwláſſtnj
ſpogenj wyſſſch planet, podobné tomu, které l. 1604 wi-
djno, o kterémž i Kepler zwláſſtnj spis wydal („De
stella nova in pede Serpentarii, et qui sub e-
jus exortum de novo iniit, trigono igneo,” w
Praze 1606), a kteréž giž i polský aſtronom Wawřinec
Suſlyga byl s hwězdau mudrcům wyſſlau srownáwal.
Takowé spogenj widěti bylo léta Rjmského 747 od mě-
sice máge až ku konci prosince. Ku potwrzenj toho ta-
ké za důwod se běře, že král Herodes Weliký několik dnj
před welikonocj léta Rjmského 750 umřel, (t. g. o t ř i
léta dřjwe nežli se narozenj páně nynj obyčegně počjtá),
a že Kristus pán, podlé wyprawowánj o pobitj nemluw-
ňátek w Betlémě, aspoň dwě léta před ſmrtj Herodeso-
wau naroditi se musel. Wſſeobecný census Rjmský že
se ſtal w Syrii l. 747 ſkrze Publ. Sulpicia Quirinia
(Gyrenia u Lukáſſe 2, 2), kterýž l. 742 Rjmský konsul,
potom l. 747 ne ſice gako náměstnjk, ale gakožto legat
cjſařský do Syrie k tomu cjli že přiſſel. Tyž spisowa-
tel prawj o mudrcjch (třech králjch), že byli Izraelité w
Arabii bydiłcj, kteří se babylonským a perským učenjm
objrawſſe, takowé spogenj planet, gakož nahoře se prawj,
za znamenj příchodu Messiáſſowa pokládali.

(F. P.)

49

Žiwot pana Bonaventury Pitra,
preláta Rayhradského.

Db

J. E. B. Hawelky,
kaplana Dobrušského.

Wysocze učený a dustogný pan J. Bonaventura Piter, někdeyssj řádu sw. Benedikta neystarssjho swo-bodného weyhradnjo klásstera Rayhradského w markrab-stwj Morawském infulowaný opat, prelát zemský w Mo-rawě a Slezjch, GCM. slawné paměti Marie Theresie cjsařowny Račauské a králowny České zpowědnjk, cjs. kr. český historikus, a učených synů Třebechowických pri-mas*), byl syn Wáclawa Pitra, starssjho tehdy wůbec nazwaného, města Třebechovic rádnjho, kemesła pak hrn-cjře, z prwnj manželky, Alžběty dcery Žakuba Lochmana, rodičů wjce nábožných ~ přičinliwých než bohatých a roz-kossných, kterýž w Třebechowicjch, w Králowé - hra-deckém kragi w Nře. star. 25. now. 268. dne 5. listo-

*) Extractum ex Annalibus Rayhradensibus et Matrica Tře-bechovicensium Filiorum Musae. Wiz i Hyblowych Rozma-nitostj (w Praze 1818. 8.) sw. I. str. 7. a str. 18.

4

50

padu roku 1708 narozen byl, a na křtu sw. gméno Jo-
sef dostal.

Rodičowé geho měli o geho dobré wychowánj, gakož=
to syna prwnjho, péči welikau, aby na základě bohabog=
nosti w uměnj a maudrosti prospjwal; protož, když ne-
uštálým wedenjm k bohabognosti a ctnosti před očima
bystrých a opatrných rodičů ze swých dětřých let sſtast-
ně wyſſel, Jana Wondru učitele Třebechowického (†1730)
za swého prwnjho mistra dostal, u něhož prwnjch začát-
ků gak w uměnj liternjm tak i w hudbě nabyl.

Geho otec, genž ne tak hospodářstwím polnjm, ge-
hož mnoho neměl, gako raděgi řemeslem swým se žiwil,
s nádobím hrnčjřským gezdjwal na trhy; a proto, že sy-
na swého řemesłu tomu, kteréž sám provozowal, po ge-
ho ze ſſkoly wygitj wyučiti chtěl, bráwal geg co
žáka s sebau, aby mu zbožj geho prodáwati pomáhal, a
tak práci hmotné, gako řemesłu hrnčjřskému, giž časně při-
wykal.

Nic méně Piter młady otce wznesseněgſſi puzenj do
sebe cijtil, zaljbiw si giž w dětinstwj staw duchownj, a flo-
wa otcowa „musjš se nám (řemeslem) pomoci obžiwo-
wat" byla mu, co oſtrý meč ſrdci. On počal s pláčem
swých rodičů profitsi, aby geg na ſſtudie dali; přijlibowal
gim, gak se přičinj, gak wſſecku pilnost wynaloži, gak
dobře se chowati bude, — a ugiſſowal ge, požehnáli Bůh
podnikanj geho, gak gim we wěku starosti potěſſenjm a
podporau býti chce! —

Otec wſſak wjce chud byl, nežli aby náklad s ſſtu-
diemi spogený podniknauti mohl; a protož wſſecky pros-
by a naděge chlapce marné a ničemné se býti zdály, a
musilby byl giž osudu otce swého z prosta následowati,
kdyby byl ugce duchownjho neměl, a na něho se rozpome-
nuw k němu se byl neutekl.

Tentúž byl geho matky bratr, Lochman, dle křtu
Antonjn a dle řádu Eleutherius, kněž řádu sw. Franti-
ſſka. Tehdáž byl kazatelem w Hostinném (Arnau), když

51

ho mladý Piter nawstjwil a potřeby swé s mnohými
opět slzami zgewil. Když pak onen Frantiskán gač we-
likau horliwost, tak i uštavičnau po učenj tužbu swého
mladého streyce zočil, a pozorowal, že mu schopnost
neschází, listem přemluwil otce, aby žádosti syna neod-
porowal, alebrž geg geho wlastnj péči zanechal. Sta-
lo se r. 1721 po swátcjch swatodussnjch, když mu léta
žácká w Třebechowicjch wyssla, w 13tém roku stářj ge-
ho, že geg matka geho do Hostinného k bratru swému do-
wedla. Ugec se ho tam ugal, obgednal mu strawu, opa-
třil mu oděw, a dal ho předewssjm učiti němčině a zdo-
konaliti w hudbě. Pod geho zpráwau prospjwal Piter
gač w pobožnosti tak w uměnj, a wždy we wětssj po sstu-
dijch dychtiwosti. W hudbě pak a w zpěwu w brzce tak
wycwičen byl, že taměgssj řjditel kůru Josef Lassius na
něho negen s zpěwem altu, ale i s hranjm warhan se spo-
leham, zpráwu kůru celého w nepřjtomnosti swé mu swě-
řjwal.

Pater Lochman byl nynj o schopnostech schowance
swého dokonale přeswědčen; protož nepřestal o geho dal-
ssj zdokonalowanj pečowati. Gakkoli pak Piter w čase
pěti měsću w Hostinném w němčině wycwičen byl, byla
wůle ugcowa, aby dále sstudowal; protož geg schwálil
tehdegssjmu opatu a prelátu Braunowskému, kdež staro-
bylý a slawný klássfer řádu sw. Benedikta, filiálnj arci-
klásstera Břewňowského, s gymnasium se nachází, Ott-
maru Zykowi, swému přjzniwci, k němuž Pitra ten den
před wssemi Swatými r. 1721 dowedl.

Pan Prelát, když geg w hudbě a w zpěwu zběhlé-
ho býti zkusil, zgewiw mu swau spokogenost, geg také w
počjnagjcm se roce sskolnjm na fundacj za altistu ku
kostelnj hudbě do klásstera přigal. Zde hleděl si Piter
přjležitosti té k učenj a ke wzdělání ducha swého wssemož-
ně použiti. Nawsstěwowal sskoly latinské, počaw od
prwnj, a gač o něm Aleš Habrich, přewor Rayhradský

4*

52

písse,*) we čtyrech létech**) wssemu tomu se naučil, k
čemu spolužáci geho sſest plných let potřebowali. S tau-
to neuchladlau weſtudijch pilnostj a s wraucj po wyšſijm
uměnj taužebnostj, spolu pak s bohabognostj a mrawo-
počestnostj, čjmž gač rodičů a ugce, tak i učitelů swých
naděgi daleko přewyſowal, roſtl Piter w Braunowě.
Annales Rayhradenses djo něm: ,,Quae tum eluce-
bant in juvene singulares animi dotes, ingenii
sagacitas, judicii maturitas aetate major, utrique
par modestia, nec pietas minor, quis qualisque
futurus esset adultus, jam praetendebant adeo, ut
doctrina et virtute caeteris praelucentem Bona-
venturam Piter non sine invidia suspicerent so-
dales, ipsique magistri non sine admiratione in
exemplum aliis proponerent."
t. Když na mláden-
ci tom obzwláſſtnj ducha dary, gač byſtros ſtipu a nad
ſtárj geho wětſij zraloſt uſudku, tak oběma rowná wáž-
noſt a ne menſſi bohabognost se ſpatřowala, giž napřed
dotazowali se: kdo a gaký bude dorostlý tento? tak ſi-
ce, že na Pitra wſſickni spolužáci geho, gichž uměnjm a
ctnostj přewyſowal, ne bez záwisti se djwali, and i ſami
mistři geg za přjklad giným ne bez podiwenj předſtawo-
wali.

Tjim ſobě náklonnoſt a láſku wſſech duchownjch w
kláſſteře zjſkal.

Když pak onno dalekoffrć kwětné pole báſnictwj a
řečnictwj ſſtastně přehledl, naděge plný mládenec ten, kte-
réhož swět, gehož gedwa znáti se učil, omrzel, začal my-
ſliti o žiwotě swětěgſſim, w myſli w dětinstwj wkořeně-
né se tužiw.

*) In F. Mart. Pelzels Abbildungen Böhmischer und Mährischer
Gelehrten (Prag 1782.. 8.) 4. Theil S. 145.

**) Tato času mjra zdá se, gač niže widěti geſt, spisse geho wyš-
ſſim ſtudijm a ob profesſi, nežli nižſſim — k noviciátu, přimě-
řena býti.

53

Poznáwaze, žeby páteři Benediktýni geg mezi sebe přigmauti žádostíwi byli, ač ugec geho Frantísskán geg u sebe mji chtěl, ejtil w sobě powolnán býti Benediktýzem, nad kteroužto zpráwau ugec geho nemálo se zamrzel.

Piter wſſak nedlauho se rozmýſſlege, k téhož kláſſtera opatu Ottmavu Zynkowi dne 21. září s proſbau swau se utekl, aby do sw. řeholy přigat byl. Žádost geho bez průtahu se wyplnila, a Josef Piter, byw na den sw. Šimona a Judy, t. 28. řjgna 1728 rauchem mniſſkým oděn, gméno Josef dle způsobu sw. řeholy w Bonaventuru proměnil.

Mynj po celý rok, který dle nařjzenj opata swého djlem w Braunowě, djlem w Polici nad Metugi pobyl, gak zákon vádu welj, „ducha swého, zda z Boha geſt“ zkauffel. Roku pak následugjejho po naplněném zkauffky času, na žádost ſtarſſch řádu a přewora, ano i samého opata, k swaté profesſi připusſtěn byl, a dne 30. řjgna 1729, w 21 létě stáří swého, weřegným ſlibem, gegž do rukau pana preláta ſložil, Bohu a swaté řehole se zawázal.

Když pak tak weliký proſpěch w ctnoſtech a uměnj činil mladý tento benediktin, welikau w něm naděgi mji počali wſſickni zboru ſtarſſi; aniž se w nj zklamali. Nebo do Břewňowa k sw. Markytě, kdež ſſkoly wysoké ſlyſſeti obyčeg byl, k ſlyſſenj filosofie a theologie poslán gſa, tam i prvních přewýſſil—„inter primos excellens” Giž tehdáž w čtenj uſtavičný, gakož i po známosti historie zwláſſte wlastenské dychtiwý, wſſecka, kterákoli ſtará poznamenání historická nassel, s chwalitebnau pilnostj gesetřil, rozwažowal a ſi znamenal. Gakkoli pak weliký činil proſpěch w uměnj a maudroſti, gesſtě wětſſi činil w bohabognosti a w ctnosti; neb déle giných bděl, aby mu we wyplněnj powinnostj řeholných ničehož žádného dne neuſſlo: a tak we mrawopočeſtnosti, w poniženosti, w tichoſti, w přijni a horliwé lásce k Bohu wjce a wjce u-

54

twrzowán gſa, negen swým spoluposłuchačům, ale wſſem
gak ſſtudij tak žiwota přjkladem byl.

Po ſkončenj ſſtudij wyšſſjch, an mu byl rok 25. wě-
ku geho docházel, w den wſſech Swatých 1733, giž ga-
ko w nowě wyswěcený kněz, prwnj obět Bohu na oltář
přinesł. Na to w Břewňowě w chrámě sw. Markyty ká-
záwal, až do r. 1736, w kterém do Braunowa za pro-
fessora gymnasialnjo powolán byl, k učenj we třjdách
humanitických. S ſkončenjm roku ſſkolnjo poslán byl
do kláſſtera Polického, kdež mládež w křeſtanském učenj
cwičiti, gi počátky k latinské řeči wſſtjpiti, a spolu fará-
ře w duchownjch powinnostech zaſtati, s kázanjmi ſe za-
měſtnáwati, a w nich towarystwo matky boleſtné pod
křijžem ſtogjej předſtawowati sobě přikázano měl. Wſze-
ko to zaſtáwal s trpěliwostj, s horliwostj a s užitkem.
Wſſak ani tu dlauhé pobytj geho nebylo, an ku konci
roku 1737 opět do Braunowa powolán byl.

Nebude snad newhod, některé zlomky ze psanj geho
tehdáž rodičům do Třebechowic posjlaných a w domě gich
posawad zachowaných zde uwesti, z nichžto spolu oswjce-
ný a nábožný duch tohoto muže gasně wyswitá. L. 1736,
8. řjgna psal: „Nic ſem sice nežádal, než abych zpráwu
poslednj dostati, a ugiſſtěn býti mohl, zdaliž paſ ta kni-
ha k dostanj gest čili ne? Mohauli gi dostati, dyt dosti
přjležitoſtj bylo; pakliže nemohau, wědomoſt toliko žá-
dám, že ne. Gá zagifté tu práci, kteráž tuže weliká ne-
bude, mýma nehodnýma modlitbama pěkně wynahradjm;
aniž zlého konce neb aumyslu nemám, ale poněwadž mne
horliwost a ſpasenj bližnjch k tomu wnadj a nabádá, rád-
bych ted tu zjmu do té německé ſe dal knjhn; ano i po-
tom dle wůle Božj, po které ſe řjditi a umřjti woljm, i
giná djla předſewziti m jnjm, chtěge aspoň nasse předky
kláſſtera u matky nassj Břewňowa následowati, kteř j w
ſpisowanj a ſkládanj a přepisowanj kněh dnili a noco-
wali, abych tak aspoň něgaký následownjk gegich ſlauti
mohl a hoden byl. Nynj dnem i nocj, když mi obecná

55

kázeň a pořádnost řeholníj dowoluge, w čtenj kněh mé ob-
čerstwenj hledati musíjm, abych mému auřadu zadošti u-
činil, a swau powinnost gak wrchnost žádá dokonale wy-
plnil.”

L. 1737 psal z Police nad Metugj: „Budu mjti dost
práce ten týden, abych wſſecky bratrſké wěci zprawil; chci
mocj po swátcjch dát tisknauti knižku bratrſkau za duſſi-
čky, newjm gestli mně čas postačj. Ale uhljdagj Poličti,
že, gak pater Bonaventura z Police wykročj, wſſecko hy-
nauti bude. Dost ſem se we dne w noci napracowal, a dau-
fám, že na mne hogná mzda čeká w nebi. Matka boleſtná
ſtůg při mně za to w mau hodinu poslednj. Gož ale při
tom wystáti musíjm, gaké záwiſti, gaké autržky a t. d.
to sám Bůh wj. Ale nechme psy ſſtěkati; také ſſtěkali na
Krista Pána. Gestli to tak na zeleném, co ne na mně
ſuchém?”

Když pak Piter ku konci roku 1737 z Police do
Braunowa nazpět powolán byl, ſtal se neyprv profes-
ſorem filosofie; potom pak w Břewňowě profesſorem
theologie mladých duchownjch swého řádu, kterýžto ny-
nj sobě swěřený auřad tak gako každý předesshý chwal-
ně zaſtáwal.

W roku 1742 widjme giž Pitra býti vicesuperi-
orem a zboru Polického préſesem, z geho wlastního listu,
gegž psal z Police swému otci dne 6. řigna, w kterémž
také toto pjsſe: ... „Nebát se pantáta, nenj giž tak zle
še mnau, gak sobě myſlj; to gsau nasse obyčegné náprsnj
a žaludkowé nemoci, pro uſtawičný křik w kůru a seděnj
w pokogi; že mne to ale wjc bere nežli někoho giného,
zapřjti nemohu. Co se dotýká wogny, my u welikém
ſtrachu gsme; 18. zářj w noci w 1 hodinu ráno na ſtředu
wypadli Francauzowé z Prahy, a dorazili na náš swa-
to - Markytský kláſſter tak hřmotně, že zwywrátiwsſe wſſe-
čy dwéře a okna, co nalezli wſſecko pobrali, a celý klá-
ſſter do konce wyplundrowali tak, že weliké knihy w Pra-

56

ze po kreyčaru a po gresšli prodáwali. Negsau tam než-
li čtyři duchovní, druzi gako wyhnanci po panstwj se
musegj zatjm bjdnē potlaukati. Teď při nassem šlaw-
ném bratrstwu wyzdwihugj cestu swatého kříže, kte-
rauž gakž daufám, budauli obrazy hotowi, okolo o-
statku uwedem... Dám teď knížku křížové cesty ti-
sknauti."

Roku pak 1746 w Břewňowě od supprioratu dle
swého wlastního wysłowj „wyswobozen" gsa, professora
theologie opět dělati přinucen byl. Potom ale sekretárem,
bibliotekářem a archivářem, negen swého opata Ben-
nona, ale i wesskeré společnosti Benediktinské w Čechách,
w Morawě a w Slezich se stal.

On wždy (gakož dj Habrich u Pelzla a Annal. Ray-
hr. ibid.) s taužebnostj swau po wědách zwláſſtnj ná-
klonnost k wlastenské historii na sobě zgewowal. Náklon-
nostj této do času bibliotekářstwj swého pohowěti nemohl,
leda že několik prázdných hodin swých na čtenj některých
historiků wynakládal. Nynj ale auřad geho nowý do-
dáwal mu přiležitostj a času dosti ku přehlíženj nevzname-
nitěgſſjich bibliotek a neydůležitěgſſjich archivů ne gen řádu
swého, w Praze a wenku, ale i w giných uſtawjch, kláſſte-
řijch a domjch, gak českých tak morawských. Srownáwage
ſtaré diplomy a půwodnj píſemnostj, kterýchž to množstwj
gemu do rukau se dostáwalo, s wyprawowanjm histori-
ků nassich, poučil se negen gak daleko často od prawdy se
uchylugj, ale i gak potřebné gest takowéto půwodnjch pra-
menů historických zbjranj. I počal tedy sám hned ney-
znamenitěgſſj a neydůležitěgſſj ſtaré rukopisy sobě přepi-
sowati, a dokonale opisy diplomů a giných listin zbjrati;
čjmž weliké množstwj materialij k djlu diplomatickému
sobě nashromáždil, gežto někdy tiskem wydati obmýſſlel.
Tjmto zaměstnáwanjm tak důkladných a rozſſřených zná-
moſtj o děginách českých nabyl, že negen předchůdce
swé přewyſſowal, ale i neylepſſim diplomatikům a hi-
storikům wěku swého wrownati se mohl. Anna-

57

les Rayhrad. nazjwagj ho mužem w uměnj diplo-
matickém neyzběhlegssjm, a w uměnj tom po žádném dru-
hým — „hic vir erat rei diplomaticae peritissimus,
et in hac scientia nulli secundus.” Skrze to zjškal
si wážnost welikau gač učených wlastenců, tak i cizozem-
ců, a powěst o geho antiquarských a diplomatických zná-
mostech wždy wjce a wjce se rozssřišowala, tak že i cizj
učenj, gako Maſkow, Kappius a ginj, gemu lite-
rárně dopisowali. Wſſak prawě když we swých důleži-
tých djſech neyhorliwěgi pracowal, byl nañ opět giný
uřad wzložen, který mu w pokračowanj snaženj geho ne-
málo překážel.

Rozepře, které mezi arcibiskupem Pražským a prela-
tem Braunowským s strany wyhrady (exemtio) a s
strany zkrácenj pomezj bez toho skrowného a k celoročnj
weyžiwě cenobitům Břewňowským Stjži postačitelného
ſtatku Břewňowského drahná léta trwaly, nynj zno-
wu se rozgitřily a na dwoře Wjdeňském wřele se konči-
ly. Piter pak pro swé známosti, kterýchž we starobylé
historii řádu swého w Čechách sobě dobyl, byl k tomu u-
stanowen, aby gednatelský auřad při cjs. dwoře na se
wzal, práw kláſſtera hágil, a konec při těchto we gmé-
nu celeho Benediktinského zboru ku prospěchu kláſſtera
práwně wygednal. S strany toho stalo se w Brauno-
wě před tjm ſezenj trogj. A když na Pitra, an tehdy
ſpolu sekretářem byl, ſpolečného uſneſſenj los pokaždé pa-
dal, ac toho zniknauti se snažil, uřad ten gednatelský ne-
mile geſt přigal*); dijlem proto, gač udáwá Pelzel, po-

*) Zachycená geſſtě o něm tradicie znj, že w tě po třikráte opětowané
ſessj Piter od giných ne tak nucen byl, gako že z láſky k opatu
swému a kláſſteru ſamochtě se nucena býti widěl, aby gednatelstwj
na ſebe wzal. Nechtěli prý nañ připuſtit, aby se na cestu wydal,
gakoby předzwjdbali, že w ſpolek gegij wjce se newrátj, a plaſali
ho odcházegicjho.

58

něwadź z okoličností tehdeyssjch předzwjdał, že toto nań
słožené zaměstnání dle žádostí opata geho stjži wy-
padne; djlem proto, žeby swá počatá historická djla
zanechati přinucen byl. Že pak giž gedenkráte opatu
swému poslussnostj dokonalau se byl zawázal, tedy na
geho přjkaz se wſsemi se rozlaučiw, do Wjdně se odebral
l. 1756, tuſſim w březnu.

Česta ta z. Braunowa do Wjdně byla geho prwnj
— neznámá a nebezpečná; a wſſak mu tam negen konec
přj a dwěře pokoge ku prospěchu opata geho Bennona
i kláſſtera Břewňowského otewřela, ale i k neočekáwané
ctností a ſtraſti geho odměně geg přiwedla.

Konec pře na dwoře cjs. wygednáwage, hleděl kaž-
dé prázdné hodiny k užitku swému co neylépe použiti. Ga-
ko milownjk wěd pro swého ducha potrawu hledá wſu-
de: tak i Piter nawſtěwowaw pilně cjs. a giné biblio-
teky města Wjdně, s taměgſſimi učenými we známost we-
ſſel, a tjm swé historické, zwláſſtě pak diplomatické zná-
mosti nad mjru zwětſſil. W takowém archivů a kniho-
wen wſſelikých prohledáwanj nalezl Piter, mimo giné
pjſemnosti, také registrum Wladislawa krále Českého, kte-
réž tehdy za welmi důležité powažowáno bylo; což když
c. k. neywyšſjmu archiváři Antonjnowi Taulowi z
Rosenthal zdělil, přjzeň a přátejstwj onoho welikého di-
plomatika tak welice si zjſkal, že ſkrz geho prostředko-
wánj čestného názwu „cjs. král. Českého Historika" do-
sáhl, a tjm sobě swobodný wždy přjſtup k ejſařské bibli-
otéce způsobil.

Gak nynj pro Pitra byl otewřen cjs. archiv, tak
též byl i kabinet.

Koho gest tagno, gaké milosti Piter tam u GCM.
ſlawné paměti ejſařowny Marie Theresie dossel? Přj-
chodu swého do Wjdně přičinu hlawnj w prawdě s zá-
mutkem wyprawowati mage, mělč gest Piter u ejſařow-
ny přjſtup a wſſlechnutj. Maria Theresia, gegijžto wlast-
noſt byla, negen mužů dokonalých welice si wážiti, ale gich

59

i hogně odměňowati, učenost a wýmluwnost tak gako wážnost a bohabognost geho seznawssi, geg sobě za rádce we swých důležitostech duchownj čili za zpowědnjka swého zwolila, a na hrdlo mu zlatý řetěz s drahocenným křížem sama zawěsiwssi, k dosazenj ho na Rayhradské tehdy práwě neobsazené a pro něho zcela neočekáwané probosstwj wolencům Rayhradským votum swé následujícím způsobem poslala: „zwolte si koho chcete, ale na Piztra mého nezapomeňte."

Wolenj w Rayhradě dálo se téhož roku w mági, kteréž gednohlasně k straně Pitrowě se chýlilo. Když pak Piter gednomyslným Rayhradských bratří usnessenjím dne 25. měsíce máge roku 1756 za gegich infulowaného proboffa a preláta wywolen, a na mjo pana předka Aemiliana Matěgského*) w Rayhradě w 48. stáří swého roce dosazen byl, z Wjdně do Braunowa a z Morawy do Čech s wygednánj swého zpráwau uštnj na zpět se wjce nenawrátil.

Nowým důstogenstwjm, na kteréž Piter w Rayhradě wywýssen byl, zmnožen a rozssjžen obor negen práw ale i powinnostj a starostj, a wůbec wesskerého působenj geho.

Neyprw, klássfer nalezl w dluzjch, — podlé geho otci swému do Třebechowic od 1. frpna 1757 poslaného listu... „Po mém předku nenassel sem, nežli samé dluhy,” — kteréž wymazati se snažil. Časowé byli walečnj, w nichž mu hospodařiti mnoho neprospjwalo — dle geho listu od 17. dubna 1758... „I gá sem giž přes

*) Tařko i nápis znj, kterýž pod geho obrazem w klásskeře Rayhradském widěti gest: „Bonaventura Piter, Boh. Altopontens. Praepositus Rayhradensis post resignationem D. Aemilia ni Anno 1756 die 25. Maji ex Secretario Reverendissimi Dni Visitatoris (Bržewnoviensis) qua actualis Agens cau sarum Viennae canonice electus”....

60

9000 mušil wypůgěiti a wſſecko ſkoro obilj na profiant
dáti, že sotwa mám pro ſwau a swých potřebu.” —
D wálce té zmjnku činj w listu swém ode dne 19. čerwna
1758 tuto: „Co se přjběhů wogenských teyká, nenj
to daleko od nás. ſlyſſime až w Rayhradě vány kuſo-
wy, gaſk Pruſſanů do města (Brna ?), tak z města na Pru-
ſany. Nasse armada bljžj se k Dlomauci, a myſljme,
že ty dni bude bitwa. Bůh dey ſſtakně, ſice newjm,
kde se oceytjme. Wčereyſſho dne, to geſt w neděli, celá
armada přitáhla, a hned se Pruſſané pustili do nassich
přednjch. Ale stało se, že nassj 700 Pruſſanů pobili,
300 zagali, a ſſtandáry a ſtřjbrné bubny i trauby do no-
wěho leženj přinesli. A když zdrawi pili, prwnj bylo:
Vivat Maria Theresia! druhé: Vivat Daun!
a třetj: Vivat general Lewenstein! který prwnj s
nima půtku měl; a na ty bubny bubnowali. To wſſe-
ko widěl můg purkrabj, který při tom byl, při wozenj
profiantu. Při nassj armadě ge weliká pobožnost a we-
seloſt i upřjmnost, mlčenj a pozornost.” —

Preláty (dj Pelzel) množi nawſſtěwugj. Musegjť
dáti ſtoly ſtrogené, a wzácnych hoſtj wyrážeti — dáwagi
se wečeře a hry — pozdě se gde spat a geſſtě pozděgi se
wſkáwá; obyčeg, kteréhož při ſtawu prelátſkém ſtjžj u-
warowati se lze. W osjdie tom nacházel se i Piter,
gaſk u. p. w listu geho od 16. čerwence 1760 se čte:
„Na můg swátek (totiž 14. téhož) měl ſem hoſtj na
dwě ſtě.”

Panskwi zwelebenj potřebowalo, — to půſobiti by-
lo mnohé snaženj Pitrowo. Přes Šwarcawu wystawil
kamenný most, gakož pjsſe w wyš oznámeném listu:
„Na ten den (t. 14. čerwence 1760) ſem položil ká-
men gruntownj k mostu kamennému přes řeku (Šwar-
cawu) k městečku (Rayhradu), kde prwé byl dřewěný.”
W městečku Rayhradě wystawil důkladný dwůr, při němž
i obydlj pohodlné pro duchownjho, aby w taměgſſim ko-
ſtele, w čas rozwodněnj řeky, Šwarcawy pro farnjky před
Šwarcawau bydljej flužby Božj konati mohl.

61

Ač pak Piter we zwelebenj hospodářstwj w osmi lé-
tech, an mu oplácenj dluhů za geho předka učiněných brá-
nilo, s wjce býti nemohl; proto wšak tjm wětssi péči měl
způsoby ginými prospěti klássteru swému, a mnohými wý-
hradami zsslechtiti opatstwj Rayhradské.

Za geho časů dály se wſſeliké ugmy prawům klá-
ſtera Rayhradského, k gichžto obhágenj mnoho času na-
ložiti muſil, ale i tak ſſtakten byl, že wſſe k neylepſſjmu
kláſtera swého obgednal. Dnž (swědči o něm Annales
Rayhrad.) důstognost inſulowaného opatstwj negen ne-
poruſſenau zachowati, alebrž gi i nowými privilegiemi
rozhogniti chtěge, od neywyšſiho viſkupa Rjmskeho Be-
nedikta XIV. per Breve d. d. Romae 20. Martii
1757 dosáhl s noſsenj mŕžže náprsjho měſičně gednau
plnomocných odpuſtků. Rayhradſtj probosſtowé od pa-
peže Innocencia XI. od roku 1688 obdrželi byli práwo
a moc inſuly, berly, prſtenu a giných pontiſkálnjch o-
zdob užjwati, lid žehnati, nádobj a raucha poswátná, zwo-
ny a t. swětiti, wſſak bez pomazanj ſw. olegem a křiž-
mem. Piter pak negen pro ſebe, ale pro swé nástupnjky
privilegium, do viſkupſkého práwa narážejcij, k swěcenj ná-
dob a giných wěcj tu, kde sw. olege a křižja geſt třeba,
od téhož papeže Benedikta XIV. dosáhl w krátce po prw-
njm, per Bullam Pontificiam pro consecratione
altaris &c. cum unctione sacra. Dat. Romae 28.
Martii 1757. — Málo potom tentyž opat žádał, aby
wſſem Kristu wěrným, kteři oprawdu ſe kagjce, ſe zpo-
wjdagj a pobožně přigjmagj, a mſſi slawně, i giným služ-
bám Božjm a obřadům swatým bud ſkrze něho, bud ſkr-
ze geho nástupnjky wykonáwaným, též i požehnání opat-
ſkému bud ſkrz něho bud ſkrze geho nástupce udělenému
přjtomni budau, 40 dnj od uloženého pokání w způsobu
cjrkwe obyčegném ulewiti gak gemu tak i geho nástupcům
moc udělena byla; a zase d. d. Romae 27. Septemb.
1757 od papeže toho samého Benedikta XIV. žádosti swé
aučaſtným ſe učinil, že po třikrát do roka týmž wěrným

62

od uloženého pokání 40 dní odpušťků může býtí uděleno. Péče geho o wýsady na řeholníky Augustinské w Brně též se wztahowala; neboť gim Piter wymohl z Rjma, že od té doby giž sobě sími preláta woliti možhau.

We wznesseném důstojenstwj tom nynj postawen gſa,
ač nesčíslnými gak wenkowskými (o státu Morawsko = ſlezském, který podotekl w listu swém ode dne 17. dubna 1758 následugcji: „dnes a ty dni máme co dělat w Brně při sezenj zemském“)— tak domácji (o zprawowání řádu a t.) pracemi, starostmi a roztržitostmi zaneprázněn a obtjžen byl, předce ducha swého od Musy neodwrátil; čehož z wlastních geho słow widěti gest, w dedikacj — Anně Školastice Pawlerowé kněžně z Hoburku, jubil. řeholnici a abatyſſi kláſſtera panenského řádu sw. Benedikta pod ochranau sw. Giřj na král. hradě Pražkém — na Zákon sw. Benedikta, gegž prvnj přečeſſtil; an prawj: ... „gegž ſem mimo tolik starostj a pracj, které mne w mém opatřském auřadu w tyto těžké časy obtěžují, w gazyk Český obrátil.“

Do Wjdně, kamž nynj co cjs. král. zpowědnjí každoročně w čase welikonočnjm w důležitosti duchownj z kláſſtera swého se odebráwal, nawſſtěwowal i, co cjs. král. český historikus, cjsařský archiv. Rukopisy, kterými welmi naplněna gest starožitná listowna tato, bedliwýma očima přehledaw, z nich sobě poznamenání nesčíslná, důležitá, stářím ctihodná, ku kronice české a morawské náležejícj wytáhl. J w Rayhradě, w Brně a w okolj archivy přemjtal, a což k aučelu geho ſměřowalo, sbjral. Tři mladé duchownj, gež okolo sebe uſtawičně měl, zaměstnáwal opisowánjm wýboru ze starých kronik a dipломů, chtěge někdy dwé důležitých děl, totiž Corpus Scriptorum Bohemiae a Diplomatarium tiskem wydati. Tjmto pak wſſim prvněgſſi swůg písemný giž bohatý ſklad nad mjru rozhognil.

63

Gakožto opat obětowaw milowaným sstudiem swým wſſecky swé nemnohé prázdné hodiny, počal neyprw ze sta-
rých listin králů českých a markrabj morawských, gakož
i z papežských bullj a giných k tomu náležejcich pamětj,
skládati Monasticon Moraviense, čili kroniku o wſſech
kláſſteřjch morawských od XI do XIV wěku založených,
mjsta zatmělá učenými poznamenánjmi swými wyswětlu-
ge. Potom tiskem Brněnským na swětlo wydal The-
saurum absconditum in argo Bržewnoviensi, čili
„Poklad ſkrytý w poli Břewňowském, totiž S. Gun-
ther (Winthř) wyznawač a pauſtewnjk,” w kterémžto
ſpisu negen o žiwotu tohoto knjžete Heského či Du-
rinského, potom pauſtewnjka w Čechách, důkladně a ob-
ſſjrně wypisuge, ale i o wſſech neyſtarsſjch kláſſteřjch řá-
du S. Benedikta w Čechách a w Morawě, též i o něk-
terých w Uhřjch a w Polſſtě, diplomatické zpráwy posky-
tuge.

Gakož pak Piter wždy s maudroſtj bohabognost spo-
gowal, tak i w hodnosti opatřké w nj neulewował. S
oſwjcenjm rozumu negen srdce swé, ale i wſſech zpráwě
swé swěřených ſſſchtil.

Protož na neyweyš toho bedliw byl, aby prawidla
řeholy sw. zauplna se naplňowala, což z příſlowj pamě-
tj hodných, z geho poslednjch listů wytažených patrno:
„Lépe nynj ſlaužiti Pánu Bohu. Ty podlé swědomj po-
kračug, a měg pozor, bys pro wěc časnau wěčného ne-
ztratil.” Protož příſný a wážný ukazowal se těm, na
kterýchž něgaře znamenal wlažnosti a wáhawosti. „Nechci se
hláſiti k ležákům. Tak ſlaně ſem mu psal, že, gestli ro-
zumný gest, ſkákati bude.” Žáſluhy pak giných dobře
wážiti a ſſtědře odměňowati uměl, užilým a aučinliwým
wſſchněm se prokazuge.

Tjm když Piter splnil, co z mládi oti swému byl
ſljbil, totiž, že dáli ho ſſtudowat, gač se přičinj, a se boh-
dá dobře chowati bude; zbýwá gesttě ukázati, kterak spl-
nil to, když ſpolu přiſljbil, požehnáli Bůh pracem geho,

64

gak otci swému w starostli wěku potěffenjm a podporau
býti chce; čehož mimo giné z listu geho z Rayhradu
dne 12. měsíce prosince 1757 do Třebechovic panu
Wogtěchowi Kadánskému, t. č. primasu městskému a geho
streyci, z ohledu pořádnosti domácij pozůstalosti psaného
widěti:

„Mnoho wzáctný a slowútný pane primator! Ne-
mohu tagiti, když mne můg milý pan otec pro swé po-
slední potěffenj otcowské widěti byl dychtiw, a w tak se-
sslém wěku, 78 let mage, w takowých nečassch, na tak
dalekau cestu, gežto se mu owssem neli podlé práwa, a-
spoň podlé lásky zbraňowati mělo, se wydal, do weliké ne-
moci padl, a se rozstonal, s wozu přenessen gsa do poste-
le, w které zůstal. A ačkoliwěk sem se dosti staral, kte-
rakbych milého otce swého prostředkem doktorů a ljků k
předesslému zdrawj přiwesti mohl, wždycky wssak mdleg-
ssj se býti zdál. Pročež daw geg na den neposskwrně-
ného početj panny Marie a ten den potom wssemi swá-
tostmi zaopatřiti, sám sem ho nawsstěwowal, a we dne
w noci gednoho a druhého duchownjho kněze mého u ně-
ho sem býti nařjdil. Že ale na djle wěkem, a s giné stra-
ny namožen zimau, a od welikého třesenj, gako i ny-
něgssjmi hroznými nečasy, které i mladého poraziti mů-
žau, tuze byl zhindrowán, nic owssem nebylo, čímby
se mu bylo pomohlo. Pročež dne 12. měsíce prosince
ráno předednem při třetj hodině s tjm swětem se rozže-
hnal a usnul w Pánu. Co se týká pohřbu, to gá zde u-
dělám, a takowý pohřeb, co patří na syna preláta. Sám
ho pochowám a položím do krypty w klássterském ko-
stele; z toho aspoň mage potěffenj, že sem ho widěl, a
on mne, a že mu poslední službu, gakožto wděčný syn, w
mém prelátském stawu, ku kterému mne dochowal, mů-
žu prokázati.”

Gakau láskau puzen byl k swému otci, takau byl-
tě i k swé otčině. Třebechowictj obywatelowé měli w
něm swého u GCKM. Marie Theresie mocného protek-

65

tora, gimž on negen mnohé znamenité wýsady nebilosti wymohl, mezi kterými tato zvlásstnj gest, že z gečmena pjwo wáriti směgj, což gim před tjm — prvnjmlistem wýsadnjm od Jaroslawa Trčky z Lipy, pána na Ledči, Dpočně a Frimburce „na příjmluwu geho manželky Johanky z Žerotjna“ r. 1582 milostiwě uděleným — gen ze pſsenice wáriti dowoleno bylo ; ale i cjs. kr. potwřenj ſtarobylých privilegij měſtſkých, kteráž gim byla drahný čas předtjm pádem ohně zhořela, a potom od r. 1582 do r. 1726 od ſtražnjch pánů města Třebechowic wýsadnjmi listy dwanácti poněkud obnowena a na- hražena byla, — we Wjdni dne 26. ledna 1760 welikau snažnostj konečně wygednal, a 20. března téhož po Gizjm Černým, rádnjm Třebechowickém, a Wáclawu Weyneru ſyndikusu, magistrátnjch wylancjch, do swé otčiny poſlal, giné nežádage odměny, než ohled dobrý a pamět stálau na ten dům, w kterémžto byl zrozen.

S gak welikym tauženjm onno cjs. král. potwřenj privilegij swých měſtſkých wſſickni z Dreb*) čekali, s tak welikými plesy a ſławau u prostřed zwoněnj a ſtřelby, hudby a zpěwu, s nimi do chrámu ſarnjho se wtlačowali. Wymoženj a přigetj gich bylo tehdyž do gisťa znamenitau epochau Třebechowičanům.

Piter gestě wyšſſjho ſtupně negen Musy, ač giž na wysokém stal, ale i Gracie, an miláčkem Neywyšſſich byl, dosjci mohl, kdyby geg byl Nadneywyšſſi časně k sobě nepowolal; ale on ſkončiw weliké práce swé s nadřečeným Theſaureml. 1762 na čtwrtodennj zimnici se rozſtonal, kteréž se ſkrz celé dwa roky sprostiti nemohl. Užjwalſi sice neywyborněgſſich léků, wſſak i při tom wždy ſlabſſim býti se cijtil. Palčiwost zimničná wždy wjce

*) Od hory Dreb nad řekau Děbinau obywatelé Třebechovičti též Dřebitě neb Drebčané se nazjwagi, pod kterýmžto gménem zvláſſte we wálkách Husitských udatnostj swau se wyznamenali.

5

66

rostla a bolesti se rozmáhaly, any geg dlauho a příliš
těžce až k smrti obkličowaly: protož swátoštmi cirkewnj=
mi opatřen gſa, s zaſluhami swými k odplatiteli wſeho
dobra w 56. wěku swého roce odebral se na wěčnost w
Rayhradě dne 15. máge 1764; a přiložen gest k důstog-
ným předkům swým, gichž we ctnostech náſledowati ne-
umdlel, a k otci swému milému, gehož až do smrti sy-
nowſky ctjti nepřestal.

Piter w chrámě Minerwině, ne gen latinském ale i
we ſlowanském, swé weliké nacházel wyraženj; zwlásſtě
pak neunawitedlný zpytatel byl wlastenské historie, (če-
hož nápiſ dalſſi pod obrazem geho w klásſteře Rayhrad-
ſkém ſe ſpatřugjcj dokazuge... „ir disciplinae mo-
nasticae non minus quam quarumvis litterarum
praesertim autem rei diplomaticae et historiae
patriae studiosissimus”), an základy historie ſtaré ni-
koli w bezzákladných slepcjch a w paběrcjch, alebrž we pů-
wodnjch listinách hledal.

Spisy, gež tiskem wydal, gſau: 1.) Hlas
na Wyſofti; nařkání a pláč Ráchel. W Hradci Krá-
lowé 1748. 8. 2.) Pietas Benedictina. Venetiis 1751
8. 3.) Rehole aneb Zákon swatého Dtce Benedikta Dpa-
ta; též geho žiwot, w Brně 1760. 8. 4.) Thesaurus
absconditus in agro Bržewnoviensi. Brunae
1762. 4. 5. Wenceslai a Chwaletitz Benedicti-
ni Rayhrad. Tractatus de passione et morte D.
N. J. Chr. Brunae 1764. 8.

Spisy pak geho, kteréž k tisku určil a w klásſteře
Rayhradském po sobě zůſtawil, mimo mnohé giné gſau
náſledugjcj: 1. Vita S. Adalberti carmine heroico
scripta. 2. Vita S. Wenceslai eruta ex Bibliothè-
ca Rayhrad. Saeculi XI. 3. Christianus ex Codi-
ce Metrop. Prag. erutus cum notis et lectionibus
cod. Trebon. 4. Cosmas Pragensis itidem ex co-
dice Metrop. Prag. cum notis variantibus codicis
Carloviensis. 5. Jaroslaus continuator Cosmae.

67

6. Chronicon Franc. Canonici et Praepos. Prag.
7. Joannis a Holeschow Benedictini Brżewňov. opuscula omnia.
8. M. Andreae de Broda planctus super civitate Praga.
9. Dalemil Historia Boleslav.
10. Benessii ab Horżowiez continuatio.
11. M. Pauli Židek libri tres consiliorum caet.
12. Codex literarum publicarum adversus Georgium Podiebradium.
13. Mathiae Boleluczky analogia correctorea Hagecii caet.
14. Chronicon Rosense.
15. Chronicon Hradecense.
16. Chronicon Dietmari.
17. Chronicon Benedictini a-nonymi Gradicensis.
18. Chronicon Petri Abbatis Zbraslaviensis.
19. Menasticon Moraviae.
20. Codex diplomatico - historicus pro compilanda Bohemia Benedictina.
21. Balbini Bohemia doctas Rationarium temporum, Hussiticae haereseos ortu, et progressus.
22. Commentarius in Bibliothecam Bohemiae Ziegelbaueri.
23. Historia antiquae Plznae in Bohemia adjectis ejusdem et novae Plznae privilegiis.

Geho řeholnj příkladná horliwoſt, gakož i otcowſká o náležité wyplňowanj řeholnjch prawidel péče ; geho příjsné, wſſak s láſkau a uwážliwau mjrnoſtj ſpogené řádu a auřadu swého zprawowanj, gakož i ku každému prokázaná přjwětiwoſt, wljdnoſt a aučinliwoſt, až posawad některým ſtarým gesſtě na žiwě gſaucjm, zwlásſtě pak konwentu Rayhradſkému z paměti newyſſla.

Aleš Habrich, býw. přewor benediktinského kláſſe- ra Rayhradſkého, udáwá ſice (in Fr. Mart. Pelzels Ab- bildungen Böhmischer und Mährischer Gelehrten etc. 4. Thl. S. 149.) že „Piter gako prelát méně přjwě- tiwý, newrlý, welmi wážný a w obchodu ne tak přjgem- ný byl, gako prwé?” nic méně dáwá toho přijčinu tuto: „On ſpocti netaužil nikdy, a důſtognost prelátská byla proti geho náklonnoſti. 3záloſtě ſe, gakoby při swém dů- ſtogenstwj ani we swém žiwlu nežil; a čaſtěgſſi hořké

5*

68

starosti cestu mu zužowaly k Muse od něho milowané.”
A dokládá: „Kdyby saukromý muž byl, bylby gesstě wět-
ssj slávy sobě w učeném swětě zjkal, a snad i wětssjho
stárj dossel.”

Geho přjliš časné smrti poddanj geho welice želeli,
wědauce že sobě on mužů hodných a zaslaužilých negen
wážil, ale gim i dobrým odměniti se hleděl.

Gemu zwlástě gak Rayhrad, mjošto geho smrti,
tak i Třebechowice, mjošto geho narozenj, welkau djkau
powinni gsau, kterou wſſak podnes mjošta obě pamětj a
umyslem dobrým opláceti mu se snažj.

W Rayhradě dosti wděčj se mu, an o něm tato flo-
wa chwalná in Annalibus Rayhrad. dáwagj: „Sic
cessit de vita praeclarum ordinis nostrilumen, imo
et ecclesiae et patriae, quibus inservire semper
studuerat, hunc nec alium sibi laborum suorum
finem proponens. Vita respondit morti, et haec
vitae, utraque sanctissima, qualis piissimum dece-
bat monachum, qui ad sanctorum exempla, quo-
rum virtutes et acta descripserat, mores instituc-
re conatus fuerat.”

W Třebechowicjch paſ obraz geho, co znamenitého
wlastence a otčiny přjzniwce, na památku a na wděčnost
od něho wymožené c. k. konfirmacj privilegij mětských,
gaſ w mjoſtě radnjm, tak w domě sarnjm i w domě na-
rozenj geho, w uctiwosti se posud má a w ſſetrnosti se za-
chowáwa. Ontě korunau gest wſſech w duchownjch hod-
noſtech postawených synu Třebechowickjch. A protož, když
na wětſſim djle wſſickni učenj, gichžto počet na město
newelké nemalý gest a z nichžto mnojž stupně Musy
nenjzkého dossli, gaſ w duchownjch tak w swětských au-
řadech postawenj a wzdálenj synowé Třebechowictj lé-
ta 1816 ze wſſech teměř ſtran do swé otčiny pogednau
se sgeli, a třjdennj slawnost shledanjí swého od 16 až
do 18. čerwence prwnjkráte swětili, gaſ g ménu ge-
ho slawnému w knize ſkwostné pod nážwem: Ma-

87

trica Třebechovicensium Filiorum Musae — str.
ze pana Josefa Šimona, konsistor. raddu, biskupsk. ná-
městka na Krychnowsku, děkana Tynifstského a syna
Třebechowického založené — města prvního dali,
tak i ke cti gemu dne 18. čerwence posléz pod ra-
tolestmi bugně se zelenagjcji stoletého a pěkně zrost-
lého diwokého kastanu, gakožto po něm zanecha-
né a až posawáde neuwadlé památky — gehožto gá-
dro tentýž opat u prostřed otce swého zahrady co z
první grammatikální třjdy žák léta 1722. do země
byl wstjipil — na rozchodnau se slawně shromaždíw-
sfe, pro budaucnost gednotu a lásku wlasteneckau sobě
wespolek zawěnowali, a fundace ku přispění chudo-
bné sstudugicj mládeže Třebechowické první začátek
učinili.*)

*) Pan Jan Błysk, farań z Nowego-Paków w Čechach, — nar. 16 ledź-
na 1753. + 21. unora 1822 — geden z nejstaršnjich a nejhorliwěg-
šijch synů Třebechowických, byl první příčinau a hławním podněz-
tem toho prvního sgezdu znamenitého w Třebechowicích r. 1816,
o němž we sw. 1. Nozmanitostj Hóblowych l. 1818, i we zvlášt-
nj knižce „Das Heimatés — Fest zu Hohenbruck in Böhmen am 16—
18. Juli 1816," w Pr. 1818. zagjmawé zpráwy se dawagj. K
druhému sgezdu l. 1821 wydána od negmenowaného skladatele če-
štá pješen: „Gytowé radošti při druhé zvláštnj slawostj wijdno-
ští a lásky w Třebechowicích, dne 10. 11 a 12 měsýce čerwence
1821." W Praze u Háze, 1821, 12 str. we 4.

76

## Nowé básně.

### 1. Gedna toliko wlast.

Dłowa prawdy swatć, prawdy neličené!
Wás cjtím bolně w dusse hlušoku,
A dozwjdám se w každém pokroku,
Že srdce mrtwo, wlasti odlaučeně;
A wolám tauhau we swé trapné strasti:
Gsi genom gedna, gedna, milá wlasti!

Wlož ruku na srdce, a progdi cizj krage,
A progdi swěta wsseho končiny,
J wssudy zůstaneš sám sirý, gediný,
Třeba rozkossi wssech swětů požiwage;
A řekneš u prostřed wssj cizokragné slasti:
Gsi genom gedna, gedna, milá wlasti!

„J areciť — nademnau se wssudy klene nebe,
J sluněčko mne wssudy zabějwa,
A w přírodě můž duch můg téšit sebe,
Genž wssecta wěčný rag odewjrá,
A gako u wás wčela stredné slege plásti,
J takowé zdc u nás w cizj wlasti.”

Přit se nechci s wámi, wasse kroky
Nepřestaupily swé wlasti hranice,
Ssložby, tussim, srdce wasse gak mé w ssoky,
Gestli tauži po swé drahé matičce;
A potombyste, znagje tauhy strasti,
Semnau prowolali: Gednas genom wlasti!

77

Ai mrtwo tu ge wůkol mého ducha!
Mateřčiny sladký neslyssim tu hlas,
Nedoražj mile mého ucha,
Nepřipomjná mi mnohý blahý čas.
Kde zpěwy tudy, hudby těliwé slasti,
Co se rozljagj po wssj milé wlasti?

Nač oko wzhledne, geli to les, řeka,
Město ohražené, nebo wesnice,
Gaký obraz podá minuleho wěka
Dussi zšamotnělé cizince?
Les, řeka, města, rumy w milé wlasti
Mluwj k wlastenci o dědův slasti, strasti.

D wygdi s Labem od hor, kde se rodj,
Poplyň s weleweznau Wltawau,
S Blanicj mělkau, která perly wodj,
S Dharkau úzkau, s klidnau Sázawau:
Hlásat budau tobě činy synů wlasti,
Gak za ni stáli, mřeli pro ni slastj!

A protož slowa prawdy swaté, neljčené,
Wás bolně cjtjm w dusse hluboku,
A dozwjdám se w každém pokroku,
Žeť srdce mrtwo, wlasti odlaučené;
A wolám tauhau we swé trapné strasti:
Gsi genom gedna, gedna, milá wlasti!

Fr. Turinský.

78

## 2. Odměna lásky.
We dwau znělkách.

Když Andělka w chladném baučj chodí,
Włhkým okem na měsřiček kauká,
Zefyr gemně okolo nj ſauká,
Strach a láská za ruku gi wodí,

Pod rybnjkom, w němž se lyska brodij,
Holub temně s topolu si hauká,
Chraustek skrze mladé gjwj brauká,
Plawec ſaumrakem se haupá w lodj —

Tu se z ticha za djwenkau kradu,
Genžto zpurně lásce mé odpjrá,
A že bolest ſmutná srdce swjrá,
Beru s njm, — čjm lze gj pohnaut — radu.
Ale wſſecko darmo! — ono — lůže
Bodných tinů — raditi nemůže.

Genom trpět oběma lze! daufat,
Že se někdy bolesti mau předce
Pohne gegi mramorowé srdce,
Že mne nenechá si ſmutně zaufat.

Ach! křžbych gá genom ſměl si traufat,
Gj swau lásku — traufey, traufey! — wece
Známý hláſek z olſſiny při řece,
A ginoch se lekna, chce giž caufat.

Ale tu Andělka wygdauc z hausſtj
Ruku hochu wěrněmu podawá,
Slodké lásky poljbenj dáwá,
A on rád gj bolest swau odpausſtj:
Neb co nynj srdce geho cij,
Nemůž w swětě giž tak sladké býti.

K. S. Snaider.

81

Dalssi wýpisy z paměti p. Mikulássze
Dačického z Hesłowa.

(Wiz Časop. Mus. v. 1827. III. 31. IV. 77. — v. 1828. I. 39.)

Léta 1575 císař Maximilian II. držeti ráčil sněm
s stawy králowstw j českého na hradě Pražském. Při
kterémž to sněmu Rudolf, syn GM. neystarší, gsa před-
tím od stawův téhož králowstw králem českým zwolen,
gest na též králowstw slawně korunowán, w ten čtwrtek
po památce S. Matausſe aposſtola. (List 61.)

Téhož léta, w pátek před památkou S. Gírj, u-
měel na Horách Kutnách pan Zdiſław Borita z Martinic,
na dwoře Wlaském, gsa mincmeistrem neywyſſim krá-
lowstw j českého, a exequie mu slawné tu gſau učině-
ny; a potomně wezen gest ku pohřebu na hrad Pražſký,
a tam w koſtele hlawnj m pohřben; gehožto tělo ku po-
hřebu nesli wyſlan j Hornjci z Hor Kuten. (L. 149.)

Toho také roku, po ſmrti Sigmunda krále Polſké-
ho, kterž bez dědicůw ſessel, a toliko gediné dcery swé
Anny pozůſtawil, panny obſtárnj, pání Poláci rozličně
ſe o wolenj sobě krále nowého nesnadili: někteř j cíſaře
Maximiliana, českého a uherského krále, gin j knjže Hen-
richa, Karla Franského krále bratra, na králowstw j Pol-
ſké zwoliwſe, w neswornosti a roztržitosti. Ale cíſař
Maximilian, nemnoho gim w té gich neswornosti wěře,
a gſa pán dobrotiw h a milownj k pokoge, při tom gich
zanechal. Nebo mage tam při nich legaty swé, totiž

6

82

pana Wiléma z Rosenberka, neywyššjho purkrabi Pražského, a pana Wratisława z Pernssteina, neywyššjho kancléře králowstwj českého, byl od odporné strany trau-půw Polských oslyšsnán, gakžkoli i od stawům králowstwj českého legat, pan Ladisław staršj z Lobkovic, neywyšši hofmistr téhož králowstwj, k nim o to byl wyprawen. Při tom Turek pehan, mage také při Polácjch swé po-selstwj, wsseligak toho, aby se žádný z domu Nakauské-ho na králowstwj Polské nedostal, zbraňowal, s pohrůž-kami, žeby Polákům přjměřj, gež s nimi od dáwna měl, wypowěděl. J nemesskal se nadepsaný knjže Henrich z Frankreichu do Polska wyprawiti, a tam od nich za krá-le gest přigat a korunowán, gim wssak ku potupě: ne-bo nedlauho mezi nimi pobyw, a mage sobě znáti dáno, že Karel král Franský bratr geho umřel, a aby pro krá-lowstwj Polské, sobě negisté, dědičného neztratil, k tomu, když se mu mrawowé polstj neljbili, aniž se s nimi smluwiti uměl, udělaw gim pankét, tegně se gim sám ko-likýsi toliko, gako na posstě, wykradl, a zase do Frank-reichu se dostal, a tam w wlasti swé na králowstwj dě-dičné dosedl. A páni Poláci giným národům i sobě w posměchu zůstali. (L. 61.)

Léta 1576, po autěku téhož krále Henricha z Pol-ska, páni Poláci zase sobě zwolili krále nowého, Štefa-na Bátori, weydu Sedmihradského, gemuž také cjsař Tu-recký, wssak po sobě, hlas dal. A tak Štefan, wypra-wiw se do Polska, tam králem gich učiněn a korunowán, pogaw k manželstwj Annu, dceru krále Polského Sigis-munda, tak gakž páni Poláci mji chtěli. (L. 61.)

Legatowé od welikého knjžete Možkewského přigeli do Prahy, a odtad geli do města řjšského Rezna k cjsaři Maximilianowi, genž tam w Rezně s knjžaty řjše sněm držal; a gsauce tam poctiwě na náklad cjsařský chowáni, zase gsau wypraweni. (L. 61.)

Po dokonání téhož sněmu řjšského cjsař Maximili-an, český a uherský král, pán milostiwý, dobrotiwý, a

83

wſſemi ctnoſtmi od boha obdařený, zroſtu kráſného a spa-
nilého, tam w měſtě Rezně žiwot swůg w tomto swětě do-
konal křeſťanský, w ten pátek den památky S. Mari-
mina. Ten ſlaWNÝ pán, když ponaukán byl k perſekucij
pro náboženſtwj, propoWěděl, aby gemu w tom pokog
dali, že nenj těžſj měci, gako nutiti člowěka proti geho
ſwědomj. (L. 62.)

Na gehožto mjoſto Nu doſl, ſyn geho neyſtarſſi,
giž předessle za žiwobytj pana otce swého na králow-
ſtwj české a uherſké zwolený a korunowaný, gest cjsařem
křeſťanským učiněn. (L. 62.)

Téhož léta učiněn gest a nařjzen neyw. mincmei-
strem králowstwj českého, a na Hory Kutny uweden,
pan Wilém ſtarſſi Dppersſtorſ z Dubu a Fridſteina.
(L. 149.)

Léta 1577, we ſtředu den památky S. panny Do-
roty, tělo mrtwé ſlaWNé paměti cjsaře Marimiliana do
Prahy gest přiwezeno a w klásſteře S. Jakuba w sta-
rém měſtě zanecháno. Potom w pátek po neděli Lae-
tare ſtala se témuž tělu poslednj ſláwa swěta tohoto.
Kteréžto tělo mrtwé přeneseno gest. na hrad Pražský S.
Wáclawa s ſlaWNau processj; při kteréžto ſtalo se tisk-
nutj, křik a rozbrog w lidu, tak že lidé kam kdo mohl,
zwlásſtě páni preláti, z pořádku swého utjkali, domnj-
waſgice se w lidu obecnjm něgaké pozdwiženj býti. We-
liká nesnáz byla z drabanti cjsaře Rudolſa, za tělem pá-
na otce swého kráčegjejho, k ochraně obstaupili. Pan
Wilém z Roženberka, neyw. purkrabj Pražský, nesaj w
té processj kráſnau korunu králowstwj českého, gi plásſtěm
ſmutkowým přikryl, řka: „pán bůh ráčiž býti s námi,
co se to děge?" Strach byl na lidech, až se to k po-
ſledku ſpokogilo, a ta ſlaWNá processj s tělem gest wy-
konána, s mnohými nákladnými nástrogi a přjprawami.
Byly ſau tu nesseny tři krásné koruny, řjšká, česká, u-
herská, gež česká krásau a bleskem drahého kamenj pře-
wyſſowala, s ginými přitom regalijmi, wſſe w přjtom-

6*

84

nosti mnohých knížat, hrabat, pandum a bisikupům i gi-
ných zemj; bylo se čemu podjwati... (L. 62.)

Léta 1578 platilo obilj: pſſenice po 17, gečmen
po 8, žito po 13, hrách po 14, owes po 9 groſſich bj-
łých. Ach kdy a kdo giž toho na tom swětě dočeká!
(L. 150.)

Léta 1579 město Klatowy w Čechách wyhořało
wſſecko i s předměstjim, a okolo třidceti osob w tom ohni
zaſhynulo, w auterý po neděli ſubilate.

Tehož léta práwa měſtká w królowstwj Českém
gſau obnowena, naprawena a k wytisknutj dána; nebo
ſtará práwa welmi zatmělá a nedoſtatečná byla, a gſau
opuſſtěna. (L. 63. 142.)

Léta 1581, w pondělj před řředopostj, mezi měſty
Pražſkými w řece Wltawě ztopilo ſe w půl hodině přes
ſto osob, lidj robotných, kteříž ſe na prámě welkém na
druhau ſtranu k robotám winničným přeplawowali;
nebo woda weliká byla, a s prámem ge u prostřed ře-
ky přewrhla. (L. 64.)

T. 1. měſſce ſrpna, Maria, ſlawne paměti cjsaře
Maximiliana wdowa, wlastnj panj máti cjsaře Rudolſa,
odgela a odſtěhowala ſe geſt ſe wſſim dworem swým z Pra-
hy do Hispanie ku králi Filippowi, panu bratru swému;
gjž GMC. poctiwě wyprowoditi nařjditi ráčil. (L. 64.)

Měſſce září, legatowě od cjsaře Tureckého wyſlanj
přigeli do Prahy k Rudolfowi cjsaři křesťanskému. (L. 64.)

Toho také roku August kniže ſaſké přigel z města
swého Dráždan s manželkau swau a ſynem swým Kri-
ſtiánem na hrad Pražſký k GMC. Rudolfowi k nawſtj-
wenj; a pobyw tu čtyry dni, zase odgel. (L. 64.)

Při konci tohoto roku GM. cjsař Rudolf wygel z
králowstwj českého do Raſkaus, nařjdiw předtjim w krás-
lowstwj českém mjoſtodržicj, z ſtawu panského: 1) Wi-
léma z Rožemberka, neyw. purkrabi Pražſkého; 2) La-
diſlawa ſtarſſjho z Lobkowic, neyw. hofmistra; 3) Bra-
tiſlawa z Pernſſteina, neyw. kancléře; z rytjřſtwa: 4)

85

Michala Špánowského z Lisowa, neyw. píšaře; 5) Buriana Trčku z Lipy, podkomořjho králowstwj českého, a 6) Jana Wchynského ze Wchynic, purkrabi Karlssteinského. (L. 64.)

Léta 1582, we čtwrtek po památce S. Stanislawa, pan Šťastný Nowohradský z Kolowrat, přigew do města Hory Kutny, daw zaumyslnau přijčinu a sekage na mne, mne zranil; gemu když sem se bránil, gest mimo chtjč a naděgi mau zabit; což se stalo w domě večeném u Swobodů, u brány Kauřimské. Skrze což sem neomalých těžkostj a dlauhotrwagjčjch saudů (neb mně se ta nessťastná přjhoda mezi wysoké dostala) pocjtiti mušel, až pán bůh pomoci a wyswoboditi ráčil. (L. 152.)

Toho roku byl mor na lidi w králowstwj českém weliký. A nayprwé začali zhušta mřjti w Praze, měsjece srpna; pročež z Prahy ugjžděli, kde se komu wiedělo, zwláſſtě bohatj. A ten mor se tak rozmohl, že wſſudy i po wſnicjch welmi mřeli, wſſe na hljzy a pryſkýře. W městech Pražských mnoho tisje lidu pomřelo; na Horách Kutnách w geden den po 50 až i po 100 osobách těl mrtwých u wſſech far pohřebowali, a zemřelo w tu ránu božj lidj obogjho pohlawj na Horách Kutnách okolo pěti tisje, ſtarých, mladých, mládencůw, panen krásných, dětj, wſſe wſměs; a gak se kdo roznmohl, nedlauho ſtonage, brzo umřel, a toliko zwoněnj ſlyſſáno bylo... Ten žalostiwý prudký mor přestal při konci roku tohoto. (L. 152—3.)

Téhož léta, při nawracowanj z sněmu řjšského z města Augſſpurku, pan Wratisław z Pernſteina, pán český wzneſſený, gſa neyw. kanclérem králowstwj českého a rytjřem aurei velleris, wſokého zroſku a welmi ryſſawý, umřel, a potomně na hradě Pražském w koſſele hlawnjm, w gedné kaple, kdež mnoho reliquij ſhromážděno gest, pohřben, náboženstwj Řjmského, kauitor et defensor Jesuitarum. (L. 142.)

Léta 1583 byla roztržitost w králowstwj českém.

86

o nowý kalendář, kterýž minulého léta 1582 wydán
byl a nařízen od papeže biskupa Rijmského Rehoře,
toho gména třináctého; a postaupeno zpátkem o deset
dnům, proto, že prý starý kalendář zmýlen byl od a-
stronomům; tak že se někteři starým kalendářem, ginj
nowým zprawowali, až to naprawenj ne titulem pa-
pežským ale titulem cjsařským gest wyhlásseno. Nebo
se ewangelického náboženství, zvláště w Němcjch, pa-
pežem a geho ustanowenj řjditi odporowali, sobě to
oskliknce. (L. 65.)

Téhož léta měsjece listopadu, cjsař Rudolf přigel
zase z Nakaus do králowství českého, na hrad Praž-
ský. (L. 65.)

Léta 1584 w Čechách mistr Petr Codicillus, a-
stronom wznessený, genž kalendáře a pranostiky wydáwal
a w tom od ewangelických pochwalu měl, učinil na se-
be pokřik a haněnj, že k wůli sfraně odpornj památku
mistra Jana Husa a mistra Jeronyma Pražského z
kalendáře swého wypustil, a tak po chwále haněnj doz-
stal. Nota: Stal se Čechům posmětný kus, wyletěla
gim z Prahy Hus, prodal gi mistr Codicillus. (L. 95.)

Newole a odpory wznikly na Horách Kutnách me-
zi auřadem městským a auřadem hornjm. Nebo auře-
dnjci hornj, zvláště Ludwjk Karel z Rásné, hofmistr
hornj, potáh w tom po sobě i neyw. mincmeistra p.
Wiléma staršjho z Oppersforsu, smyslili, sepsali a wy-
dali gakási práwa hornj nowá, aby se gimi wssickni při
týchž Horách řjdili a zprawowali; čemuž auřad měst-
ský, ssefmistři a konſelé, mjska dáti nechtěli, prawjce
to býti na zlehčenj gich, a proti práwům a swobodám
gich; až ta newole se dostala k wyſlyssenj toho mezi ni-
mi od nařízených k tomu od Cjs. Milosti; což se po-
tomně w Praze začalo, a tam k tomu oboge ſtrana ci-
towáni byli. A to bywſsi začato, nenj nic dokonáno a
na mjsť postaweno, a do dlauhé truhly odloženo.
(List 154.)

87

Téhož léta umřel ukrutný a hrozný tyran Iwan Basilowic, weliké kniže Moskewské, zanechaw po sobě syna Theodora (Fedora.) O hrozném tyranstwji toho Iwana gest obzwláſſtnj knižka wytisſtěna a wůbec wydána. (L. 65.)

Téhož léta, w auterh po památce maudroſti božij, umřel w Praze pan Ladislaw ſtarſſj z Lobkowic, neyw hofmiſtr králowstwj českého. (L. 65.)

Léta 1585, měſſce čerwna, knjžata některá sgeli se do Prahy k cjsaři Rudolfowi, a tu mezi sebau towarýsſtwo zlatého rauna domu Burgundſkeho obnowili; předně, při GMc., Ferdinand a Karel, wlastnj páni ſtreycowé cjsaře Rudolſa, též Ernest, wlastnj bratr GMc., wſſe arciknjžata Nakauſká. Do kteréhožto towarýsſtwa přigati ſau tu také tehdáž pan Wilém z Kožemberka, gſa neyw. purkrabjm Pražſkým, pán český přednj a wznesený; též Leonhart hrabě z Arrachy, Italian, 12c. (L. 65.)

Něgaký Wlach, s dowolenj m wrchnosti, chtěl a slihowal dowesti gakéhoſi kunſtu, aby woda wodu z hlubin dolowých hnala, daw se w to na Kańku při Horách w dole hornj m řečeném Fratjch, na náklad cjsařſký, daw nad tjm dolem udělati kolo weliké ſem i tam se obrácejgcj, způsobem kola mleynſkeho. Ale nic nedowedl, a ſmjch ſtřápal; a mage se odebrati, dal se w nařjkánj, žeby mu flužebnjk geho utekl s penězi. J dowedl toho, wſſak sobě a ne cjsaři, že gemu ty penjze ztraceně, nakž on prawil, i od toho neprowedeného kunſtu, z mince cjsařſké tu na Horách Kutnách dali a zaplatili. Nota: Ty hory nepotřebugj žádných keyklůw, ſamé toliko upřjmé práce a wěrnosti hornjch auřednjkům. (L. 155.)

Stala se ſſarwátka w nowém městě Pražském od lidu robotného proti některým ſtawu rytjřského, kteříž před tau chasau do domu řečeného u Mělnických utéci museli, a tři osoby w té ſſarwátce zhynuly. A ta ſſarwátka stala se proto, že lidé robotnj poddanj honěni a nuceni byli ku pánům ſwým pro listy na dowolenj flužby na

88

gruntech cizjch, podlé tehdáž sněmownjho w králowstwj českém nařízenj; což za stjžné bylo týmž poddaným, genž se pánům swým ukrýwati a swobody w tom užiti chtěli, i lidem swobodným, zwláſſtě hospodářům, genž čeládky potřebowali a w tom nedostatek měli. (L. 66.)

Erich, syn pana Michala Špánowského z Lisowa, genž tehdáž byl neywyšſſim zemſkým píſařem, dán od téhož pana otce swého do wězenj, že zamilowaw gednu měſtſkau pannu, dceru Matthiáſſe Pekárka, gi k manželstwj proti wúli pana otce swého pogjti chtěl. Ale syn pomoh sobě z toho wězenj, a wzaw swau milau, do Morawy ſpolu ugeli, a w ſtaw manželský wſtaupili a se oddati dali. (L. 66.)

Twrz Lorec, z piwowárem a zahradau, dſkami zemſkými se řjdcj, ležjćj mezi měſtem Horau Kutnau a Kaňkem, při předměſtji Hlaſſeckém, prodána geſt, na mjſtě a k ruce ſirotkůw po dobré paměti Wáclawowi z Hesłowa, (gemuž se byla táž twrz při rozdjích na djl geho dědický dostala,) panj Kateřjně, rozené Smiřicke z Smiřic, manželce pana Jana Lukáſſe z Žerotjna, za ſedm ſet kop groſſům českých hotowých. Před lety byl w drženj té twrze Lorec pan Zdiſlaw Zwjřetický z Wartenberka. Potom od téhož pána dostala se p. Wáclawowi Podhradſkému z Wlčjhory, od něhož gi potomně (L. 1559 za 575 kop ĝr.) kaupil Dndřeg Dačický z Hesłowa, otec ſkladatele této knjty. (L. 156.)

We čtwrtek po památce sw. panny Kateřiny, páni auřednjci a ſaudcowé zemſſtj a ginj páni a raddy GMC. ſgeli se do Hory Kutny, totiž pan Wilém z Rosenberka, neyw. purkrabj Praſſký, pan Jan z Waldſteina, neyw. komornjk, pan Girj Bořita z Martinic, neyw. ſubj, pan Adam z Hradce, neyw. kancléř, pan Ladiſlaw z Lobkowic, president komory české, pan Joachim Nowohradſký z Kolowrat, purkrabě Karlsſteinský, pan Jaroſław Smiřický z Smiřic, pan Adam Slawata, pan Ferdinand Hoffman, pan Michal Špánowský z Lisowa,

89

neyw. písař, pan Burian Trčka, podkomořj, pan Jan Wchynský ze Wchynic, purkrabě Karlssteinský, pan Albrecht Kapaun ze Swoykowa, purkrabě krage Hradec-keho. A tu gedni druhé do hospod, kdež kdo forirowán byl, nawstěwowali, a ku pánu z Rosenberka do raddy se scházeli, oč a proč, wůbec powědomo nebylo. Naděge byla, žeby při tom sgezdu některé neřády a odpozy při Horách Kutnách wyslysseti a naprawiki se přičinili a před sebe wzali, gakž o tom negednau na sněmích swolowáno bylo; ale nic se toho newykonalo. A pobywse tu na Horách Kutnách kolíkši dnj, zase se rozgeli. (L. 156.)

Léta 1586 páni kommissáři nařjzenj přigeli opět do Hory Kutny, totižto pan Wilém z Rosenberka, pan Ladisław z Lobkowic, pan Ferdinand Hofman, pan Karl z Biberſſteina, pan Pawel Korka, a g., a ſessedſe se na dwůr Blaſký, a wyslyſewſe některé žaloby a odpory, změnili auřednijch hornj. A tak mjoſto Ludwjka Karla z Ráſné učiněn hofmjoſtrem hornjm Sigmund Kozel, genž se na to třel a giné sočil; mjoſto Ludwjka ſaſſara na Kanku zwolen k urbureſtwi hornjmu Jan Machowský, mjoſto Wjta Gilowského ſſtolmjoſtrem Tomáš Haffek z ſukowa na Kaňku, genž w té powinosti byl, a wſſak ſložen, mage činiti ſaudem o nářek zſalſowanj průb hornjch, což byl odwozowal. Madepsaným paſ k těch auřadůw ſloženým osobám gest poručeno a gsau zawážáni, aby se w čaſu gim uloženém na hrad Pražský postawili, a co gim za winu dáno bude, toho se zprawili. Při též kommiſſi ſloženi gsau také wſſickni ſſmeljři Kankowsjtj, genž cjsařské při těch horách dělnjky ztrawowali, a ge ſužugje sobě naháněli; a nařjzeno, aby se tjž dělnjci ſami ztrawowali. A tak s těch ſſmeljřůw ſesslo, což bylo při těch horách trwalo mnohá léta. A tak to tjž páni kommissáři wyřjdiwſe, zase odgeli. (L. 156.)

Pan Jan Wchynský ze Wchynic, člowěk wznesſe-

90

ný, gsa gednjm saudcem zemským a purkrabjm Karl-
sfsteinským, připraven gest w hněw a nemilosť GMC.,
skrze některé, genž geho nenáwiděli a omluwili; an gsa
řeči příjliš smělé a swobodné, nechtěl a nezwykl mnoho
mlčeti. A wssak dal se, a přigat od GMti na milost;
ale wssch auřadů zbawen. (L. 67.)

Téhož léta umřel mistr Mikuláš Racocius (Ra-
kowský) od Kassku, rozený Uher, genž se tu byl na Ho-
rách Kutnách, byw mistrem sskolnjm, oženil a osadil;
poeta latinjský. (L. 156.)

Léta 1587, die sabbati post festum Galli,
obiit in Montibus Kuttnis Johannes Simonides,
compositor musicae figurativae optimus. (L. 158.)

W sobotu po památce maudrosti hožj pan Wilém
staršj z Dppersſtorfu propuſſtěn gest z auřadu neywyš-
ſſho mincmeistrſtwj. Držel ten auřad okolo deſjti let
pořád. (L. 158.)

Téhož roku, po smrti Štefana Batorea krále Pol-
ského, genž plodu nepozůstawil, stawové Polſſtj k mě-
ſtu a do města Warſawy (se sſedſſe), podlé gich obyče-
ge zwolili a wyhlásili za krále na to králowstwj arciknj-
že Rakauſké Maximiliana, wlastnjho bratra cíſaře Ku-
dolfa, wſſak opěty nesworně; nebo tomu wolenj Jan
Zamoyský, gſa kanclérěm téhož králowstwj, s ginými,
kterýchž po sobě potáhl, tuze odporowal, nechtěge k ar-
ciknjžeti Maximilianowi, pánu dobrotiwému swoliti, ale
Sigmunda, ſyna krále Šwedského, mjti za krále. Ar-
ciknjže pak Maximilian nemeſſkal se do Polſka wypra-
witi wogenský; a chtěge na též králowstwj dosednauti,
oblehl město hlawnj Krakow w témž králowstwj, w kte-
rémžto městě zawřel se (Jan Zamoyský) s ginými, ar-
ciknjžeti Maximilianowi odpornými. Brzo pak —

Léta 1588 ztratiw arciknjže Maximilian u Krakó-
wa něco lidu swého, odtad odtrhl, položiw se na pome-
ži Slezském u města Pjčiny řečeného; kanclér pak Za-
moyský táhl ſilně po něm, a dohoniw se ho, geg obklj-

91

čil, takže ten dobrotiwý pán, wideže gemu možné ne-
nj té odolati sſle, dáti se wzjti podwolil, a od téhož
Zamoyſkého zawezen a arrestowán gest; a lid Maximi-
lianůw se rozběhl a rozgel. A Sigmund ſwéda přigew,
pomocj téhož Zamoyſkého a geho se přjsdržegjcich na to
králowstwj Polſké dosedl, a gest korunowán.

Po tom nesſtěſtj arciknjžete Maximiliana ſněm w
králowstwj Českém držán na hradě Pražském, na kterémž
nowé berně swoleny, a weřegnost i muſtrunkowé wo-
gensſtj nařjzeni a držáni ſau; ſtaroſt a rada při tom o
wyswobozenj arciknjžete Maximiliana z wězenj Polſké-
ho. (L. 67.)

W Praze dwa katé ukamenowani gsau až do smr-
ti od lidu obecnjho, při ſtjnanj gednoho křesłana, genz
žida pohana zabil, a ti katé neuměle s erekucj zacháze-
li, pročež se chafa na ně ponukli, ljtoſt magjce, že kře-
ſtan pro žida smrt trpěti muſj. Nemohlo toho chafe
zbráněno býti; nebo i richtář s ſlužebnjky muſel odtad
uteci. (L. 67.)

Arciknjžata Rakauſká, Ferdinand z Tyrolu, Karel
z Štyrska, Erneſt a Mathiáš, ſtreycowé a bratři cjsaře
Rudolfa, ſgeli se do Čech na hrad Pražský k témuž cjsaři
Rudolfowi, a tu o wyswobozenj arciknjžete Mari-
miliana bratra a ſkreyce gich z zagetj Polſkého roko-
wali. (L. 68.)

Něgaký uroſtlý člowěk, gſa w Praze, prawil se
býti wěwodau Walašským, gmenuge se Petrem. Gest
z poručenj cjsařského gat a dán na hrad Pražský do wě-
zenj, a wſſak zafe potom propuſſten. (L. 68.)

Po ſmrti pana Adama Kragjře, město Bolesław do-
ſkalo se panu Giřjmu z Lobkowic, ten čas neyw. hof-
mistru králowstwj českého; kterýž gſa náboženstwj Rjim-
ſkého, bratřjm Bolesławským, ginák Waldenským, zbor
a schůzky gich tu w Bolesławi zastawil. (L. 68.)

Papež biskup Rjmský wyprawil gednoho kardiná
la swého letitého, gménem Hippolita Aldobrandina, do

92

králowstwj Polského, o wyswobozenj z zageti arciknžete Maximiliana, na snažné toho wyhledáwanj GMC. a domu Rakaufkého. Bracege se pak týž kardinál zase z Polska, dostal se i do Prahy, a gsa od GMC. uctěn, zase odgel. Ten kardinál gest potomně i papežem učiněn. (L. 69.)

Skrze nařjzené pány kommisfaře, totiž pana Joachima z Kolowrat, p. Hertwika Zeydlice, p. Albrechta Kapauna a pana Pawla Korku, pan Karel z Bifersteina, gsa učiněn neyw. mincmeistrem, uweden gest k tomu auřadu na Hory Kutny; genž před lety týž auřad na sobě měl a zprawował. (L. 159.)

Léta 1589 za tau také přjčinau wyswobozenj arciknjžete Maximiliana wypraweni gsau od GMC. do Polska k pomezi Slezskému (k rokowánj přitom o utwzenj pokoge mezi domem Rakaufkým, též králowstwim Českým a Polským) dwa páni česttj, pan Wilém z Kosenberka a pan Krisstof Popel z Lobkowic. (L. 69.)

W pondělj den památky sw. panny Deroty umřel w markrabstwj Morawském na zámku swém Telči pan Zachariáš z Hradce, pán hrbowatý, gsa neywyššjim komornjkem téhož markrabstwj. (L. 69.)

W auterý po družebné neděli, na Melahozewši, sídle swém, umřel pan Florian Grispek, gsa w hogných létech, Němec rozený; kterýž gsa chud a njízkého utwazenj, wſaſ w liternjm uměnj wycwičený, a dostaw se do Čech, tak při kanceláři České na hradě Pražském wzessel, že raddau králoWSKau a wzáctným učiněn gest, a mnoho potřebowán byl; nebo král Ferdinand k učeným lidem láſku a náchylnost měl. A tak týž pan Grispek zbohatw w Čechách auřady a dary králoWSKÝmi a gſa zwýſsen, žiwot swůg w Čechách dokonal. (L. 69.)

Legatowé Polſtj w Praze byli o dokonánj smluw a utwronenj pokoge mezi ſtawy králowstwj Českého a Polského. (L. 69.)

93

Na hradě Pražském w Kostele Hlawnijm S. Wj-
ka, u prostřed téhož kostela, wyňata sau těla z mjsta
pohřebnjho cjsařského a Králowského, totiž Karla cjsa-
ře a syna geho. Krále Wáclawa, Krále Ladislawa, krále
Girjho, cjsaře Ferdinanda a syna geho Maximiliana,
též Anny, manželky cjsaře Ferdinanda, i některá gíná
těla rodu gich. Nebo se to mjesto pohřebnj znowu stawě-
lo a rozssířowalo, a zatjm se ta těla do gedné kaply w
témž kostele poodložila a některým lidem ukazowána by-
la. Po dokonání toho stawenj mjsta toho pohřebnjho
zase tam wnessena a položena gsau; nad nimiž swrchu
pěkná příprawa a wytesánj obrazům gich z kamene
alabastrowého vjlého místrowsky gest způsobeno. (L. 69.)

Po příje psaných legacích a gednánj mezi stawy
králowstwj Českého a Polského, stwrzeny a obnoweny gsau
mezi týmiž stawy smlauwy a erbanunky pokoge, na čež
Sigmund Šwěda, Král Polský, slib a přjsahu s Po-
láky učinil a wykonal w městě Polském Lubljně, w přj-
tomnosti biskupa Wratislawského, od cjsaře Rudolfa
k tomu wyslaného. Naproti čemuž též cjsař Rudolf,
král Český, týmž slibem toho w přjtomnosti legátůw
Polských dotwrditi ráčil, a podlé GMTI, na mjestě wssj
země České, též to wykonaly osoby k tomu zwolené ty-
to: z stawu panského: pan Wilém z Rosenberka, neyw.
purkrabě Pražský, p. Girj z Lobkowic, neyw. hofmistr,
p. Girj Bořita z Martinic, neyw. sudj, p. Joachim
Nowohradský z Kolowrat, purkrabě Karlssteinský, p.
Krisſtof mladſj z Lobkowic, p. Wáclaw Berka z Dubé
a z Lipého, p. Wolf Nowohradský z Kolowrat, p. Ka-
rel z Biberſteina, neyw. mincmeistr, p. Wáclaw z Kj-
čan, p. Girj z Šternberka; z stawu rytjřského: pan
Michal Špánowský z Lisowa, neyw. pjſař, p. Burian
Trčka z Lippy, podkomovj, p. Albrecht Kapaun z Swoy-
kowa, purkrabě krage Hradeckého, pan Wilém Wostro-
wee z Kralowic, GMTI krále Českého prokurator, p. Rad-
ſlaw Wchynský ze Wchynic, p. Wáclaw Ples Heřman-

94

ský z Slaupna, p. Wąclaw Budowec z Budowa, p. Kriss-tof Želinský z Sebuzjna, p. Wilém z Wřesowic, p. Kriss-tof z Šleynic. (L. 70.)

Potom brzo arciknjže Maximilian, podlé smlauwy s Poláky učiněné, ku pomezi Slezskému wyprawen, a mage Polákům podlé artikulům akkordu učiniti slib, toho se zpěčowal, klada sobě stjžnost do některých artikulům. Kteří pak s strany druhé pro něg wypraweni byli, gsauce mocněgssj lidem, an se toho Poláci nenadáli, geg wyslaným s njm odgali, an gim slibu newykonal, a odtad s njm, gakoby Polákům widliček podali, odgeli. A tak arciknjže Maximilian z toho Polského zasegetj gest wyswobozen, a Sigmund Šwěda králem Polským zůstal. Poláci ti se domů wracugjce fami se sobě posmjwali, a geden přednj z nich propowěděl: en! jam revertimur in Poloniam, cum contumelia et pudore omnibusque ridendi. (L. 70.)

Knechti wogenstj Němci, gsauce nařjzeni do Uher proti Turkům, dostawsse se do Hory Kutny a tu se zdržugjce a nezwedně sobě prowozugjce, drancowali a stnor-chowali. Z udeřila na ně chasa Horská, zwlásstě hawěrská, podlé gich obyčace, zbili a zeprali ty knechty; fotwa to wrchnost překrhla, že žádný zabit nebyl. Domácj ti někteřj wězenjm trestáni, a knechti zepranj dále wandrowati museli. (L. 159.)

Umřel w Praze pan Jan Trautson, letitý pán z Nakaus, genž tu w Praze na hradě Pražského obywal, gsa tagnau raddau cjsaře Rudolfa. (L. 70.)

(Budaucně dále.)

96

gesſtě zcela neupewněného uzdrawenj pana Gednatele,
professora Millauera, w naděgi té, že dobrotiwého
prominutj gakožto takowý dosáhnu, kterýžto sám nemo-
cj delſſi čas od gednánj odſtraněn byl, a w powáženj, že
w případnosti té nikoli ozdobné řeči, ale proſtého předſtao-
wenj udalosti potřebj gest. Udalosti ty gsau ale to-
ho způsobu, že, bytby i weskrz radostné býti neměly,
předce w nich radostněgſſi djl wyniká a celek spokogo-
wati může: poněwadž pokračugicj rozwinowánj a zdár-
noſt takowého uſtawu předſtawugj, kteréhožto určenj gest,
wlaſti práwě tak welmi k užitku ſlaužiti, gako k
ozdobě.

We ſtawu Společnosti od poslednjho wſſeobecnjho
ſhromážděnj dne 28. března 1827 následugicj změny
ſe zběhly:

Smrtj Společnosti k welikému zármutku wytrženi
byli, ze třjdy ſkutečných audů: swobodný pán Josef
Kapaun, wyſlaužilh c. -k. appellačnj radda, swobodný
pán Wogtěch Mladota, swobodný pán Jan Stenč,
wysocedůstogný opat kláſſtera Wysſebroſkeho Isidor
Teutschmann, a G. Dswjcenoſt knjže Karel Alexander
z Thurn a Taxis; ze třjdy čestných audů pan Richard
Wilſling, doktor filosofie, c. k. radda a předſtawený c.
k. přehledačného auřadu knih.

Naproti tomu we třjdu ſkutečných audů wſtaupi-
li, zápiſem k wyměřenému ročnjmu peněžitému přiſpi-
wánj: G. Dswjcenoſt knjže Karel z Löwenstein = Wert-
heim; přjſpěwky w materialijch dijlem w knihách a spi-
ſjch, dijlem we přjrodinách we wyměřené ceně: p Mar-
tin Budiſlaw Neureutter, knihkupec pražſký, p. Frant.
Pesska, c. k. aktuář hornjho auřadu w Joachimsřch
dolech, c. k. Karolo = Ferdinandſké Wysoké ſſkoly praž-
ſke, a p. Jan Weitlof, J. U. C. a držitel statků Skal-
ſka a Neměřic.

We třjdu přiſpiwjagjčj audů w nowě wſtaupili,
zápiſem k ročnjmu peněžitému přiſpijwánj: p. Josef Basſa

97

z. Scheresberg, tagemnjk knjžete z Lobkowic, p. Frant. Čermak, stawowský wrchnj wyběrčj přirážky z wjna w německém Brodě, p. Anton. Gottwald, farář w Čerwené, p. Aloys Schmiedinger, c. k. policegnj kommisař při pražském c. k. městském heytmanstwj, a p. Jan Stárek, prof. mrawnjho bohosłowj na hradeckém biskupském diócesальнj uštuwu, a čekanec theologického doktorátu.

Mezi příjspěwky w materialijch, gimiž zbjrky musegnij w tom roce obohaceny byly, wynikagi opět obětowané od G. Excellencj nasseho wysoce ctěného pana Práfsidenta. Zbjrka rud obdržela sstědrotau geho dar kaupené zbjrky od c. k. aktuáře hornjho auradu Pessky w Joachimských Dolech za summu 1200 zl. střjb. Když giž takowý dar hoden gest děkowanj Společnosti, tedy musi cena geho w očjch každého přijtele wlasti gesttě wyšse wystupowati, když bohatstwj zbjrky této we wýtečných kusech rud z Joachimských Dolů, a nyněgssj gakož i dřjwěgssj srownalosti těchto druhdy tak hogných hor pilněgi powáži. Bytky i Museum ginými dary některé wýtečné kusy střjbrných rud od tamtud mělo, a gesttě takowý stkwostný kus před málo lety od G. Milosti nasseho wssemilowaného a neyslawněgssjho Mocnáře — gehož Bůh gesttě dlauhá léta geho národům zachowati rač — w dar dostalo: tedy chyběly předce djlem řady, djlem dobře wolené kusy giných gak w dřjwěgssjch tak w nowěgssjch časech tam lámaných kopanin, gežto negsau zrowna střjbrné rudy, předce ale z ohledu wědeckého welmi důležity. Obchod w mineralijch, kterýž nynj as půl druhého sta let žiwě w Sasjch se wede, gehožto hlawnj mjsta Freiberg a Dráždany gsau, bližkost saských hranic a těch dwau gmenowaných mjst, odtahowal posud wlasti ze wsho, co se w Joachimských Dolech lámalo, to neykrásněgssj a neywýtečněgssj. Bez welikomyslnosti G. Excellencj bylaby bezpochyby zbjrka tato, gako w prwněgssjch časjch mnoho giných, do ciziny se dostala; ztráta, gežtoby tjm wjce k politowanj byla, póněwadž k obáwanj gest,

7

98

že za několiko málo let Joachimskodolské hornictwj, a s
njm možnost, tam se nacházegjc mineralie obdržeti, zce-
la přestati může.

Zbírce zkamenělin žiwočistwa udělil G. Excellencj
pan Prášident: řadu welmi wytečných otisků ryb z wá-
penné formace skály Jura; několiko zkamenělých parohů
a člowěčjích kostí z Kóstric; weliký kus gamnjho wápna
se zuby a kostmi; pak auplnau, welmi dobře zachowa-
lau možděnici (hlawu) gamnjho nedwěda z Muggendorf-
ské geskyně.

Roſtlinná zbírka dostala od G. Excellencj pana Prá-
sidenta ſkoro 1000 welmi wzácných ſuſených způsobů roſt-
lin, gežto posud w zbírce chybowaly, a z nichž weliký djl
půwodnj roſtliny z Nowoholandu, z předhoří Dobré Na-
děge, a ze sewernj Afriky gsau.

Knihownu konečně obdarowal G. Excellencj pan
Prášident 255 swazky knih nazwje přjrodopisného obſa-
hu, w nichž se 2198 obrazů, djlem na mědi, djlem na
kameně tisſtěných, nacháži.

Příspěwky materializ odginud, gežto Museum léta
1827 dostalo, gsau w pogedinných swazcjích musegnjho
Časopisu w známost weřegnosti uwedeny, a poskytugj
následugjc summownj wýnos:

Pro knihownu, pak pro zbírku rukopisů a listin ſe-
ſſlo ſe: tisſtěných spisů darem 330 swazků; kaupj při
příježitosti licitacj duplikatů c. k. knihowny wysokých
ſſkol 800 swazků; připočjtámeli k těmto Museum daro-
wané knihy od G. Excellencj pana Práſidenta, dostala
knihowna w předeſſlém roce přjroſtek 1385 knih; ruko-
pisů 20; listin 170 pak 6 fascikulů půwodnjch listů z
času třidcetileté wálky; map a plánů 22.

Mimo běžej přáce pan bibliothekář Hanka tyto no-
wé přjroſtky knih ofſtemplowal, zaznamenal a z nich nowý
supplement gmenownjho katalogu zhotowil; dále pře-
gal pro spisownu ze ſtaré registratury wysokých ſſkol
wjce centurij této registratuře cizoobſažných listin a pře-

99

hledl. a srownal gesſtě neauplná djla ſtkwostná a z rytin
záležegicj.

Pro žiwočiffnau zbjrku se ſesslo: 6 sſawců, mezi
nimiž w Čechách zaſtřelený wlk, welmi řídká černá odrů-
da obecnjho zagjce, wydra, a se ſedmi nohami rozené
gehně. mezi wlastenskými zwjřaty, a z cizozemſkoch swiſſt
z Helwecie přiwezený gsau znamenitý; 28 ptáků, mezi
nimiž hnědý ſup, hnědy orcl, bělolicná husa, zpěwawá
labut, a odrůda zeleného datla neyzwláſſtněgſj gsau. Ze
zeměplazů obdrželo Museum geden kus, a ſice hada Vi-
pera Ammodytes od břehu adriatického (ſlowinského)
moře; žižal: 360 kusů, českých motýlů, mezi nimiž mno-
hé wzácné způsoby; mimo to weliké okrauhlé wosi hnij-
do, a 6 raků od adriatického moře; konchilij 630, mezi
nimiž ale nic pro nassj zbjrku obzwláſſnjho a nowého;
morských hwězd 7, wſſecky ode břehu adriatického moře.

Zbjrka dřew obdržela pěkný přjſpěwek dřew z po-
lednj Europy, gmenowitě z rakauſkého pomořj a z nea-
polſkého králowstwj.

W žiwočiffné zbjrce wystawěla se zbjrka kostliwců,
dar G. Dſwjcenosti knjžete Kinského; zbjrka českých mo-
týlů byla dle neynowěgſſich zoologických spisů určena a
w ſauſtawném pořádku w truhljkách k tomu zřjzených
pořádána; koněčně 2 truhličky s motýly na stěně zoolo-
gického ſálu zawěſſeny.

W roſtlinném oddělenj prohledáwání, čiſſtěnj a přj-
sné určenj wſſeobecného roſtlináře před se wzato bylo,
několik malých řádů roſtlin Hánkeſkého roſtlináře ſe u-
ſtanowilo, a wydáníj třetj částky Reliquij Haenkeanských,
kteráž tři roſtlinné řády Tacceje, Piperacee a Cypera-
cee obſahuge, tak gest přihotoweno, že ſe tisku odewzda-
ti mohlo.

Pro rozmnoženj mineralij a zkamenělin ukázal ſe
předesslý rok zwláſſt přijniwym. Mimo wſſe zmjněný
dar G. Excellencj pana Präsidenta obdržela oryktogno-
ſtická zbjrka 14 častic a 3 pogedinné mineralie, mezi ni-

7*

100

miž sícilianské celestjny a zhlacená sľra, pak železný leſſt-
nák z ostrowa Elby, z pozúſtalosti zwěčněného c. k. ſeld-
marſſalleitenanta barona Kollera; dále znamenitá zbjr-
ka mineralij od p. Jana Weitloſa; pak 2 čaſtice od p.
J. U. D. Ant. Schmidta, a weliký kus pro podjwanau
zwláſſtnj krásy od c. k. hornjho rady p. Aloysia Mayera
z Přjbrami zwláſſtnjho zmjněnj zaſluhugj.

Zbjrka zkamenělin dostala přjroſtek 8 čaſtice z 3 po-
gedinnými kufy, mezi nimiž zwláſſt znamenitý gsau zka-
menělý ſſpičák slona, hned za zdj pražskau w zahradě G.
Oswjcenosti pana knjžete Rudolſa Kinfkého nalezený;
pak dwa zkamenělé třenowce slona u Lisy nalezené, od
hraběcj Sweertsowské rodiny obětowané; konečně zub
nosorožce u Zámrſek nalezený, a od G. Excell. pana hra-
běte Prokopa Hartmanna z Klarstein zaſlaný.

Mezi wěcmi ſměnau obdrženými zaſluhuge zwlá-
ſſtnj zmjnky počet wzácnych mineralij z Finska, Grön-
landu, a Sardinie, gež pan hrabě Vargas = Bedemar
w Kodani (Kiöpenhavn) ze zwláſſtnjho ohledu pro mu-
ſegnj zbjrku wybral a zaſlal.

Neyznamenitěgſſi přjroſtek obdržely zbjrky přiwtě-
lenjm od G. Excellenc pana Prasidenta kaupené Pesskom-
ſké zbjrky, o njž se giž wýſſe zmjnka učinila. Z njž se
wyhledalo přes 500 zwláſſt wýtečných kusů chyběgjcich
způſobů a proměn pro oryktognostickau zbjrku, mimo
to ale geſſte se z njž 200 lepſſich kusů za giž se zde na-
cházegjc jmeně dobré wyměnilo.

Wſſemi těmi zmjněnými přjſpěwky dostala wlaſten-
ſká oryktognostická zbjrka 215 kusů a 8 wětſſich kusů pro
podjwanau přjroſku; má tedy nynj 1803 kufy, 115
čaſtice nepřiroſtlých hlatj, a 160 welikých kusů pro po-
djwanau. Pro wſſobecnau ſaustawnj zbjrku mineralij
wypadá přjroſtek 451 kusů a 47 welikých kusů; počet
způſobů rozmnožen geſt 16ti způsoby. Zawjrá tedy w
ſobě nynj 251 způſobů přjrodopisné mineralnj ſaustawn
w 6217 kusech, 382 čaſticjich nepřiroſtlých hlatj a men-
ſſich kusů, a w 500 welikých ſkwoſtných kusech. Máleži

101

tedy gak z ohledu množstw j a auplnosti, tak wyboru a
krásy kusů giž k wytečněgssím zbjrkám w Germanij.

Pro zeměznanstau zbjrku se sesslo 7 častic a 2 poz-
gedine kusy. Ačkoli čas od času docházegicjmi zásilkami
hornatin z rozličných kragů králowstw j českého geogno-
stická zbjrka mnohé wzácne kusy obdržela, předce cestau
tau to nepostačowalo, aby se podrobné známosti formacj
hor we wssem geonostickém ohledu dosáhlo. Pročež wy-
slán byl předesslého roku w čas sskolnjch prázdnin pan
kustos Zippe od G. Excellencj pana Práésidenta, aby
gižnozápadnj stráň Krkonoských hor, a onu na Krkonosse
se zpjragjej welmi znamenitau formacj rudého písečnjho
kamene, gakož i djl gjizerských hor, a tak nazwaných Ge-
sstér, geognosticky zpytowal. Cesta ta přinesla kórist 500
kusů dobře wolených hornatin z oněch wůkolj, gežto se
zeměznansté zbjrce přiwělily.

Zbjrka kopanin azkamenělin živočištných w sobě
určeném a opět wypraweném mjestě znowu předběžně se spo-
řádala a postawila, a k wědeckému ustanowenj připra-
wila. Wysse giž oznámenými dary dostala znamenitý
přjrostek.

Zkameněliny a otisky rostlinstwa dostaly nowé,
kráse a skwoštnosti této slawné zbjrky důstogněgssj, pro
pohodlnost pozorowatele, a k zachowání zbjrky samé, při-
měřeněgssj wystawenj w nowých sklenných skřínjch, kte-
řež G. Excellencj pan Práésident na wlastní autraty swé
zřjditi dal.

Pro zbjrku minej sesslo se zcela 1418 kusů, mezi
nimiž gest 5 zlatých, 931 stříbrných, a 482 mědených a
ginokowných mincj. Z těch ge 92 starožitných (řjm-
ských a řeckých) mincj. Celá summa wssech dotud se
sesslých mincj wynássj 5400 kusů; mezi nimi gest 35
zlatých, 3700 stříbrných a ostatek měděných a ginoko-
wných mincj. Počet starožitných mincj wynássj 910
kusů, počet okrauhlých wlastně tak nazwaných brakteatů

102

52, plecháčů středních wěků skoro 1500, českých a mjsňenských starých grossů přes 300 kusů.

W pořádání zbírky této skutečný aud. p. prof. Helbling z Hirzenfeld pokračował, oddělil starožitné mince bez ohledu na kow od nowěgssích, kteréž posledněgssí dle rozlicnosti kowu, welikosti a wlastí, w nichž raženy byly, spořádal.

Pro ethnografickou zbírku se sesslo w starožitnostech 52, w promyslných předmětech přítomných časů 8 kusů. Mezi prvněgssími předměty pamětihodny gsau gehlicě s wlasů uherké králowny Katheřiny, manželky krále Mathiáše Korwjna, dcery Giřjho Poděbradského a Kunky Sternberské; potom zůstatek malowání na skle starých od l. 1595, totiž okrauhlý kotauč, na němž nakrytjře Pechowského z Turnsteina malowán gest. Mezi dosſlými promyslnými předměty zaſluhugj zwláſſtnj zmjny ze železa litá poprſi w žiwotnj welikosti Gich cjs. Wywyſsenostj Arciknjžete dědice koruny Ferdinanda a Arciknjžete Frantisska Karla, obě gakožto wýrobky litewny komorowské, a od držitele gegi, pana Blahoroda hraběte z Wrbny, Museum obětowána.

Zbírka pěcetních otisků (Sphragidothek) uwedením w řad exemplářů po abecedě užitečněgssí se učinila a o mnoho rozmnožila.

Následek w přededěslém roce počatého uſtawu pro muſegnj čaſopiſy, bytby i ſkwoſtný nebyl, předce gest upokogujći, že autraty wydáwanj mohly z gich wýnosu negen zapraweny býti, ale přebýwalo gesſtě tolik, že se z toho redaktorowi a některým ſaudělnjkům honorar (čestné) dáti mohl, tak že se při tomto liternjm podniknuti muſegnj základnj gſtiny zcela týkati nemuselo. Posauzenj, kteréž dotud z cizozemska o ceně čaſopiſů těch k fluchu přiſſla, gsau takowá, že s nimi spokogeni býti možno. Dby se aučaſkenſtwj weřegnosti w tomto podničkanj, neli rozmnožilo, aſpoň udrželo! Gen tjm bude možno, aby obě ſtrany, ſpisowatel i čtenář, obapolne

["103", "k dokonaleggšimu se wzděláwali. Neboť gako spisowatel na weřegnost, tak naopak weřegnost na spisowatele zpět aučinkuge. Negen básnjka, ale každeho spisowatele pro wětssj weřegnost musi libost posledněggj nachnauti, máli ge on sám nachnauti; wlažně přiwjtaný host sotwa s to bude, hospodáři příjemným společnýkem býti.", "D ſtawu gměnj společnosti gsau w aučtech připrawených k odewzdáníj panům přehledatelům pro rok 1827, kteříž se dnes woliti budau, následugjej udáníj:", "S záwjrka roku 1826 zůstalo", "s dosſlými akciemi . . 117,096 zl. 55 kr. w. č.", "K tomu přiſſlo w roku 1827", "Auroků ze zemských papírů\na založených gisti. . . .", "4624 zl. 56¼ kr. —", "Wětſſch a menſſch podepsaných příjspěwků . . . .", "4768 zl. 15 kr. —", "Skladnjch artikulů . . . .", "452 zl. 52½ kr. —", "Summa příjgmů . . 126,942 zl. 59 kr. w. č.", "Obráceno bylo w roku 1827", "Na ſtawenj a wnitřnj zřízenj", "3157 zl. 30 kr. w. č.", "Na činži s daněmi . . . . .", "968 zl. 18¼ kr. —", "Na platy . . . . . . . .", "4594 zl. = —", "Kemeslnjku m . . . . . . .", "20 zl. = —", "Wýlohy na zbjrky . . . . .", "1481 zl. 16¼ kr. —", "Na ſkladnj artikule . . . . .", "1070 zl. 40 kr. —", "Na topenj . . . . . . . .", "202 zl. 26 kr. —", "Na kancellářské a menſſi po-", "třeby . . . . . . . . . . . .", "179 zl. 13½ kr. —", "Dohromady . . 11,673 zl. 24¼ kr. w. č.", "Kteréžto od tohoto příjmu\nodtaženo", "dělá rest . . . . . . . . . . . . . . . . . . .

104

Z tohoto přehledu udawa se staw gměnj Společnosti
na rok 1828 gakž následuge:

<table><tr><td>Pogisštěných gisțin</td><td>92,600 zl.</td><td>=</td><td>—</td></tr><tr><td>zemských papirů</td><td>10,375 zl.</td><td>47 kr.</td><td>—</td></tr><tr><td>Skladných artikulů</td><td>9,863 zl.</td><td>44½ kr.</td><td>—</td></tr><tr><td>Zadrželostí</td><td>1,500 zl.</td><td>=</td><td>—</td></tr><tr><td>Zálohy</td><td>250 zl.</td><td>=</td><td>—</td></tr><tr><td>Hotowosti w pokladnici</td><td>680 zl.</td><td>=</td><td>—</td></tr></table>

Summa gako nahoře 115,269 zl. 31½ kr. w. č.

Srownámeli tento staw gměnj s oným k záwjrce
roku 1826, wyplýwá zmenšenj gisținy o 1827 zl. 20 kr.
w. č. Toby mohlo staroșt o dalšíj prospěch ustawu to-
ho způsobiti; wssak ale giž gediné powáženj, že autra-
ty stawenj a wnitřnjho zřiženj předěsleho léta 3157 zl.
30 kr., tedy skoro dwognásob schodek přewyssugj, a že
autraty tyto budaucně welmi mjirny budau, když totiž se
wſſecky potřeby k náležitému wýſtawu zbjrek zauplna do-
hotowj, což se w krátkem čase stane: toto gediné powá-
ženj musj auplně upokogowati. Deyme tomu wſſak, že
uſtaw tento gessté některých malých obětj od aučaſtnjku
ſwých požadowatiby měl, aby na budaucj čaſy bytně a
pewně založen zůſtawal, kdož, genžto národ český zná,
odważitiby se směl pochybowati, žeby se obětj těch neu-
dělilo? W mnohých uſtawech pro wědomosti a uměnj
Čechy oſtatnj kraginy račauſkého mocnářſtwj předcháze-
ly: w uſtawu Musea gsau Čechy následownjkem ſſthv-
ſkého Hradce, Pessti, a Brna. Gačby se to myſliti mo-
hlo, žeby Čechy zrowna za swými předchůdci zpět zů-
ſtawaly? Naděgmež se tedy uſtawičného proſpěchu a
zdárnosti uſtawu toho, a hledmež, každý podlé ſil swých,
geg podporowati.

106

ge. Zpráwa od něho daná, dáwá následujícj wyswětle-
nj: Tak gako na polednj a polednozápadnj stráni české-
ho Středohoři w Litoměřicku, tak též w sewerozá-
padnjm djlu Šech w bydžowském kragi nacháži se ohni-
oko djlem w obyčegném twaru swém w žrnech, djlem
w méně aneb w ce wytwořených hlatech giž popsané pro-
měny. Tež zde se musj ložiště geho gako w Středohoři
gen za druhořádně, nikoli prwotnj, w němž ohnioko che-
mickým spogenjím swých prwků zwláštňujícj mocj se plo-
djwá, zhlížeti. Také i zde se nalezá w gisťých wrstwách
naplawené země několik střewicu pod prstj, a ukazuge se
na powrchnosti, když ligawci aneb ginými příčinami ze-
mě wrstew těchto se splákne. Na tento způsob nassel p.
Moteglek neydřjwe zhlacené proměny w kolegi na rowi-
ně u Kartaus nedaleko paty čedičné homole Žebjna, kdež-
to tedy krogenjím woznjch kol wrstwa, gežto pyropy ob-
sahuge, odkryta, a hlati i žrna pak odthkagjćj dessko-
wau wodau, wypláknuta byla. Podobným způsobem
nacháži se u Nowenska, dle zpráwny p. prof. Můhlwenzla
w Gičjně. Neywjece wětssjch i menssjch potoků onoho o-
koli mjwá nezřjdia ohnioka w písku; neyhogněgssj gest z
ohledu toho přes Paku tekaucj potok Rokytka, w němž
se, zwláště po ligawcjch, ohnioko welmi zhušta, ale zwět-
sjho djlu temné a zanečištěné, nacháži, kdežto proměny
Kartauského a Nowenského auplně gasny gsau. Hlati se
nacházegj mimo obyčegná žrna na wšech těchto mjsjech.
Poznamenanj zwláště zašluhuge, že tyto zhlazené proměny
posud gen w těchto wýchodnjch, nikdy ale w nalezištjch li-
toměřického krage pozorowány nebyly; kdežto giž welmi
dawno k hledanj ohniok náležité přjprawy činěny byly,
w bydžowském kragi pak, gakožto pogedinné náležky te-
prw w nowěgssjch časech známy gsau.

Ačkoli odkrytjím nowých náleziště ohnioka zkuffenj
nasse o gewenj se geho, o způsobu geho bytnosti mezi
mineraliemi trochu se rozssjřilo: předce o geho půwod-
njm ložišti gestě nic bezpečného, coby wšeopecnau plat-

107

nost mělo, newjme. Z toho ohledu náleži mezi země-
znanské pohádky, á dělj osud swůg s králem wſſeho dra-
heho kamenj, s diamantem; ano gsau to mezi wſſemi
posud známými způsoby mineralij ty gediny, na něž se
doſawádnj zkuſſenj o zeměznanské bytnosti mineralnjch
těl zcela obraceti. nedagj.

Ze zkamenělin, gežto se za ten čas k zbjrkám na-
ſſim ſessly, připomeneme gen ſſpičák ſlona, gežto na
one ſtraně Petřjna w knjžecj Kinské zahradě za augezd-
ſkau branau nalezen, a od pana knjžete do Museum oběto-
wán byl. Zdá se že se ſpuſtil s wrchu hory, nevoť byl
w hogném rumu oſtrohrannými kusy ſſkřidličné hljny a
opuky přikryt, beze wſſeho okulacenj, kteréžby na napla-
wenj Włtawy připomjnati mohlo. D tom se aſpoň
twrditi moci nebude, že z řjmských taženj pocháži, když
Rjmané, gakož známo gest, nikdy wnitř do Čech ne-
doſſli.

Ze žiwočistwa k připomenutj máme toliko černau
obrůdu polnjho zagjce, kteráž se od mnoha let w ma-
lém okrſſku as 4 mil w Plzensku zdržuge; málo se roz-
množuge, předce wſſak zcela nezacháži, oſkatně ale mimo
barwau ničjm se od obecného polnjho zagjce nerozeznáwá.

Proſpěchy roſtlinictwj gsau tak rychly, hrnaucj se
nowé roſtliny ze wſſech pasů tak hogny, že se zbjránjm
a pořádánjm ſebraného ſotwa k wlastnj práci dokročiti
může; třeti swazek Reliquiae Haenkeanae, kteréhož ry-
tiny k posauzenj zde leži, mezi tjm se ſkončil; tento ob-
sahuge tři řády roſtlin. Tacceae, od p. doktora Pre-
ſla, kustosa roſtlinných zbjrek, Piperaceae, od p. Opice,
a Cyperaceae od p. prof. a doktora Jana Preſla wy-
pracowány, mezi nimiž 2 nowé rody, a 107 nowých způ-
ſobů gest.

Mezi listinami, gežto od c. k. wysokých ſſkol zdeg-
ſſich Museum odewzdány byly, nacháži se rukopisny ka-
talog knihowny wysokých ſſkol z druhé polowice XIV.
wěku na pergamenowém switku, 200 rukopisů na per-

108

gameně a 6 na papíře obsahujícj. Bezpochyby nachází se mezi nimi oněch 114 knih, gež dle kroniky Benessse z Weitmile*), císař Karel IV. léta 1370 z pozůstatlosti zemřelého děkana wyssehradského Wiljma, (kteréžto knihy on z Avignonu měl) za 100 hřjwen stříjbra kaupil, a wysokým sskolám darowal. Z těchto 206 rukopisů gest 100 bohoslownjch, 56 práwnjch, 7 lekařských a přirodopisných, 33 mudrých, 9 básnických a 1 wogenského uměnj, kterémuž se toho času wjce tělesným ewičenjm než knihau učjwalo. Mezi děgopisnými přípomjná se Cronica boemorum, Cronica Sighardi, a Cronica Martinina. Biblia Dni Archiepiscopi in qua legitur ad mensam Magistrorum collegiatorum dáwá nám znáti, že Mistři společně žíwi byli. Gak přirodopisnj oddělenj nadáno bylo, widjme z následujícj poznamenanych knih: Liber de proprietatibus rerum — snůjška dle wzoru Thomásse Kantapritana od mnicha Bartholomea Anglica (de Glanville,) gežto tehdáž za obsah wsseho přirodopisu platil; dle Fabricia měla kniha tato teprv 1360, dle Hallera ku konci XIV wěku wygjžti; nacházelli se rukopis ten mezi 1370 kaupenými, mušeloby se udánj Fabriciowo za prawěgšj wzjžti. Compilatio de Libris Aristotelis et aliorum philosophorum. Textus de animalibus. Liber Medicinalis, qui incipit: Medicina confortat contra morbos. Radulphus super Anticlaudiano et Micheo, cum aliis. Antiqua translatio mechanicae et alii textus Aristotelis, de sculpturis lapidum.

Z pramenům těchto a z pokladnj sčrjnky přsrodin, kteréž snad lékaři, lekárnji a profesorji fami měli, čerpalo se k poučowánj wětſſjho počtů ſtudentůw, než se gich nynj na wysokých sſkolách w Gottingu, Mnichowě, a Lipsſtě ſpolu nachází.

*) Chronicon Benessii de Weitmil in Script. Bohem. T. I. p. 103 ad annum 1370.

109

Wrhnuwsſe oko na ſtaw wědomostj w XIV. wěku popatřjme na pr&auml;wnjctwj oněch čaſu, kteréž ſme z giného wzácného rukopisu poznali, genżto ſe též w Museum nassem nachází. Gest to totiž popſanj ſaudnjho zřjzenj zemſkého, s přjpfem kr&alphauml;li W&auml;clawowi w gazyku českém od Dndřege z Dubé, nevyšſiho ſudjho zemſkého za cjsaře Karla a geho ſyna kr&alphauml;le W&auml;clawa od l. 1343 až 1391, kteréž l. 1402 kr&alphauml;li podal, kdežto Duba, kdyby mu gen 30 let bylo když auřad nevyšſiho ſudjho byl přegal, ſtařec 90tilet&yacute;by.b&yacute;ti musel. Dndřeg z Dubé gest wſſem ſtarſjim ſpisowatel&umacr;um, Weleſlawjnowi, Pa-prokému, Stránſkému, Balbjnowi, znám z přjpis kr&alphauml;li W&auml;clawowi gest ale welmi porjdku z hrabě Josef z Auersperka we ſwém kommentáři Balbini Liber Curialis připomjn&acirc;ga gak ofobu tak wzácnost rukopisu toho.

Sjla, gakauž tento blahorodý ſtařec zlé obyčege swého času kárá, wolnomyslnost, gakauž swého krále, a ſice krále W&auml;clawa, gemuž děgopisci zwláſſenjho sho-wjwanj nepřipisugj, k gich zamezenj wolá, horliwost, gakauž ſtaré, swobodné, toliko na podánj ſe gakládagjej zemſké práwo (psaných zemſkých práw čeſſtj ſtawowě anj od cjsaře Karla nepřigali) zaſtáwá, přjmý způsob, ga-kýmž zkuffenj swé w auřadowánj s náležitau uctiwostj pánu swému přednáſſi, zaſluhuge. owsſem aby ſe budau-cnosti zachowal. Přjpis znj ſrawně takto:

Nayoswieceněgſſiemu kniežeti a p&alphauml;nu panu W&auml;clawowi řjmskému wždy rozmnožiteli a českému kr&alphauml;li, p&alphauml;nu mému milostiwému i koruny české dědici přirozenému. Gá Dndřeg ſtarſſi z Dubé*) ſlužbu swú ponjženú a hoztowú ku posluffenstwj twé welebnosti.

W tom gakožto twóg wěrný z twé koruny české přirozenú wierú poddaný, k twé cti a k twému i wſſi země

*) Mladſſi Dndřeg z Dubě přichází l. 1396 mezi přjsediejmi w zemſkém ſaudu.

110

české poctiwému i k obecnému dobrému psal sem pamět
swú, gjž sem ot swých předków i ot mnohých starých pa-
nów, gežto sú země české milowali práwa, a sám gsa
mnoha let w uřadě sudieho naywyšſleho za otce twé-
ho i za tebe naučil, wedl a držal wěrně i s swými towa-
říſſi wěrnými i s ginými toho času uřednjký. Naywie-
ce proto aby ta čtná práwa a zemſký řád se mnú ſtarým
člowěkem neminula. Nebo mnjm že geſt málo panów
českých, by pomněli co sú gich otcowé měli za práwo.
A nepomnjce ani wěduce i wedú každý k swé wóli k swé
mysli i zámysły w těch uřadiech nemilostiwě groſſe do-
býwagjce mimo ſtaré uſtawenie. A ſkrze to koruna če-
ſká, rytjře a panosſe naywiece na poslupenstwj, ty na
ſwém panstwj, obec duchownj i swětských na cti i na
zbožj, chudj i sirotci na swém dědicstwj obmesſkáni, prá-
wo české na swém řádu zruſſeni gsú a welice obmesſkáni.
A na koho křik obecný než na tě, o kom zlá powěſt než
o tobě? a ty toho móžeš otbyti a winen tjm nebyti.
Gedno přigma naučenj, učiniž swú snažnost. Komuž ú-
řady dáš aneb dals a přjsahu ot nich přigjmás, přikaž
ať prawdu božskú wedú, a w té prawdě i k té prawdě
práwo ſtaré obyčegné wedúce, bez zámysla nowých práw,
ať w tom groſſe nehledagj mimo ſtaré uſtawenj. A geſſtě
w tom uſtawenj ať miloſt činie a ſtran ať nedržie; danž
to bóh! hotowi gsúce každému k geho potřebě wždycky,
neb za to gmagj. Také kaž ať o swú wěc ſami před se
nepohonie lidi, také gich mladſſi ať u sebe lidských po-
ručnjków nechowagi, gežto pře wedú a tagně s nimi ra-
dy magj. Kaž také twých nápadów sprawedlímých ať
gsú pilni, podlé práwa kdež gſi aneb kto tobě práw, ať
ſe gemu nedlj kdež práw negſi. Ale pro twóg pokřik ať
i hned konec bude powědien twému, aby na práwě do-
ſti gměl. Taký okřik nayprw w zemſkém súdě owsſem
ſtawug ſkrze swé úřednky. Neb kdež uřednjk swého pá-
na wymlúwá, a pánem swým ſebe newymlúwá, dobřeť
geſt, než kdež die uřednjk: mnú to nenie, a pán mlčj,

111

zlé znamenie. Protož žes slúp a swietkost wssie. sprawe-
dlnosti a pomsta wssch zlých.

Wostřichay se toho milh pane skrze swé uřednjky.
Wssems gsi panóm pán, wssems chytreóm mudr, wssems
bezpracem osidlo, wssems dobrým mil, a prawý božj dar,
Prawjm také ačby twogi uřednjci přísežnj od tebe při-
kázanie měli, a wezmúce i snad toho tak newedli, gakožs
ty rozkázal. Dkřik, gakož i dnes gde, o který neřád roz-
kažeš: swé wěrné radě at to ohledagi, a umedú z horssie-
ho w lepssie.

Pane milh coži píssi anebo psáti budu, tohoť se ne-
lekám mluwiti i hlasiti před każdym člowěkem, nebí pro
giné toho nečinjm, než pro twú čest a pro obecné české
země dobré.

Styčieť gsú uřednjci ot tebe w zemském řádu u-
staweni, gežto stowú naywšſſi; neb gsú ot tebe nay-
wšſſieho pána uſtaweni, k twému a k twé kovuně a
wſſie obce země české ku pokogi a ku počestnému zwole-
ni, a gich uřadowé nadáni, aby w tom což gim gest po-
ručeno, tobě napřed a potom chudému i bohatému praw-
du činili. A což páni oſúdie aneb což se lidé swolé do-
browolně, toho gim pamět poručena. To píssi w kni-
hy gežto stowú dſky, skrze swé píſaře. Ti páni ot tebe
uřady magi aneb přigjmagj, a tobě přjsahagj wěrni bý-
ti i wſſie české zemi. Ot tebe čest magj a zbožie, ot tez-
be a ot obce groſs určemý berú za swú práci. Tři z
nich magj býti páni urozenj: purkrabie pražſký, komor-
njk naywšſſi, ſudj naywšſſi; ale čtwrtý píſař naywš-
ſſi nemá býti pán urozený, ale člowěk obecný dobře za-
chowalý a k tomu w tom dobře umělý.

Pomluwiw nynj Dndřeg z Dubé o konánjch těchto
čtyř auřednjkuw, o půhonech a platech při zemském prá-
wu obſſirněgi, obracj se opět ku králí a prawj:

Chcešli křiky obecného prázden býti, a otewſſie
obce užitečný diek mieti, swolage pány, kažiž gim to čj-
ſti a tak činiti, a uſtanow swé uřednjky. Wystrč z ra-

112

dy a wynes to obci za swého zdrawie, a budeš sstasten
na těle i na duffi. A chcešli flysseti, aneb swé radě kaž
flysseti, ukážiť mnoho w uřadě, gežto gest bráno za
gednu kopu deset, a za deset kop sto kop, gežto se pom-
stjš nad těmi, ot kohož okřik máš ; a ráčjšli mě fly-
sseti samého, gesstěť chci wiece twého užitečného a poc-
tiwého prawiti.

Po tomto přípisu králi, kterýž w mnohých rukopi-
sech chybí, následuge hned gednánj o wedenj práwa w au-
řadu při neywyšším saudu zemském. „Práwo zemské
české,” prawj Duba, „gest dáwno nalezené gesstě od po-
hanstwa, a naywiec od Přemysla oráče, a ot těch panów,
kteřijš sú té chwile byli; a toho gest gisťh dówod, neb
mnoho obyčegów pohanských w něm gest držáno, gako
očista železem horúcjim, aneb uwřženié na wodu, a ten
obyčeg stál bez přjtrži až do ciesaře Karla a do kněze
arcibiskupa Arnessta.” S plnau radau wssch se tyto
ordalie zrußily a očista přjsahau uwedena. D saubo-
gjch saudných, gež cjsař Fridrich dle nadánj od l. 1237
pro Štýrsko zrußil, a mjoť nich důwod swědky uwedl,
gesstě mnoho a často se mluwj. Obyčeg ten zdá se že
w Čechách děle se zachowal, než w sausednjch zemjch;
w talmberské knize w Museum uwodj se gesstě l. 1456
ze starých desk zemských saubog mezi Janem z Děčjna
a Mikulásszem z Lobkowic od saudu ustanowený").

K posauzenj ducha zákonův těchto, uwedem zde ně-
 které články.

Wrazdau obwiněný kdyžby byl u swé ženy oddané
nalezen, a ona geg obgala aneb swým rúchem přikryla,
že ot nie nemá wzat býti ani které žalosti trpěti. A
také kdyžby byl u hrobu sw. Wáclawa w pražském ko-
stele, anebo před králowú českú, také tu nemá wzat býti,
ale pokoge požiti.

*) Talenberßá kniha str. 132 w knihách pamätných A. XI.

113

Unesená panna kdyby wyznala, že gest s gegie wozlj oddána, tehda má i s mužem dána býti otci tomu, a on gima oběma má swú rukú hlawy stieti; pakliby řekla že gest bez gegie wóle, tehdy ta panna má tomu muži swú rukú hlawu stieti.

A pakliby wdowa koho sobě rowného w uroze- nj pohnala z hlawy mužowy, neb kterého swého přie- tele, má tiem řádem proti pohnanému gjti gako muž. Pak když se s njm bude mieti bjti, tehdy ten pohna- ný má w dole wykopaném státi až po pás s mečem a s sstjtem welikým. A w tom dole obraceti se gakž móže, a brániti se gj. A ona má také býti s mečem a s sstjtem w sfrančech w okrúhlých k tomu připrawených; a on z dolu ani ona z sfranków nemá wynjti, dokudžby geden druhého nepřemohl. Pakliby z nich který wy- ffel, tenby swé práwo stratil. A panna w ofmnácti letech nebo starši, kdyžby chtěla tak s swým wrahem bj- ti se, téhož má práwa požjwati. Kdyby ale nechtěla, má gako firotek práwo zastúpenie od přietele.”

Bytbychom i odpjrati nemohli, že, nepatřjce na nepatrné prostředky, kteréž tehdegssch časů učitelům gakož i žákům ku pomoci byli, duch člowěčj předce w rozwinowánj swém pokračowal, a tak mnozj učenj mužj na zdegssch wysokých sskolách wycwičenj swého nabyli; bytbychom i sslechetnému smýsslenj tohoto poctiwě a práwě mysljciho starce, Dndřege z Dubé, wysokau vážnost swau neodpjrali, a něžný smysl zákona takového uznawali, kterhž manželce práwo připausstj, obegmutjman manželi žiwot zachowati; bytbychom i přeswědčeni byli, že sslechetné panny oněch časů ze sobě připusťeného práwa proti unosći swému nikdy giného neužiwali, než milostj mjsło práwa: předce se radowati můžem, že gsme w takowých časech žiwi, kdežto wſſecky prostředky we wſſech odwětwjch wědomostj a uměnj k dosaženj nevywšſſjho stupně wzdělání se podáwagi, kdežto na pewných základech mrawnosti a práwa založenj wljsnj zá-

8

145.

Poslední wůle p. Jana Mathiáše ze
Sudetu, professora někdy akademie
Pražské.

Džnamenitem muži tomto, který na mnoha wysokých
sskolách, doma i w cizině, známosti za wěku swého neo-
byčegných nabyw, 1. 1611 za professora w prawjch w
Karoljně ustanowen byl, dáwá p. Dr. Kalina z Já-
tensteina prwnj důležité zpráwy we swých „Nachrichten
über böhm. Schriftsteller und Gelehrte, deren Lebensbe-
schreibungen bisher nicht bearbeitet sind,” we swazku I.
str. 53 a násl. r. 1818, swazku II, str. 15, r. 1819 a
swazku III, str. 8 a násl. r. 1827. K gegich doplněnj
wýborně slauži následugicj poslednj wůle muže tohoto,
kterauž, wlastnj rukau geho psanau, w archivu
wysokých sskol Pražských nalezl důst. p. prof. Mari-
milian Millauer, a kteráž od té doby do archivu
českého Museum spolu s ginými důležitými listinami se
dostala.

Ultimum elogium Johannis Matthiae
a Sudetis autographum.

We gmeno pána buoha otce, syna, i ducha swatého,
Amen. Gá Jan Mathiás z Sudetu, antecessor Aca-
demiae Pražské, známo činjm tjmto mým kssastem obec-

8*

116

ně předewšemi, kdež čten nebo čtaucj flyssán bude, a
zwlásstě tu, kdež náleži: že gsa rozumu zdrawého, a pamě-
ti dobré užjwage, v patrimonium a peculium swém,
gjmž mne pán buoh z swé milosti po mých rodičj mi-
lých obdařiti ráčil, a které sem sobě sám uměnjm a prá-
cj swau dobyl, aby po smrti mé žádných newolj a ne-
fnázj nebylo, toto mé pořjzenj činjm, a to gest wůle má
poslednj.

Předně dussi swau milau w ruce pána buoha
wſſemohaucjho poraučjm, w té giské nepohnutedlné wj-
ře a naděgi, že mně on pro zaſlauzenj a newinnau smrt
syna geho, pana Gezu Krista, spasitele nasseho, mé těž-
ké hřjchy milostiwě odpustj a mne w neyposledněgſſi den
k žiwotu wěčnému wzkřjsiti ráčj. Tělo pak mé aby by-
lo u těla božjho w kosſele podlé streyce mého, pana Ši-
mona z Sudetu, poctiwě (gako pana Bacháčka, ex fis-
co Academiae, in compensationem accidentium,
které ſau páni miskři fami brali, mezi ſebau dělili, a
mě nesluffně a nenáležitě proti buohu a poručenj pa-
nůw defensorůw excluserunt et privarunt,) podlé řá-
du cjrkwe swaté pochowáno.

Což se pak patrimonium po mých rodičjch, a pe-
culium quasi castrense, které sem swau pracj nabyl
a dosáhl, dotýče: což gest koli, buď mohowitého aneb
nemohowitého, kde a na čem ten koli záleži, na hotowych
penězjch, klenotech, swesschj, nábytejch, dluzjch, gačhmž-
koli gménem gmenowán býti může, nic owssem newymě-
ňugjc, bratru mému neymilegſſimu, Wáclawowi Mathau-
ſsowi, (poněwadž sem wědycky hned z mladosti mé geho
neywjc milowal, a on mne,) gakožto dědici swému, kſſaſ-
tem tjmto mocně, dědičně a zanplna, poraučjm a dá-
wám, podlé moci artikule měſſkého práwa E. 2. §. a
wſſak syn negſa, 3.

Napoſſedv, když sem od Gich Milosti, panůw de-
fensorůw a profesſorůw miſtrůw, měſſce Octobris léta
1611 za profesſora přigat, a podlé swé možnosti při akade-

117

mii wěrně pracowal a slaužil: za tu práci mně až po-
sawad zaplaceno nenj, krom od Wolfa písaře sto kop-
miss. die 29. Januarii A. 1612; — potom od au-
řednjka akademie padesáte kop miss. die 16. Januarii
Anno 1613; — patnácte kop. miss. die 21. Febr.
eodem anno; — item die 4. Maji eodem anno,
padesáte kop miss. — die 21. Novembris téhož léta
gedno sto kop miss. — (in margine: item die 3.
Maji. Anno 1614 sto padesáte kop miss.) — gežto
sem gá přes pět set přes to z mého měsce utratil. Wssek-
ročně, od času určeného, za tu mau práci a pilnošt, méně
wzji nemohu; a gmenowaný můg bratr nemá než ssest
set kop miss.

Protož pány mistry snažně proſjm a žádám, aby
mému neymilegſſjmu bratru Wáclawowi Matthauſſowi,
aneb komuby on poručil a dal, takowý rest mé flužby
a práce hned dodali, aneb na dluzich a panův Wod-
ňanských, aneb giné obce odewzdali. Pakli toho hned
neučinj, tehdy tak dlauho nebude powinen swětnici a
pokog můg w kollegi wyprázdnit aneb pustit, dokud ge-
mu, aneb mandatario aut legatario, wſſecko zauplna ne-
bude zaplaceno, aneb gakž oznámeno, při některé ob-
ci wykázano a odwedeno. Běda také tomu, který to-
muto odporowati a překážeti bude: buohdá neugde pa-
trného trestanj a metly buožj.

A pro lepſſi toho gſſtotu, tento kſſaſt swůg ſem swau
wlaſtnj rukau ſepſal, a pro boha žádám, aby ſe tak a
ne gináče wſſecko zachowalo a ſtalo. Scribeb. men-
se Novembri, anno 1613.

Joannes Matthias a Sudetis m. p.

Ad salaria seu stipendia Professorum quod
attinet, scire oportet, quod mortui ante finem an-
ni, integrum salarium ad haeredes suos transmit-
tant. L. diem functo. 4. et ibi Cagnol. n. 183.
A. de officio adsessor. Et ante finem propter

118

pestem grassantem recedentibus, cum per ipsos
non stet, quin officium faciant, solutio stipendii
temporis residui non denegetur. L. diem func-
to 4. A. de off. Adsess. Andr. Gaill. practic. obser-
vat. lib. 1. obser. 44. n. 13. Et quod ex licentia
superioris, vel labores differentibus, vel loco ad
tempus abeuntibus pro tempore absentiac sala-
rium nihilomus debeatur: quia superioris li-
centia eos quasi praesentes constituit. L. hac lege
14. C. de proxim. sacror. scrinior. lib. 12.

In pariete templi, penes inscriptionem agna-
ti mei, Simonis a Sudetis, haec verba aureis
etiam literis scribi volo:

„Nobiliss. et Consultiss. Johanni Matthiae a
Sudetis, ex antiqua Mattiacorum gente, Zachariae
Filio: Caspari Nepoti: Hieronymi Pronepoti:
Christophori Abnepoti &c. cum in praecipuis Ger-
maniae Academiis ultra decennium stipendia li-
teraria fecisset, et Italiam, Pedemontium, Sabau-
diam, Galliam, Britanniam, Belgium, Helvetiam,
&c. perlustrusset, tandemque die — hora —
anno — in collegio Carolino pie ac placide hanc
caducam cum immortali vita commutasset: Aca-
demia hoc monumentum Antecessori Suo po-
suit.” —

(M. M.)

119

Rozličnosti w exemplářích Diadochu
Barth. Paprockého.

Aniha Bartholoměge Paprockého Poláka u nás Čechů dosti známá, wssak z ohledu dokonalé gegj celosti giž také wzácná, pod nápisem: „Diadochos, id est successio, ginák poslaupnost knjžat a králůw českých, biskupůw v archybiskupůw Pražských, a wssech třech stawůw slawného králowstwij českého, to gest panského, rytjřského a městského, krátce sebraná a wydaná skrze Bartholoměge Paprockého z Glogol a Paprocké wůle,“— dokonána byla, gakž se na konci čte, w slawném starém městě pražském, w impressji dědice Jana Šumana, w pátek po památce rozeslánj swatých apostolůw, ginák 19. dne Julii léta od narozenj syna božjho tisícjho ssestistého druhého. Gsau pak toho gediného wydánj exemplářové welmi rozdijnj, někteřj plněgssi, (wsselikými přijdawky doplněnj) gijnj zase méně w sobě obsahuj, ginj aspoň w několika listech změněni. Rozličnosti, kteréž sem při srownánj patnácti neb ssestnácti exemplářů poznamenal, milownj kům českých knih zde předložiti mjnjm.

120

Na strance 255, kde se poslaupnost knijžat a králůs Maximilianem končí, w welmi mnohých exemplářích stogj obraz Rudolfa císaře, a nad njm tato flowa: Rudolf druhý wolený cýsař řjmský, uherský a český zc. král. Následuge hned na to stránka 260: „o začátku wjry swatě w Čechách, dílu druhého kapitola 1.” W giných wssak málo w kterých exemplářích mezi stránkau 255 a 260 stogi gesttě dwa listy, a hned na st. 255 mjesto obrazu Carmen elegiacum, na st. 256 týž obraz Rudolfa, a pod njm latinské wersse k chwale geho, kteréž se i na st. 257 prodlužugj. Pak prázdný list se spatřuge, na němžto by čjsla 258 a 259 státi mohly.

Po stránce 380, totiž hned po klásskeřích, klade se w některých exemplářích sfest listů, bez čjsla na stránkách, ale s obwzlásstnj signaturau (), () (), () (); w gijných pak teprw po předmluwě neb hystorii o přjběžích w králowstwj uherském i ginde, totiž po str. 135 (aneb po str. 220) před knihau o stawu panském.

W těch sfesti listech se čte krátká Předmluwa k Saud-cům, na prvnj stránce prvnjho listu, a Předmluwa k Dobrodinci na druhé stránce pátého a prvnj stránce sfestého listu z na druhé pak stránce téhož poslednjho listu pod erbem Hažmburským latinský podpis takto znj: Generoso ac magnifico Baroni, domino domino Joanni Zbigneo de Hazmburk &c. supremo ac haeredi-tario regni Bohemiae Dapifero, domino ac Mae-cenati suo colendissimo, perpetuae gratitudinis ergo. Třetj a čtwrtý list w těch sfesti býwagj welmi rozdjlnj, poněwadž w nich Paprocký pořádek saudů změnil a naprawil. W některých stogj na třetjim listu (pod njmž signatura () ()()) flowa: Saud komornj druhý wlastně králi českému náleži, na kterémž Páni tim pořádkem seděli, gaž se to njže z erbůw porozuměti může". Gsau pak tu erbowé bez podepsaných gmen Pánů, okolo koruny, kteráž gest w prostředku, w oválnj okrau-

121

hlosti rozploženj. W giných zase na třetím listu se čte:
„Saud zemský mensſj“ a na čtwrtém: „Čtwrtý saud gest
komornj“, a pod tjm nápisem erbowé saudců po čtyřech
uhljch gsau spořádáni, a pod každým erbem gméno pana
saudce podepsáno stogj.

Po stránce 380, to gest po poslaupnosti biskupů a
po kláſſteřjch, totiž po druhém djlu, začíná se nowá ſi-
gnatura latinskými čtenami A B C a tak dále. Do
ſtránky 1. až do 14. sahá předmluwa k neywyšſſjm panům
auřednjkům a ſlawného saudu zemſkeho wětſſiho ſaud-
cům. Do ſtránky 15 přednáſſi se (wedlé spisu latinské-
ho a němectého wznessených mužů) wogna w Uhřjch s
Turky, kteráž se léta 1593, 22 měsíce ledna začala. W
některých exemplářjch (w ſedmi mně známých) historie
tato o přjbězjch w králowstwj uherském prodlužuge se
až k stránce 220, totiž až k roku 1602; w giných zase
giž rokem 1597 se končí, a genom do ſtránky 135 sahá,
kdežto konec se takto zawjrá: quod quoque com-
probat – Mundi furiosi folio 123.

W knihách druhých (měloby ſtáti w třetjch), o ſta-
wu panském, na ſtr. 170 kontrſekt neb podobizna pana
Adama z Šternberka ſe ſpatřuge, s hwězdau po prawé
ſtraně. Tu w některých exemplářjch býwá přilepena giná
s hwězdau po lewé ſkraně, gak ſe zdá originalu ſnad po-
dobněgſſj, kteráž Paprockému pozděgi byla poskytnuta.

Na stránce 224 w několika exemplářjch podobizna
pana Oldřicha Felira z Lobkowic býwá přilepena, w gi-
ných toliko prázdný rámec neb obruba ſe nalezá.

W knihách třetjch (lépe we čtwrtých) mezi ſtr. 78
a 79 list geden bez čjſla w gednom toliko exempláři genž
ſe w král. weřegné knihowně chowá, gest włožen, na kte-
rémž o manželkách rytjřů Ždiarských některé paměti ſe
čtau.

Mezi ſtránkau 237 a 238 w témž exempláři dwa li-
ſty bez čjſla wsazeni gsau: o erbu Sobětických z Sobětic,
a o erbu Hrobčických z Hrobčice.

122

Na stránce 238 hořegsší čtwerhranný rámec w některých exemplářích býwá docela prázdmý, (gemuž skengný stogj také na stránce 415); w giných spatřugj se obdoby erbu, wssak bezewsſeho znamenj w ſſtju, na způsob dolegſsjo rámce s ozdobami, na témž listu, a ginde na mnohých listech.

Na stránce 247 erb Genjſſků w několika exemplářích má čáru přes gednorožce, a dole monogramma CF, (gako w ſtawu panském str. 337); w giných zase obyčegné monogramma VS se nalezá. Také ſłowa: „užjwaſgi za erb gednorožce a přes něho ſſtrych, wrchnj połowice gest barwy žluté, a ſpodnj čerwené a nad helmem magj mauřenjna přirozené barwy, držicjho busykán w ruce a magicjho knoſſky zlaté,” se genom w těch exemplářích čtau, w kterýchž gednorožec s čarau se nachází.

Mezi stránkau 279 a 280 dwa listowé (o erbu Kluſáků z Kostelce) bez čjſla stránek wloženi gsau, a w málo kterém exempláři scházegj.

W knihách o počátku a dawnoſti měſt, kteréž sám Paprocký páté gmenuge, na stránce 5 a 6 projſpekt města Prahy na dřewě rythne we wſſech, ale předce w několika exemplářích celý ſem nassel. Obyčegně scházegj s obau ſtran dwa ljſtky k přilepenj, z nichž geden erbem města Hradčan, druhý pak erbem kostela Wysſehradſkého (papežſkými kliči) znamenán gest. Na rytkině Prahy miſtr gméno swé poſtawil: J. Willenberger fecit 1601, na giných stogj toliko JW. Pro kragjke mějo Čáſław na stránce 199 mjo prázdné we wſſech odemne srownaných exemplářích se nachází; owsſem z té přjčiny, že se Paprockému wyobrazenj tojo města gesſtě nedoſťawalo, když r. 1602 knihu swau wytlačiti dal.

Na stránce 133, w ſtawu panském, w rámci žádného obrazu nenj proto, že marſſálka tenkrát nebylo. Ten auřad „w králowstwj českém dědičný, nadaný panům z Lipého, (z nichžto) ſtarj poměli, mladičký pan Per-

123

told syn pana Jana pozůstává, kterémuž práwem dědičnym ten wzáctný auřad přináleží

gakož dokládá Paprocký. Umřel pak otec toho Pertolda Bohobuda, gak se na str. 163 čte, léta 1594.

Předložím tu gesstě otázku, kteráž starých wydání nassich titulářů se týče. Paprocký welmi často gedno, dwě, tři, i také čtyři wydání uwozuge. W stavu rytřeském nacházej se i pod gedním toliko rodem, ku p. na stránce 285, 287, 290, 291, 295, 302, 303, čtyři známé wydání, totižto od roku 1534, 1556, 1572, 1589. Však ale na str. 304, kdež o erbu panův Bužických píssů, gmenuge Paprocký též wydání od roku 1601, mimo tři první, wypausstěge toliko wydání od roku 1589. Smjme se tehdy tázati, gestli komu známé to od něho připomenuté wydání od roku 1601?

J. Dobrowský.

125

Žebráci z Chudenic do Božjho Daru.
Medbalj z Mechalowa do Činowa.
Ospali z Budilky do Stogespal.
Ljnj z Pozdjna do Bystré.
Pilnj z Pracowic do Podařowa.
Marnotratnj z Dlužna do Wěřic.
Urozenj z Čestic do Přibislawi.
Hrdj z Nekor do Nižowic.
Tupj z Brušu do Ostročjna.
Hněwij z Durdic do Krotěgowa.
Křiklauni z Bauřilky do Tissic.
Neswornj z Auporu do Gednoty.
Nepřátelé z Protiwic do Smičic.
Saufedé ze Swárowa do Bljžňowa.
Přjbuznj ze Strečkowa do Tetjna.
Bratřj z Nepřegowa do Milanic.
Nepošlušnj z Přjkazu do Mutic.
Krátkozracj z Málowid do Breylowa.
Nerozumnj z Hlaupětjna do Chytré.
Neopatrnj z Nestražowic do Hledsebe.
Raněnj z Mastic do Hogowic.
Nemocnj ze Slabětjna do Silowa.
Posłowé ze Stogic do Postupic.
Ušpiněnj z Prádla do Čisté.
Pradleny z Blatné do Peruce.
Přelky ze Předenic do Swigan.
Zpěwáci z Pjsnic do Slawjkowa.
Pigáci z Piwowan do Bumbálky.
Tamboři z Netluk do Bubenče.
Wogáci z Braňowsi do Táboru.
Kupci z Drahotjna do Lacine.

127

Literní zprávy.

1.) Z Slowanských Uher.

Z listu p. profesora Kucharskiego,
z Wjdně 19. března 1828.

..... Tjm časem mám čest donesti Tobě něco o mě ce-
stě po Uherské zemi. Prvním mým z Wjdně stanowisštěm w
Uhřjch byl Presspurek. Učiniw známost s p. prof. Palkowičem,
seznal sem zde negednu wěc thkagjcj se cesty mě w této wlasti.
Dottud sem měl geti do Pessti, i po učiněné známosti s panem
Kollárem teprw progijžděti Uhry. Wssak ale mi bylo razeno, a-
bych pro přibližugjcj se čas slotný a zimawý dříjwe se odebral w
Karpaty, což djlem žádosti mě whod bylo; neboť sem myslil w
Pessti mnoho knih nakaupiti, a nerád bych se byl s nimi wlačel
po Uhersku. Wygel sem tedy z Presspurka do Trnawy. Tu
sem nalezl kněze Plachtowiče, wydawatele několika powěstj flo-
wenských, magicjho w rukopisu několik romanů a diwadelnjch kau-
sků, přeložených z německého neb mašarskiego. Mezi nimi na-
chází se přeložený na slowenský gazyk roman Lafontainůw „der Na-
turmensch, naturalský člowek." Uwědomil mě při tom kněz Plach-
towic o zemřelém w předesslém roku knězi Wogtěchowi Ssimkowi,
kterýž pozůstawil w rukopisu basén werssem měrným floženau „o
poslednjch čtyrech wecách", gakož i prosodii slowenskau tež werssem
psanau. Kněz Samuel Ssulek w Uherskewsi (Magyar = falva,
Ungereyden) nedaleko měskečka Malacky přeložil rowněž na tenže
dialekt několik dramatických kusů z Kožebue. Dodal sem chuti
taměgssimu impressoru p. Jeljnkowi k tisťčnj gmenowaných pj-
sem, kaupiw wsslecky dotud od něho wydané. Z Trnawy odebral

128

sem se do wſt Madunic, i nawſtjwil sem zde wzacného báſnjka
ſlowenſkého, kněze Holého. Nesmjrnau pogat sem byl radoſtj,
když sem užřel w rukau geho přełoženj celé Birgiliowy Eneidy, a co
wjce, prwnjch ſſest pjsn půwodnj epopeje pod titulem „Svatopluk."
Zde sem nassel neylepſſi přijležitoſt mlumiti po ſlowenſku, i o wě-
cech ſlowenſkých. Několik dnj u něho se pozdržew, a nawſtjwiw
barona Medňanſkého we Weselém, od něhož sem několik pjsnj ſlo-
wenských s hudbau obdržel, odebral sem se do Nitry. Přigal
mne welmi hostinně prálát zdeyſſi kapitoly, kněz kanownjk Habel,
i neypřjměgi obdarowal knižkami ſlowenſkými, od něho samého
i od giných wydanými. Naprázdno sem tu hledal w archivu ſta-
rých papjrů, neboť se wſſecko w pozděgſſim čase spálilo. Z Nitry
ztočil sem schwálně do Koſtelnjch Morawců (Egyházas Maróth),
abych poznal i nawſtjwil pana Tablice. Muž ten neunawený
pořád pracuge w záwodě naučném ; ale wyhotowených od ně-
ho pjsem Společnosti Banského okolj nedowolila censura wj-
děnſká tisſnauti. Historický gmenowitě článek o Slowanech my-
chodnjch, z Lomonosowa wyňatý, má býti přepracowán, a wydán.
W těch ſtranách se zwlásſtě gazyk ſlowenſký půwodnostj ſwau ro-
zeznáwá, mnohým zwlásſtnostem wynadiwiti sem se dosti nemohl.
Gſauř welmi důležity pro grammatika ſlowanſkého. Materie gazy-
ka práwě polſká, forma gestli ne česká neb morawſká, tedy ruská.
Wyslowowanj způsob některých hláſek gim toliko samým gest
wlaſtnj. Nawrátil sem se wlewo i na Batowce (Bath, Frauen-
markt), kdež u pastora Kuzmy ſem přenocowal. Přigel sem do
Sſtawnice, giž w Karpatech ležej. Zde ſem nassel přijležitoſt ſe-
psati pěkne zpěwanky ſlowenſké. Poznal ſem se se Seberinim, zdeg-
ſſim pastorem, i w rozličných wěcech ſlowenſkých upřjmě od něho
poučen ſem byl. Dbětowal mi tež swá pjsma. Pracuge uži-
tečně dáwanjim cwičenj kazatelských w gazyku českém, budaucjim
kazatelům ewangelickým. Ze Sſtawnice obrátiw se na fewer, po-
řád dále w hlaub Karpat, na Baňskau Bystřici i na Roženberk w sto-
liči Liptowské, nalezl ſem tu znowu gazyk giný. Słowa a wý-
razy ani polſké ani české, ale mimo to mnohým Słowákům nezná-
mé. Diwná wěc, že hned na prwnj wraženj zpozorowal ſem po-
dobnost gazyka okolj zdegſſjho s gazykem Srbův Lužických! Dá-

129

le k stolici Drawské a giž na samé Drawě flysseti možná wyra-
zy české, polské, i prawdiwě stowácké, tak že swědomému těch gazy-
ků snadno gest sauditi, že gazyk stowenský toho okolí nepowstal
gediné ze zetknutí gazyka českého s polským: gest to gazyk půwo-
dní, stowenský gazyk právě staré Chrobácie wliké, ale rozdjelný
od gazyka staro stowanského Cyrilla i Methoda. Ze stolice Draw-
ské obrátil sem se na Beskydy t. g. hory stanowic jej hranice me-
zi Halicij a Panonij, a minuw diwnau miffeninu stowenského di-
alektu s polským, aneb raděgi mazurským, gakýmž mluwj Horálé
polsstj, stavál sem se zdruhé strany Beskyd giž w obrubě Halicie
poznati Horálůw polských, gediné w těch stranách usedlých, i gich
gazyk. Wěc diwná, netoliko Rosfijané, ale i Horálé zdegssi (pol-
sstj) najzwagi obywatele polské na rowině Lachy. Druhá wěc, že
Rusjni w Halicii najzwagi lid polský Mazury. Horálé polsstj
mluwj tež dialektem mazurským, wygmauce některé gim wlastní
wyrazy. A tedy národu Mazurů netoliko w Mazowssi (Maso-
via) starém, gehož hlawnj město byla Warffawa, nynj sfdlo ktá-
lowstwj, hledati třeba. Mazurským dialektem gak mi wědomo
mluwj lid prostý i we weliké Polsce! Zdržugi se zde dalších uwah,
neboť wjm že wzpomenuli Ti, kochaný Hanko, Mayzory w In-
diich wýchodnjch, Panstwo smáti se budeš. — Odewsi Kameffni-
ce, kdež sem nawstjwil hraběte Potockého, t. g. od mjsta zetknutj
se tři hranic, Morawské anebo raděgi Sléska rakauského, Uherské
i Halické čili Polské, gel sem Karpatami, stranau gednak halickau,
přes rozličné wsi od Horálůw polských osedlé, až do Staréwsi za
Nowymtrhem (Neumarkt) nad řekau Popradem, kdež sem znowu
wgel w hranice uherské, i přigel sem do Kežmarku w stolici spiské.
Celá půlnočnj polowice Spisse osazená gest od Poláků, u kterýchž,
gestli, gakž někteří se domnjwagi, mnoha gazykův známost mno-
hosti swětla (wzdělanj) dowodj, mnoho zagiské nalezl sem swětla.
Neboč mlumj mezi sebau po polsku, modlj se z knížek českých, ká-
zanj flyssi stowácká; na weselj zwau se tež po stowensku. Chtěl
sem se přeswědčiti, či rozuměgi modlicjm knížkám českým, gichž
užjwagi; i dowedli mi, že negsau papaußky. — Pomyślil sem si,
což to? To selský lid polský může rozuměti knížkám českým, a Slo-
wáci ano i učenj pjsma nemohau? W polednj gmenowitě časti

9

130

Spiffi začíná se twrdý dialekt polsko = stowenský. Twrdý prawjm,
neboť monto českého ě neb poljského č užjwagi c; monto s neb dź twr-
děho dź a t. d. Na Spiffi tež berau počátek swůg osady Rus-
niáku w, tahnauce se pořád hausstěgi ke wzhodu; ale gazyk wytwořil
se zde geden polsko = stowácký; a Rusniákem nic se tu giného neroz-
umj, než wyznawače ejrkwe stowanské wědle obřadu wzhodnjho
se záchodnj wrchnostj spogeného; gsau to tak zwanj Uniti, u
nichž náboženswj obybwa se w staro stowanském gazpku. Kázanj,
gežto u nich zřdka býwagj, záležegj od kazatelůw, kterýž gestli gest
rodem z toho okolj, mluwj k lidu z polska po stowáku; ale gestli
rodem z Marmaroské stolice, kde se giž mluwj po rusku, slýchati
musegi Rusjni ze stowačenj kázanj předce růstěho. Z Kežmarku,
kdež sem nawstjwil p. p. professorůw Slawkowského i Benediktího,
spustil sem se na Lewoč až do Kossic (Kaschau.) Nic mi zdegssi
p. p. akademici neuměli powěděti o Sotácjch; ale slyße o nich ně-
co od pastora Ssandora w Lewoči, odebral sem se do Pressowa, i
nawstjwil sem tu kněze biskupa unitského Tarkowiče. Nesmjr-
nau ten powažný stařec pocjtil z pauti mé radost. Doptáwal
se na kněze p. Dobrowského. Od Bardiowa gel sem počád Kar-
patami w Uhřjch na Humenné, Ungwar, Munkačewo, až za Hust
w stolici Marmaroské, i odkryl sem napoſled hanc terram in-
cognitam prof. Ssaffarjška, a nalezl sem mimo to wzácného i
učeného muže w Ungwaře w osobě probosſta unitského kněze Lučkaje,
kterýž zamýſſi, powžbuzen gſa odemne, popſati to wsſecko, cobychom
gen wzhledem stowanským o Rusniácjch uherských wěděti chtěli.
Sám sem ſepsal, co sem mehl. Stowáky ku př. pod Tatrami
nazjiwagi Němci Spiftj Windy. Gedna Němkypřka, když sem k nj
mluwił po stowensku, odpowěděla mi: „nichts windisch!“ Ko-
nečně wypledil sem zde důkladně, co gsau Sotáci, i přeswědčil
sem se, gak diwné a nepodobné dotud o nich wěſti bágeli. Udělil
sem o nich artikul Kollárowi. Co se tkne gazpka rusniáckého, ten
w samé stolici Marmaroské gest trogj. Bydlitelé na pomezi Ha-
licie nazjwáni gsau Rusjanez ty, kteři bydlj w hlaubi krage, na-
zjwagi ginj Blachy. — W celém průtahu putowanj mého nemno-
ho nacházi se literatury a rukopisů, zbíral sem wſſudy tjm pilněgi
písně lidu, ſledil sem ſjdla stowenská a zpytowal obyčeje, takže co-

131

sta moge wažná gešt wzhledem gazykozpytným a národopisným. Staw gmenowitě Rusniáku w oplakaný! Wsfecky zdegssi Slowany snaži se Němci zněměiti a Mabaři zmašařiti! W Lewoči powjdáno mi wýsnowně: „die schlavakische Sprache soll ausgerottet werden.” Při nawracowání se z Marmarossi prohližel sem w Šaryském Poto- ku (Sáros-patap) zbytky z biblí polské kráľovny Žosie z 15tého wěku. Nemáš tu žaltaře ani nowého zákona, neboť gsau wy- rwany gak widěti. Giné knihy starého zákona práwě wsfecky gsau zkaženy (uszkodzone.) Přigel sem konečně do Pessi k nešceněné- mu Kollárowi, i co sem tam robil, donesu ti w giném listě. Bud- te mi wssickni zdráwi a t. d. ...

## 2.) Z Prahy.

Na počátku měsíce dubna 1828.

Weliké proměny weřegného stawu mnoha národů ewropeyských za nasseho wěku, wesměs příčiny a následky krwawých půtek a bauří na obau polokaulích swěta, kteréž giž aspoň w Europet utiffeny gsau, aniž bohda wjce se wrátí, uwedly po sobě, — mimo tolikeré strasti a neřesti, kterých každý wěrný wlasti swé občan pocítil, — také některé utěssitedlné úkazy, gichžto owssem tagiti nelze. Mezi těmito zwláſſtě pozor náš k sobě obrací ukaz geden, gokož se zdá, sobě samému odporný, a wſſak skutečný, o kterémžto pronesuli zde slow několik, snad tjm wlastencům nassim neučiním newhod.

Každý národ ewropeyský zdá se gakoby od nedáwnych let teprv znowu ku pocitu zwláſſtnj národnosti swé byl procítil. Dnen kosmopolitismus filanthropický, genž we druhé polowici minulého století z Francie wyſſed, po celém swětě se rozmáhati a city národnosti wſſudy uduſſowati byl počal, ztratil se w této formě do- cela we wſſech kraginách nasseho djlu swěta. Francauz nynj cij-

9*

132

tj se býti Francauzem negen naproti Angličanu, s kterýmž od wěků zápaší, ale i zprotiwa wssech ostatních národů; Němci ny-
nj pilněgi než kdy gindy ohledávají obzvláštnosti swé, a přjbuž-
nost neb cizost swau národnj, gak ku kmenu Romanškmu, Slo-
wanskému a Perskému, tak i ku poslým od nich smísseninám ná-
rodů a nářečij; ať nedjim, gak usilně ginj národové menší, gako
Njzožemci, Dáni, Sswědi, Poláci, Mašaři a t. d. o wsse se za-
sazují, co se bytu, prospechu a cti gegich národnj gakkoli dothče.

Naproti tomu widěti gest také, kterak za nassich dnů wssí-
čni národové na sebe wespołek pozorliwi býti počali, kterak, (abych
w giném ohledu stow nesjílí), zvláště w oboru litera-
tury wssudy prawy kosmopolitizmus se sšjítí počíná, an
giž každý národ negen na plody literatury swé wlastníj, ale i na
cizj na wssecky se ohledá, ge měří, ſkaumá a k dobremu swému
obracj. Gestě na počátku tohoto století nešlycháno, aby Fran-
cauzowé, Angličané a Wlachowé byli o literaturu wýchodních sau-
sedů swých se starali, sotwa některé wřtečné spisy německé za hod-
né pozoru swého pokládagjece; fami pak Němci, ač wſſecko wědě-
li, co se u západních sausedů gich dálo, na Słowany wſſaß za se-
bau sotwa kdy, a to gen okem wzácné autrpnosti a citem ne-
smjrné přewahy swé, se ohledali: nynj pak i toho dočekali sme
se, že zpěwové stowansſtj newelikého a předtjm neznáměko w těch
zemjch národu s r b ſk ého giž negen we Francii a w Anglii zná-
mi a wůbec obľjbemi gsau, ale i w samé půlnočnj Americe obdi-
wowatele a pochwalnjky swé nacházej. *)

Toto wespolné různěnj a spogowáníj, čili oddělowáníj a zdě-
lowáníj se wſſech oswjčených národů w důležitostech národnj wzdě-
lanosti, zdá se býti přirozeným učinkem minulých welikých děgů
wěku nasseho. Widěli sme národ wjčestwimi zpapnělý probjha-

*) W časopisu „The Nord-American Review“ od r. 1827,
Kterýž w půlnočnj Americe, w městě Bostoně se wydáwá, widěti
gest, že wydané od p. Muka Stefanowice národnj s r b ſ ké p j ſ ně giž
i w tomto d j l u swěta pozor milownjku k sobě ebracují a k weřeg-
ným o nich saudům pochwalným ge powžbuzují.

133

ti wſſecky teměř končiny Ewropy, od Lisbony až za Moskwu; a
naproti tomu zase wjſteże ze wſſech ſtran, až i z prostřed Asie, hr-
nauti se k hrdé Pařiži. Giž to samo inuſeloč, ſktze rozmanité
dołykanj a otjrańj se zwyků národnjch, ſivědomost národnosti wů-
bec mocně pobuzowati; ať nic nedjm o nebezpečenstw j a ztrátě
nezáwísnosti, kterauž národowě mnoz j byli podnikali, nic o sna-
ženj wſſeobecrém, posílniti se doma proti nepřátelům city a wá-
ſſněmi národnjmi. S druhé ſtrany wedlo zase toto ſmjřen j a
potýkanj se žiwli sobě odporných ke bližſſjmu oznámenj se s
powahami, myſſlenjmi a zaſſluhami cizjch národů; a důležitoſt
nowin ze wſſelikých končin swěta přícházegicjch, i ſpěſněgſſi pro-
ſtředky k rozſſjřen j gich po wſſech kraginách, zdližily a zpřjbuznily
giž negen národy ale i tak řjkage samé myſſlenky gich, ana
taſto ſłowa, na gednom Europy konci mluwená, w několika
dnech giž i na druhém, ne bez dorážen j na city, se rozlěhala.

Tjm se wýswětli ten důležitý, že Angličané a
Francauzowé, kteří tak dlauho gen ſumi s ſehau ſpokogeni bywſſe,
ničemu cizjmu k sobě přjſsupu nepřáli, za nassich dnů giž gako w
záwod uſiługi, s literaturau wſſech europejských národů, zwlásťě
pak německau, se oznámiti. We Francii negen čaſopiſowe ſtar-
ſſi, gakožto „Bulletin universel“ a „Revue encyclo-
pédique,“ na učené plody wně wlasti swé pilněgſſi ohled be-
rau, ale i nedáwno zaražen gest od učené společnosti nowý wzá-
cný čaſopis „Le Globe,“ k tomu cji, abv na mjstě posa-
wadnjch ducha sužugicjch praw del ſſkoly francauzſké, literárnj ko-
smopolitismus uweden byl. W Anglii ku konci minulého léta
wyskytli se teměř nagednau dwa učenj čaſopiſowe, „The foreign
Quarterly Review“ (London, for Treuttel and
Würtz), a „The foreign Review and Continental
Miscellany“ (London, Black, Young and Young),
— kteří oba gen s cizokragnau literaturau se objragi. W prw-
njm mezi ginými negen obſſjrné uwahy o literatuře ruſké se na-
cházegi, ale i kratičké zpráwy o naſſi če ſké, — prwnj toho způ-
sobu, pokud mně známo, w Anglii tisřtěné! Abych zwódawosti
wlastenských čtenářů poslaužil, oznámjm gim z obau prwnjch swaz-
ků ty, které nás se dołykagi.

134

We swazku prwnjm, pod nápisem „Miscellaneous li-
terary notices,” na str. 292, stogi zpráwa očitě wzatá z
časopisu francauzského „Revue encyclopédique“ (Mai
1827, pag. 541), a sice z artikulu „Prague, theatre
bohemien,” o gehožto nedůwodnosti giž w německém měsčnj-
ku speciálnosti českého Museum (November, 1827, str. 49 a násl).
obssrněgi řeč byla. Pročež za nepotřebné saudjm další o něm u-
wažowánj.

W druhéna swazku neyprw na str. 647 mluwj se o chro-
nice Ansbertowě „de expeditione Fridericl Imp.“ od
p. Dobrowského wydané, kdežto zwláſſtě zpráwa o zageti Richarda
Anglického w Rakauſjch pozor Angličanů k sobě obracuge; potom
na str. 649, pod nápisem „Bohemia,” prawj se: „Bohe-
miae Literature at the present day is far from being
in a state of inactivity. Tschelakowsky has trans-
lated Goethe’s Play „die Geschwister,” and Rhesa’s
collection of popular national songs of the Lithua-
nians. Machatschek, who many years ago trans-
lated Goethe’s „Iphigenia in Tauris,” is the author
of a comedy entitled „The Wooer,” which is
esteemed the best in the Bohemian Language. Tschel-
lakowsky has also published a collection of the most
popular national songs of the various Slavonian na-
tions, of which the first volume appeared in 1822,
the second in 1825, and the third during the pre-
sent year. A collection of Bohemian songs, accom-
panied with music, also appeared in 1825, but the
want of explanatory and critical remarks (?) is to be
regretted. Some excellent observations on the Nati-
onal Songs of Bohemia, by Prof. Anton Müller, are
contained in the August No. of the Quarterly (?)
Museum. Hollmann published the Poems of Ossi-
an in Bohemian, and Tomsa has translated Clauren’s
Tales. The same publication (?) contains extracts

135

in the Bohemian language, as specimens of the Poems of Kollar, the best Bohemian poet."

Zprávy tyto patrně z dobreho pramenu, t. g. z Čech samých, wydawatelům časopisu toho dodány byly. Tjm wjce litowati bu-
de každý wlastenec, že to tak powrchně a běžně se stalo. Pan překladatel, „Marinky" gisť prvnj tomu na odpor bude, aby drama-
tická tato maličkost, tak řjkage, w čele wesskerého literárnjho snaženj
Čechů powažowána byla, zwláſſte kdež o znamenitých zaſluhách na-
ſſich Dobrowských Jungmanů a Preſlů a g. ani zmjnka se neděge.
Překladanj zagistě, gakowá w onné zpráwě se kladau, ačkoli owssem
ſſetrnosti wlastenské zaſluhugi, bogjm se wſſak, že w učeném swé-
tě ne pějliš příjniwé domněnj o „aučinnosti" literatorů nassich
ploditi mohau. Ale wſſak i Angličané bohda lepſj známosti o
literatuře nassj nabudau, až gim pan Bowring swé giž ohláſſe-
né přeloženj wyboru zpěwů českých podá.

Neynowěgſſi, a spolu neydůležitěgſſi úkaz w literatuře nassj
geſt „Časopis pro katolické duchowensko,” wydá-
waný od knijžecj arcibiskupſké Pražské konsistoře (wiz Časop. Mus. r.
1827, IV. 140.), gehožto prvnj swazek práwě tyto dni na
swětlo wyſſel. Redaktoři geho gmenugj se na obálce důſt. páni
Mik. Tomek, Wogt. Procházka a Jgn. Mráz, a spolu
gmenuge se tu dewatenácte „ſpisowatelů řáhých" časopisu toho.
Pogednánj we swazku tomto obsažená gsau: 1) D bohosłowj, s
ohledem zwláſſtnjm na čaſſku geho biblickau, od Dra. J. N. B.
Körnera; 2) o nerozlučitedlnosti swazku manželského, od Dra
W. W. Wáclaw j čka; 3) o ſtaroslowenském přelo-
ženj písmo swatého, od Dra. J. Zieglera; 4) o swatokupec-
twi, od J. Helferta (přeložené); 5) rozmlauwání o swětle
oltářnjm a kaděnj, od M. Sychry; 6) učitelowé řareho a no-
wého wěku, pädagogické rozgjmnání od Fr. Wacka; 7) řeč k po-
pelečnj ſtředě, od A. Marka. W oznamowateli, obsahu liter-
njho, podepsali se důſt. páni J. Zimmermann, Mik. To-
mek a K. Winařický. Negen gména znamenitých spisowa-
telů těchto ručj nám za důkladnost písem gegich, ale i horliwé od-
bjranj časopisu samého dáwá utěſſenau naděgi, že čtenjim tjmto
ozſſjřeněgſjim, a přiwyknutjim ke spisům českoslowanským wůbec,

136

wzdělávání netoliko myslí a srdce, ale i řeči a literatury nassí
mateřské, we wlasti nassí znamenitě prospijatí bude.

Wel. p. Karel Winarický, kterýž při časopisu theolo-
gickém zwlasstních zašluh sobě nabyl, obdaroval také wlastence swé
na počátku roku tohoto zdařilým přeložením Virgiliowých
eklog, werssi českými časoměrnými. Gest to wada nemalá lite-
ratury nassí, že posawad gesttě klassiků starých w řeči swé nemáme,
leč co nám ctihodní stažjci nassí z XVI a XVII století pozůsta-
wili, aneb co do zbjrek a časopisů za nasseho wěku po zlomejch do-
dáváno. Wessicki nassí překladatelé Homera, giž tak říkage w
prvním zpěwu byli unaweni; naděge podáwané o Virgiliowi če-
ském dosawad nespiněny, a Horáce celeho gesttě sme se nedočkali,
ať nic nedjim o ginych klassicích, gichžto potřeba méně pilná zdá se
býti. Tjm ochotněgšiho uznání zašluhuge podniknutj p. Winaz-
ři ke ho, zwlasstě gestli, gakož nadji se gest, dja swého počaté-
ho neopustj, ale časem swým i celeho Virgilia nám podá. Gak
zdařilé toto přeloženj gest, ukaži některé wersse, kterež, gakož se mi
manj nasekytugi, tuto postaviti chci:

„Neyzazssi giž rok Kumegské wěsštby dochází;
Střída wěků weliká běh swůg poznowě počíná.
Giž se i Panna wracj, i wracj se Saturnowa wláda;
Giž se nowá rodina s nebe nepywštího seschlá.
Ty přísstjmu genom porozenci, s njmžto železné
Dějw dokoná, a zlaté po celem swětě powstane plémě,
Etná se Lucino přichyl; hle twůg giž wladne Apollo.”

Aneb: „Ukrutnau seschlého smrtj oplakáwaly Nymfy
Dafnisu; wy křowiny swědčtež, wy potůčky to Nymfám!
Když, nebohé obgjmawssj tělo swého rozence,
Bohy samé a hwězdy krutými nazivala máti.
Nikdo za těchto dnů z pastwiss'tě dobytčata nehnal,
Dafnise, ke studeným pramenům; ani nápoge žádný
Neokusil čtveronoh, ni bylinky na pastwě se netknul.” —

Horliwý a wysoce zašlaužilý wlastenec náš, prof. Vogt.
Sedláček, uživ k tomu cji podpory negmenowaného dobrodin-
ce, wydal na konci minulého léta druhý díl swých „Základů příz-
rodnictwj, aneb fyziky a matematiky potažené,” a říce knihu, kte-

137

raž obsahuje swět loznal st wj (optiku), ku kteréž p. prof. J. Sw.
Presl také swau lučbu (chemii) připogil. D zásluhách djla to-
hoto, co do obsahu geho, nepotřebj mi po p. p. spisowatelj nic doklá-
dati; sebránotě zagisté z neylepších toho druhu ginogazyčných knih,
a přiměřeno ku potřebě těch, ktež j swědami těmito po česku objrati se
chtěgi. Ale zásluhy ty znamenitě množi se tjm powažením, že to
prvnj okus, optiku a chemii w čistém rausse českém přednášeti.
Terminologie nowá, kterauž pp. Sedláček a Presl w obo-
ru tomto, zwlásťě s pomocj a radau p. prof. Jos. Jungmana,
sobě utvořiti, ač tu i tam od potomků nassich pooprawena býti
může, wesměs wſſak opatrně zwolená, důsledná i žřetedlná gest.
Ale tjm wjce likowati gest odbytu přijíš skrowného knih tako-
wýchto mezi námi, na kterýž p. Sedláček giž w prvnj m dílu
fyziky swé byl nařjkati počal, w tomto pak nynj owsſem slu-
ſnhm práwem gesttě wětſſi ſtijnost ſi wede. „Horliwoſt česká,
prawj, která se před několika lety tak krásně zmáhala, zdá se gako-
ky opět hasla a se umenſſowala, a lhostegnost nastupowala tam,
kde tak mnoho dobreho a znamenitého bylo očekáwati. — Noz-
ličnoſt we ſmeyſſenj, swémyſlnost, předsudkowé, a mnohé giné
newčasné a literatuře nassj nepřizniwé okolnoſti z gedné ſtrany, z
druhé ſtrany tjhota časů, nedoſtatek, neodwážliwoſt nakladatelů,
neywjce wſſak necitliwoſt a newſſimawoſt wſſeho, což wlastenſké-
ho a českého gest, při těch, kteřjby neywjce pomáhati mohli a mě-
li, zkwetnutj a rozſſiřenj gazyka welice překažegj. — Bez obětj nelze
žádného pokroku wjce w literatuře nadjti se. Galowá láska nespo-
máhá nic z gediné oblibowání, ſamotinſká pochwala gesttě nižádné
knihy newywedly, — zde peněz potřebj. — Kaupiti muſj
knihu prawý wlastenec, třebač gi ani nečetl, aſpoň pro podporu
literatury, a nemůželi ſím, aſpoň giné ku kaupenj nabijeti. Gest
to w ſkutku ku podiwu a k politowání, že mezi pěti milliony če-
sky mluwjcich Slovanů sotwa sto exemplářů vážněgſſiho spisu mo-
žná odprodati!" a t. d. W ſkutku to smutný pohled do budau-
cnosti nassj, ana, gakož dosſeychám, i mechanika česká giného spi-
ſowatele, giž wůbec ohláſſená, z teže přijčiny netiſſtěna zůstáwá,
že nikdo na ni nákladu wěſti ſi netrauſá.

138

Kdokoli takowé okollčnosti nasse ku paměti sobě přiwede,
tjm wětssi ucty a wděčnosti wlastenské pocititi musi k mužům gak
důwodně učeným, tak i neustále přičinliwým, kteří odřeksse se na-
před každé odměny, djla weliká národnj z lásky k wlasti spisugjce,
na swůg wlastní náklad ge wydáwagj, — p. p. Jungmanna
a Presla mlnjm, kteří obohatiwsse giž negedným plodem
wzácným literaturu nassj, k nynj, onen we spisowání welikého
slownjka řeči české (létos giž litery P), tento pak
we wydání gednotliwých swazků druhého djlu swého znamenitého a
nákladného rostlináře, bez ulewowáníj stále pokračuj.

P. B. Hankowi, který sebrání swé neystarších práw českých w rukopisu dohotowil, a co neydřjwe tiskem na swětlo wy-dati mlnj, posstěstilo se opět nalezti starožitnost pro historii řeči a literatury nassj welice důležitou, zlomek totiž přeloženj če-ského nowého Zákona, gežto podlé písma a řeči až do XI. století sahá, a tudjž gedna z neystarších památek písemných negen českých, ale i stowanských wůbec gest. Ssirssj zpráwy o náležku tom podány budau bohdá we přjsťjm swazku časepisu tohoto.

Sebrání starých letopisů českých, zwlásstě z patnáctého sto-
letí, tiskne se giž nákladem králowské České Společnosti Mauk, a při-
nj geho částka bude brzy w rukau wlastenců domácij historie mi-
lowných. —

F. y.

139

Zprávy o zdokonalowánj wlastenského Museum.

(Listopad, prosinec 1827, leden, unor 1828.)

## Společnost.

We třjdu skutečných audů wstaupili, a sice příspěwky w materialích we wyměřené ceně: c. k. Karlo = Ferdinandské wysoké skoly w Praze, a p. Frantissék Pesska, c. k. aktuar hornjho auřadu w Joachimských dolech.

We třjdu příspjwagčich audů zápisem k ročnímu wyměřenému příspjwání přigati byli: p. Jan Čermák, k. stawowský wechnj wýberč přirážky z wjna w Německém Brodě, a p. Josef Basfa z Scheresberg, knjž. Lobkowický tagemník.

## Příspěwky w penězích.

K menším ročním příspěwkům se zapásali: p. Ant. Gottwald, farář čerwenský, p. Jan Starek, prof. mrawnjho bohosłownjho na hradeckém biskupském diócesalním uškawu a čekanec bohosłownjho doktorstwj.

Bez żawazku na budaucnost přispěli: p. Wacław Chyba, auřednj direktor na panstwj Mayerhöfen, p. Petr Karpentier, děkan karlssteynský, gakož i wjce důst. p. p. duchownjch pasťýřů hostaunského a nepomuckého stříjdnictwj w klatowském kragi.

## Příspěwky w materialích:

Pro zbírku rud a zkamenělin: od ordowělé panj baronky Kollerowé z pozůstalosti G. Excell. c. k. F. M. L. Frantisska barona Kollera, řadu hornatin z vulkanických okolj neapolškých, pak několik znamenitých kusů hlacené s jry a celestjnu ze Sicilie a leštěňáku w hlacených z oštrowa Elby. Od pp. dědiců hraběte Sweerts-Sparka, dwa u Lisy nalezené třenownj zuby a kus spíčáku praswětného slona. Od p. Wendeljna Dusska, kooperatora na Pace, několik wzácných rud téhož okolj. Od p. Karla Webera, c. k. čestního místra tamtéž, trochu tamních granátů. Od p. prof. Friedricha Glockera we Wratisławi, několik wzácných slezských rud. Od p. Nitjře Jakoba Berzelia w Stokholmě, řadu sewernjch trilobitů. Od J. U. D a skutečného auda p. Antonjna Schmitta w Praze, několiko znamenitých českých rud. Od p. Aloysia Mayera, c. k. hornjho rady, skwoštňky kus z Příbrami wzácné krásy a welikosti. Od G. Excell. p. státnjho ministra hraběte z Kolowrat, železné rudy panstwj Mayerhöfského, a wzácnau zkamenělinu z Měcholup. Od G. Dśwjc. pana Viktora knížete

140

Nohana, železně rudy panstwj Semilkého a Jesenského. Od G. Erc. pana Prokopa hraběte Hartinanna z Klarsteina, zkamenělý zub nosorožce ze Zámřsk. Od wys. urozené panj Marie owdo- wělé hraběnky Thunowé, weliký kus zubleného dřewa z uhelních dotů chlumských. Od p. Alovšia Obersteinera, ředitelé murow- ských železních huti, několik otisků zkamenělých rostlin w skřidličné hlině, ze Škryska z wrchu 8000 skřewjců nad morskau plochau wysokého.

Pro živočišnau zbjrku: Od p. generala hraběte Mostice hnědeho sokola (falco fulvus). Od p. hraběte Blahoroda Mostice wzácnau odrůdu zeleného datle (picus viridis mas). Od p. hraběte, Schěnborna wzácnau odrůdu černého zagjce. Od p. Schallera D. M. w Praze wodří kůži (lutra vulgaris). Od p. Feldeka, knjžecjho Schwarzenberského lesního we Hluboké, bělož- lenau kachnu (annas leucopsis). Od p. Fridr. Hlawáče, čá-ławského krage c. k. ranhogiče, hnědého noha (vultur rúlus). Od p. Kerna, obchodnjka w Praze, rausnatého sokola (falco la- gopus). Od p. Ditricha, lekarnjka w Praze, sewernj potápku (co- lymbus arcticus). Od p. knjžete Tarifa, malého krahuqce (falco nisus). Od G. Erc. p. hraběte Františka Sternberka, pálenau sowu (strix klammea). Od p. hraběte Webny wnc- pané gehně se sedmi nohami. Od p. Longwyna, sšwercarského kupce w Liberci, swišť (marmota alpina) z hory sw. Gotharz- da w Helwecii. Od p. Zubatého, držitele statku Wostředku w Kauřjmsřtě, kůži wka w prosinci předesslého roku na geho statku zastřeleného. Od p. Akermanna, posťmistra cerhowického, něko- lik konchilij. Od p. Augustjna Herolda, lokalistř řesschawského, několik konchilij. Od panj Zelenkowé, 285 we wůkolj Březiny od nj nalapaných a rozpečených moteylů. Od p. Jana Čermáka, wpcpaného přížmowého káčera (annas moschata). Od p. dok- tora Peithnera, lekarnjka w Plzni, welikého chra. Od p. Henn- happla, purkrabj přibisławského, okrauhlé wosj hnjzdo, nalezené w přibyławském lese.

Pro zbjrku rostlin: Od p. Hanzela kupce w Hepdě, owo- cenesaucj wětew sagowé palmy (sagus farinikera)

Pro knihownu: Od p. hraběte Giriho z Buquov, auplnau zbjrku od něho senšaných a wrdaných 20ti rozličních spisů. Od G. Erc. p. hraběnky Šlikowé, Mikuláše Klaudiana mappu králowstwji českého na plátně z XVI. wěku. Od p. Abbé Dobrowského, wzá- cná w Litoměstli 1516 tisícná práwa městská. Od p. Kanownjka Kreibicha w Žitenicjch, wyobrazenj oprawy Pražského mostu r. 1784; pohled na lásky most u Litoměřic, gak geg led strhl r. 1814, a wýtisk geho mappy loketského krage, 1828. Od p. Jes. Libšl. Zieglera, Dra. bohosłowj a děkana w Chrudjmi, pět nowěg-

141

jich českých tisících spisů. Od p. Jos. Hagislawa Windisse, faráře a zběragieho auda w Mechánicach, dwa staré tisícené spisy. Z požitrosti c. k. appellačního rady, Jos. barona Kapauna (gakožto odkaz) prvních 14 tabutů historického Aklasu hraběte le Sage. Od p. Aug. Herolda, Wytlad na Modlitbu Páně od Simona Lomnického, 1605. Od p. Mart. Schimanna, práz. arcibiskupské konsistenty pokladníka, wytisk katalogu wssech čtyř díčesí českých na r. 1828. Od p. Gižjho Pessice, kníž. arcibisk. alumna, tři wlastenské a tři cizozemské spisy. Od p. Jana Čermáka, mešská práwa od r. 1592. Od pana Jwana Pačiče, c. k. ritmistra, wytisk geho srbských básní, w Pessti 1827. 1. djl. w 8. Od p. prof. Gižjho Paikoviče w Presspurnce, wytisk geho česko-něm. lat. Slownjka. w Pressp. 1821. Od p. Włka Stefanoviče Karadžiče, doktora filosofie a mnohých učených společnosti auda, wytisk geho srbského a. manachu Danica (Dennice) na r. 1828. Od p. hraběte Fridr. Skarbka we Warssawě: wytisk Ročnjků král. tow. přátel Nauk we Warssawě 1802. — 1827. 19 djlů w 8. s rytinami a tabulemi; wytisk geologické mappy Stanislawa Staszice. 1806 na 4 listech. Od p. c. k. heptymanna rycíže z Rittersberka, wytisk 4ho a 5ho swazku Biographien der ausgezeichnetesten k. k. Fe.dhernn. Od čestného auda p. Frant. Kurze, řehořejho kanowníka a faráře u sw. Floriana, wytisk geho historické práce: Desterreich unter Herzog Albrecht dem Dritten. Od p. Ant. Krombholze, děkana w české Ljpě, wytisk geho kázaní: Predigten zur Empfehlung der Armenanstalten, sammt den Statuten der dort besiegenden Armenanstalt. Od píseckého c. k. gymnasialního prášekta a muséniho zběratele p. Jos. Schóna, wzácný historický spis od roku 1620. — Od p. doztora a prof. Wogtěcha Sedláčka w Pizni: 3 starší spisy a wytisk geho české fysiky. — Od Písecké čtenářské společnosti nowin: Wjdenské a Wsseobecné nowiny n. r. 1827. — Od p. Jana Nep. Seppa, akuáře při hrdelním saudu k. hlavního města Prahy: wytisk geho Register über Böhmens politische Gesetze. Od práškého arcibiskupského alumna p. Gižjho Pessice, 10 starších a nožwěgších wlastenských spisů.

Pro zbojru rukopisů: Od p. Wamř. Masška, děkana píseckého: 4 malé historické spisy někdyjšího faráře Dobružského Indřege de Walot. Od práškého arcibiskupského alumna p. Jos. Waltera: starý životopis sw. Gangotisa na pergameně s desjti uměle malowanými obrázky. Od Negmenowaného: Pamětník Karla Gindřicha mladšího swobodného pana Žerotjna, s mnohými podpisy morawských a českých mecbticů z XVII. wěku, a zlomek 6ti listů na pergameně, týkajíc se někdegjšího kostela betlemškého. Od p. Josefa Hagislawa Windisse, český rukopis a swazek od

142

nebožtiska faraře p. Puchmayera wlastnoručně přepsané tisťěné ruz-
ské knihy.

Pro zbjrku listin: Od čestného auda p. doktora a prof. Jana Christiana Mikana, českau listinu na pergameně s wíšutou pečetj hraběté Adama Pawla Slawaty, 1652.

Pro zbjrku mincj: Dd p. Frant. Slawkowskeho, ry-
tjře z Šonowa, zpráwee slaupenského, dwa staré tołary. Dd p.
Fridricha Sokola, c. k. prášekta gymnasium kralohradeckého, starý
tolar. Dd p. Anny z Werther starý tolar. Dd p. Jana Gir-
kowského, lokalisty lodenického 47 malých, wětssim djlem českých a
sleszkých stříbrných mincj. Dd p. Jana Čermáka, 13 starých stří-
brných mincj. Dd p. Oktaviana Roháčka, c. k. katechety gymná-
sium Německobrodského, 8 stř. mincj. Dd p. Vinc. Libického,
kanownika řeholniho prámonstr. w Želivě, 1 starau stř. minci.
Dd p. Frant. Zabela, kupce w Nixdorſ, 1 starau českau stříbr-
minci. Dd p. Frant. Lauschmanna w Člukenowě, tolar cjsaře
Marimiliana II. a 32 starých stř. a 17 mědených minej. Dd
přeſpjwagjćjho auda p. Jos. Födische w Králowé Hradci wětſſj
stříbrnau minci cjsaře Auguſta. Dd p. Augustjna Herolda, 2
stříbrné mince. Dd p. Rechta, leſſowického polesného, starý mo-
suzný penjz. Dd panj baronky z Žamberka, truhličku sádrowých
otíſků medalij francauzských panownjů od Traramona až do Lud-
wjka XIV. Dd p. Frant. Slámy, zámeckého kaplana na Wortljece,
7 starých menſſich stříbr. mincj. Dd p. Jana Geřábka, kaplana
čimelického, 5 menſſich stříbrných a 1 měděnau minci.

Pro ethnografickou zbjrku: Dd p. Jana hraběte
Thuna starý brot střely a kausek staré popelnice. Dd p. Jos.
Hagislawa Windisse, wice menſch w aſtenſkých a cizozemſkých zva-
menitých předmětů. Dd p. Jana Čermáka, turecký nůž we stři-
brné nožnici. Dd p. Jos. Schüze, kupce w Ledči, starožitný uher-
ſký meč. Dd p. polesného Rechta, hrotek střely rohaté. Dd p. Fe-
lira Freudiga, pražſkého magistratnjo rady a ſkutečného auda,
ozdobně ſlonowinau wykladanau kuffi. Dd p. doktora a prof.
Wogt. Sedláčka, starožitný kotauč se znakem a opisem. Dd p.
Schellera, purkrabj nihožowského, 4 staré hrotky střel. Dd p. Ja-
na Laufbergera zpráwce mariesſeinského měděnný wraubkowany a
dřewěný zkamenětý kraužek, nalezený u řeky Sidliny u Bidžowa.
Dd p. Ant. Hofmanna, posluchače práw we 4 roce, starožitný ru-
dničnj zámek a 2 týgle s kličem načené w ſsachtě k. swob. města
Stříjbra. Dd p. Jol. Fünſera, knihtiskařského subjekta w Praze,
na křlém atlase tisťěný a Museum ke cti oběkowany chrámec za
ſklem w rámě.

143

Nowé knihy české.

1. Časopis pro katolické duchovenské. Wydawán při spjавáním mnoha duchowních a učených mužů od knížecj arcibiskupské pražské Konsistoře. První roční běh. Swazek první. W Praze 1828, w knížecj arcibiskupské knihtiskátně, str. 168, we wel. 8.

2. Josefa Holáška, faráře w Blansku: Sedm stol Pána nasseho Ježjíše Krista na křiži, w sedm mrawných písní uvedené a zvláště k postní pobožnosti zřízené. W Hradci Králové, tiskem Jana H. Pospíssila 1828, str. 30 w 8. s rytinau.

3. P. Virgilia Marona Zpěwy pastyřské. W české wersse uwedl a wyswětlil Karel Winařický. W Praze písmem Josefy Fetterlowé z Wildenbrunu 1828, str. 116 w 8.

4. Můžy Morawské děl druhý, obsahující w sobě paterabole a paramythie od Josefa Hermana Galláše. W Holomauci u Aloizia Škarnicla, 1825, str. 150 w 8. (wiz Jungm. liter. str. 516.)

5. Sbírka powjdek zábavných Karla F. van der Velde. Dílek třetí. W Praze u Josefy Fetterl. z Wild. 1828 str. 144 w 12.

6. Příběhowé pro Dcerky České a Morawské z Kocebue pře loženj od Mag. Dobromily Rettigowé. W Hradci Králowé a w Praze. Nákladem J. H. Pospíssila 1828, str. 104 w 8.

7. Cesta křižowá aneb připomjnání utrpení a smrti Spafitele nasseho. Znowu wydaná od Fr. Hybra, duchownjho w Geřejch. W Hradci Králowé tiskem J. H. Pospíssila, str. 40 w 12.

8. Jana Medlina, u sw. Wjta w Praze kanownjka strážného: Duchowník Weyklady na wſſecky nedělní a swáteční Epiſſtoly a Ewangelia přes celý rok. Díl první. W Praze nákladem J. H. Pospíssila, 1828, str. 336 w 8.

9. Josefa Cybuly, děkana w Diwissowě, Kázanj na den radostného prohláſſen j obnoweného půlnočnjho Wanočnjho Gitřnj. W Praze u Josefy Fetterl. z Wildenbrunu 1827 str. 22. w 8.

10. P. Petra Žakauka, duchownjho w Sánech: Řeči pastyřské předmětu mrawných i dogmatyckých, přednessené na rozličných mjschch. Díl první. W Hradci Králowé, nákladem J. H. Pospíssila 1827 str. 395 w 8.

Náwěsstj pp. Předplatitelům.

Podlé smlauwy mezi Společnostj wlastenského Museum a Knihku-
pectwjm Kalveským (J. G. Calve'sche Buchhandlung) w Praze,
w těchto dnech učiněné, Časopisowé českého Museum oba, gak ně-
mechý měsícnj, tak i tento čtwrtletní český, počnauc od 1. čerwen-
ce b. r., nákladem dotčeného knihkupectwj wydáwáni budau. Pro-
čež i dosawadnj Kancelář českého Museum u Sw. Anny w starém
městě Pražském pro pp. Předplatitele gen až do 30. dne měsíce
čerwna b. r. otewřena zůstane, potom ale owssem zdwižena bude.
Knihkupectwj Kalveské zawázalo se dotčenau smluwau, že časopisy
ty tjimž způsobem wydáwati bude, kterýmž posawad wydáwáni byli;
aniž tedy z ohledu na pp. Předplatitele co gineho w dosawadnjm
gegich způsobu změněno bude, kromě že, počnauc ode dne 1. čer-
wence, časopisowé oba giž ne w kanceláři napřed dotčené, ale u
knihkupectwj Kalveského (na malém náměstj w starém městě Praž-
ském, u zlatého lilium w čjšle 458) rozdáwáni budau. Gmenowitě, co
do českého časopisu tohoto, gměno geho, plán a redakcj, gakož i ob-
sah, lhůty wydáwanj i cena předplacenj w posawadnjm gegich způ-
sobu owssem se ponechagi.

Žádáme tedy pp. Předplatitele, kteří w kanceláři u Sw.
Anny w Praze na celý tento ročnj běh 1828 předplatili, aby
pro třetj a čtwrtý swazek tohoto časopisu, we lhůtách giž oznáme-
ných, totiž 15. čerwence a 15. řígna, i w následugicích dnech, s
zasílanj dosawadnjho swého ljistku, u dotčeného knihkupectwj se hlá-
sili, kdež gim pořádně wydáwáni budau; ti wssak, kteří tamže po-
loletně předplatili, pro obnowenj předplacenj swého k témž knih-
kupectwj se odkazuj. Nápodobně žádáme také wsschang přespolnj
pp. Předplatitele, i wssěcka knihkupectwj wůbec, aby o přjsťj swaz-
ky časopisů museynjch w druhém pololetj b. r. gakož i w budau-
cích létech, ku knihkupectwj Kalveskému hleděli. Cena předpla-
cenj, gakož sme giž dotkli, zůstane wssudy tataž, gako posawad; a
i wssickni dosawadnj swazkowe časopisu tohoto, gak minulého tak
i běžícjho roku wysslj, w témže knihkupectwj, w oznámené giž ce-
ně, k dostánj budau.

W Praze, 14. dubna 1828.

Redaktor Frant. Palacký.

Tisk wedenjm Jana Host. Pospjssila.

4

mošťa a mísťa Pawla Židka, ke spisowánj knih pro ge-
ho potřebu pobjzel, w čemž gemu ani Král Ladislaw,
ani Wladisław, podobni nebyli; ano i samy okoličnosti
historické pogednánj tohoto wssecky zřegmě nań ukazugj.
Spisowatel pak byl neznámý gakýs radda krá-
lowský, kterýž předtjm w poselstwj od krále byl ke
mnoha dworům knjžat europejských gezdil, gakož to
sám o sobě udáwá.

O weliké maudrosti, prozřetedlnosti a důmyslnosti
krále Girjho, we wěcech zpráwy królowstw českého se
dotýkajících, wssecky starožitné paměti wydáwaj swě-
dectwį gednohlasné. Oni to byl, gehožto mocné zprá-
wě giž za panowanj krále Ladislawa podařilo se uwesti
do Čech pokog a weřegnau bezpečnost, ode třideti a
wjce let w zemi newjdanau, a zřiženau wládu práwa,
a blaho domácj a wssecka uměnj pokoge; gakož to z
letopisŭ domácích wŭbec známo gest. Gak wysoce ale
duch geho we wěcech politických nad giné wynikal, gak
dalece wěk swůg předstihal, domýsslenjm se o otázkách
ke zpráwě zemské náležejících, za nasseho času giž zobec-
nělých, ale tehdáž gestě neslýchaných, — to neylépe ze
spisu toho poznati gest, kterýž tuto wlastencům swým
předkládám.

Gednoho dne wečer král Girj, powolaw k sobě ne-
známého tohoto spisowatele, kterýžto giž několik trač-
tatů o wěcech politických na žádost królowu byl sepsal,
měl s njím řeči obssjrné o prostředcjch těch, kterýmižby
pokog, swornost, bezpečnost, pohodlj a hognost wssech
wěcj k žiwotu potřebných królowstw j swému zgednati
a na budaucj časy upewniti mohł. Konečně pak před-
ložil gemu následujícj otázky, na kteréžby odpowěd swau
králi písemně podati měl:

1) Kterak možná gest Čechy, w kompaktatech sto-
gicj, bez přerussenj těchto, smjřiti opět s cirkwjRjmskau?

2) Kterakby možná bylo uwesti wssecky krále a
knjžata křesťanská ke wsseobecné smlauwě, tak aby ne-

5

gen mezi sebau wssickni pokog měli, ale i ku bráněnj
křesťanstwa proti Turkům, i k zachowánj stolice papež-
ské a důstogenstwj císařského, čili wlády duchownj a swět-
ské, we swé moci a mjře, wssickni se zawázali?

3) Kterak možná gest minci w królowstwj českém ustanowiti tak stálau, aby kurs gegj, čili platnost a mjra, nikdy se neměily?

4) Kterak hornictwj w Čechách a w kraginách k nim přijsluss Segcich opraweno býti může?

5) Kterakby regalie w królowstwj Českém zříjzeny býti měly?

6) Kterak se magj rozdělowé stawů, totiž duchownj, urozenj, wálečnjci, učenj, řemesłnjci, kupci a rolljci, k sobě wespolek? kterakby možná bylo poznati množstwj importů a exportů w kupectwj českém, a gmeno-witě, kam se wětssina chýl j a získ w obchodu zahranič-ném, k dobrémuli Čechů, či cizozemců?

7) Kterakby možná bylo, kupectwj w Čechách dowesti opět k onomu stawu, kterýmž někdy, před početjm wálek Husitských, bylo wzkwetlo?

Dtázky ty, ač ne w těch stowjch, kterýchž tehdeysj wěk gestě neznal, a wssak dokonale w témže smyslu, gako sem ge tu podlé nasseho mluvenj způsobu npasal, položeny byly. To gednák bedliwé uwázenj stow wlastnjch spisowatele onoho, gednák sauwěké paměti gine a wssecka gednánj krále Girjho w oněch časjch dokazugj.

D idei té wsseobecného parlamentu králů a knížat křesťanských, kterauž spisowatel za odpowěd na prvnj dwě otázky klade, ssirssj zpráwy nacházegj se w dennjku poslů krále Girjho ku králi Franskému Ludwjkowi I. 1464 wysłaných, kterýžto w prvnjm swazku časopisu tohoto I. 1827 wytisstěn gest. Znamenitá mysslenka ta nebyla plod mysli zaháliwé, gako mnohé politické theorie wěku nasseho; král Girj cítil potřebu gegj w půtkách wěku swého i w důležitosřech říjse swé. Že

6

ale w skutek neuwedena, gediné nedostatku politické o-
swjcenosti a wzdělanosti tehdeyssich knjžat a králů kře-
sťanských připisowati se musí.

We spisu tomto wyznám se, že mi otázky samy
mnohem pamatněcſſi a důležitěgſſi zdagi se býti, nežli
odpowěd na ně učiněná. Spisowatel wyhýbá se zde
wſſem oſtatnjm otázkám, giž dřjwe prh, dostatečnau od-
powěd na ně zhotowiw, a bawj se gen u poslednj, ana se
zlepſſenj kupectwj w Čechách dotýče. Widěti tu ze słow
geho, že králi na tom záleželo, aby Čechowé fami kupectwj
prowozowati začali, aniž toho cizozemcům w zemi swé,
gako od dáwna se dálo, ponecháwali. Radda królow-
ſký pánu swému lépe poraditi neuměl, nežli, zproſta řj-
kage, takto: „králi, deyte Čechům s potřebu peněz, nežáda-
gjce auroků, a zgedneyte gim wjru (auwěr, Credit); ſtůgte
gim za ſſkody a propuſkte gim wſſecken zisſ“ — počemž
arci kupčenj snadnéby bylo. Aſpoň patrné gest z ře-
či geho, že takowé welikomyslnosti do krále ſkutečně se
domýſſlel. A kdo wj, coby se bylo ſtalo, kdyby bauř-
ky a wálky kruté, gichžto konce král se nedočkal, wſſe-
čka uměnj pokoge tehdáž byly neutlačowaly.

Kdobv spisowatel rady této byl, dopjdití se nelze;
ze spisu wſſak samého poznáwáme o něm

1) že byl radda krále Giřjho, a w geho poselstwj
že wſſecky téměř dwory knjžat a králů křeſťanských byl
nawſſtjwil;

2) že nebyl Čech rodilh, ale cizozemec; wſſudy za-
gisté mluwj o Čessjch tak, že sebe sám w počtu gich
nezahrnuge, řjkage ku králi: waffi Čechowé, wáš
lid a t. d.

3) že w čeſſtině nezběhlý byl, ale latině bud pſal,
bud aspoň myslil, ſakož to ze słohu a mluwenj způ-
sobů latinských w pogednánj tomto widěti gest. Krá-
li Giřjmu, w latině nezběhlému, rada tato bezpochy-
by čeſſky podána gest, bud že gi spisowatel hned čeſſky
zhotowil, aneb z latiny do čeſſtiny sám přeložiti dal.

7

4) Že ku potřebě krále giž několiko pogednánj byl
napfal, gakožto a) o mincowánj, b) o dškách zemských
(kwět kwětůw a kljč kljčůw), c) o regalijch, kteréž ú-
řady králowskými nazjwá, a t. d.

5) Měl tu powahu do sebe, že wymysslenými wti-
py a mistrowstwjmi swými, gakož i wýbornostj trakta-
tů, kteréž kdy psal, nemjrně a wysoce se wychlaubal.

Mně gen třj cizozemci známi gsau, kterýchž král
Girj kdy do raddy swé přigaw, w důležitostech řjše
swé užjwal: 1) Antonjn Marini z Gracioli,
rozený tussjim Blach, ačkoli kdesi také „Antonius car-
bonista de Francia" se nazjwá; ssirssj o něm zpráwy
dány gsau w prwnjm swazku kasopisu tohoto r. 1827.
2) Martin Mayer, doktor w prawjch swět-
ských a radda knjžat Baworských, s kterýmž král Gi-
j časté gednánj swé po česku mjwal; 3) Rehoř
z Heimburku, od r. 1466 do 1471 tagemnjk krá-
le Girjho welmi přičinliwý a způsobilý. Dba posled-
nj byli pro učenost a politickau zkuffenost swau w Něm-
cjch na słowo wzati.

W mé zbírce staročeských listin nacháži se také psa-
nj králi Girjmu od posla geho u dworu Rjmského z
města Viterbie l. 1461. 8 frpna učiněné,*) kteréhožto
spisowatel tentýž zdá se býti, co radu tuto králi Girj-
mu sepsal. I słož zagisté w něm, latinau zapáchagi-
cj, i honosnost spisowatelowa, za přjčinau knižek, wtipů
a wymysslének swých wssudy se gewjcz, w obau spisech
stegné gsfu a dokonale se srownáwagi; i to posels twj ke
dworu Rjmskému, i wtip ten sám, na kterýž spisowa-
tel naráží, tomu za důkaz slaužiti mohau. A wssak i
pod tjm psanjm žádný podepsán nenj, aniž gména po-
sla toho z tehdeyssjch památek historických poznati lze;
tak že stegnostj osobnosti té neznámé nic se nám wjce ne-

*) Psanj to přivogeno gest ku konci pogednánj tohoto.

8

poskytuge, kromě nowhých plánů politických, a síce, gest-
liže gá se nemeylím, welice důležitých.

Plán zagiské ten, o kterémž se tu tak tagemně mlu-
wj, byl, gakož gá se domeysslím, neginý, než aby we
wseobecném onom taženj proti Turkům, které papež
Pius II. tehdáž tak snažně chystal, král Giřj za neywyš-
sjho wůdce wsech křesťanských wogsk ustanowen byl.
Na to naráží we psanj tom zmjnka o Gottfridu z Bu-
lionu, neywyšssjim někdy wůdci křesťanstwa w prwnjim
taženj křižownjku k dobytj Jeruzaléma, kterážby giná-
če whodného smyslu neměla; o tom swědči také pozděg-
ssi gednání u některých dworů europeyských, kdež o plá-
nu tomto giž zřegmě a mstně mluweno. Zwlásstě knj-
žata Baworsstj, a u nich předewssjim nahoře dotčený Mar-
tin Mayer, usilowali o to giž l. 1460, aby král Giřj
Český za krále Rjmského zwolen, a gemu neywyššíj heyt-
manstwj w taženj proti Turkům swěřeno bylo; což když
zřegmým odpjranjim markraběte Brandenburského na
sgezdu Chebském l. 1461, a neochotnostj papeže Pia se
zruffilo, knjžata Baworsstj potom, ne mimo wůli krále
Giřjho, giný plán w skutek uwesti se snažili, totiž aby
král Giřj s wogskem křesťanským proti Turkům táhna,
a ge z Europy wyžena, cjsařem Konstantinopolitánským
učiněn byl; nebo o dobytj Konstantinopole skrze něho
nepochybowáno. J Kazimjr, král Polský, plánu to-
muto nakloněn byl, naděge se snad, že když král Giřj z
Čech ustaupj, geden ze synů geho na trůn český dosedne.
Alej papež Pawel II. nic o tom flysseti nechtěl, prawě,*)
že neslussi wogska křesťanského swěřiti kacjři, aniž pak cj-
sařstwj Reckého, gestliže kdy Turkům zase odgato bude,
ginému kromě synů cjsaře Konstantinopolitanského, kteřijž
oba w Rjmě chowáni byli, gakožto prawým té řjše dě-

*) We psanij swém o tom l. 1465. 6 unora knjžeti Baworskému Lud-
wjkowi poslaném.

10

Ku prwniemu mne M. Wst tážala, gakož wždy-
ky činila gest, kterakby možné bylo přiwesti Gasnost
Wassi s lidem swým Českým s swatým Rjmským ko-
stelem. Naygasněgssj králi! gá odpowiedám, podlé
toho gakž mi se zdá, že lepssi obyčeg, swatěgssi ani u-
sslechtilegssi nenie, mimo parlament giž častokrát
W. Gti powěděné; a aby naykřestansstěgssj král Fran-
ský byl naywyšssi ten, genžby to gednal W. Gti a wše-
ho lidu Českého.

K druhému tieže W. Gt, kterakby bylo mož-
né uwesti wssecka kniežata křestanská ke třem
wěcem: nayprwé ku pokogi a smlúwě obecné, druhé aby
wssickni wespolek bránili wiery, třetie aby čest sw. Mat-
ky kostela Rjmského a sw. Stolice papežské a sw. Rj-
sse byla zachowána. Naygasněgssj králi! gá odpowie-
dám, že skutek dokonánie těchto wssech zřej, o kterýž
W. Gt tieže, wssecky wěci budú mieti miesto, gakož
W. Gt zprawena gest skrze poselstwie, kteréž pro W.
Gt po wssech křestanských národiech učinil sem, gakož
řečeno gest o nowém parlamentu.

K třetiemu tážala W. Gt, kterakby to býti
mohlo, aby byly položeny mince w králowstwj wa-
ssem Českém a geho panstwiech, tak mince zlaté gakož=
io střiebrné, i také drobné mince a měny spolu, tak aby
zlatj stáli w gedné mieře, i grosse a měny, gakož prwé
měli obyčeg státi, a aby nikdy nebyli zkaženi. Nay-
gasněgssj králi! při té straně gá welmi sširoce psal sem
tak, gestliže ty wěci W. Gt tak w skutku položj, nik-
dý nezapomene, ani synowě wassi, ani lid Český.

K čtwrtému tieže W Gt, kterakby dolowé zla-
tj i střiebrnj w králowstwj Českém a w geho panstwych
opraweni býti mohli a položeni w lepssiem stawu než
nynie gsú. Při té straně, naygasněgssj králi, nalezl sem
takowé miskrowstwie, že doufám bohu a panně Marii,
že takowy obyčeg naleznu, w krátkém času, wssickni
přislussogenicj k koruně české dadieť pomoc peněžitú hog-

11

nú ke wssem doluom zlatým i skřiebrným, i giných ko-
wów, kteříž gsú w królowstwі českém a panstwych geho.

Ku pátému tieže W. Gt owssech úřadech krá-
lowských, kterůbych radu mohl dáti, a kterak mie-
njm w počtu dáti úřady králowské; a prawj W. Gt, že
mnoho potřebuge tomu rozuměti. Naygasněgssj králi!
gá odpowiedám podlé toho, gakož gá widěl sem po
wssech królowstwych křesťanských, a zprawowanie krá-
luow a kniežat, gsú čtyřie prwotnj úřadowě, na kte-
réžto králowé a kniežata magj žiwi býti w duostogen-
stwj królowkém: prwnie gest úřad mincj, druhý gest
úřad soli, třetie gest úřad z cel, čtwrtý gest z pokut win.
A z těch čtyř úřaduow králowé magj mieti swóg pra-
wý užitek. D tomš sem přessiroce psal, gakož W. Wt
móž poswědčiti.

K ssestému tieže W. Wt, kterakby mohlo býti
rozumieno o swých sedmerých poddaných, totižto o-
rácjch, kněžjch, kniežatech a wssech národech urozených,
lidj bogowných, a wssemu pokolenj doktoruow, a řeme-
slóm i kupciem. I také chce srozuměti W. Gt wssem
wěcem, kteréž gdú wen z królowstwie, a kteréž
gdú do něho, pro ufúzenie a rozhodnutie, gestliže
wasse Kraginy wiece potřebugj giných, než ginj wassich,
tak w těch wěcech genž k giedlu přislussegj, gakožto o
kúpiech, i také w giných potřebách. Naygasněgssj krá-
li! na to odpowiedám, že gá psal sem W. Gti gedny
kiehy tak wyborné a uſſchtilé i užitečné, gakož w
běžnostech swěta psáno móž býti; genž słowú o dkách
králowstwie, a gich wlastnie gméno gest kwět kwětuow
a kljč kljčuow.

K sedmému a posledniemu tázala W. Wt o ku-
pectwjch, a kterak B. Wt mohlaby dowesti kupectwie
k prwniemu ſtawu, gako w królowstwі českém a geho
panstwych někdy bylo. Naygasněgssj králi! Nač W.
Wt při této ſtraně wdolepsané wěci čjsti, a uzřj, kterak
kupectwie mohú k ſtawu prwniemu nawráceny býti.

12

Ačkoli zbá se nemožné, wſaſ w ſkutku neniet nemož-
né, ale možné; protože takowý řád, gakož dole psáno,
nenie ſkrze takowé cesty obyčegné, ale některaká powa-
ha neznámá, podlé přirozenie lidj a kragin tak z krá-
lowstwie Českého gako z přjsluſſnostj koruny, i také pod-
lé časuow běžjcich. Naygasněgſſi králi! Zpomjnay W.
Gt na múdroſt Šalomúnowu a králowny Saby; neb ta
králowna w krátkých ſlowiech prawj, žeby čas a přj-
ſluſſnost, nebo obyčeg a prawy řád byli we wſſech wě-
cech w swětě prawé a dokonalé zawřenie. Ale takowýt
gest řád w mých pſanjch; ačkoli negſem tak múdrý,
aby obyčeg mohl pогjti podlé řádu. Třetie, že řád a
obyčeg také s sebú wedú přjsluſſný čas, učiniti možný.

Item, naygasněgſſi králi! připomjnám W. Gti
těch ſedm wěcj, kteréž W. Gt swrchu řekl, gsúť tak wy-
ſoké, genž wyšſſie nikdy se nepřiházegj. Neb wyšſſie-
ho rozumu nad móg potřebowalby W. Gt k doplněnj
wſſech wuolj swých: a wſaſ wſſecky wěci máte napsá-
ny, i dokonalé zawřenie, kromě co ſe rud dotýče, kte-
réž W. Gt móž snadně dowesti k konci s pomocj mú-
drých lidj. A wěž W. Gt, bych gá widěl dobrý řád,
a sſibuow zdrženie, a úřednky W. Gti neumělé, žeby
posluſſni byli: gižť gsú dwě létě a wiec, žebych měl pra-
wý duowod, a wſſecky wěci kteréž nahoře powěděny
gsú. Toho ſem gá netbal mnoho wyprawowa-
ti: w těchto ale, o kupectwjch mluwiec, genž o nich
prawiti w těchto kniežkách móg úmysl gest, doufám bo-
hu, gakož W. Gti předpowěděl ſem, že gá budu mieti
takowý obyčeg, že wſſecka kupectwie, genž z Benátek do
Čech přiſſlaby, tak kořenie gako postawci, súkna, mal-
vasje, oleg dřewěný, bawlna, a těm wěcem podobné,
obecně wſſecky wěci, genž z Wlach mohú přigjti, dou-
fám bohu, že gá učinjm dáwati W. Gti wſſecky ty wě-
ci, genž swrchu řečené gsú, bez přegjmanie na penězjch;
kromě na flužebnky, formany, a těm ktožby to po-
robili, genž z Benátek do Čech giž řečené wěci pone-

13

sú. Tak a takowým během wasse kragina bude moci
mieti Praze a giným městom a wsem wssecky potřeby,
kteréž z Wlach přigti mohú.

A wssak zdá se, že potřebné byloby a wiece než po-
třebné, aby práwa byla obnowena aneb oprawowána u-
stawenie a obyčegowé, kteŕjž neb kteráž pogji mohly-
by k nassemu úmyslu. Nayprwé chtělbych, aby pře-
dewssemi wěcmi B. Gt položil w pořádu mince a úřad
soli a měny, gakož psal sem W. Gti; a ráčiliby co o-
prawiti, mněby welmi wděčno bylo, kdyby ty wěci do-
bře byly zřizeny, gakož býti mohú w krátkých časích,
budeli WSt ráčiti. Potom puogde pořád dolepsaný,
— ale rač wěděti WSt, že žádný dobrý řád ani doko-
nalý móž přigti bez zřizenie mincj i práw i obyčegów
učiniti neodwolawatedlných, k tomu úmyslu, kterýž WSti
powěděl sem w knihách o mincowánj. A gestliže WSt za-
chowá takowé obyčege s lidem swým, gakož tu psáni
gsú, a potom WSt položj dšky králowstwie w pořá-
du, rač wěděti WSt zagisté, že wssecky ty wěci, kteréž
řečeny gsú, těch časuow WSt bude moci dowesti k skut-
ku. A opět slibugi WSti na słowo božské, že když gá
uzřjm dobrý řád a dobrú mieru wěcj těch, učinjm že
wassi neumělj lidé při kupectwjch, ačkoli w giných wě-
cech umělj gsú, w těchto wěcech tak učenj a proběhlj bu-
dú učiněni před čtyřmi neb pěti lety, že WSt nebude
potřebowati posielati do Wlach, ani do kterého města
w Němcjch, pro naučenie lidu swého kupčenj. A pro
ty wěci nebuď péče WSti o minciech i o kupectwjch, ge-
diné položiti k skutku ty wěci, kteréž psány gsú při těch-
to sedmi stranách.

W obecné wěci odpowěděl sem. Giž pak potřebie gest zstúpiti k zwláshtnjm wěcem, a odpowědieti ke wssem těm stranám, gimiž WSt tázala. Neb potřebie gest, naygasněgši králi! abych gá měl dobré oděnie k bráněnj sebe takowým mistrowstwjm. Ale mohuť řeci sło- wa mudrce: železo železo ostřj, kniehy kniehy otwiera- gj, řeč řeč wyprawuge. We gméno Kristowo, amen!

14

Ku prwniemu tieže Wt, aby pěti wěcem frozu-
měti mohla, totižto podstatě wěcj, přjčině kterážby hý-
bala lid; krumfesstu, gjmžto mohliby se hnúti; koře-
nóm krumfesstu, s ufúzenjm konečnym, co bude a kto
gdú a přicházegi, a které wěci w domu nassem zuostá-
wati mohú. Na těch pět stran hledá W. odpowědi.

Naygasněgssj králi! abych gisťěgi mohl odpowě-
dieti, trogj učinjm odpowěd; každáť bude obecnie; po-
tom sstúpjm k mensfjim wěcem. Neb gá řekl sem Wt;
wčera w noci, že potřebie bylo gest každému člowěku,
genžby chtěl některú kraginu oprawiti w něčem, nebo
gi k některakému mistrowstwij přiwesti, že z potřebnosti
trogie wěci mělo frozumieno býti po mále, a potom sstú-
piti k učiněnj obecného ufúzenie raděgi než mrawné(ho).
Neb přirozené ufúzenie gest opatřiti každého w geho
wlastniem přirozenj: ale mrawné gest rozumně słyed-
núti. Prawjm zagisté, že wětsse a těžsse gest stokrát
shlednúti lidi neb přemoci skrze mrawná práwa a na-
učenie, nežli skrze přirozené. Ale ktož chce oprawiti
(tresfktati) lid swóg skrze mrawné powahy, neb také
některú osobu, potřebné gest aby ze dwého gedno by-
lo: nebo tomu, kohož chce tresfktati, aby byl rozumný
a múdrý; aneb aby ten, ktož chce tresfktati, aby byl
tak silný a mocný, aby moci tresfktati mohl. Ale při-
rozenie nemá těch odpornostj; i hned, kdyžby W. G.
učinila to což lidé chtie, bude za gedno s nimi beze
wssj odpornosti.

Tak naygasněgssj králi! rač pomněti Wt, že ty
wěci, kteréž swrchu řečeny gsú, z potřebnosti magj ro-
zumieny býti, ktož chce někoho přemoci aneb mnohé,
podlé wſſelikého obyčege. Nayprwé zagisté aby poznal
přirozenie lidská, druhé přirozenie kraginy, třetie po-
třebné gest ufúditi podlé časuow běžjčjch. Neb podsta-
ta wěcj, naygasněgssj králi, na kterúž se ptá W. po-
chopuge búřku králowstwie a lidu, a tu hledá přiwesti
k dobrému. Al přjčina, kteráž má lidem hnúti bez od-

15

pieranie, potřebné gest aby trogj wěc w sobě držala,
tak mezi złými gako mezi dobrými, gakož často řeče-
no gest; nayprwé házeň božská, neb nižádný nenie tak
złý, by se nebál boha w některé straně; druhé čest swě-
ta, neb žádný nenie tak złý, genžby nerád chtěl cti;
třetie užitek těla, w němž se zdržuge potupenie přiro-
zenie, neb nižádný nenie tak złý, genžby nemilowal rád
užitku a rád geg přigal, a zwláſſte když přicházj bez
práce. A tatoť gest cesta dogisſtěná, ſkrze kterúžto
WG. čině a plně ty tři wěci, bude moci lidu swému
dosti učiniti, i každému národu lidskému bez odpie-
ranie.

K druhému tieže W. o třetie ſtraně mezi těmi
pěti, kteréž powědieny gsú: hledjmi gá, aby lid na
tom dosti měl. Giž ſem powěděl, naygasněgſſi králi;
ale GW. tieže, kterak a kterým obyčegem; neb WG.
welmi nesnadné zdá ſe a gako nemožné podlé přiro-
zenj lidských, gakož řečeno gest, a přirozenie kragin, i
také podlé běžnosti časuow. Naygasněgſſi králi! WG.
drži to za nesnadné a nemožné, a mně ſnadné a mož-
né zdá ſe, když ſſſt ſtran stane ſe: nayprwé, abychom
měli obyčeg činiti; druhé, abychom měli čas; třetie,
abychom měli dobrý pořád; čtwrté, abychom dobře
wážili, tak w wěci zpósobené gakožto w welikosti wě-
j; páté, aby byla dobrá miera; ſſſté, aby uměnie
počjtanie ukázalo a znamenalo užitek lidu i dobré obec-
né. A z těch wſſech wěcj aby přicházela čest božská.
Když práwa a uſtanowenie budú učiněna, gimžby ne-
mohlo býti odpieráno a neodwolatedlná, tehda naděgi
mám w bohu ty tři prwotnie ſtrany naplniti, kteréž
nahoře řečeny gsú.

I lžbiž ſe GW. ſhromážditi lid swóg, gakož ře-
čeno gest, kniežata, pány i panoſſe i giný lid; a o prw-
nie ſtraně má ukázati GW. ſgednání a w gednotu u-
wedenie mincj; potom kterak WG. chce kupectwie wé-
ſti, a dáti lidu swému několik tisjc zlatých do některé-

16

ho času, a že WG. z nich nechce žádného užitku mieti,
gediné toliko aby byli učiněni múdří a běhlí w kupec-
twj, a gestližeby oni ztratili, WG. ztrátu s wolj přigme,
a aby oni nebyli zawázáni něco nawrátiti, kdyžby w
prawdě ztratili, když toliko bezelsti a zlosti swú ztrá-
tu budú moci okázati; a že Wk. chce položiti ty zla-
té na sstěstie, pro nawedenie gich k dobrým obyčegóm.
Potom řieci má WG., že mienj mieti obyčeg, aby gim
bylo uwěřowáno wsselikého kupectwie snad na XX tisjc
zlatých a wiece. A budúli oni chtieti něco swých wlast-
njch peněz naložiti, WM. dobře se ljbiti bude, aby
wessken zisk byl gich podlé počtu peněz, kteréž každý
položi zwlástě; a gestližeby nechtěli nic swého přiložiti,
že WG. chce dáti neb pógčiti deset tisjc zlatých, a na
dluh za XX tisjc, neb wiece budeli potřebie, toliko pro
přiezeň, kterúž WG. má s lidem swým, a proto, aby
kupectwie, kteráž ginj kupci magi w králowstwj, newy-
cházela z králowstwie potom, ale zuostala; a že oni mě-
liby zbohatěti takowymto obyčegem, aby WG. sljbila
gim, že práwa a obyčege a smlúwy, kteréž staly sú se skr-
ze WG. při wsseliké wěci mincj a měn i kupectwj, za-
chowany budú.

Z toho pak naygasněgší králi! WG. uzří, že má-
lo bude mieti odporných, a snad žádných. A to při-
wodím tři příčiny welmi mocné: nayprwé, že WG. má
srozuměti, kterak troge pokolenie gest lidší; neb ně-
kteří gsú přewelmi lakomj, a někteří marnotratnj, a ně-
kteří prostřednj. To troge pokolenie přigme to a lj-
biti se gim bude od WG. Nayprwé lakomj rádi pro
swé lakomstwie, aby nalezli, a nic nenaložjc, zisk měli,
a také že naučí se; druhé, marnotratnj raděgiby na-
lezli pro dwě příčiny, prwnie, neb uzří WG. swobo-
dnu a bohatu, a tiši takowý obyčeg magj, že každý z
nich chce býti myšli wysoké, a tak pro příčinu srowná-
nie s WG. rádi swolj; a ti pak kterijž gsú prostřednj,
negsúť přieliš múdří ani wtipnj, a obecně wice se zpra-

17

wugj rozumem giných, nežli swým. A tak túto cestú
naplnj GW. ty tři wěci, kteréž swrchu powědieny gsú:
nayprwé dosti učinj přirozením hrubých lidj na rozu-
mu, a uzři že gsú wtipněgssj a nawedeni bez swých ná-
kladuow, a k tomu zjistj a cti dobudú, gakožto králo-
wi úřednjci; druhé učinj podlé přirozenie kraginy, kdež
negsú genžby mohli takowé wěci činiti, ani také chtě-
liby býti naučeni na swé náklady, aniby také chtěli ko-
ho z cizie zemi mieti, genžby ge učil, neb předewšemi
chtie předčiti w sinyšlu; ale od WG. nebudúželeti na-
učenie přigieti, nébrž tiem raděgi přiwolj k těm wěcem
kteréž řečeny gsú, aby od WG. lásku mieti mohli; také
že wiece a w škutku poznáwagj, že wždy GW. byla
gim a bude milostiwý pán. A skrze takowé cesty a smlú-
wy má WG. dosti se stati neb ljbiti se.

Také tieže WG. o čtwrtém, řka že kořenowé gsú
krumfesst k dowedenj toho krumfesstu k škutku. Nay-
gasněgssj králi! WG. wiece wtipněgi tieže se, a k ta-
kowým odpowědem potřebowalby WG. wtipněgssj li-
dj než gsem gá. Neb kořenowé krumfesstu mnozj gsú,
ale gestiť gich sſest, genž giné pochopuj: prwnj kořen
wſſeho krumfesſtu gest, aby tolik peněž a tolik swěřenie
bylo nalezeno, cožby ſtačiti mohlo ke wſſelikému poko-
lenj kupectwj, kteréž býti magj w Čechách a w pan-
ſtwjch WG., druhý kořen gest, aby takowý obyčeg byl
nalezen, aby zprawce a ti, ktož ta kupectwie powedú,
byli dostatečni k zprawowanj swých přj; třetie kořen
gest, aby nic nebylo ztraceno na kupectwj; čtwrtý gest,
což bude ſljbeno a uwěřeno, aby bylo plněno; pátý ko-
řen gest, aby takowé bezpečenſtwie učinčno bylo s tě-
mi měſty aneb lidmi, gimž kupectwie dawagi se, aby
žádný blud budúcně přigjti nemohl; neb ihned gakž-
by lid český widěl, žeby gednú ztratili na některé wě-
ci, nikdyby se k nj wiece nenawrátil, neb nenie obyklý
w kupectwj; ginut chwli zjistj, a proto nenechagi. Ale
o těchto pěti kořenech má býti gmieno weliké znamená-

2

18

nie; nebo kdyžby byla gedna neflušná wěc, mnohem wiece toho posſlotby, a učině gednu wěc ſſcaſtnú, mnohé přiſſlykby giné. Šestý kořen geſt, že takowé ſſetřenie měliby mieti ti prwotnj, ktožby to pósobili, aby newěřili kterému městu wuobec, ani kterému člowěku zwláſſtě, aby ſtatek WG. a towařiſtwa w nebezpečenſtwj byl; neb duch widj se po přjkladu, we wſſech měſtech, kdež kupectwie w welikém množſtwj požijwagi, mnoho a welikých bluduow býti, i prwněgſſie časy byli ſú pro přieliſſné swěřowání, genž se lidem dálo.

Na prwnj kořen, naygaſněgſſi králi! kdež WG. tieže, kterakby mohlo býti nalezeno tak mnoho peněž aneb toliko uwěřenie, aby zdwihl GW. XXX neb XL tisijc zlatých? Naygaſněgſſi králi! tato ſtrana bylať geſt wyprawena ſkrze dwě prwotnie přižčiny: prwnj ſkrze uwěřenie, kteréž bude mieti WG. w Benátkách; druhé ſkrze penieze, kteréž WG. bude moci naleznúti ſkrze malé mince. Neb tak mnoho WG. nagde uwěřenie, a tolik drobné mince ſkrze malé mince, že WG. bude moci nawesti lid k úmyslu swému. A toť bude, když nedadie Čechowé pomoci WG. žádnými summami peněž; a čjm wiece se diwiti budú Čechowé waſſi, tiem wiece milowati budú WG., neb žádné pomoci wám nedadie, a wygim mnoho dáte. A wěř WB., když mince, úřadowé soli a měny puogdú, že mnoho peněž nadgete, a tolik což potřebie geſt na kupectwie. A tu ceſtu držte za dowedenú a dobře ſhledanú až do této chwle dáli buoh bez překážky.

K druhému kořenu potřebné geſt, aby ti ktož ty wěci pósobiti budú, byli wěrni a dostatečni. Nayaſněgſſi králi! tu práci chci sám mieti, a powiem tu práci uſtně WG., gakož ſem psal w knihách o mincwánj. Neb těm, ktož to budú pósobiti prwotně, mieńjm s ſtrany swé zisſkem, a WG. žádného nákladu na ně neučinj, kromě na těch, genž pogedú ſem a tam. D tom nebud WG. žádné pochybnosti, žet nebude žádného pohaněnie.

19

K třetiemu. Kořenu, naygasněgssj králi! w němž
se znamená a ukazuge, aby nic nebylo ztraceno na ku-
pectwjch: nebo WG. ani žádný nebude moci ztratiti,
protože nic nepoložj na sstěstie, ani gede do Benátek,
ani posielá WG. aniž také co položi w nebezpečenstwie;
neb wſſechny wěci budú dáwány WG. w Salcpurku
aneb w Pasowě, a gakž řieci mohu, gakožto w Čechách.
A tak WG. nebude mieti žádného nebezpečenstwie třmi
přijčinami: napprwé, neb kupectwie noſſeno bude bljž
králowstwie wąſſeho bez nebezpečenstwie; druhé, nebo
mogi, ktož to pósobiti budú, nic nebudú mieti w rukú
swých, že ti, kteřijž po málu prodáwagi, budú bezpečni
a budú w domiech swých, aniž dadie kupectwie, gedno
těm, kteřijž budú bezpečni. A túž cestú m[J]njmt wuokol
gjti, a tak žádného odpieranie nebude, ani WG. bude
moci želeti, ani ſſkody které mieti.

K čtwrtému kořenu, genž mluwj o slibiech, a genž
gest wětſſij wſſech giných wěcj: totižto aby bylo plněno,
což se sljbj, tak pro nyněgſſi, minulú i budúcij wěc. Při
této ſtraně, naygasněgſſi králi! má býti troge zname-
nité neb prwotnie opatřenie: prwnj, gestliže ti, gimž
se kupectwie dáwá, tak dostatečni a mocni gsú, žeby mo-
hli zaplatiti bez přiekazy toho, gestližeby kupectwie pro-
dati nemohli w času gim daném, a gsúli také dostateč-
ni, aby nebylo dáno přieliš, gedně tolik což se bude
zdáti těm mým, ktož to pósobiti budú, žeby oni mohli
wyprawiti w tom času, dokudž rok dáwá se.; druhé,
zbyliliby chudj, neb gežtoby neměli dobré zpráwy, že ti
pósobitelé neměli dáwati těch kupectwj bez rukogmj do-
ſtatečných; třetie, aby dáwali menſſi rok měſiecem než-
by člowěk mienil, aby gemu bylo zaplaceno; u přjſka-
du, gestliže WG. mělby dáti několik tisje. dukatuow we
čtyřech neb pěti měſieciech, genž nedáwagi se gedno to-
liko tři za rok, a by nedali w tom času, aby upadli w
welikú pokutu. A ty wěci gsúť genž přisluſſegj k čtwr-

2*

5

## IV. Shledání w hágku.

„Ty's to? — A tak pozdě? ”— „Zlá má cešta byla,
Hustý les, měsíc se sotwy zřel w rybnjku;
Těsnila si? mněla's na mne?”” — „Drahý newděčnjku!
Prey, zda lze, bych na co giné pomyślila.”

„Nech, by ústa má twé ruce, twaře poljbila,
Třeseš se! proč?””— „Newjm, blaudjc po lesjku,
Ssuſtu listi lekám se i nočnjch ptáků křiku;
Winni gsme — sic by nás aužkost netrápila.”

„Pátk mi w oči, w ljce; nikdy také ljce
Nemá wina, ani zloba hled tak gasný;
Probůh! gsme snad winni ſpolu zde sedjce?

Wſſak sedjme w dáli málo howořjce,
Tak se s tebau bawjm, angele můg čaſný!
Gakbys nebeſký, ne čaſný angel byla wjce.””

## V.

Potupj nás swětak, rozpuſtnjk se nám snad ſměge,
Še ač gſem s nj w ſamotnosti zanechaný,
Ač milostná ona, gá zamilowaný,
Předc gá oči klopjm, ona ſlzy lege.

Ona odſtupuge giž i od naděge,
Gá se hránjm gen gſa pauty okowaný,
Njmiž ruce ſepial nám los oplakaný;
Sami newjme, co w ſrdcjch nám se děge.

Bol? ťi rozkoso to? — kdy cjtjm ſtiskowanj
Rukau twých, kdy ſsagi úſtek celowanj?
Či, milenko! mám to nazwat sužowanj?

Wſſak, kdy nasse ljěko ſlžau zaljwáno,
Nasse žitj wzdechy tisjcjmi dráno,
Milá! zdaž to rozkoffi můž býti zwáno?

6

VI. Ráno a wečer.

Na wýchodě flunce ohněm wystupuge z mráčku,
Na západě měsje bledé ljce zacloňuge,
Nůže k slunci rozwinuté paupě pozdwihuge,
Fialka se sklání w tisjeru rosy máčku.

Laura se zableskne w okně — kleknu na pawláčku;
Pletenj swých zlatých kadeří si přihlazuge;
„Proč tak ráno smutné máte oči“ powzdychuge,
Jí měsřčku i síalko, i ty můg miláčku?

U wečer se přigdu těsřit obrazem nowěgssim;
Nawrátí se měsje, gemu růžná plnost dána,
Fialka se zdvihla switem oswijžena mdlegssim.

Lauru mau milau zas okna obegala brána,
W milostněgssim gesſtě rausſe, s okem weselegssim;
Zas gi klečjm u nohau — tak smutný gako zrána.

VII. Pustiny Akermanské.

Wgel sem w prostoru suchého okeanu
Wůz se topj w zelenu, co lod se brodj,
Kol ſsumných luk wlna w powočně kwět swodj,
Migjm růžowe ostrowce ze buřanu.*)

Temno — ni u cest, ni u pomníků stanu;
Patře w nebesa hwězd hledám, wůdkyn lodj;
Tam se blýšká oblak? — Gitěna tam wchodj?
Lesk to Dněskra, wzeſſla lampa Akermanu.

*) Cestuge p. A. Mickiewič po Krimsku tento sonet bášnil, kdežto buřan se nazjwá weliká kóſſatá zelená roſſlina, která w lekě růžowě kwětauc celau puſtinu okráſſuge.

10

Zpěw třetí z básně Wratisław

o d

Wogt. Negedlého.

Saracéni stjehali křeskany twrdě
Hořjc mškau a láškau k rozmilé wlasti.
Aby v protiwnjky co zvijrata diwa
Gednau ranau w Swatyni wphubiwsse
Pomstili swých, y se bleššotem zmlazené sláwy
V wssech zastkwěli wěků; sehnali každau
Krůpěgi sýly, a w patrném nebezpečenstwj
Smrti co na hody letjc konali diwy.
Zmatkowé s hrůzau rozbili v křižownjku
Plachých trůn, a z hlawy v maudrosti gisku
Plassje, mrtwje w srdcy v smělosti pěnu
Zradili wjtězstwj, a praporec sláwy
K smělým připiali mužům. Wradostj bytu
Nozkosse zhasły a zemřely radowánky.

Bazliwé ženy, by zkažy swé uhnuly, s swými
Hrdiny pádily w paussť, kam v Nomenye
Mywoláwa Wáclawa spiteho láškau.
Wůdcowé trhých pluků auzkosti spatřjc,
Bližkau smrtj wyběhli z rozmařilosti,
Zmužili srdce, a zhubili swary, a Boži
Zkowali láškau národy k gednotě swate.
Gedno gen srdce a duch blešk na Saracény
Wrazyli směle, a hrdého wjtěze zbili.

12

Mágowé kwětiny nesauc s djtkami matka
Zpjwaly pjseň, a drahého ljbaly otce.
Gewjc radostci cit, a se k obrazu tisknauc
Poctily wěncem dobreho muže, co žiwot
Darowal otcy. Tys člowěče ! newině Bohem,
Že gsy y mileho djtkám zachowal otce,
Že gsy y ctnost z bjd propasti wytrhl sywých ;
Za to tě žehnati budau, kdykoli slunce
K žiwotu wzbudj swět, neb za hory zagde,
S prozpěwowánjm tebau synowé sštaštnj.
Řkouch s otcem a matkau zpjwali pjseň
Spanilé djtky, až skaliny opětugjej
K podiwu nutily swět. Tyto sladiwé hlasý
Z wděčných všt náš hrdina s obdiwowánjm
Slyše a bliže se w hág, zde podobu spatřil
Na stromě swau, a y wrytá do stromu slowa :
Wratisławowi swětj z wděčnosti Selim.

Nemoha Wratisław swých zdržeti nohau,
Letj w hág, a zde wděčného Selima libá.
Selim se leká wolage: Wratisławe!
Synkowé trnauc křičj: Angeli Páně!
Wssecko se w rozkossi topj, wssecko y mlčj.
Z twrdého zamlčowání djtky se budje
Nesauc wděčnosti wěnce, a srdečně přegj:
Přigmi ó hrdino! dar, co ti wěnuge láška.
Že gsy y mileho djtkám zachowal otce,
Že gsy y ctnost z bjd propasti wytrhl sywých ;
Za to tě žehnati budau, kdykoli slunce
K žiwotu wzbudj swět, neb za hory zagde
S prozpěwowánjm tebau synowé sštaštnj.
Po zpěwu k podpoře swé se sswjtorně djtky
K Wratisławowi tiskly, a hladily twáři
Krášného muže, an gednoho po druhého ljbal.
Matka se směgjc, gako se slunčeko w mági
Růžowém všmjiwá, a y rozkosse giskřjc

13

Na swěty mladnauch lid k radošti pudj,
Plesala w srdecy, a slzami skropila twaŕ, že
Hrdina mladošti kwět tak miluge wraucně.

Sotwa že praud zběhl bauřiwé srdečnosti,
Sotwa že prudký cyt słow chytil se sladkých;
Radowánky se wyššíc budily škály.
K rozkóssi, žiwily led swým zápalem tkliwým,
Zwaly y nebe y zem, by se k wděčnosti swaté
Připialy dnes, a co angelé hlásaly ztěvem
Diwotworným wám ó wěkowé příjsťj!
Korunu hrdin z y zeměplazowé mrzcy,
Bez cytu duffe se dnes z tmy prodrali wěčné
Shawnošti, a zplodili wážnosti hodné
Skutky co synowé swětla. Ty záztraky twořje
Láska a přátelskýj chrám zklenuly sobě.
Služebnjcy wěely se rogili k nohaum
Hrdiny etného, by z plného hrnuli srnce
Wděčnosti zpěvo, že se dobrým Selimem blaži;
Sletěli w mžik w hor mylných krautiwé štězky,
Aby y zpráwu y pokrmy zástupu nesli,
An se giž s hrůzou po swém wěwodě zhlížel,
Který w ticha a rozkóffe hodowal stánku,
Kde mu y láska y maudrošt sladily krmy.
Milině hořeli w očjch laskawé duffe
Cytowé wrauchy; na celém těle se třešauc
Zgewiti chtěla y cenu y wijdnosti božstwj,
Od nich že zapudil smrt, a y swobody krásu
Se wšemi lahodnostmi w byt pokoge vwedl.
W srdečné wymluwnosti co wěsštěkně Páně,
Zwyšené duffeby wděk z vst wylila medných,
Přijbody pronesła swé a y bolesti srnce.
Gako se zlatých strun zwuk z kauzliwé harsy
Nozwine w život, a w plameny rozkóffe sšlehá z
Neb gak autlý slawjk w weselém mági

14

Zmocňuge cyt, a v lidi v zwjřata tisťi;
Takto se rozplynul w zpěv hlas horliwé ženy.

Příteli Boží! začala mluvití slžíc,
Gať gsem klesala w hrob, když z pokoge lůna,
Z wěrnosti chrámu se od srdce milého trhl, a
W drawý zaletěl bog muž, dussé v sladkost
Žiwota mého. Ach! klečíc we dne w nocy
Zaljwala gsem bjdna slzami zem, a
Do nebes wrauchý rukama cepatýma
Zaschláwala prosby, by Hospodin mocný
Chráním hrdiny sám, mně v pacholátkům
Zachowal strážce, a w hrůzách newinu slíl.
Gestlíže těžká oči mi zawřela mdloba;
Přiletěw černý sen mau wyděsyl dussi.
Ach! kdes manželi drahý! žiwote můg kdes?
Skočíc wolala gsem, a v hledala we tmách
Milého muže z než marná hořekowánj,
Marné v hledání, ani naděge stjnu
Newytwořily w bjdách dychtiwé ženě.
Minula noc, a přiběhl den, a předc twáři
Oblažujícý milého nespatřujíc
W swých neměla stánj, neměla žádné
Radošti milá. Wřelá djwčice taužíc
Po srdcy laskawém w hor se a diwého lesa
Wedrala paussť, a zde w roklich zhlížela po swé
N rozkossi, po swém gediném na swětě sťestj.
Stromů ptala v skal se po drahé dussi;
Mlčely skály v strom gak bez cytu paussťě.
Přibytek hrůzy swých drsných wyrogil roklin
Na ženu strach; neb slyssela ohlasu hřmoty,
Twářila w mysli sy bog, kde zwjřata wztek lá
Lidé se spogjc s smrtj s posměchem muže
Gak zwěř zbígeli ljtau, krautili krky
Mágowé kráše a maudrost hyzdili gasnau.
S mraku se hrom hnal na mého hrdinu. Ach! kdo

16

Djtky; ach! k srdcy ge hrnauc w rozkoffi plynu.
Bože! ó Bože! ó rādosti má! gižli s wāmi
Na wěky strwám? Shánjm po swém se sluncy;
Sywý s stahuge mrał střel morowe roge,
Hruža a auzkost sype se z nich, ay meče
Dhniwé střjlj na tebe zteyrane' srdce.
Srdce mé mdłj, a bázeň mi zdrcuge rozum;
Djtěte neznám, neznám čeledi wěrné,
W pustiny letjm, skály a zwjřata prošhm;
Deyte mi mileho muže! Zde skrygeme se, a
W pokoge chrámu co angelé plésati budem.
Bože! ó Bože! co widjm? Tworowé skalnj
Autrpněgssj nad wás bohowé swěta!
Cedj krwawé slzy, a bolesti dělj
Mořiwé semnau; wětrowé pochlebugjch
Stogj, letj, dobrau nowinu nesau.
Bože! ó Bože! co flyssjm? Angelé Páně!
Prawduli žrjm? Œli wrtká podoba smysly
Zmatené ssálj? Rozmilé towarysky
Mladosti mé! ó wěrnj přátelé mogi!
Co se to děge, že blesk krás na swětě lstriwém
Oblažugjých tiskne se ke mně? Y diwy
Zplozuge rág gak lučiny w mágowém kwětu,
Země y nebe se třpytj, angelé lidé
W newiny oděwu sem gak weselé djtky
Proskakugjch písněmi sladnauchmi
Národy blaži. Nebesa! země! o mocnj
Duchowé! rcete, kde gsem? kdo k blahosti chrámu
Diwčicy wvdj? Kdo po cestě hladké
Růžemi stele? Zde králuge pokoge Bůh, zde
Lásky a rozkoffe trůn swým čaruge gasnem
W srdchých autlých cyt, a plápoly wěčné
Wěrnosti swaté; zde mládenec miluge pannu
Nad oko swé, rád přjsahu milence skládá
S nj že se hodj w praud, s nj w plameny wletj,
Aby gen mladicy etnau w stan vsadil sſtěſtj.

17

Sem se y můg gač dennice milenec bljži
S hrdiny laskawými, a za nimi sege
Sstěstj radosti kwět a lahody wůně.
Zichost odkrýwá byt newiné lásce,
Kdežto y panuge ctnost y aurody djtky
Nozwinugjéž skrytých poklady krásot
Wnadami kauzlj. Tady ó radosti sladká !
Tady ó samoto milá! bydliti budem
Na wěky w lásce a spanilé ljbatí djtky.
Selim se bljži. Kde gste ó fflechetné panny !
Wběhněte w sad, a milému korunu pocty
Dštětugjéž zpjweyte wjtěžy pjsně !
Wjtěž tu kráči, klesá k wělemu srdečy,
Země y nebesa hynau, žena se topic
W rozkoshi mře, a růžové bubliny tratj.

Těmito stjny se wěelice objragje
Nozmlauwám, sny w zwětřené hlawě sy kauzljc
Krášy y rozkoffe widjm, hrůzy y muky
Zrozugi nowě, co dračice na sebe kowám
Peklo a smrt, w hor děsy wě hroby se klidjm,
W samotě ptám skal, ptám se y ptactwa, stromů,
Brzyli přigede Selim ? Ach ! stromowe ffustje
Hlawami klátjémi co skaliny mlčj.
Wětru se kořjm, gemu swé tagnosti gewje:
Přjteli ! djm, nes nowinu milému muži,
Kudy se milenka plazh. Laskawě srdce !
K domowu pospěš ! mluw, kde co hrdlice wzdychá
Po tobě duffe, a co autlá kwětina wadne,
Prawjm, spjnám ruce, a do nebe patřjm;
Hospodin bjdy mé žřj, y mne manželem blaži.

Milina řekla, a do nebes zhljžela s twářj
Hořjéž, a y s nowau letěla prosbau
Před trůn wjšostí Boží bez wady duffe.
Dči gen giskřily wraucnostj, a co hwězdy

2

18

Gasně se smály, a sšlehaly plamenem cyty
Plného srdce, a ze snů trhly se šladkých.
Hospodin žehná, autlá zawzněla vsta,
Korunu hrdin, a šláwy a wěčnosti byt, a
Lahody rág sám wjtěžy otwjrage
Nůžemi postele cesty, a wůněmi krage
Pro tebe wtělj, láška y newina zblaži
S krásau wěk twé daleké pauti, a pewné
Přátelstwj rog na tebe sesype plesů.
Prawila, klešla co čerw k twým hrdino ! nohaum,
Aby co Bohu se kořjc wzdala ti djky.
Wssickni trnau, pro cyty pronesti slowa
Nemohauce se spjgi rozkosse praudem.

Z milých snů zwuk krásného podjwánj
Blažené strhl k hrám rozkosse blaženějši.
Křesťany prv gak otroky řetěžy spiaté
Diwochy hanebnými teď poroby zbawím
We swobodu wydal, a láškau obžiwil Selim.
Křesťané wěděčnj s rukama sepiatýma
Kazdého wěku a rodu se k wjtěžy bljži,
Aby mu zgewili cyt, genž plápolal w srdcy
Plamenem žiwým, swjrage vsta, se k nebi
Wnášel, a wěčnosti chrám swé uchraně stawěl.
Korunu z kwitj k nohaum hrdiny swého
Sležili s wřelým srdcem, a slzami ruce
Zaljwagje wyprostiteli ctnému,
Wydali hlas, až stráně se ožýwaly,
Zděsylá zvěř, a stromowé strnuli plesem,
Še se giž wrátj k milým w rozmilé wlasti.

Ztissil se hluk, a zbor se žehnage s lidem
Krystowi wěrným, sepiaw k swatyni Páně
Ruce se modlil, a s všměchem na domow myslil.
Ssediwec Ambrož na hůl spjrage se, a
Krúpěgi mužnosti budě, a wstupuge k bratřim

19

Přisahu složil, že w kragině zemře, kde swěta
Spaszytel hydlel, a národy k blahosti wodil.
Prawiw hrdinu zljbal, a wycedil slzy,
Gakoby láskau milého obmywage
K wěčnosti zrodil a sednuw na srdce ruku
Kládl, a k bratřim promluwil w rozborlenosti:
Wtiskněte křesťané bratři! maudrosti słowa
W hlubiny srdch swých, hlas zkuffené prawdy
Po cestě krautjch se co hadowě řjdiž
Každy krok, a sławy a wijdnosti hwězda
Wygasni žiwota běh, an se pausstěmi cti a
Bugnosti hmoždj, abyste w wěčnosti chrám, kde
Láska a přátelstwj swé zwolené blaži,
Wkročili s ctj, a wěkům swjtili přjsstjim.
Hrob se mi otwjrá, a wěčnosti brána
Sluncem se třpytj; bratři blauditi wida
Nemohu snesti, by klam ctné zakalil duse,
Diwochy zawrhl Bůh, a potupa zbila.
Z praudu se bjd sám strhnuw k rozumu běchu
W mužnosti práwě gsem wběhl, zde lásce se včil;
Prolož y ctnost wám prawau hlásage wedu
K mjrnosti muže, a zůtřiwé zákonem spjnám.
Gať gsem se křesťané bratři! gako wy kasal
Na Saracény a zázraky zploditi mnil,
Abych y ošlawil mštau, y zastal se Boha
Newěda snář, Bůh na kynutj že y swěty
Zwrátiti moha gen láskau národy sstastnj.
Pozdě ach! seznám blud, gsem w porobě pykal
Bugnosti swé, a nauzhy wijdnosti vmykl.
Wzhlédněte na hlawu mau, giž sſediny krygj,
Na čelo zorané bjdau, zpukřené audy!
Chceteli, aby y wás zwuť zteyrawé prawdy
Wywolal z paut w stan sławy a maudrosti gasné
Swatyni spatřte! a bludu a zpaury se zhrozte!
Křesťané wcházeli w rág, a zplodili peklo.
Dawno giž lákala čest nás z blažené wlasti,

2*

20

Abychom mstitelé Boží swatyni Páně
Wyrwali z muk a rwauchý ztepali wky.
Gaké to přjkořenstwj! angelé plačí,
Newěra pne twé ctitelé Kryste; a pohan
Wjtěz se nad Boha snášsi w swatosti lůně.
W porobě wzdychalby rag, kde se maudrosti kráša
Ddkryla swětům? k wřelým horliwec mluwě
Hlawám zpletl wſſem smysły, a plameny wzteků
Do srdce syrěho lil, a zázraky kauzle
Pěstowal nowý bog, až wyſſinul w obra.
Přjhoda dautnagjých rozžala bauřj
W zápaly wrch, a práskotem zděſyła swěły.
Petr horljch pad papeži k nohaum
Wytwořil muk, genž sijraly křeſťany, hrůzu,
Z Njma co wicher se strh w krag zaletěl ſſtrý,
Kdežto co diwec se očima krautjchma
Po lidu zhlížel, a swolaw zástupy walné,
Běhage polem, a zdwhihage prawicy Krysta
Słowa co hrom wſſem hřiſným do duffe wrážel.
W pauſſtjch plukowé schnauchý w angeli Páně
Zaryté oči a wtělené duffe co Božím
Páſli se słowem, a wznáſſeli do nebe duckem.
Sehnaw schopnosti swé k nim promluvil mocně:
Do boge bratřj! Bůh wám vſtama mýma
Kaže, by Boží hrob gſte v národy wěrné
Wytřhli z poroby paut a swobodu swatau
Zhýskali bratřjm. Hlasuli přátelé Boží!
Neslyſſite y ſſwarnecho lidu v nářku
Mladosti autlé? Wy w pokogi požiwáte
Gasných dnů a láſky a rozkoffe ſladké,
Gakoby na swětě žádný newylil slý,
Gakoby radoſti kwět wſſem lahody ſvpal;
Zatjm w swatyni mrau y ſeſtry v bratřj,
Křekkému djtěti ſmrt se co zloſynu kowá,
Mladice teyrá pán, kat ſklječené ſtarce,
S posměchem chrám, a co miluge duffe, se bořj.

22

Cožkoli hrozného strach mohl zploditi w hlawách
Hořjcích, w mžik podoby děsywe na smrt
Barwami žiwjchmi gim wystawěl k pomstě.
Do nebe křik gač hromové rozdrcugich
Skály se wnesł, a k žiwotu probudil necyt.

W hłuku se protrh. Kde gsem ó nebesa? zwolal
Petr očima krautě. Ach! kde gste ó swatj,
Swětice Božj? Prawduli, klamyli widjm?
Bože! ó strassný Bože! co děge se semnau?
Hlawa se gasnj, kalný rozum se čistj,
Zmužuge srdce, a s dussi wtěluge swětlo.
Gsyli to duchu! co proroky wngasnjwáš,
Čili gen blešk té ssáliwé stwůry, co mezy
Křesťany rozbroge sege? D angeli Božj
W růžowé kráše! co mdlh čert před tebe padám,
W prachu se kožjm maudrosti Páně, a spínám
Do nebe ruce, že strhnuw z kaliny bludů
Hřjssného slauhu gsy owedl k wěčnosti chrámu.
Zdeť se mi Spasytel gewi w obrazu prawém;
Poznowu každý aud krew za swěty cedj,
Poznowu do hlawy trn, meč w srdce se wražj,
Poznowu wás k swým prsům stiskuge pasťýř.
Klekněte před Bohem žiwým newinče duffe!
Sepněte ruce, že Spasytel zázraký twoře
Z duffe mi zapudil strach a temnosti z hlawy.
Widjm, ztřeste se hrůžau křesťané prawj!
Wyljweyte co zdárnej synowé slzy,
Widjm swatyni Páně a wjtděné křiky,
Nebezpečenstwj roste co zwodněné řeky,
Pomsty se obřj wztek, hrob živého Boha,
Studnice milosti Páně a zázraku trůn se
Bořj, peklo se směge, a nebesa trnau.
Mstiteli Božj! kdes? Zbraň na sebe hos, a
Do boge leť, abys zachowal swatyni Páně,
Bratřj z poroby paut, hrob milého Krysta

23

Z newěry wytrhl pekla a swobodu spasył.
Připni sy křiž, sám Hospodin prowede tebe
Bauřemi wżteku a zrady y nehody gedem
W blahosti chrám, kde wěčnau korunu přigmeš.

Dokonal: Spochwalowaniem zwolali muži:
Chopme se zbraně, a pro Boha w smrt se y hosme!
Wssickni přigali křiž, a po dogi prahnauc
Weyskali, gakby se Krystus w swatyni stkwěl, a
Křesťané sypali hrůz rog na Saraceny.
Matky y otcowé wřelj na syny kládli
Ruce, a žehnagice swé rozmile djty
Blahosławili den, w němž Bohu se swětje
Zradili wlast a čest a sdjtkami ženy.
K smělým plukům laudiwe djwky se pogje
Rožkládaly, že rág a swoboda sswižnym
Pannám rozwine blesk swé rozkosse Božke.
Doma ge spial y zákon y ploditel přjsný;
W swatyni Bůh gim prominul nepořádky;
Doma ge wyděsyl hřjch gak skutečné peklo,
W Palestyně y stjn y pokuty gméno
Zmizely w paussť, kde za lidi pobožnicy
Tryžnili těla, a trawje w hořckowaniem
Žiwoty swé tjž přegali neřesti každé.
Gestliže pán swé poddané teyral, a zhubiw
Přjtele, krew y wycedil newinnosti;
Ku křižownjkům wkročiw do nebe wessel.

Takto ó synowé milj! bludowe sskodnj
Zkalili ctnost, a zhatili mrawy y wjru
V lidu mdleho; y newina mřela, y prawda
Zwolila skrýš, a lásky maudrosti hwězda
Nezaswjtila w tmách; gen zůřiwé wássně
Rjdily běh gak zrádcowé nepokogni
Bugného tovaryštkwa a zhyzdily krasu
Wěčnosti gasné v čisteho náboženstwi.

24

Zhýkaw rozhorlenostj zwětřené hlawy
Wrikawé lůzy, v lepiwé rozmariloſti
Srazyti kruh, led zbořiti hrdeho panſtwa
Horliwec bažil. Zde obrowé wkročili w ceſtu.
Gak směl z rozkosſe her lid w nebezpečenſtwj
Lauditi chytrý, párau ſladiti hjdy?
Nápadu swodného lesk gak bublina krásná
Skutečnostj w dým ſe rozplynul mrauchý.
Mělliby lahody kauř, neb wětrné ſliby
Zmařiti gasnost prawhých blahoſlawenſtwj?
W radoſti ſadu ſe těſſic mužew ſſiaſtnej
Zhljželi na swůg hrad a ſſiroké ſtakky,
Patřili s oblibowánjm na ženy ſličné,
Na ſyny wykwetajch, winuli k ſrdcým
Ocery co dennice gasné; a pjsněmi ſlawje
S přáteli ſſtěſij swé, ſy ſtawěli ráge.
Z rozkosſe stanů w pekloby letěli pro ſen
Sſáliwé ſláwy a od žen obžiwugjých
Do tenat ſmrti? Ať blažen ſe w naděgi topj,
Pěnami opige lid; my w blažené wlasti
Lásko a klenoty wás k swým ſtiskneme ſrdcým.
Řekli a zpjwagjce ſe hodili w radoſt.

Poznaw snář, že pánům nezmate hlaw, a
Z láſky a newiny her w pausſt nebude maudry
Chwátati král, swau hazuku roztrhal zloſtj,
Žehrage na złý swět a na mrawy nectné,
Neznabohy co zběř a potrawě pekla
Gistau proklew s očima gisřječýma
Přjsný hlasatel Boži wſtupowal w hrad, a
Rukama lomě zde pokuty wypoláwal,
Panſtwoli w bog gak orlowé newybauřj.
Proroku wěnowal král ſklad pěkného złata,
Hjdyby křesťany sproſtiv rodiny zblažil.
Zhrdnuw poklady muž gak newiny mſtitel,
Gak hrom z čiſtého gasna ſe do řeči pustil;

25

Knijžata hrdá! zahubo Krystowy wjry!
Zlatemli nebezpečenstwij sswárnému wogsku,
Pokog a čest gste myslili kaupiti sobě,
Zlatemli slepiti Boha co lid, by se Bůh y
Swětowé kořili zrádcům? Darmo se bleškem
Krygete sstědrosti swodné v hadowé k nohaum
Winete Božím; Hospodin wsewědauch
Zdrtiw neznabohy co chatrné plewy
Lstiwych zmařj aumysly rozmazanců.
Skryte se hadowé w kwjtj, sladiwé řeči
Průwalem newěry wztek gač wraucnosti krásu
Wychwalugete z ha! wnadná bublina praskne
Hromem nestranné prawdy. Co bohowé swěta!
Před Bohem trnete prawym? Hanbali w srdce
Střijl ssip, a nectj zkaluge čela?
Swětli se sprostý modlám klaněti nechce?
Kdožby se rozdrtiw rozum ljčené modle
Kořil co Bohu? Wždyť wznessené hrdiny známe,
Známe v maudrosti lissčj auklady tagné.
Do boge lid gač zwjřata wysłagje
Zdjte sy hrad swě mořiwé hromowláby.
Kdybyste přigali křijž, kdož domaby krásné
Mywodil słuutky, a čest v klenoty zlaupiw
Newiňátkům w rozkosse moře se házel?
Topte se w radosti wjru, a Bohowé pněte;
Poklady zakládeyte, a potoky krwe
Newinné cedjc smrti zahřměte na swět!
W gasnosti krás se přjsný zgewuge Saudee,
S prawice hrom, a s oči střílege blešk wás
W hlubiny srazyw, wydá důkazy fláwy
Swě, a slabosti wassj. W nebezpečenstwij
Což wám prospěge trůn, což fláwa a moc a
Pochlebnjcy? Swětali poklady wosseho,
Hromowé vkrutenstwij, ssálivé krásy
Bleskot a slibowé zmámj mocného Saudee?
Pokyne okem, a Božstwij hrdého swěta

26

Nozplyne w dým, a mrzkošt peychy se zgewj.
Neboť gste pro złata low swau zradili čest y
Živeho Boha, a newěre nad Saracény
Oběti nešli. Ach! milh Spashtel darmo
Wycedil krew, a snáßege potupowanj
Za wás na dřewě mřel; wy po geho láſce
Nohama ſſlapagjce co marnotratnj
Synowě ctnost lſtj vkržižugete swau, a
Z newiny posměchy tropjc neřesti ctjke.
Za wasse vkrutenſtwj ſestry a bratřj
W Palestýně se mukami pekelnými
Tržnj, za wasse hřjchy v ſláwa y hrob ſe
Milého Krysta co nectná powěra bořj.
Ztupené Božſtwj, ſrdečné newiny pláče
Nebesa pronikajch swolaly k pomſtě
Mstjých mrákoty ſtřel; gižž ohniwe spausky
Sypje se hrom, by wassj rozdrtil ſláwu.
Z vſmrcugjých snů ach! powſtańte duffe
Párami cti a lahody zaſlepugjch
Spitě co přátelé Božj, dokud se pramen
Milosti otwjrá, a Hospodin okem
Obžiwugjchm na děti swedené hledj.
Byt gste y zteyrali swět, a wylili moře
Newinné krwě; tež Hospodin promine hřjchy
Celeho swěta, edyž hřjſnjk pro Boha swcho
Meče se vchopiw swatyni z poroby wyrwe.
Řečj tau y zdrobiw ſkalnaté panskwo
Chwátal co rek s swým zaſtupem do Palestýny
Paustennjk, a na cestě opatrnosti
Nevžiwage čekal; brzyli mana
Prſſeti s nebe, a wjno se preysſtiti ze ſkal,
Brzyli Bůh lid pausſtěmi woditi bude.
Bůh wſſak neozhwal se w nebezpečenſtwj,
Nepřſſel chleb, a wjno se nelito ze ſkal z
Za to y křeſtané na ně y Saracény
Hromowě ſtřeljc zdrlili obranu Božj.

27

Po nich wůdcově maudři do Palestýny
Národy wedli, a dobyli swatyně Páně.
Dobyté sláwy se blešk w dým bauřemi ztratiw
Zwrátil y w swatyni kříž y zrozené panstwj.
Gako ge ffálil mne blud, že chwátage w bjdu,
Zhrdnuw pohodljm y krásami wſſemi
Wchl gſem se w praud gak bez hlawy rozwětřenec
Drawých přjkořenstwj, aby mi sláwa
Dwila čelo, a rozkoš strogila hody.
Spatřil gſem Božj hrob, a zkauffege wogny
Wrtkawé ſſtěſtj vpadl w porobu wěčnau.
W swatyni nabyw straſſliwé zkuſſenostj,
Zhlížel gſem s hořekowánjm na nowé bitwy,
Ztrnul y hrdostj leſk y pletichy wida.
Neboť my křeſťané marnj kažeme láſku
Hubic swět, a y nebesa řjditi mjnje
Slepě se ženeme w bog, by snowě se nassi
Třpýtěli w slunečné kráſe. D hrdino mocný !
Pro ſny bys wrtké, byť krásné co mágowé kwjtky,
Gasné co na nebi hwězdy se srdcy y myſli
Nſmjwaly, y mečem y řetězy straſſil
Rodiny ctné, a řády y radoſti hubil,
Modluli twau gak dublinu tuposti znectj?
Smeyſſleg, gak se ti libi, přeg gen, by ginj
Rozumem ſkaumati swým, a y očima swýma
Widěti mohli. Wždyť negsau ſmýſlowé nassi
Člowěče ſtegnj; gakby se očima proſſla
W gednotu frazyla wěc? Ty w hrdostj woláš?
Widjm prawdu! y giný žiwotem twrdj,
Snaře že polapil blud. Kdo rozhodne swary?
Sám dnes w plameny letjš, prawdybys hágil,
Ač gi za pěnu hláſáš, krásali zběhne.
Koljbage se w snách, a giskoty žádné
Nemage snes, by w pokogi ſaufedé tisſi
Bohu se klanje srdce y oběti nesli.
Hospodin nás, gak djtky swé miluge wſſecky,

29

Powahopisy
od Washingtona Irvinga.

B. Kostel wesnij. *)

Málo tussim gesti mjest přjhodněgštj ch ke skaumánj po-
wah lidských, gako w Angličanech kostel wesnj. Ba-
wil gsem se někdy kolik neděl na dědině u swého přj-
tele, který blizko kostela takowého přebýwal, gehož
zewnitřnj podoba mau obraznost obzwlástě byla za-
ugala. Byltě to pěkný pozůstatek ozdobného stawitel-
stwa z dawnowěkosti, který kraginy anglické téměř wše-
cky welice půwabnými činj. Kostel w postředu hrab-
stwj mnohými starými rodinami obydleného byl posta-
wen, a we swých chladných, tichých klenutinách prachy
mnohých rodů chránil. Geho zdi byly u wnitř památ-
kami z každého wěku pokryté; swětlo do něho okny padalo,
které pro barwy rozmanitých na ně malowaných sstjtů
gen mdlý saumrak působily. Tu i onde bylo widěti
hrobky starých rytřů a sslechtičen, wýtečně pracowané,
i s podobiznami těchto z mramoru barewného. Kam
gen oko pohledělo, důkazy smrtelné marnosti se mu na-
skýtaly, anebo něgaký hrdý památník, gegž lidská nád-

*) Wzato z bija: Klassische Kabinets = Bibliothek, 51 Bändchen.
Wien 1826. S. 148.

30

hernost w tomto chrámu neypokorněgšího náboženství nad přebuzným prachem byla wystawila. —

Dbec tam se nalézající byla sslechta okolní, sedící we krásně wyřezaných a polstáři uměkčených stolicech, na kterých bohatě pozlacené modlicí knjhy ležely, a na ge- gichžto dwířkách sstjtmové rodin se skwěly — dále we- sňáci a sedláci, kteří zadní sedadla a malau pawláčku wedle warhan zanjmali — konečně chudina té osady, která na lawicech w postranních chodbách seděla.

Služby boží ohledný kněz konal, který trochu no- sem mluvil, a hezké obydlj podle kostela měl. Byl on swobodný host při kwasech w celém sausedstwu, a před časy neylepší s střelec na lissky po celém hrabství. Ted guž pro stáří a pohodlné žiwobytj honby nemohl auča- sten býti, leda že si někdy na koni wygel, aby uhljdal gak se při pogednau wypausštěli, anebo že po honbě k hodům loweckým se dostawil.

Memohl gsem se we swých okoličnostech zabrati do takowých myslének, kteréby se k mjstu a k času byly ho- dily, a počal gsem tedy gediné rozgimánjm o sausedech swých se zaměstnávati.

Gsa gesstě neznámý w Anglii welmi gsem byl žá- dostiw seznati mrawy stawů wzácněgších. Brzo gsem shledal, že, gak obyčegně, ti neyméně sobě osobowali, kteří newjce práwa k požadowání uctiwosti měli. Ney- wje gsem se rodině gštěho zemana welmi důstogného po- diwowal, který wjce synů a dcer měl. Mjlo prostě, mjr- ně a skromně sobě wedli do chrámu wstupujce. Dby- čegně na sprostičké kolesnici, často i pěssky do kostela při- cházeli. Mladé sslechtičny w kostele stáwaly, welmi wljd- ně se sedlkami howořily, děti chlácholily a rozpráwky chudých wesňanů poslauchaly. W gegich pěkném, upřjm- ném obličegi leželo cosi, genžto wznessenau wzdělanost wyzrazowalo, ale spolu i bezauhonnau weselost a welmi zagjmawau přjwětiwošt pronásselo. Gegich bratři by- li welicj a sljčně wzrostlj. Byli podlé kroge, ale spro-

31

stě oblečení, s welikou sswárností a slussností, ale bez
marnosti a příslissnosti. Celé gegich gednání bylo nenu-
cené a přirozené a mělo do sebe ony wyššíj wděky, onu
usslechtilost a wolnost, která gen těm bývá wlastiwá,
kterj w rozwigenj swém nikdy citem poddanosti nebyli
obmezowáni. Prawá důstognost gesti prázdna oné chu-
rawé chaulostiwosti, která se sstjtj s lidmi gakkoliw njz-
kého stawu gednati a obcowati. Toliko na liché pýsfe
nalézá se ta choroba, i ona citliwůstka, která se leká
wsselikého dotýkání se s nižšjmi. Měl gsem z toho ne-
obyčegnau radošt, widá kterak se s wesňany zabýwali
o volnických pracech a radoštech, we kterýchžto wzdělaná
třída lidu w Anglicku weliké zaljbenj má. Při těchto
zábywkách ani hrdošt z gedné strany, ani plaziwost z dru-
hé znáti nebylo, a toliko zwyklá uctiwost, gjžto wesňa-
né ssetřili, rozdjl důstogenstwa gewila.

Práwě naopak giná rodina gakehoši bohatého mě-
štana si počjnala, který weliké gměnj byl si nashromáž-
dil, a kaupiw sobě dům a statek na mizinu přisslého sſle-
chtice, wſſecken mraw a wſſi důstognost zemana sobě při-
ſobiti uſiłowal. Po každé po knjžetsku do kostela při-
cházela, we woze ſkwostně sſtjtem okráſſleném nádherně
přigjžděgjc. J na pochwách wſſady sſtjky se leſkly, kde ge
wlepiti možné bylo. Obtlaſſtný kočj s třjrohým klobau-
kem bohatě lemowaným, we lněné wlásence, onaž růžo-
wau geho twář kadeřemi obwjgela, na kozlíku seděl, a
wedlé něho hladký dánský pes. Dwa flužebnji w krá-
sném oděwu w zadu na kolesnici ſtáli, za obhraublé, dj-
lem i pozlacené třapce se držjce. Ba i koně udidla swá
hryzli, ſſige wypjnali, a očima točili, wje než ginj
koňowé, buď proto že se gjm také něco z pýchy rodové
bylo dostalo, anebo že tužegi než gindy byli w uzdu po-
gati.

Musil gsem se podiwiti způsobu, gačým se toto
ſkwělé panstwo u wrat kostelnjch diwákům wygewowalo.
Guž i to obracenj okolo rohu bylo wyměřeno a wypoči-

32

táno, rowněž i práskání bičem, popausštěnj a zdržowá-
nj koňů, lihotání pochew, a rachocenj koles po křemenj.
Toto bylo pro kočjho okamženj wsseliké sláwy. Koně
byli odměnně poháněni i zdržowáni, až se opěnili. Tu
potom kopyta w hrdém poskoku wysyko wyhazowali, při
kazdém kroku křemenj odmetagjce. Wesňané, kteří klid-
ně ku kostelu se taláceli, tu prawo, tu na lewo se roz-
ráželi, s němým obdiwowánjm zewlugjce. Před wra-
ty kočj koňmi tak prudce trhl, že se pogednau zastawi-
li, a téměř na zadnj nohy napadli.

Teď služebnjci sšipkau sletěli, rozewřeli dwjřka,
sklopili stupky, a wssechno připrawili, čeho třeba bylo,
aby ta wznessená rodina na zem sestaupila. Neyprwě wy-
strčil starý kupec swůg čerwený kulatý obljčeg ze dwjřek,
pohlédage kolem gako muž, we sboru kupeckém pano-
wati, a trh gednjm pokynutím říditi nawykly. Po něm
wystaupila choł geho, dobře wyhližegjci, wytylá, po-
hodlná ženstina. Na nj se w prawdě málo pýchy ge-
wilo. Byla žiwý obraz pohodlného, poctiwého, oby-
čegného požjwánj. Dobře se gj we swětě wedlo, i mi-
lowala tedy swět. Měla hezké sšaty, hezký dům, hezký
wůz, hezké děti; wše wůkol nj bylo hezké; neměla co
dělati, než we woze gezditi, známé nawsstěwowati, a
potěssenj požjwati. Žiwot gj byl gako wěčný swátek,
gediný dlauhý hod Božj. —

Dwě dcery po těch statných manželích následowa-
ly. Byly hezké, ale w gegich obljčegi cosi hrdého, py-
ssného bylo, genž wraucné obdiwowánj schlazowalo, a
diwače ku přjsněgssjmu skaumánj ponaukalo. Byly až
příjliš podlé mody oblečeny, a ač nikdo bohatost gegich
oděwu zapjrati nemohl, předce otázka se naskýtala,
zdaliž se ku prostotě kostela wesnjho hodil. Pyssně wy-
ſtaupily z kočáru, a řadami sedláků kráćegjce, nezdály
se ani hrubě země se dotýkati. Běžně se ohljžegjce spro-
ſte twáře sedláků přebijaly, až rodinu zemanskau užře-
ly: tu hned neyhlubſſi a neyſswárněgſſi poklony dělaly,

33

které ale takowým způsobem byly opáčeny, že se z nich
patrně widělo, že gen powrchně známy s nj byly.

Nesmím opominauti o dwau synech toho zmáhajícího se měststana zmínku učiniti, kteří we skwoštne kibitce, gezdce před sebau magjce, ku kostelu přigeli. Byli dle neynowěgších předpisů kroge ustrigeni, se wssj onau maličerností w oděwu, giž na těch widjwáme, kteří přjsně kroge ssetřiti we wssem se snažugj. — Zůstali zcela řtanau, a každého, kdo se k nim přiblížil, tak měřili, gakoby uwažowati chtěli, zdaliž i on gaké pozornosti hoden gest; fami s sebau ale nemluvili, leda že si náhodau některau modnau propowjdku řekli. Tak se i uměle pohybowali; nebo tělo gegich dle chuti toho dne wssj nenucenost a prostotu bylo odložilo; a čím wjce uměnj snažilo se dle mody ge udokonaliti, tjm wjce příroda swé newyšlowitelné wděky gim odnjmala. Ráz gich obličege byl dosti sprostý, gako u lidj k obecného žiwota prazcem wychowaných, při tom ale měli pohled hrdý, gakýž člowěku dobrého mrawu zhola má býti neznámý.

Wypodobňuge tyto rodiny, zabral gsem se trochu
do drobností, poněwadž gsau tussjim ukázka powah w
kragi welmi zhušta se nalézagících — skrowné welikostí
a hrdé nepatrností. Nowázím si titulů ani hodností,
negsauli s prawau sslechetností duffewnau slaučené; ale
pozorowal gsem, že w zemjch kde se tyto umělé roz-
djly nalézagj, neywyššíj třjdy wždy nevyzdvořilegší a
nevskromněgší bywagj. Ti kdo swého stawu si gi-
sti gsau, zřejdka ginému w geho ublížugj; naproti tomu
ale nic nenj tak nepřjgemného, gako hrdost sprostého
člowěka, který pokořowáním bratra swého sebe wzněsti
usiluge.

Postawim tu tyto rodiny tak proti sobě, také o
rozličném gich chowánj w kostele zmjniti se muším. Ro-
dina zemana byla tichá, oprawdowá, pozorowá. Ne
snad proto, žeby audowé gegj nad mjru pobožni byli, ale
gich chowánj gewilo k poswátným předmětům a k mjstu

3

34

poswátnému uctiwoſt, která -s dobrým zwedenjм neroz-
lučitelně spogena gess. Druži ale byli w uſtawičněm ne-
pokogi, uſtawičně wespolek ſſeptagjce: i bylo na nich zná-
ti, že wědj kterak pěkně gsau wyſtrogeni, a gak mno-
ho ſi na tom zakládagj, býti předmětem obdiwu celé o-
sady wesnj.

Sám toliko ſtarý pán zdál se oprawdowě bráti po-
djl na ſlužbách božjch, gakoby celau tjži modliteb za swau
rodinu na ſebe bral, a co swjce rowno stoge, tak na hlas
knězi na modlenj odpowjdal, že geho po celém kostele ſly-
ſſeti bylo. Patrně gſem poznal, že byl z oněch loyalnij
lidj, u nichže církew a král na wrchu stogi, kteří božſtwo
gako k ministerialnij ſtraně náležejci powažugj, a nábo-
ženſtwj za wýbornau wěc magj, která se ochraňowati a
podporowati muſj.

Že tak hlasně pobožnost ſpolu konal, tussjim zvlá-
ſſtě to se ſtáwalo, aby sproſtěgſſim lidem přjklad dal, a
gim ukázal, že lidé gako on, mocnj a bohatj, předce nad
náboženſtwj negsau powýſſeni; tak gako gſem někdy gi-
ſtého zpráwce, poljwkau želwowau nabubřeleho widěl,
který weřegně taljř žebrácké poljwky gedl, a při každé
lžjci mlaskage, hlásal: „To že gess wýborné gjdlo pro
chudě!“

Po ſlužbách božjch pospjchal gſem, abych uwiděl
sbor při wýchodu z kostela. Mladj zemané a gegich ſe-
ſtry, poněwadž byl den pěkný, přjmo přes pole domů
ſſli, cestau se ſedláky rozmlauwagjce. Druži odesſli,
gako byli přiſſli,— u weliké ſlárě a ſkwoſtnosti. Wozy
až před wrata přigely, biče zapraſkaly, kopyta zadupa-
ły, pochwy ſe žableſkly.—Koně pártili, wesňané na pra-
wo, na lewo letěli, kola oblak prachu powzdwhihly a zpu-
pnělá rodina mžitkau gako wichrem zanessená zmizela.

Iſſc.

35

P o h ř e b.

Konage za chladných dnů owocného podzimku přijížti-
wau kraginau cestu, přigel gsem po ránu do wesnice, a
wozka zaštawil koně u studně, aby ge nápogem občer-
stwil. W tom se bral okolo mne pohřeb. За čer-
ným křížkem, gegž bělohlawý pacholjk nešl, sšel řádek
modlících se djtek se sškolnjm učitelem. Pak následo-
walo sšest děwčátek bje oděných s rozmarinowými wě-
nečky we wlasjch wpletenými. За nimi kráčel pastýř
duchownj, zármutek wážnau twáři gewě, a za njm ne-
slo sšest weských ginochů s kytkami rozmarinowými
w rukau rakew černým zastřenau pokrowem, na njž
kwětný wěnec se třášl. За rakwj pak kráčeli otcowé
a matky dědiny se syny a dcerami w hlubokém ti-
chu, často tešně wzdychajce a slzy s oči utjragajce ;
tak že se zdálo, že celý ten průwod šlegnau žalostj gest
naplněn.

Když tak na to smutné podjwánj hledjm, i sám
gakýsi zármutek cjtě, zaslechl gsem hluboké wzdechnutj
za sebau, a ohledna se, spatřil gsem střjbrowlasého kme-
ta, an pod zažlautlým gesenem před njzkým stogj dom-
kem s rukama sepatýma, a brzy na pohřeb, brzy k ne-
bi wzhledage těsně si wzdychá. I přiblížil gsem se k
němu, a tázal se, kdo to gest, gegž ku hrobu dopro-
wázegj.

Ach, milý pane! — wzdechl stareček a weliké dwě
slzy mu w oči wstaupily — to ge neylepši mládenec z
3*

36

nassj wesnice a musel skrze zločinstwj bezbožného člo-
wěka tak brzo swět opustiti, a negenom on sám, ale
i djwka, kterau gsme wssickni rádi mjwali. Gá žá-
dal starečka, aby mi tu přjpadnost wyprawil, a on
fednuw se mnau na lawičku před domkem, takto po-
čal:

Budeť wám powědomo, že s hodinu cesty odtud
we městečku B. lázně gsau, do kterých každé léto z
blízka i zdaleka mnoho bohatých lidj přigjždj. Mno-
zj z nich nawstěwugj nassj wesnici a procházjwagi se
po nassich lučinách, když klidjme sena, a po niwách, když
žnem požehnané obilj. Často se i mnohému u nás za-
libj, a on nagma byt u některého sauseda, ztráwj zde
s námi celé léto. Wloni sem přissel hned s gara ma-
dý cizinec, a nagal si byt tamto w tom domě, co ty tři
ljpy před njm stogj. On se wydáwal za syna bohaté-
ho kupce z města W** a my gsme tomu wssickni wě-
řili, nebo podlé geho sſatſtwa a autrat nebylo k pochybo-
wanj, že gest syn bohatých rodičů.

W onom wedlegſjim domě, co naprawo stogj, mě-
la wdowa dceru, řjkali gj Justinka. Celá wes gi mi-
lowala, nebo byla djwka dobrého ducha, pilná a flu-
ſsná. Bylo gj teprw sedmnáct let. Gi si chtěl wzjt
mládenec, gegž nynj ke hrobu nesau, hodný syn řád-
ných rodičů, řjkali mu Bohumjr. On gi měl welmi
rád, a gak se zdálo, i ona geho. Každý měl srdečnau
radoſt, kdo ty dwa krásné lidi spolu gjt, neb w hospo-
dě tancowat widěl, a myslili gsme, že budem na podzim
ſlawit gegich ſñatek. Ale ginák se ſtalo. Tomu cizin-
ci se Justinka libila, a on hleděl gi podwěſt. K tomu se
dala přiležitoſt na zahradách, které za oběma domy gsau.
Tam on se procházjwal a při kytáře zpjwáwal. Ju-
ſtinka neg poslarcháwala, a brzv počali spolu přes plot
rozpráwět a žertowat, a tak nesſkastná známoſt mezi ni-
mi powſtala. Gá gſem to často z mé zahrady pozoro-
wal, ale bohužel! nenapadlo mi, žeby z toho něco tak

36

zlého mohlo pogjti, nebo ten člowěk se zdál býti wijd-
ný a dobrého srdce. On gi přinássel dary a slibowal
té lehkowěrné djwce, že si gi wezme. Tak získal gegj
srdce a — připrawil gi o čest. Justinka počala brzy
poznáwati, čeho se dopustila. Ale auzkost gegj teprw
nastala, když cizinec k odgezdu se chystal. On gi arci
těffil, že pro ni brzo přigede, ale ona nemohla se tjm
spokogit, a on gi posléze namluwil, aby s njm tagně
odgela; slibowaw, že gi w městě zatjm, než se potře-
by ke sňatku připrawj, u swých přibuzných zaopatřj,
k čemuž Justinka konečně ze strachu před budaucnostj
swolila, a gednoho gitra žádného z nich zde wjc neby-
lo. Wsseko poptáwanj po nich bylo na darmo.

Swůdce, když přigel do hlawnjho města, uwedl gi
tam k gedné ženě, která chlipnostem byt dáwala, na-
wstěwowal gi po několik neděl pro swau prostopássnost a
těffil gi gesstě pořád, že si gi wezme. Ale nagednau
přestal k nj chodit, a ubohá, nezkuffená djwka počala te-
prw nynj podwodu se strachowat. Minuli týhodny, mi-
nul pak i celý měsíc, a domnělý ženich se k nj nenawra-
cowal, a ta stará bezbožnice, co gi přechowáwala, chtěla
na nj plat za byt a za strawu. Dna, nemohauc gi za-
platit, musela gi wsse, co měla, i swůg oděw dát, a ny-
nj teprw bjda gegj nastala; nebo kam se měla cti zba-
wená a gen napolo oděná w cizjm mště podět. Ale na
tom nebylo gesstě dost. Wečer přiffli dwa drábowé a
oznámili gi, že musi hned s nimi git, a uwedli gi podě-
ffenjm polomrtwau do wězenj. Když noc w ukrutném
strachu ztráwila, byla ráno dowedena před auřad, a wy-
flýchána z ohledu toho cizince; a brzy s užásnutím se do-
wěděla, že to zločinec, genž tam za Reynem kdesi u
penězoměnce we službě byl, okradl kasu a sem uprchl.
Pak po mnohém wyssetřowanj a dotazowanj dodal gi
auřad práwnjm průwodem domů, načež ona hanbau a
bjdau ufaužena, se rozstonala a umřela.

39

Rosenberské kroniky krátký a summownj
wýtah,

sepsaný na konci léta 1609 w Třeboni

od Wáclawa Březana,

pošlednjho archiváře Rosenberského.

(3 původnjho rukopisu spisowatelowa, zachowaného w archivu záme-
ckém w Gindřichowě -Hradci.)

Historii o tom w králowstwj Českém neyslawněgssjim
a neystarožitněgssjim Rosenberském rodu w krát-
kosti wytáhnauti umjníw, předně práce této swé příčin
dotknu; pak i hned k historii přistaupjim. Prwnj gest,
že wsseliký skrowný spis, pořádně a zprosta sepsaný, i
ke čtenj způsobněgssi bez teskliwosti, i k wyrozuměnj a
spamatowanj přjhodněgssi gest nad obsfjrné sepsanj; dru-
há, poněwadž Corpus též historie weliké domu Rosen-
berského, genž z originálů na wětssjim djle zbírá se, a słowo
od słowa přepisuge, prostranněgssjho času k dokonánj po-
třebuge; třetj, wyhledáwá toho strom Rosenberský,
odemne wyrýsowaný, w kterémž netoliko linea Rosen-
bergica ascendens, přes půl páta sta let, ale také s
týmž domem spřízněnj rodowé králů, knjžat, hrabat, pa-

40

nů, s pilností položení gsau; kteréhožto k wyswětlenj compendium tohoto potřebj bude.*)

I.

Předně o tom starožitně slawném a sſlechetně zachovalém rodu wěděti ſlussi: že předek neyprvněgſſi, kterýž do kraginy české ze Wlach přibral se, byl knjže Urſinus, gménem Wjtek; gakož toho potwrzugj i páměti listownj, i neyprvněgſſi hradowé od něho založenj, (Wjtkůw hrad neb Witigenhausen, Witignaw, Witoraz 2č.), i gméno patronymicum gegich, že od něho ſlauli páni Witkowci.

Po několika pak wěcích, když netoliko hornatiny w těchto ſtranách okolo Krumlowa, ale i krag ten při řece Wltawě od rodu toho osazen byl, a ten ač byl rozsſijvil se, wſſak potom zase ſessel: takže giný pan Wjtek, rod swůg chtěw dlauhowěčně w swornosti zachowati, pateru růži mezi pět synů swých, čtyrem řádně z manželského lůže posſlým, neyſtarſjmu Gindřichowi zlatau w modrém poli, po něm druhému Wilémowi bjlau w červeném poli, třetjmu ſmilowi modrau w zlatém poli, a čtwrtého Woka gménem při růži přirozené čerwené w bjlém poli zanechaw, (z nichž pátý Sezima, byw z neoddáwané, černau růži obdržel), rozdělil; a podlé sſtjatůw těch rozdjlných růži též panstwj rozdjlná, prwnjmu Nowodomské neb Hradecké, druhému Landsſteinské a Třebonské, třetjmu Strážské a Byſtrické, čtwrtému Rosenberſké a KrumloWSké, a pátému Ausſtécké, připadla, a tudy paterý rod panůw s růžemi rozdjlnými půwod swůg

*) Wlz rodopisnau tabuli ke swazku tomuto přidanau. Pro uſſetřenj zde mjſta podáme některá poznamenanj swá o ſpisu tomto a geho ſpisowateli w přijſtjim swazku. J. P.

41

wzal, totiž panůw z Rosenberka, z Hradce, z Landsstei-
na, z Stráže a Ausſtěckých. Z nichž gedenkaždý swá ſta-
rodálnjí ſjdla a panſtwj gměl ; a wſſak při ſamých pá-
njch z Rosenberka gakožto principáljch neywětſſi pod-
ſtata a zřižjenost domu, kteréž druzj neměli, zůſtala. Než
Ausſtěčtj ti pobočnj před některými ſty lety ſessli; a pá-
ni Stražſſtj opanowawſe Ausſtj ſjdlo gegich, také Au-
ſſtěckými gmenowali ſe; kteřij až posawad trwagj.

Léta páně 1150 giný pan Wjtek¹ z Rosenberka,
giž několiký, byl pánem na Rosenberce i na Krumlowě,
za knjžete Wladisława a potom krále Českého w počtu
druhého. Ten zplodil dwa syny, Wjtka² a Gin-
dřicha.⁴

Pan Wjtek² ten byl pánem na Rosenberce l.
1190 až do léta páně 1222, za kralowánj Přemysla
prwnjho, krále českého třetjho. Manželka geho byla N.
hrabinka z Šwarcburku³), s njž zplodil syny čtyry
a dceru Aněžku,¹¹ kterauž sobě pogal k manželstwj
pan Bawor druhý z Strakonic. Oba dokonali běh swůg
před l. p. 1262.

Bratř j též panj byli: a) Mikuláš,⁶ ten byl
bisſupem Pražſkým l. 1239, a umřel l. 1258. b) Bo-
reš⁷ neb Burian, ſjdlo swé měl na Rosenberce; byl
neywěſſi komornjKRálowstwj českého l. 1253. c)
Wok,⁸ marſalek králowstwj českého; o tom na swém
mjſtě obſſjrněgi. d) Wjtek,¹⁰ panowal na Při-
benicjch, nedaleko Hradisſtě hory Tábor, před l. p.
1262.

Pan Gindřich,⁴ druhý syn páně Wjtkůw, na
Krumlowě panstwj držel. Synowé geho: Budwog,¹².
Wjtek¹⁴ a Milota.¹⁶

Budwog, neb Budiwog,¹² držel také Hlubo-
ků a město Buděgowice, genž tehdáž Budwogenice ſlau-
ly. Byl wladářem l. 1263, po ſmrti pana Woka ſtrey-
ce swého. Geho manželka byla panj Perchta¹³ z
Skalice, s njž zplodil ſyny:

42

a) Záwisse,²⁰ rytjře a pána wznesseného, genž se
psal „z Falkenssteina", a ten měl neprwé za manželku
králownu Alžbětu, ginák Kunhut,²¹ Rosislawa
krále Bulgarského dceru, pozůstalau wdowu po Přemy-
šlowi králi českém druhém. Zplodil s nj syna Jana
Záwisse.³⁹ Druhau manželku pogal l. 1285 kněžnu
Gitku²² mnissku z klásstera S. Frantisska w Praze,
sestru Ladišlawa krále Uherského; s njž také zplodil sy-
na M. Umřel pan Záwiš l. 1290, 21. Srp., a w
klássteře Wyssebrodském pohřben. Pisse Ebendorfer, že
při té bitwě u Znogma mezi cjsařem Rudolfem a Otto-
karem králem českým l. 1278 zběhlé, pan Záwiš žád-
né řtraně nepomáhage, měl s přátely swými gjzdy do-
bře opatřené dwa tisjece konj.

b) Wjtk,²³ c) Woka,²⁴ a d) Čeňka,²⁵
genž umřel l. 1290. Ti psali se z Krumlowa, a při
panu Záwissowi tuhé protiwenstwj wystáti mušili.

e) Budwoge²⁶ a f) Hindina²⁷ (Hrdoně?);
o těch dwau wjce nenacházjm, než že žiwi byli s přede-
psanými dwěma il. 1306. Sestra gegich N. byla man-
želka pana Hynka Krussiny z Lichtenburka.

Wjtek,¹⁴ bratr Budwogůw; panj manželka geho
byla Svbilla¹⁵ z N., s njž zplodil dwa syny, Gin-
dřicha²⁹ a Woka;³⁰ a ti titulowali se též z Krum-
lowa l. 1281. Pan otec gegich byl gesstě žiw 1277
léta. Pan Milota,¹⁶ heytman markrabstwj Moraw-
ského.

II. O panu Wokowi, fundatoru klásstera
Wyssebrodského.

Pan Wok z Rosenberka, wnuk Wjtka pře-
depsaného a syn Wjtka po něm psaného, byl marssalkem
král. Českého, i také neywyšším heytmanem w Ra-
kausjch, Štyrsku a Korytanech; netoliko w pokogných
politických wěcech pán prosslý a zpráwný, ale i w bo-

43

gjch. Ten l. 1256 do Bawor wpadw, až po Burg-
haus zemi pohubil; i giné mnohé wálky wedl.

Od krále Přemysla II. s rodem swým nad giné
pány zemské wywýssen: 1) aby po králi purkrabě zem-
ský a prwnj executor nad bezprawnjky a sskůdci, budte
oni gakéhokoli stawu, byl, gich dobýwal, trestal, i po-
prawiti nad nimi dal; 2) w statky gegich se uwázal
a ge držel bez překážky, a nepostupowal leč králi, wssak
nákladů a sskod neyprwé s wynahraženjm.

Klásster Wyssebrodský léta páně 1259 u prostřed
zbožj swého dědičného, při pomezj Nakauském, založil a
bohatě nadal; i radau a pomocí swau k tomu wedl, že
po slawném wjtězstwj krále českého nad Belau králem
uherským obdržaném, od téhož Přemysla krále Českého
klásster swaté trnawé Koruny léta páně 1263 wyzdwi-
žen a hogným zbožjm nadán. A poněwadž w panstwj
panů z Rosenberka týž klásster založen, král za tau
přjčinau panu Wokowi a rodu geho ochranu téhož klá-
sstera zanechal.

A když pan Wok w starosti wěku swého do města
Grácu w zemi Štyrské z powinnosti uřadu swého při-
gel, tam se roznemohl; a w nemoci té předučiniw pěk-
né a obssjrné o dětkách, manželce, přáteljch i wssem swém
zbožj porjzenj, tam žiwot swůg l. 1262 u vigilii Sw.
Trogice dokonal. A wssak télo geho odtad do klásste-
ra Wyssebrodského, kterýž založil, přewezeno a tu po-
chowáno.

Manželka páně byla panj Hedwika HRabinka z
Šamberku, dcera pana Gindřicha z Šamberka,
wdowa po panu Gindřichowi z Kůringu; giž stařec mla-
dici pogaw, zplodil s nj dwa syny, pana Wjtka¹⁷ z
Rosenberka, genž umřel l. 1277, dne 22. zářj, a pana
Gindřicha¹⁸ tudjž psaného. Panj matka gegich po
třetj wdala se zapana Fridricha z Štubenberka, a umře-
la l. 1315, dne 13. unora.

44

III. D panu Gindřichowi.

Pan Gindřich,¹⁸ syn pana Woka předepsaného, byl za krále Wáclawa druhého; neyprwé držel auřad neywyššího komornictwí králowstwí Českého, a potom neywyššího purkrabstwí Pražského. Léta páně 1300 panj mateč swau Hedwiku hrabinku z Šamberka náležitě opatřil, daw gj dědičně zbožj Plessberské w Rakaušich; než Stropnické a Eibenssteinské do smrti toliko k užijwanj. Okolo toho času pan Jarosław z Šternberka tomuto panu Gindřichowi, gako přednjmu auřednjku a raddě krále Wáclawa, podlé téhož krále se zapsal, že krále za pána swého, a pana z Rosenberka za swého dobrého přjtele mjti, a s nimi w dobrém pokogi a frozuměnj zůstáwati chce.

Léta páně 1307 knjžeti Rakauškému Rudolfowi prw-njmu, wolenému králi českému, proti panům gemu od-porným, kteří ho za pána mjti nechtěli, bogowati pomá-haw, mezi ginými pana Bawora Strakonického na Ho-raždowicích oblehw, swau důmyslnostj k tomu přiwedl, že Bawor mu hradu Zwjkowa, gegž od Rudolfa i od otce geho krále Albrechta sobě odewzdaný majestátem měl, na ten způsob, aby tak dlauho geg držel, dokudžby w zámek Raks a panstwí geho w Rakaušich uweden ne-hyl, postaupil, a sám při Horaždowicích zůstal. Na tuž pewnost Zwjkow i potom Gindřich knjže Korytan-ské, dychtjcí též po králowstwí Českém, s Fridrichem mar-krabjm Mjšseňským ugcem swým, i k wynahraženjí sskod wálečných, panu z Rosenberka se zapšali. Na zbožj swé Křiwsaudowské s Janem biskupem pražským za zbožj geho Sepchowské směnu učinil l. p. 1307. S pil-nostj wěci zemské řjdě, a na wětssjim djle w Praze zů-stáwage na hradě pražském, roznemohw se l. p. 1310 den blahosławeného Prokopa wyznawače žiwot swůg do-konaw, ku pohřbu do klásstera Wyssebrodského dowezen a tam pochowán. Panj manželka geho byla p. Alžbě-

45

ta¹⁹ z Dobrušky ginak z Potenssteina, genž umřela
l. 1307; s njž zplodil syna pana Petra³¹ a panny
sslechtičny: Johannu,³⁴ Markétu,³⁵ Anéžku³⁶ a
N. N. o nichž njže.

## IV. O panu Petrowi mnichowi, pánu udatném.

Pan Gindřich předepsaný gediného syna zanechal, gmé-
nem Petra,³¹ gakož předoznámeno. Ten po učenj a po-
božnosti dychtiw, w wěku mladosti oblibowal sobě žiwot
duchownj, mnišský; pročež do klásstera swého Wysse-
brodskeho mezi bratry daw se, habit gegich na se wzal,
a pod poslussenstwim přewora, toliko gako laicus, za
některý čas zůstáwal, až streycowé geho, páni z Krumlo-
wa, Wok a Hynek o to se snažili, že kápi swiekw, wlá-
dařstwj domu swého ugal a se oženil. Král Jan zna-
menaw bohatého a podstatného geg pána býti, za hod-
né usaudil, aby ho k sobě spřjzněnjm naklonil: pročež
králownu Fiolu,³² ginák Alžbětu, kněžnu Těssinskau,
wdowu mladau, pozůstalau po králi Wáclawowi III.
gemu za manželku zašnaubil a dal, léta páně 1316. Ta
umřewsi bez dědiců druhého roku, den S. Mataussche ewan-
gelisty, w klássteře Wyssebrodském pohřbena. Pan Petr
s králem tak zpřízněný wěrně mu slaužil, a proti němu
spuntowaným a odbogným panům odpjral i wálečil; což
při něm král oblibowaw, na auřad neywyššího komor-
nictwj králowstwj českého geg dosadil. Byl w dobrém
přátelstwj s panem Gindřichem z Lippého a přátely ge-
ho, takže mezi sebau učiniwse confederacj a punt, listow-
ně geg i pečečmi swými s obogj strany ztwrdili l. 1316.

Léta Páně 1318 pan Petr podruhé ženil se, po-
gaw sobě za manželku sslechtičnu Kateřinu,³³ pana
Benesse z Wartenberka, a panj Doroty z Dubé dceru,
s njž zplodil syny: Gindřicha, Petra, Oldřicha,

46

Jozsza a Jana; dcery: Kateřinu, Mecelu,
Annu a N. N. O těch wssch njžegi dotkne se.

Král Jan měw newoli s Wilémem z Landssteina,
za příčinau některých statků, žádaw aby mu od Land-
ssteinského byly postaupeny; pan Petr z Rosenberka o
pana Wiléma gako streyce swého ugaw se, i proti krá-
li posilu měw od Fridricha, knjžete Rakau ského, pozdwi-
hl se, královským lidem sskodil, a město Buděgowice
oblehl, až král Rjmský Ludwik to nepřátelstwj mezi
králem Janem a pány zemskými w Domazlicjch spoko-
gil, a strany w mrw uwedl.

Když bylo taženj do Frankreichu, pan Petr s krá-
lem Janem gew na pomoc králi Franskému Valesiowi,
wálku wedaucjmu proti Eduardowi III. králi anglickému,
do přednjho haufu s koněm swým wskočiw, korauhew
ssturmfán řečený fendrichowi mocj wydřew, zlámal, a
z wogska se zase udatně probil; na čež se král Jan s
králem Franským djwali, a nad tjm weliké zaljbenj mě-
li; nebo tudy nepřátelům srdce wzato, a straně geho po-
sila a sláwa dána, za kterauž příčinau poteykánj rozě-
sslo se. Pro to hrdinstwj welikými milostmi i dary od
krále Franského i krále Jana pan Petr udatný obdařen
a nade wsscky pány České zwýssen. Wládl takměř wss-
mi horami zlatými w Čechách, a gich užjwal. Item,
zapsána mu w mnohých kragsch odaumrt, i celé weywod-
stwj Nowoplzeňské, forssterstwj Kameyské. Dostal i zbo-
ži Zbirozského s třidceti wesnicemi, Chausnjka, Žuželi-
ckého pans twj, Baworowského zbožj zč.

Nacháži se i to, že k městu Mecu (wssak za gakau příčinau a kterého roku, toho gesstě z letopisů gsem ne- wyhledal) wogensky z Čech na rozkaz králowský táhl, a ssťastně domů nawrátil se.

Léta Páně 1341 týž pan Petr z Rosenberka gel s
králem Janem do Wlach, a tam w městě Astu s Bol-
zem knjžetem Opawským o přednost a starožitnost rodu
pohodl se. A to se takto zběhlo: Když Bolek po něga-

47

kú wěc, měw gi králi podati, při loži králowském na sto-
le ležjcj, wstaupil a přes podestlánj králowské fſel, ne-
ſsedw okolo lože; pan Petr z Rosenberka, gako neywyſ-
ſſi komornjſ králoWSKÝ, potreſtal geg: kterak to nemau-
dře udělal, a kde se tomu učil? A Bolek mu odpowěděl
těmito ſlowy: Co ty mne máš naprawowati? nebo le-
pſſi gſem než ty; gá wjm dobře, co mám činiti. A pan
Petr odpowěděl: křiwdu mluwjš; gá gſem tak dobrý
gako gſi ty, i lepſſi než ty. Král ſlyſſew to rozkázal ſe
gim ſpokogiti, že potom o to chce mezi nimi rozefznati.
Když paſ král do Čech přigel, a ſtrany wyhledáwaly,
aby král nálezem sprawedliwym w tom ge podělil, král
uſlyſſew swědomj pana z Rosenberka o ſodu geho od knj-
žat Ursinu k němu wyſlaných, pana z Rosenberka za
pána z knjžat Ursinowských ze Wlach poſſleho s předky
geho ſeznal, i majestátem swým wyſwědčil; a ſtranám
poručil, aby gedenkaždý při swém ſtawu, obdarowanj,
miloftech, a weyſadách swých, w mjru a w lásce na bu-
daucj čaſy zůſtáwali. Stalo ſe w Praze léta Páně pře-
depſaného, den S. Kiliana.

Týž pan Petr Krumlow za město wyzdwił, a zdmi
ohradil, i grunty k němu negedny obrátil; a mnoho ko-
stelů wyſtawěl; hogná nadánj na duchownj a chudé lidi
učinil.

Zpráwu domu s ſebe ſložiti měw, porjjenj učinil,
a uſtanowil mocnau otcoWSkau wládařku panj manželku
ſwau, přidaw gj k radě a ku pomoci Bertolda a Čeňka
pány z Lippého l. p. 1347. ſám ſe do kláſſtera k prw-
něgſſjmu ſtawu nawrátil, w něm nábožně ſetrwaw, a na
druhý rok den S. Calixta žiwot dokonaw, k předkům
swým přiložen. Manželka geho po něm gessť ofm let
žiwa byla.

Seftry pana wládaře předepſaného byly: panj
Johanna,³⁴ manželka pana Jana z Michalowic, a
proto ſlaula z Michelsperku. Umřela léta páně 1317
3. Februarii, a pochowána w hrobě otce ſwého w klá-

48

ssteře Wyssebrodském. Panj Markéta,³⁵ wdaná za
pana Bawora třetjho z Strakonic. Umřela l. 1357 u
vigilii S. Wjta. W témž klá$sće pohřbena. Panj
Anéžka³⁶ dostala se za manželku panu N. z Lippého.
P. N. wdala se za pana Jana z Plumlowa ginák z
Krawař. P. N. dostala se za pana N. z Welessjna
ginák z Waldssteina, genž užjwal lwa w erbu.

V. O panu Oldřichowi a pánjch bratřjch
obnowowateljch domu Rosenberského.

Ačkoli předepsfaný pan Petr udatný několik synů
zanechal, wſſak od gednoho toliko kmen Rosenberský
swůg dalſſi zrůſt wzal, gmenowitě ſkrze Oldřicha;⁴⁵
kterýž ſobě za manželku pogal panj Alžbětu⁴⁶ z War-
tenberka, genž umřela l. p. 1387, den S. Rehoře; a
zplodil S nj syna Gindřicha a dceru pannu Annu⁵⁷
a Anéžku⁵⁸.

Týž pan Oldřich táhw na wognu při cjsaři Karlowi
IV., na pomoc králi Franskému, wálčejmu proti An-
glickému králi, hrdinsky a zmužile ſobě počjnow, knjže
gedno znamenité a přednj z wogſka nepřátelstěho gal,
před cjsařem pánem swým postawiw, Geho Milosti da-
rowal; za čež sſtědře od G. M. cjsařské darowán.

Ten wladářstwj ugal po ſmrti pana Josſta bratra
ſwěho l. 1369. Spolu se pány bratřjsi swými w
swornosti a lásce bratrſké se ſnáſſewsſe, dwa hrady neb
pewnosti, geden řečený Helfenburg, půl druhé mjle ode
wsy Witěgowic wzdálj; a druhý, genž Maidſſtein, gi-
nák Děwěj kámen slowe, mezi Buděgowici a Krumlo-
wem, nad řekau Wltawau, založili, a z gruntu wysta-
wěti i zpewniti dali.

Léta Páně 1356 wzniklo nedorozuměnj ſſkodné
mezi cjsařem Karlem IV. a pány z Rosenberka za
tau přjčinau, že cjsař k zwůli swé a myſliwosti chtěl
dosáhnauti leſu Brandeyského; a páni z Rosenberka

49

bywſſe poručnjci ſirotků z Michalowic, gimž ten les ná-
ležel, nechtěli tomu mjſta dáti, tak že král proto rozhně-
wal ſe, a w Plzenſſtě wogſkem swým panům Kosenber-
ſkým ſſkoditi počal. Páni také nemefſkali rownau mě-
rau králowſkým odplacowati; a w tom obeſlali wſſecky
přátely swé, též arcibiſkupa, pány zemſké a rytjře ztjžiw-
ſſe a taužiwſſe gim, gaké bezprawj od krále ſnáſſegj, a
za gakau přjčinau. Arcibiſkup s ginými pány zemſký-
mi o ně ugali ſe, a k cjsaři geli, w ponjžené poddanosti
králi předloženj učinili, proſjce Geho Miloſt, aby od před-
ſewzeti swého upuſtil. I obdrželi to, že král neprodlé-
wal poručiti, wogſku swému ſe spokogiti, a se pány z
Rosenberka w mjr wſtaupiti, i majestátem swým ho po-
twrditi ráčil.

Léta páně 1360 páni bratři z Rosenberka, Petr,
Josſt, Oldřich a Jan, obnowili zějzenost domu swé-
ho ſtarodáwnj, spůſobem knjžeckým: aby w témž domu
geden wladaril, a ginj aby njm se zprawowali, proto,
aby w podstatě a trwanliwosti swé zůſtawati mohl; což
tak poslaupně wżdy až do těchto časů trwalo a trwá.

Okolo léta páně 1387 hrabata Šamberská měwsſe
newoli s Albrechtem knjžetem rakauſkým, tak že wogen-
ſky proti ſobě powſtali: páni z Rosenberka a páni z Hrad-
ce pomáhali hrabatům gako přátelům swým, a knjžeti
ſtatečně bránili ſe; až král Wáclaw mezi ſtrany włožil
ſe, že ge spolu smluwil na ten spůſob: aby knjže panům
z Rosenberka k ruce Ewerdingu s ſtaupil, wſſak z něho
Šamberským aby pomoci nečinili; wězňové s obogj ſtra-
ny, aby puſſtěni byli; Šambersſtj aby knjže za pána
swého zemſkého poznáwali a podnikli.

Tjž páni bratři z Rosenberka čtyry kláſſtery: dwa
w Krumłowě, geden pro bratry Sw. Frantiſſka 1.
1357; a druhý pro mniffky S. Kláry 1. 1361; třetj
w městě Třeboni kanownjku řádu S. Augustina 1.
1367; a čtwrtý pro paustennjky S. Pawla na pausſti
Witkowa Kamene bljžko městečka Frümburka, genž po-

4

50

tom Heraffel nazwáno, založili a wystawěti dali. Též i
ſspitál pro pautnjky České w Rjmě wyzdwiſhli a nadali.

Pan Oldřich předepſaný měw sobě ſpolu ze panem
ſynem swým od panů bratři swých gisſými ſmlauwami
a zápisy wſecky ſtatky odewzdané, když swé pány bra-
try přečekal, také w wěku ſtarém poſtawen byw, pořj-
zenj křeſtanské na přátely swé, ſlužebnjky i na chudé li-
di poddané pamatowaw učinil, žiwot w pánju Bohu do-
konal létu páně 1390 den S. Wáclawa, a w kláſſteře
Wysſebroſkém pohřben.

O giných geho pánjch bratřjch také krátce
položj m.

Pan Gindřich,⁴¹ neyſtarsjí bratři swých, s pa-
nem Heřmanem mladſſim z Milčjna, ginák z Talenberka,
táhſſe na wognu do Frankreichu, při králi Českém Ja-
nowi u města Kresciaku s králem swým, s mnohými u-
datnými vytjěži, i panem Plichtau z Žerotjna, w tom bo-
gi padli, l. páně 1346 den S. Ruffa.

Pan Petr<sup>12</sup> oblijbil ſtaw duchownj, byl probosſtem
kaply králoWSKé Wſſech Swatných na hradě Pražſkém; kdež
nábožně léta swá ztráwim, běh swého žiwota dokonal,
léta páně 1384 den S. Edmunda. Mnohé ſſtědré al-
mužny činil, i pro chudé ſesslé kněži dům gdauce k klá-
ſteru Třebonskému na lewé ſtraně s kapličkau wystawě-
ti dal.

Pan Joſſt,⁴³ wládař domu Rosenberſkeho léta
páně 1349, byl neywyſſijm komornjkem králowſtwj če-
ſkeho. Umřel léta páně 1369 na den S. Jana křtite-
le, a pochowán w kláſſteře Wysſebroſkém. Manželku
ſobě pogal panj Aněžku⁴⁴ z Waldſee, genž učiniwſi na-
danj na kazatele kóstela KrumloWSKého, i na wyzdwiženj
tudjž kláſſtera panenského, potom léta páně 1402 dru-
hý den po Sw. Servaciuſowi umřewſi, ku panu man-
želu swému přiložena.

51

Pan Jan⁴⁷ za císaře Karla čtwrtého w saudu zem-
ském sedal, a w nálezích negedněch gmenuge se. Sjdlo
swé měl na Krumlowě l. 1386. S knězem Petrem
bratrem swým, Třeboň za město wyzdwihl l. p. 1376.
Umřel l. p. 1399 den Sw. Gilgj, a w Třeboni pocho-
wán. Manželku měl panj Alžbětu⁴⁸ hrabinku z Hal-
su, genž umřela léta páně 1394 5. dne měsíce prosince,
a tudjž pohřbena.

Seslry předepsaných panů Rosenberských: panj Ka-
teřjna,⁴⁹ wdala se za pana Giřjho z Sternberka. Pa-
nj Anna,⁵⁰ manželka pana Gindřicha z Lippého, genž
wystawěla klásster panenský w Krumlowě. Panj Me-
cela,⁵¹ manželka pana Jana landkrabj z Leuchtenberku
a hraběte z Halsu. Umřela léta páně 1300 dne 3.
Octobris. P. N. za pana Bočka z Kunsttatu manžel-
stwjm dostala se při létu páně 1360. P. N. wdána za
pana Heřmana z Potenssteina.

VI. O panu Gindřichowi z Rosenberka
pánu mocném.

J w rodu tom slawném panů z Rosenberka diwná
Boži providentia spatřowati může se ; že někdy geg
pán Bůh rozssjěil, a i hned zas zaužil. Přjklad něko-
likrát w historii a stromu tomto, a zwláſſt tuto ukazu-
ge se. Před tjm bylo pět panů bratřj; z těch, ač tři
manželky měli, wſſak nenachází se, aby gaké djtky po
sobě zanechali z geden z nich, gakož dotčeno, toliko syna
a dcerky po sobě zanechal, gmenowitě pana Gindřicha,⁵⁴
o němž tuto w krátkosti sepsánj učinjm.

Pan Gindřich byl nejprwě nejwyšſſim komor-
njkem králowstwj Českého, a potom nejwyšſſim purkra-
bjm Pražským za kralowánj Wáclawa toho gména IV.,
krále Českého. Měl dům swůg w starém městě Praž-
ském, na uhelném trhu starém, kudy se gde k zlaté wáze
neb swatému Hasſtalu. Gesſtě až posawád na bráně té-

4*

52

hož domu růže wytesaná na kameně spatřuge se. Při korunowánj králowny Sophie nesl korunu léta 1400. Před tjm léta páně 1392 s králem Wáclawem do Njſſe geti měw, poručil swá panstwj wſſecka, i při swau, kterau s Buděgowickými měl o ſilnice, meyta a grunty, panu Gindřichowi z Hradce. W nebytj geho w zemi ta pře od mjskodržjcjkrále, totižto: Jana, markrabj Brandenburského; Wolframa, arcibiskupa Pražského; a Hynka z Hohensſteina, sudjho králowstwj Českého, wyſlyſſana i rozefznána, totižto: aby Buděgowsſtj na ubljženj swobod obdarowáńj a práw ſtarobylých panů z Rosenberka i rytjřſtwa dále nic takowého před ſe nebraſli; nýbrž ku panům a rytjřům ſaſedſky a pokogně chozwali ſe, pod pokutau propadenj ſta hřiwen ſtřjbra do koſmory králowské. Ale Buděgowsſtj od swé wysokomyſlnosti a nepřátelstwj proti domu Rosenberskému puſtiti nechtěwſſe, potom k tomu pana Gindřicha, wládaře domu Rosenberského, když podruhě král Wáclaw gat, přiwedli, že města gegich oblehl, ge zſaužil, a k zápiſu připrawil na ten spůſob, že ſljbili po odtrženj od města na ubrmanskau wýpowěd ſe pánem ſe narownati, ſpokogiti, i cožby přečinili, ſkutečně wynahraditi. Okolo toho času týž pán dobyl zámku Humpolce, item hradu Kulweitu, a rozbořil geg.

Tomuto pánu země krále Wáclawa obſtaweného dwakrát k ostřjhánj podala. Gednau léta páně 1394, když ſkrze Joffa markrabj morawſkého, zpráwce králowstwj Českého, a heytmana Pražského i pány zemſké we dwoře swém bljzko Verauna gat; gegž z Prahy na swá panstwj wuždwihw, na hradjch swích, Přibenicjch, Soběſlawi, Třeboni, Maidsſteinu, Krumlowě a Wjtkowě Kamenu, w opatřenj měw, do Rakaus na hrad Wildperk panů Stahrenbergerů Kasspara a Gundakara, bratřj wlastnjch, obſtaweného dodal. Král téhož wězenj prost byw, zápiſ učinil týmž z Stahrenberka w Buděgowicjch, 2. Augusti, že gim toho zlým ſpomjnati nechce.

53

Druhý zápis týmž spůsobem učinil na Písku okolo Sw.
Bartoloměge, wße léta předepsaného. Podruhé obsta-
wený král léta p. 1402 w předgmenowaných zámcích,
w stráži pana wládaře, zůstáwal. A poněwadź ty obstáw-
ky neywjce sſly půwodem Uherského krále Sigmunda,
bratra králowa: pan z Rosenberka dle narownánj nedo-
rozuměnj mezi nimi a naprawenj neřádů zemských, mezi
ginými sſesti übrmany wolen a postawen; kterhž krá-
le s přátely geho smluwiti, a řád w zemi wyzdwihnau-
ti se wſſi oprawdowostj pomáhaw, za přednj vaddu krá-
li Wáclawowi na budaucj časy přidán.

Léta páně 1407 za téhož pána wládařstwj, kněž
Hostiſlaw, farář Krumloſký, dal tudjž zklenáuti kostel.
Od toho pána město Sobeſlaw práwem králowským ob-
dařeno a wſaženo.

Měl newoli, anobrž sſkodliwau wálku se pány ry-
tjži z Janowie, ginák z Risenberka, za přjčinau tau, že
někdy před třidcji lety geden gménem Přibjž z Janowic,
ſlaužiw panům na twrzi Čečowici, zprotiwiw se, od pá-
nů dobýt a na hrdle potrestán. A ta wálka i po ſmr-
ti páně doněkud trwala, až ſkrze poručnky, o nichž njže,
přetržena a spokogena.

Pán znamenaw na sobě nemoc léta páně 1412
pořjzenj učinil, poručiw syna, dceru i manželku, se wſſim
swým panstwjm a gměnjm, panu Čeňkowi z Warten-
berka, předně, aby se njm wſſickni purkrabowě zprawo-
wali, přidaw mu ku pomoci giná dwa pány, pana Ja-
na z Hradce a pana Gindřicha z Krawař. Což wſse
když náležitě wykonal a opatřil, w dobrém swědomj z
tohoto swěta na hradě Krumlowě wykročil, den Sw.
Pantaleona. Tělo geho w klásſteře Wyssebrodském po-
dlé panj mateře geho pohřbeno.

Manželky páně byly: prwnj panj Barbora⁵⁵
hrabinka z Šamberku, léta páně 1374. Táž panj u-
mřela léta páně 1389 5. Martii, a w klásſteře Wysse-
brodském pochowána; s njž zplodil syna Petra⁵⁹ a

54

dceru Ludmilu.⁶⁰ Druhau manželku pogal panj Eli-
ffku ginák Alžbětu³⁶ z Krawař, kteráž umřela na
Krumlowě léta páně 1444 na den S. Jakuba apossto-
la; s njž zplodil syna pana Oldřicha,⁶¹ genž se na-
rodil l. p. 1403 13. Januarii; a dceru pannu Kate-
řjnu,⁶³ genž narozena w Třeboni l. p. 1405, o nichž
njžegi.

Sesky páně Gindřichowy: panna Anna,⁵⁷ byla
manželka pana Hauga hraběte z Montfortu léta 1409.
Panj Aněžka,⁶⁸ dostala se za manželku panu Rein-
prechtowi staršjmu z Waldsee l. p. 1408.

VII. O panu Oldřichowi, pánu mnohé wál-
ky wy stálém.

Pan Gindřich mocný zanechal po sobě w maličko-
sti synáčka, kterémuž na smrtedlné posteli, gakž oznáme-
no, poručnijky nařjdil, z nichž přednj byl pan Čeněk z
Weselé, ginák z Wartenberka. Ten rozsafně s dobrým
sirotčím zpráwu domu Rosenberského okolo sedmi let na
sobě zdržowal; a byw náboženstwj pod obogjho, k tomu
i pána mladého přiwedl, že též náboženstwj obljbil; a k
tomu přiwedl, že pan z Rosenberka poručil wſsechněm
kněžjm po panstwj, aby pod obogj lidem swátost wé-
lebnau rozdáwali. Ale brzo ſkrze legaty papežské od to-
ho zase odweden; nebo sice i pan Čeněk w wěcech swých
wrtkawý byl.

Pánu mladému let dosſlému léta p. 1418 panstwj
ſſtaupil, geg za swau streynu Kateřjnu,⁶² pana Ja-
na z Wartenberka a panj Anny z Wilhartic aneb z Her-
ſſteina dcerku, oženiw, statkem swým s njm se spolčil, ga-
kož pak pan z Rosenberka po něm zdědil Lipnici a Mě-
mecký Brod. Taž panj Kateřjna umřewſi léta p.
1436 3. dne Máge, pochowána w kostele Třeboňském;
s kterauž zplodil Gindřicha, Joſſta a Jana ſy-

55

ny; Anéžku, Lidmilu, Perchtu a Kateřinu
dcery; o kterých na gegich mstě.

Pan Oldřich w wálkách těch Husitských wěrně a
stále cjsaře Sigmunda, od něho lidem i penězi pomoc
činěnau měw, přidržel se, proti Husitům a Žižkowi wál-
čiw. Nebo král geg za heytmana při straně swé proti
wogskům Táborským w kragi Bechněském a Prachenském,
přidaw mu pana Wáclawa z Dubé a pana Petra z Štern-
berka, majestátem swým I. p. 1420, w auterý po swa-
tém Gilgj, nařjdil.

Před tjm léta p. 1419 Wodňany město Husitské
strany dobyl, a zdi okolo něho pobořiti dal, kterých bez
dowolenj páně stawěti nemohli, až se zapsali, že pána
wjce žádným příkožjm a protimyslností hněwati nechtě-
gj, sice ginák že w poddanost a člowěčenstwj GM. se
podrobugj.

Léta páně 1420 pan Oldřich Tábor ginák Hradjště-
ko wogensky na poručenj cjsaře Sigmunda oblehl, a
dwě neděle při něm leže, silně ho střelbau dobýwal; a
když na wjce lidu očekáwal, Táborstj s druhé strany
Mikuláše z Husi s nemalým počtem gizdných do mě-
sta pustili, kterýž na leženj pana z Rosenberka den pa-
mátný swatých Petra a Pawla na uswjtě udeřiw, od
města odtrhnauti geg připudil.

Po tom wjtězstwj Táboři popnuwſse a zmohſſe se,
s heytmanem Žižkau měſſce záři do krage Prachenské-
ho přitáhli, dobywſſe Prachatic, odtud zboži kláſſtera
Koruny hubili, až k kláſſteru přitáhſſe, geg opuſſtěný a
prázdný nassedſſe, zapálili a zbořili; nebo mniffi rozběhli
se, kromě některých ſesslých, genž tu zůſtali a zahynuli.

Toho roku den Sw. Brikci, pán o dwa hrady,
genž ſlauli Přibenice, nedaleko Hradſſtě hory Tá-
bor, geden s této a druhý s onné ſtrany řeky ležci,
praktikami kněze Wáclawa Korandy, kterýž na tuž pew-
nost s ginými Tábory do wězenj se dostal, přiffel když
tjž wězňowě dobywſſe se z klády wěž opanowali, Odo-

56

lena podpurkrabjho zabiti chtěwſſe, k tomu připrawili,
že gim na wjru a čeſt swau ſljbil, na Tábor i hned bě-
žeti, a Táborům dáti znáti, že wězňowé ſe dobymſſe,
wěž opanowali, aby zámků při takowé přijležitoſti dobý-
wali; že oni gim w pewnoſti s wěže pomáhati budau,
aby nemohli gim dobýwagjejm s hradu odporowati.
Což když Táboři některé ſto lidu hned wyprawiwſſe, hra-
du dobýwali, nemagjce odporu, bez welikého auſilj gich
dosáhli, a drželi ge, činjce z nich weliké ſſkody, až do
léta páně 1437, w kterémž pán ge od nich kaupiw, roz-
bořiti, rozmetati, a s zemj srownati dal.

Pocíjtil týž pan wladář i na giných panskwjch wel-
ke záhuby téhož roku od Táborů; nebo i Soběſlawě ſe
zmocniwſſe, zdi okolo nj pobořili. Pročež widělo ſe
pánu za dobré, s Žižkau a Tábory w přjměřſ při času
Sw. Martina wstaupiti, kteréž s obogj strany trwati
mělo až do masopuſtu mužského; w kterémž času sobě ſſko-
diti neměli, wſſak tak, když čtyři artikulowé, totižto
I. aby ſłowo Božj swobodu mělo, II. swátost wečeře
Kristowny pod obogj podawána byla, III. kněžská nadá-
nj zruſſena, IV. a hřjchowé trestáni byli, průchod wſſu-
dy obdržj.

Pro ty artikule pan z Rosenberka welikau nesnáz
s ſtranau pod obogj měl. Nebo daw gim po panskwi
do gſtěho času průchod, chtěli od pána mjti, aby po
wſſech panskwjch ſtále přigati byli, k čemuž pána přiwe-
ſti nemohli; nežli w některých městech českých přigati
byli, gako w Soběſlawi, w Weselj, w Netolicjch, Sedl-
čanech 2c.

Tehdáž Leopold Kragjř byw heytmanem na Budě-
gowicjch, nemohl ſe se panem Rosenberským srownati,
takže wespolek sobě wogska ſſkodila, a Přibjč z Mladě-
gowie, ſlužebnjk pana wladáře, Kragjřowi k ruce pána
swého zodgjmal wſi Ponědraž, Nákeč, Děwčice, Du-
bence. Potom ta newole wyzdwižena, když pan Dl-
dřich Buděgowským od krále Sigmunda za heytmana

57

představen. Diwná wěc, že i swogi w přjběžjch waleč-
ných sebe nepoznáwagj.

Léta Páně 1422 w neděli Exaudi klásster Wy-
sfebrodský od Husitů wypálen, ale zbořen nenj, a teh-
dáž spálili i město Přjdolj.

Léta Páně 1425, po smrti Žižkowě, w neděli kři-
žowau, Sirotci a Táboři přitáhli k Třeboni, chtěwſſe gi
dobýwati, kterýmž střelbau se zdj a basſt odpjráno, tak-
že odtáhnauti s hanbau muſili. Nežli táhſſe po pan-
ſtwj až k Nowému Hradu weliké ſſkody zdělali, a téhož
hradu dobywſſe, geg zapálili, mnoho znamenitých wěcj
a listů tjm ohněm pokaziwſſe.

Léta páně 1432 cjsař Sigmund panu Oldřichowi
z Rosenberka zbožj Miliwské, Teynské nad Wiltawau,
Hlubocké a Zwijské, tak aby přjhodněgi nepřátelům
odoláwati a gim brániti se mohl, postaufil.

Na druhý rok wogsko Sirotčj, s heytmanem swým
Janem Čapkem z Sán, táhſſi po panstwj Třeboňském,
panu wládaři pálenjm, zágmem a zkopánjm některých
rybnjku welice posskodilo; a přibrawſſi se až Weleſſinu,
mjli od Krumlowa, tu w umluwu se pánem proti za-
psanj gim určité summy peněz do gisteho času wstaupi-
wſſi, z panstwj odtáhlo a k Plzensku obrátilo ſe, ne-
přestawawſſi ſſkod činiti a země hubiti, až léta páně
1434 od pánů, vytjřů a obcj pokog a řád milugjcich w
kragi Kauřjmském u wſi Wrbčan na hlawu poraženo.

Po té porážce té nezbedné zběři, páni gako na nohy
powstali, pan z Rosenberka pokusil se o pewnost Lomni-
ci, a dostihw gi, k panstwj swému Třeboňskému připogil.

Táboři z města swého Hradiſſtě welikau ljtoſt nad
wyhlazenjm Sirotků měwſſe, w některém ſtu gezdecky s
wozy a pěſjmi wytáhſſe, umjnili pole u Nimburka pro-
ti panům, chtěwſſe Sirotků pomſtiti, ſebrati. Ale při-
gewſſe k Křeči, půl mjle od Černowic, od wogska pana
z Rosenberka a giných panů obkljčeni gsauce, na djle
pobiti a někteřj zgjmáni, a na djle rozpláſſeni, že toho

58

což w umyslu měli, nedowedli. A toho času pan wla-
dař twrzi dwau, Dstromeče a Božegowic, dobyl.

Cjsař Sigmund byw w Basilei na koncilium pro
spokogenj Čechů swolaném, wſſech cest wyhledáwal, aby
králowstwj to co moře zbauřené k upokogenj přiwedl.
Pana Oldřicha z Rosenberka za prostředka a gednatele
pokoge s stranau pod obogj obral, i plnomocným maje-
ſtátem swým uſtanowil; kterhž přigaw k sobě statečné-
ho rytjře Přibjka z Klenowého, měſſany Táborské i ce-
lau obec s cjsařem Sigmundem ſmjřil a narownal.

Léta páně 1437 po ſmrti krále Sigmunda pan
Oldřich z Rosenberka s Mainhartem z Hradce, Hanuſſem
z Kolowrat i některhmi ginými pány a Pražany, wolili
sobě za krále weywodu Raſkaſkého Albrechta, zetě cjsa-
ře Sigmunda; ale wětſſi djl panůw, rytjěſtwa a měſt
proti tomu byli, woliwſſe sobě knjže Kazimjra, krále
Polského Wladislawa wlastnjho bratra. Albrecht zho-
towiw se od dáwnjho času s welikau ſjlau, přitáhw do
Prahy, od panů swé ſtrany korunowán, při gehož ko-
runowanj pan z Rosenberka nesl gablko s křižem. Dru-
há ſtrana též wogensky s Poláky se na Táboře ſebrala,
chtěwſſe Kazimjra do země uwesti; ale když Kjſſe při
Albrechtowi ſtála, a on též s wogſkem k Táboru přiblj-
žil ſe: dali ſe s obogj ſtrany w gednánj, tak že bez po-
tykanj přigawſſe Albrechta giž korunowaného za krále,
ſe rozgeli. Pan z Rosenberka měl tehdáž lidu swého
na poli před Táborem do čtyr tisje; a markrabě
Brandenburský mladý s ſſesti sty koňmi gijzdnych, a s
pěſſjho lidu mnohem wje, a wozů přes čtyry kopy měw,
ku pánu ſe připogil.

Léta páně 1439 po spokogenj té roztržitosti w ze-
mi, kral Albrecht nařjdil dwa podstatné pány za ney-
wyěſſi heytmany zemſké, totižto pana Oldřicha z Ro-
senberka a pana Mainharta z Hradce, a to za přjčinau
tau, aby heytmané tiž magjce gisťy počet gijdy, wpá-
dům do země a pozdwiženjím w zemi bránili.

59

Pan wládař mezi ginými nepřátely toho času měl
sobě welmi odporného, něgakého rytjře Smila z Kremže,
kterýž weliké sſkody lidem páně činil, a uſilowal i něk-
terých zámků páně se zmocniti; kterýž po dwakráte gat
byw, neyprw na těžký zápiſ puſſtěn; potom pak horſſi
ſſkůdce než prwé zůſtaw, od lidu páně podruhé gat, neto-
liko wězenj, ale i trápenj mistrem poprawnjím l. 1444
pocjiw, na zápiſ, swědomjím některých panů utwřený,
puſſtěn, a podruhé hrdlem darowán.

Těch let králowna Alžběta, pozůſtalá wdowa po
králi Albrechtowi předepſaném, čaſtá pſanj a poselſtwj
činjwala ku panu z Rosenberka, ſnažně žádawſſi, aby
pán sprawedliwoſti gegj a ſyna gegjho, Ladiſława diſtě-
te (gakožto dědiců přirozených králowstwj Českého), tak
aby o ni připraweni nebyli, se wſſi pilnoſtj, při ſtawjch
gednage, zaſtáwal. Pán ač w tom ſnažnoſtj swau nic ſgi-
ti nedal; wſſak Čechowé na to se neohlédawſſe, diſtětem
zhrdali, chtěwſſe za krále mji knjže Baworské Albrech-
ta. Ten když toho k sobě přigiti nechtěl, teprw obrá-
tili swůg žřetel k dědici králowstwj předepſanému. A
nežli dorostl, a gim wydán, diwných rozmjſſek země
Česká pokusiti muſila.

Léta páně 1446 pan wládař za přijčinau pilných
potřeb zemſkých, i také swých, wyprawil se k králi Řjm-
ſkému Fridrichowi do Nowého Města, a pořjdiw gich,
dostaw od krále průwodu bezpečného až k domu swé-
mu, ſſkastně se nawrátil. Takž potom l. 1451 i s
ſynem swým panem Gindřichem w též mjo k cjsaři gj-
zdu wykonal.

Léta Páně 1448 pan Oldřich držew Prachatice w
zápiſu, dal posſawiti ku pohodlj swému i tudjž k ozdo-
bě města Nowý Hrádek, učiniw s zednjkem ſmlauwu, a
daw k tomu diju do dwau set dělnjku, tak že brzy to ſta-
wenj wyzdwiženo a dokonáno. Byl tehdáž tam uřed-
njkem Wáclaw Hrůza z Chelčic.

60

Léta páně 1451. pán starý, mnohými wálkami a welikými zanepráždněnjmi zpracowalý, chtěw odpočinauti, zpráwu panstwj synům swým předepsaným na gisťau umluwu postaupil; kterauž k sobě neystarsjí syn pan Gindřich⁶⁴ přigal, a po něm pan Jan⁶⁷ bratr geho władařil. Potom léta 1457 panu otci pochtělo se na Maidsfteině w samotném zámku, kromě lidj bydliti. Pročež tam od pana Jana přestěhowán. Ale tudjž mu se tam ztesklo, takže zase na Krumlow do pokogů swých přenesen, ostatní dni w pokogi a náboženstwj ztráwil; žiwot dokonaw léta páně 1462. 28. April. do klásstera Wyssebrodského ku pohřbu wezen, a k otcům swým přiložen.

## Bratr a sestry páně.

Týž pan Oldřich, gakž napřed dotčeno, měl bratra pana Petra⁶⁹, ale z giné matky. I tolikež sestru pannu Lidmilu,⁶⁰ o njž žádných dalších pamětí nenačážjm.

Týž pan Petr měw k manželstwj zasnaubenau pannu Annu landhrabinku z Leuchtenburku, předchwácen byw smrtj 7. dne Decembris léta páně 1406. w Buděgowicjch Českých žiwot swůg dokonal.

Panna Kateřina⁶³ sšlechtična z Rosenberka, sestra wlastní páně Oldřichowa, dostala se za manželku panu Reinprechtowi mladšjmu z Waldsee, léta páně 1418. a tam w Rakaušj přečkawši pána swého, štatky Hohenek, Rosas a Sausenek do smrti swé u wěně držela.

## VIII. O panu Janowi, pánu pokogném.

Týž pan Jan⁶⁷ w mládenstwj swém byl dworánem u knjžete Baworského Heinricha. Po wykročenj z tóhoto swěta pana Gindřich a⁶⁴ léta páně 1456. zpráwu domu Rosenberského za žiwobytj pana otce swého,

61

ugal, prozřetědlně, pokogně a užitečně geg řjdil; a ne-
toliko po panu bratru w domu swém wladařil, ale i
úřadu neywyššíjho heytmanstwj w Slezj po něm od krá-
le Ladislawa dosáhl; gakož mu i ten titul král Giřj
dáwal, oznámiw, že s Wratislawskými konečný pokog
má, a že geg za púna podnikli.

Pan Jan byl při wolenj Giřjho z Kunstatu za
krále léta páně 1458. a sšel za králem se panem Za-
gjcem z rathauzu staroměstského do Teyna, a odtud
na dwůr králowský, a pan 3deněk z Šternberka krále
wedl.

Toho roku nechtěwši Gihlawa krále Giřjho za pá-
na swého přigti: král s pilností pana wladaře žádal,
aby s třetinau lidu swého, s flužebnky swými, s wožn,
hausnicemi, i ginými přjprawami wálečnými, osobně k
obleženj gi přispěl, sšpiže s sebau na čtyry neděle nabe-
rauce. To taženj k Gihlawě tak se wykonalo. Mě-
ſſtané widěwſse nezbytj pokořili se králi, a na milost
přigati.

Léta páně 1459 pan Jan wſſecka swá panstwj pa-
nu bratru swému knězi Jozſtowi, biskupu Wratislaw-
ſkému, we 200000 kop gr. českých, aby ge tak dlauho
držel, až do dluhu toho wywazenj, zápiſem poſtaupil;
a tau ſummau záwady domu w wálkách Huisſtſch wyni-
klé wyprawil.

Toho léta pan Jan, gakožto zwláſſtnj radda krále
Giřjho, byl při králi we Chbě, kdež o znamenité a plat-
né wěci mezi njm a kurbirſſty gednáno; gako i potom lé-
ta páně 1461.

Léta páně 1458 w 5000 kop gr. č. Janowi z Lob-
kowic w gis té umluwě pan Jan Helfenburg s panstwjm
geho sſtaupil, kterémuž neprodléwal té ſummy zprawi-
ti, a zase w panstwj se uwázati. Než léta páně potom
1462 Mikulassowi Přesskowi z Čestic proti půgčce 1000
kop. hradu toho, aby na něm purkrabě gſa, ho užijal,
poſtaupil.

62

Léta páně 1462 když král Girj na pomoc cjsaři ob-
leženému w Wjdni táhl, pan z Rosenberka s swým li-
dem krále následowal, a pomáhal cjsaře wymoci.

Léta páně 1464 pan wládař proti Hynkowi z Lich-
tenburka, pánu na Bětowě, odpornému králi, bogowal,
a zámky geho, když on sám utekl, zdobýwal. Než Corn-
stein mu welikau práci, než ho dobyli, zawalil.

Toho roku pan Wilém mladšj Šwihowský učinil
smlauwu mezi panem wládařem a Janem z Lobkowic o
zástawu témuž Lobkowskému panstwj Rosenberského,
kteréhož w užiwanj wessel.

Léta páně 1465 pan wládař od słowútného pano-
sse Jana Bjlé Hlawy z Desk dostal djl panstwj Po-
ressinského.

Toho času pan Jan při giných pánjch pro negedny
ztjžnosti s králem w nedorozuměnj byl; ale když král
skutečně naprawiw pány spokogil, zase pan z Rosenber-
ka k němu se přiwinul, a krále k sobě milostiwého po-
znáwal. Ty pak newole s králem neywjce někteřj du-
chownj ztropili, a pana Zdeňka z Šternberka docela s
králem swadili, a w nepřátelstwj krwawé uwedli.

Pro to dobré srozuměnj s králem, a že gemu wěrně
pomáhal proti nepoddaným, pan wládař domu Rosen-
berského netoliko od některých duchownjch, zwlásště swé-
ho wlastnjho pana bratra, kněze Jozſta, biskupa Bra-
tislawſkého, ale i swětských, mezi nimiž byli pan Zde-
něk z Sternberka, a pan Gindřich z Hradce, welikau
nepřjězen a nepřátelstwj trpěti muſil. Pan bratr páně
chtěl, aby mu polowici statků sſtaupil; páni Zdeněk a
Hradecký wogenský do panstwj geho wpády činili, a
negedni sſkodliwj s obogj strany ſſermiclowé wznikli; a
kdyby od krále Girjho pán posily neměl, byliby pánu
dosti ruky dali.

Léta páně 1467 pan z Rosenberka spolu s synem
králowým Gindřichem, kterýž do krage Bechyňského pa-
nu z Rosenberka na pomoc s wogskem přitáhl, pana

63

Zdeňka a Hradeckého na zámku a městě Hradci oblehli, nejmíce proto, aby ostatek zámků geho zdobýwati, geg tu zdržjce, mohli.

Legát papežský welmi tuže na pana z Rosenberka se domlauval: proč kacjřského a odwolaného krále zastáwá, a proti wěrným křesťanům boguge? Pán za odpo wěd dal, že on za příčinau náboženstwji do pole proti panu z Šternberka newytáhl, než za příčinau tau, poněwadž pan z Šternberka králowským a gemu na panstwji sškodj. Jhned tu legát ten k tomu přiwedl, že w příměři pan wládař s druhau stranau obleženau wstaupiw, od Hradce odtrhl.

A wſſak od krále nikoliv neodstaupiw, cestu před sebe k Geho Gasnosti do Prahy wzal, a na cestě u Lessna natrefil na lid Zdeňkův gijzdný i pěſſi, s kterýmiž dosti tuhau půtku držeti musil, tak že gich tu z obogj strany několiko zbito. Koňowé čtyři gijzdnj panu z Rosenberka na placu zůstali.

Mezi tjm, když pan w Praze u krále byl (wſſe w tom příměři, kteréž mělo až do hromnic na druhý rok trwati) lid pana z Šternberka z Witoraze, zgednawſſe sobě zradu, města a zámku Nowého Hradu dosáhli, w umysłu měwſſe i Krumlow tymž fortelem opanowati, wyſlawſſe tam gednoho ſſpehéře, kterémuž se nepodařilo, w tom zrádcowském gednánj seznán, proto wſažen a odprawen.

Léta páně 1468 pan z Rosenberka zgednal sobě na králi Giřjm, poněwadž lehká mince, penjze černé w ze mi, (an kdo chtěl, mincowal,) ſſla, aby dobré grosse a penjze bji mohl.

A toho roku poněkud smjřiw se pán se panem z Šternberka, cjsaři Fridrichowi odpowěděl, že chce se mstjiti, a to proto, že weliké sſkody z země Nakauſké na geho panstwji staly se. Podlé pána odpowěděli wladky, služebnji páně, z nich přednj Wilém Rendl z Uſſawy heytman.

64

Welikau práci pan Rosenberský legátowi papežskému knězi Bawřincowi, biskupu Ferrarskému, i giným zawalil, nežli od krále odwolaného odstaupiw, k králi Matiássowi Uherskému se připogil; až naposledy klatbami dohnán, w oktaw na nebe wzetj panny Marie w giftau a konečnau umluwu s králem Uherským wessel, a geg za pána podnikl. Dobrý pán prwé od Nakau ské strany welmi huben; a tuto zase po odstaupenj od krále Giřjho od těch welice na panstwj swém saužen, a summau odewſad záhubu trpěti musil. Trčka s Bedřichem Chlumeckým a Táorskými panstwj Milčjnské pohubili; Malowec z Pacowa též Milčjnským a Černo-wickým, i giným páně poddaným nepřestáwal ſſkoditi; Raubjk Netolic se zmocnil; a panstwj Přibenické, Sedlčanské, na neywyšſj od strany České pohubeno.

Pan z Rosenberka odwolaného poddaným zase kde mohl ſſkodil, a zwláſſtě na Wodňanských s Janem synem pana z Šternberka, když ge z města na zálohy wylaudil, několik kop gich pobiw, wychladil se.

A bywſse spolu páni Rosenberský a Šternberský zaſe welmi dobře, pomáhali sobě wěrně, takže pan Rosenberský panu Zdeňkowi a synům geho o wſſecky statky w Čechách připraweným, hradu Chusnjka a Soběſlawi s panstwjm na giftau umluwu postaupil.

Leta páně 1469 pan Zdeňek z Šternberka s lidem swým dobyl na panu Janowi Popelowi z Lobkowic a na Rosenberce hradu Rosenberka se wſſj municj; a to proto, že králi odwolanému pomáhal; a wzał od pána Jana z Rosenberka giftau summu peněz, těch hradů mu postaupil. A pana Lobkowského s několika ſlužebnijky i s synem Dépoltem w pondělj po třech králjch gaw, na Krumlow dowesti dal, kterýž, gakž na pána náleželo, opatřen. W tom stawuňku na Krumlowě žiwot dokonaw, počestně w kostele S. Wjta před křírem pochowán, gakož epitaphium geho tudjž doswědčuge. Syn pak nebožtjka na záwazek a giftau smlauwu, gakož njž oznámeno bude, propuſſtěn.

65

Léta páně 1470 strana krále Girjho silně se w Prachenstě sebrala, zradau Prachatic dosáhnauti nemoh- sse, předměstj zapálili, a u Wodňan se shlukli, chtěwsse panu z Rosenberka sškoditi, Maidstein neb Daudleby osaditi, a tu sobě peleš žaraziti. Pán na pěči měl se, od Paspowského biskupa i odginud pomoci dosáhw, po- hotowě byl gim k odpjránj; kteříž až k Netolicům se pu- stiwsse, zase odtáhli.

Toho času Soběslawstj s wogském swým dostali do- kré kořisti; nebo pustiwsse se k Wožici a do toho krage, na osm kop kraw, a okolo dewjti kop drobného dobytka zagawsse, w sobotu před nawstjwenjm matky božj, do- mů přihnali, a za chwli měli nač žiwi býti.

Pán z Rosenberka twrze Čákowa na Raubjkiwi sštur- mem dobyl, gaw na nj do sšedesáti wogáků, a několik pobiw, k ruce Janowi z Bohussic a z Čákowa pa- nossi swému.

Léta p. 1471 po smrti krále Girjho, když Wladi- slaw syn krále Polského wolen a do Prahy uweden i korunowán, i Řjmské strany pánů srdce k němu, gako z České krwe posſlému, se nakłoňowalo. Pán poznal, že troſſtowé kněžstj, genž Matiáſſe za krále měli, a Čechům předſawiti chtěli, geg zklamali; pročež túže- bně na ně o to dotjral, proč tomu Swatoſt papežſká dowolil. Dni předſtjrali ſmrt papeže, dawſse dosti tě- ffinských gablek.... A tak w té weliké roztržce a rozdwo- genj Českého králowstwj pan wládač postawen byl, kte- véhož k spokogenj něgacj sſpatnj začátkowé za žiwnosti pá- ně učiněni; potom w několika létech k mjstnému narow- nanj přiſſlo. Pan wládač těmi nesnadnými, těžkými, ſtaroſtliwými a nebezpečnými zaměstknanjmi obtjžen, w nemoc upadl, z kteréž nepoſław umřel, na zámku Krum- lowě, na den památný čtyř korunowaných ginák 8. dne měſjce listopadu, léta p. 1472; a w kláſſteře Wyssebrod- ſkém pohřben. Nawrhuge se z některých psanj, že na mornj boleſt žiwot dokonal.

5

66

Manželka páně Janowa byla kněžna Anna⁶⁸ z Bětssjho Hlohowa w hořegssjm Slezku, Gindřicha de-sátého, knjžete Hlohowského a Freisfstadského, a panj Hed-wiky, kněžny Dlesnické, dcera. A tyto djtky zplodili, o nichž w následugiej kapitole položeno bude, gmenowi-tě syny 4: pana Gindřicha, p. Woka, pana Petra a p. Oldřicha; dcery 6: pannu Kateřnu, p. Barboru a Markétu bljžence, p. Hedwiku, p. Alžbětu a p. Johannu.

Panj kněžna předepsaná po panu swém gedenáctého roku, to gest, l. p. 1483 měsjece prosince 17. dne umřela, a w klássteře Wyssebrodském pochowána.

Pana Jana bratři a sestry byli, gakž njže dotkne se:

Pan Gindřich⁶⁴ slaužil za dworčenja, nejprwě u knjžete Haworského a potom u císaře Fridricha. Byl pán hrdinský, w kolbách a honbách cwičný. Ten we Bra-tisławi, když od krále Ladislawa urad heytmanstwj slez-ského a sſesti měst w přjtomnosti mnohých knjžat mu da-rowán, s markrabjм Brandenburským Albrechtem, ge-hož Achillesem německým nazjwali, honil neb klál; a pro-hral k němu záponu za 20 zl. ale wyhral kůň za 100 zl.

Léta páně 1449 když těžké newole pro pana Meinharta z Hradce od pana Giřjho z Kunstatu gatého, me-zi týmž z Kunstatu a panem Oldřichem z Hradce, sy-nem pana Meinharta, wznikly, pan Gindřich z Rosen-berka mezi ginými od strany Hradecké za přednjho smlauw-ci a ubrmana k spokogenj stran gako pán rozumný a zprávný wolen, a strany narownati pomohl.

Byl i pán w wálečných wěcech powědomý, a w ne-gedněch taženjch sſtřastně mu wedlo se. Nebo dle wymo-ženj Ladislawa od císaře Fridricha lidu swého osm set pěchoty wyborné, a gjzdy dwě stě dobře wyprawených ſebraw, s nimi dolů podlé giných táhl; a dosáhw knjže-te Ladislawa, geg do Čech umedl, a na králowstwj w pokogi dosednauti mu nápomocen byl. Naproti tomu král Ladislaw město Buděgowice Šeské se wſſemi dúcho-dy panu Gindřichowi do žiwota geho darowaw a za-psaw se odměnil.

67

Léta páně 1456 (měw žold wogenský od krále Ladislawa k Šlužbě polný w Uhřích) se panem Zdeňkem z Šternberka a panem Hynkem Bětowským, pan Gindřich, měwsse do půl čtwrta sta konj, do Uher za králem geli, když král ráčil na Bělohradě Reckém býti. Tu negedny sstráfy s Turky sšťastně prowedsse, od krále domů propusstěni. Na té cestě u Wjdni pan Gindřich rozstonal se, a z té nemoci nepowstaw, žiwot dokonal 25. Martii l. 1457. Odtud mrtvé tělo geho do Čech přiwezeno ku pohřbu do klásstera Wyssebrodského.

Pána Gindřicha manželka byla panj Anéžka⁶⁵ hrabinka z Šamburku, s njž zplodil djky. A ta se potom wdala za pana Michala purkrabi Magdeburského, hrabě z Hardeku.

Kněz Joffe,⁶⁶ biskup Bratislawský, bratr pana Gindřicha a pana Jana, w létech dwadcji knězem učiněn, a dostal probosstwj kostela hradu Pražského; byl i mištrem Strakonickým křižownjů zákona rytěřugicjho S. Jana Jeruzalemského. W létech wěku swého dwadcji sedmi na biskupstwj Bratislawské dosedl. Českým gazykem i latinským častá kázanj mjwal. Krále Gisjo, pokudž od stolice Njmské na králowstwj confirmowán nebyl, s ginými Slezáky za pána nepoznáwal. Potom se krále wěrně přidržel až do odwołání ho a potupenj od papeže; proti němuž nepřátelsky se wssj filau k žkaženj ho, i proti swému wlastnjmu bratru panu Janowi, zastawagicjmu krále, byw, se postawowal a bogo-wal. Umřel w městě swém biskupském Nissy 12. Decembris léta páně 1467.

Sesky předepsanych panů: panna Anéžka,⁶⁹ ta w Třeboni opatřenj swé měwssi newdáwala se. Umřela léta páně 1488. Tam pohřbena. Panj Lidmila,⁷⁰ dostala se za manželku panu Bohusławowi z Swamberka, synu pana Hynka Krussiny z Swamberka, kreuzůž sobě pogal léta páně 1451. Panj Perchta,⁷¹ dána za manželku panu Janowi z Lichtensteina, l. p. 1449.

5*

68

Panna Kateřina.⁷² D té se nic wje nenachází, než
že byla festra panny Aněžky, a ta byla fflechtičnau na
Krumlowě, léta páně 1456.

## IX. D panu Wokowi se pány bratřimi geho, osiřalém.

W tom nessfěastném a politowánj hodněm wkrálow-
stwj Českém rozdwogenj pan Jan z Rosenberka z toho-
to údolj plačtiwého wykročiw, ač zanechal po sobě sy-
nů čtyř, wſſak od gednoho toliko, totiž pana Woka,
dalſſj rozmnoženj dům Rosenberský wzal. D kterémž
tuto předně napjſſi.

Pan Wok⁷⁴ narodil se léta od Kristowa narozenj
1459 dne 18. měsíce čerwence, ginák den S. Aleria.

Léta páně 1475 wládařstwj ugal w lětech wěku swé-
ho ſſestnácti; za tau přijčinau, poněwadż pan bratr ge-
ho ſtarſſi Gindřich, byw na zdrawi i na rozumu ne-
dostatečný, zprawowati domu Rosenberského nemohl.
A pro ten cjł pan Wok wládařstwj od ſtarſſjho bratra
ſmluwau na se přenesł, aby s pány bratřimi swými ſe-
be, i wſſecken dům swůg z auplna panu Bohuſlawo-
wi z Šwamberka poručiti mohli, gehož sobě za o-
bránci a poručnjka, geg poſlauchati a njm se řjditi, ga-
koby gegich otcem přirozeným byl, ſljbiwſſe, wzali; s
njm w gisțau smlauwu, aby za ſſest let dům gegich moc-
ně zprawowal, wſledſſe. Po wykonanych s obogj ſtra-
ny zápiſch, pan Šwamberk plně a wěrně ugal se zpráwy
domu Rosenberského; a poněwadż gesſtě wždy newole i
wogny gakž w Čechách, tak s Němci trwaly, a ſſkodnj
wpádomé do Čech dáli ſe, zwláſſtě po panstwj Třeboň-
ſkém a Nowohradſkém: pročež pan Šwamberk negednau
lidem swím a přátel swých na pomoc domu a panstwj
Rosenberských přitahowal, a nepřátely plassil, i do Ra-
kaus na moho mil protahowal; a mezi tjm wždy záwa-
dy domu Rosenberského wywazowaw očiſſowal, a do-

69

hrého šírotějho, nelitowam w tom ani swého zdrawi,
wyhledáwal.

Léta páně 1478 třž pan Šwamberk starh gedná-
njm schytralým a obmyslným krále Matiáše Uherského,
(když porozuměl, že mu po geho hlawě nesslo, wyprawim
do Buděgowic Českých s drahným počtem gizdy Jaro-
flawa z Bozkowic, přilaudiwſſe tam pana Šwamberka),
w sobotu před nedělj masopustní, gat byw, poslal po
Kunráda z Petrowic, heytmana KrumloWSKého, a tyto dwa
artikule, kterýmižby se wſſickni purkrabowě řjditi měli,
mu předložil: 1) aby na zámky panů z Kosenberka žád-
ných lidj nepausſtěli, lečby byli koho dobře mocni; 2)
aby s zámků a hradů domu téhož žádné wálky nepočj-
nali. Potom odtud k Weselj, pak k Hradi a dále k
Brnu, kdež na Špilberk dán byl, potom i do Znoyma
dostal se; pak s biskupem Baradinskóm do Budjna gel,
a před králem Stál. Z Budjna podán w straž na něga-
kh hrad Diósdier. Takowau kratochwil král Uherský
se panem z Šwamberka prowedw, doslýchaw zaň zna-
menité přjmluwy, a zwláſſt na uſtnj gednánj pana Be-
nesſe Weitmúlnera, zase w lásce ho propuſtil.

Pan Wo k když postaupil panstwj panu z Šwam-
berka, obrátil se na flužbu k knjžatům Baworským do
Mnichowa, gmenowitě Ludwjkowi a Giřjmu synu geho.
Než začaſtě domů se wyproſſowaw, w negedněch ſſer-
micljch proti nepřátelům býwal. Když gat byl pan
Šwamberk, do Budjna za pánem přigew, měw radu
od týchž knjžat Baworských, aby zase wladarſtwj domu
swého ugal, profil pána, poněwadž w ſtawunku zůſtá-
wá, aby mu zpráwy domu postaupil, s poděkowánj m ná-
ležitým za otćowſké, oprawdowě a užitečné zprawowanj.
W té přjhodě, ač gesſtě tři lét a zpráwu tu pan Šwam-
berk držeti měl, panu Wokowi dobrowolně k tomu po-
wolil, aby se wſſech panstwj zase ugal; což potom i propu-
ſſten byw do Čech, mezi nimi listowně opatřeno a utwr-
zeno.

70

Pán mladý počaw wládařiti, krále Wladisława,
podlé smluw předesslého roku učiněných, za budaćjho
pána swého poznáwaw, i zakazowal se, že mu chce wěr-
ně slaužiti: wſſak ne hned k králi osobně gel, ale po wy-
ſlaném swém, opowěděw se, že pro termin, přiměři s
Rakussany wycházegjcej, báw se aby mu uſſkozeno neby-
lo, přigeti nemohw, to poselstwj wykonal.

Léta 1479 w smluwách neb kompaktatách mezi
Uherským a Českým králem, pan Wok z Rosenberka po-
ložen, i k ztwrzenj a zdrženj gich pečet swau přitiskl. A
tu král Matiáš pána z poddanosti a pan Wok krále z
ſlibu propustiw, k Wladisławowi se docela přikázal a
poddal.

Léta páně 1481 Děpolt, Wáclaw a Ladisław, bra-
tři z Lobkowic a na Chlumci, kaupili zbožji Křepenické
od pana Woka z Rosenberka za 1200 dukátů; wſſak
wyplatu sobě páni Rosenbersſtj pozůstawili.

Léta p. 1482 w auterý na den S. Hippolita, král
Wladisław, držew slawný turnag na ryňku ſtarého mě-
ſta Pražſkeho, pana Woka, gako w rytjřských běžjch cwi-
čného pána, při ſtraně swé k honbě užiti ráčil.

Léta p. 1483 cjsař Fridrich w konečný pokog se
pány z Rosenberka wstaupil, a toho majestátem swým
potwrdil. I oni tolikéž zápis od sebe na wěrný, ſtálhý,
upřimný pokog na wěčné časy cjsaři učinili a wydali.

Léta 1484 pan Wok dokonal rybník nowý weliký
u Dechtář na panstwj Krumlowském, gegž před tjm pan
poručník Bohusław Šwamberk wyměřil a dělati počal.
Jan Tožice ſtarý, ſjdem na Widowě, udělal rybník Wl-
kowský před těmi časy. Léta p. 1489 na den S. Wj-
ta w nesspory hrom udeřil na wěži kostelnj Třeboňskau
a zapálil gi, kteráž tjm ohněm šhořela.

Léta p. 1490 po smrti krále Matiáſſe Uherského,
ku poctiwosti krále Wladisława, swé i domu swého, pan
Wok ozdobně s nemalým počtem konj a ſlužebníků do
Uher ke dni korunowanj GMR. do Budjna wyprawil se.

71

Král obljbim p. wládaře wolné služby, geg a pana Jana Gence z Janowic, neywyššího purkrabj Pražského, wy-zdwihl za wrchnj heytmany králowstwj Českého.

Léta p. 1493 pan Wok, neymjce za přjčinau ča-
ského nedostatku zdrawi šwého, s dowolením královwým
w gisťau umluwu se panem bratvem mladším, panem
Petrem, wſſed, mjſta a wládaſtwj domu Rofenber-
ského, anobrž i heytmanſtwj wrchnjho w králowstwi Če-
ſkém mu poſtaupil, a ſám sobě byť wolil na Třeboni;
kdež žiwot bez welikých zanepráždněnj okolo dwańacti let
wedw, až do léta páně 1505, w kterémž prwnjho dne
měſſce zači w pondělj okolo půl noci na auterek, genž
byl památný S. Gilgjho, dokonal; a do klásſtera Wy-
ſſebroſského ku pohřbu dowezen, a tam k otcům swým
přiložen.

Byl pán chudým lidem milostiwý, nehrdý, w roz-
mlauwanj k bohatému i chudému přjwětiwý a weselý.
Rybnjky wětſſj na panſtwj Třebonském udělati dal Ti-
ſý, Kocleřow a Rudu.

Manželka páně byla panj Markéta<sup>75</sup> z Gutten-
ſteina, pana Buriana hraběte z Guttenſteina, neywyš-
ſſjho kammrmistra králowstwi českého a panj Sigonie
hrabinky z Ortenburku dcera, kterauž pogaw léta páně
1482, tyto djtky s nj zploditi ráčil: pana Gindřicha prw-
njho, p. Jana křižownjka Strakonického, p. Joffsta, p.
Petra kulhawého, p. Gindřicha druhého, a pannu Sigo-
nii; o kterýchž obſſirněgi při gegich historii.

Panj mátě gegich předepſaná po ſmrti pana Woka
po druhé wdala ſe za pana Alexia Dobrohoſta z Non-
ſſperka; umřela okolo léta páně 1524.

Páni bratři pana Woka a ſeſtry: pan Gindřich,⁷³ narodil se léta páně 1456 dne 25. měsřce čerwna, w hodinu dwacátau třetj. Osiřaw w ſſestnácti letech, ugał se gako neyſtarſſi zprawy domu, poněwadž pan otec poručnjků panů Českých neráčil nařjediti. Pročež zřenj ſwé k některým panům přátelům

72

swým, gmenowitě panu Bohusławowi z Śwamberka, panu Gindřichowi z Hradce, panu Wilémowi mladšjmu Šwihowskému z Risenberka a na Rábji, i giným, žádage od nich přátelské ochrany a pomoci, obrátil; kteříž w tom wolnj, nechtěwſſe, aby dalſſi zkázu osiřalj páni s domem swým trpěti muſili, dali se nagjti z ginj radau i pomocj a přjmluwau k giným, aby gim neſſkodili, nápojmocni byli.

Léta páně 1473 pan Gindřich prodal panu Bohusławowi z Śwamberka zámek Zwjkow s panstwim geho, a postaupil mu ho.

A když w moci panů z Rosenberka, gač nahoře dotknuto, syn páně Popelů, Děpolt, na Krumlowě zůstáwal, dle přjmluwy králowny Johanny na gisť záwazek, aby se k určitému času před pana z Rosenberka dostawil, propuſſten byw, potom docela i toho záwazku znikl, když panem Bohusławem z Śwamberka strany narownány.

Léta páně 1475 pan Gindřich se panem bratrem swým panem Wokem učinili zwláſſtnj milost některým osobám, kteříž chtěli hory na gegich panstwj pawowati, a rud dobýwati: aby toho bez překážky netoliko užili, ale w tom náležitau pomoc od potřeb wſſeligakých mjti, a giné k pawowánj připauſſti ani mohli; kterýmž horám pán Bůh požehnati a znamenitý užitek kwerkům i pannům gruntownjm wywesti ráčil.

Léta téhož w pátek den na nebe wzetj panny Marie a nazeytři přitáhly kobylky s welikými nosy, a letěly přes město Krumlow k Wětřj. Wańkowi zemanu z Wětřně (ginák Wissnowi) ſnědly owes i otawu; a tak hustě letěly, že ſlunce pro množstwj gich nemohlo widjeno býti, za dwě hodiny trwawsſe w swém letu.

Toho roku, gač nahoře dotčeno, w nedostatku zdrawj a rozumu pan Gindřich postawený, panu bratru w gisť ſmlawě wladarstwj s taupil. Renachážjm, aby k zdrawj a prawému rozumu přigjti, ani w gakých gedná-

73

njch potřebowán býti měl, než že o zhogenj ho wěrně se přátelé starali, a gemu obýwagicjmu na Rosenberce lékaře gednali. Umřel léta páně 1489 měsíce máge dne 21. a pochowán w klássteře Wyssebrodském.

Pan Petr$^{76}$ narodil se léta páně 1462. 17. Januarii ginák den Sw. Antonjna w hodinu druhau na noc. Ten pán od mladostí ke wšemu dobrému wěsti dal se, tak že rod geho ne toliko ctnosti ale i uměnj liternj ozdobowalo. Byl na studium w Bononii l. 1477, a na druhý rok s dobrym prospěchem sšťastně domů nawrátil se.

Po dobrowolném wzdánj auřadu od pana bratra staršjho, pana Woka, wladařil s dobrym domu Rosenberškého až do léta páně 1521. Byl i heytmanem zemským, mage ku pomoci pana Wiléma z Pernssteina i giné auřednjky a pány zemské.

Léta páně 1502 pan Petr zgednal sobě město Prachatice, statek Wyssebrodského probošťwj, od krále Władisława za spupný a dědičný, a úplně ho w drženj wessel.

Léta páně 1505 brána Latránská w Krumlowě Českém, a wěž nad nj, kteráž podnes stogj, i také ta basšta na Nowém Městě nad parkánem Panenským stawjna.

Léta páně 1506 po smrti pana Woka bratra swého, panstwj Třebonské ugal, a ge gako i giná, w pěkném řádu, w sladkosti pokoge, dobře zprawowal. Střebu wětstj i menstj s swými erby, kteráž až posawád nacháži se, sljwati, město Třeboň přjkopy, waly a basštami od kamene ku polednj straně zpewniti dal, kteréhož djla neywyššj zpráwce byl Pan Gindřich z Rosenberka. Týž pan wládař zed nebezpečnau a roztrženau na mnoha mjschch w zámku hořegssjm Krumlowském k městu nad řekau od rohu až k wěži staré rozebrati, a ginau nowau pewnau z gruntu nahoru hnáti i druhau zed naproti wystawěti, a pokogů nadělati dal; kterážto až podnes stogj, kdež pro památku w zámku, při wiký-

74

ři weyſtupku, pod okny wydańymi do placu, erbowé té-
hož pana Petra, panj manželky geho, panj z Krawač,
a pana z Pernſteina se spatřugj.

Byl těch časů Štěpánek ſišmeiſtr panſtwj Tře-
boňského, rodilý z Netolic, gehož půwodem welmi to
panſtwj na rybnjćj zlepſeno. Ten wyměřil tok té
ſtrauhy neb ſtoku, kterauž po panſtwj tom až podnes wo-
da žiwá na rybnjky welmi platně, od Třeboně počna,
až do Horuſického rybnjka wede se, a za mnoho wążiti
se může; nebo před lety do rybnjku wody mjti nemohli,
a zimnjm čaſem ryby pod ledy dusily ſe, aneb k pro-
hlubnjm ſe zdwihaly. Proto welikými miloſtmi Ště-
pánek od pana wládaře, předně oswobozen, k tomu ro-
ljmi, lukami, zahradami, rybnjky, i ginými grunty
obdařen. Páni potomnj wládaři, pan Jan Strako-
nický i pan Wilém, ráčili mu těch wýſad potwrditi.

Léta 1518 Dpatowský rybnj dodělan; a poně-
wadž knězi opatowi neywjce gruntů zatopeno, od pana
wládaře ſluſná odměna mu učiněna.

Toho časů hory Krumlowské bohatě ſſly, tak že ze
tří dolů za geden quartál uděláwalo ſe střjbra do 432
hřiwen; a zlata z téhož střjbra do desíti hřiwen, genž
Uherſké zlato na grádu přewýſſowalo, ſe wyſſadowalo.

Léta páně 1519 pán wládač w umysłu měw wlá-
dařstwj se sebe fložiti, žádaw odpočinutj, chtěl rád pa-
na Jana Strakonického, ſtreyce swého, giným panům
bratřím předſtawiti. Dni proto, že k zákonu oddal ſe,
nikoli ho za zprawci domu přigjti nechtěwſſe, přičinu dali,
že pan Petr s nimi o wſſecko panſtwj na rowný djl roz-
dělil ſe z sobě polowice nechaw, druhé polowice gim po-
ſtaupil, a potom po swé ſtránce řjdil, gač mu ſe lj-
bilo. A když tak rozdjl ſe ſtal, páni, pan Jofft, pan Petr
Kulhawý, a pan Gindřich mezi ſebau wystawili za wlá-
daře pana Gindřicha, k čemuž pan ſtarý powolenj dal,
a gemu mjſta swého poſtaupil; a ſám dny pokogné na
Krumlowě zwoliw a odpočinuw, žiwot dokonal dne 9.

75

řjigna léta páně 1523. Od panů streyců pohřeb mu w kláſſteře Wyſſebroſkém wykonán.

Manželka páně byla panj Alžběta⁷¹ z Krawař, wdowa po panu Bertoldowi z Lippého, kteráž umřela léta páně 1500 dne 1. máge. Měli spolu dcerku pan- nu Barboru⁹⁵. Ta w letech mladých umřela.

Pan Oldřich⁷⁸ narodil se léta páně 1471 na den Sw. Antonjna w hodinu druhau na noc. Študo- wal též w Bononii, a nawrátiw se domů, panu Petro- wi pomáhal wěrně při zpráwě domu Rosenberského. Pán w ſkutcjch swých mjrny a odewſſech milowán byl. Ten se nikdá neženil. Umřel léta páně 1513. dne 4. listopádu.

Panj ſeſtry: panj Kateřina⁷⁹ dostala se za manželku panu Petrowi Holickému z Šternberka. Umře- la na Třeboni w čas morowého nakaženj léta páně 1521, w auterý po na nebe wzetj panny Marie, w dewátau hodinu před polednem; narodiwſſi se léta páně 1457. dne 17. frpna. Panna Barbora⁸⁰ a panna Mar- kéta⁸¹ bljženci, narodily se léta páně 1460. dne 8. mě- ſjce čerwna po 11. hodině. A panna Barbora do- stala se w manželstwj za pana Jana z Bibersſteina léta páně 1474. Panna Markéta dala se do kláſſtera mezi mniffky Krumlowské. Panna Hedwika⁸² narodila se léta páně 1464 dne 20. Januarii při hodině 14. Wdaná po 1. za pana Włſa swobodného pana z Graffeneku, po 2. za p. Tobiáſſe z Bozkowic a z Černé Hory, po 3. za p. Kehoře Štahrenbergeře. Umřela na Pirchen- ſsteinu, dřjw než pan manžel gegj, léta páně 1520 w ſo- botu před swatým Sigmundem. Panj Alžběta⁸³ na- rodila se léta božjho 1466 dne 14. Feb. Za man- želku dostala se panu Gindřichowi Pruſſinkowi swobo- dnému panu z Štetenberka, a hraběti z Hardeku. Pan- na Johanna⁸⁴ narodila se léta páně 1467 w ſtředu po swatém Gilgj. W panenstwj umřela léta páně 1482, 24. zářj: w Třeboni w koſſele pochowána.

76

X. O panu Josstowi, pánu dobromyslném,
a pánjch bratřích G. M.

Mezi syny pana Woka w počtu třetí byl pan
Josst⁸⁷ kteréhož tuto historii w krátkosti neyprwé ob-
sáhnauti mjnjm.

Pan Josst narodil se na zámku Krumlowě, l. p.
1488. w pondělí po památce swatých Petra a Pawla
aposstolů Božjích, ginák dne poslednjho měsfce čerwence
při hodině switánj. W pacholetstwj swém byl dán na
Lessno, a tam se učil spolu s dětmi pana Jana Holické-
ho. A hned tu se z něho čisté paňátko dělalo, tak že
od pana Petra starého Holického neywětssj přiženš a
chwálu mezi ginými měl.

Zpráwa domu Rosenberského na pána teprw l. p.
1531 po smrti pana Jana přissla, kterauž na sebe při-
gaw, se wssj bedliwostj rozwážliwě wedl. A bywssi
hned toho roku weřegnost proti Turku, když cjsař Ka-
rel i král Český Ferdinand osobně se do pole wystrogiti
ráčili: pan wládař se panem bratrem swým, dwě stě
gezdců dobrých, Kozáků, s wolj krále Polského zgednaw,
gim žoldu k zaplacenj měsčně na kůň po 6 zl. zapsaw
se do Uher obrátil, předstawiw gim za heytmana sta-
tečného rytjře Bernarda Brabantského. Nad to weyš
na žádost cjsařskau a králowskau i municj od střelby a
prachu k tomu taženj pan wládař pomoc učinil; anobrž
i žiwotně sám wyprawil se se 48 koňmi, s ssestnácti
pěssimi pacholky, a dměma ssfy, a zatjm panu Petro-
wi zpráwu domu a hospodářstwj poručil. Tehdáž weli-
ka sjla dolů táhla, a od samého Lince přes 40000 li-
du wypraweno, nebo bylo toho potřeba, poněwadž Tur-
ci tehdáž do Nakaus hluboko s Tatary wpadše, gen
dwě mjle od Lince pálili a sskodili.

Léta páně 1534. pan Josst za přjčinau příjmořj do
Soběslawě na podzim se panj manželkau a dworem
swým obrátili se, a tu za některý čas zůstáwati ráčil.

77

Léta páně 1536. pan wládař we čtwrtek po swaté Lucii z Krumlowa k Třeboni, a odtud upřjmo k Wj-dni k králi Ferdinandowi w potřebách swých geti, a z Wjdně zase w auterý dín sw. Štěpána k domu wygeti, a w Kornumburku noclehem býti ráčil.

Léta páně 1537. pan wládař se panem bratrem swým, wyprawili do Uher, dle obhágenj křesťanstwa, sſedesáte dobrých konj zbrogných a čtyry kusy střelby se wſſj municj.

Léta páně 1538. králowna Anna ráčila na Krumlow přigeti, kdež od pana Joffta náležitě uctěna, odtud ku pánu swému Ferdinandowi k Linci cestu předswzji ráčila. Pan wládař, od krále obeſlán byw, též do Lince wyprawil se. A toho roku okolo dwacjti domů w městě Krumlowě w Latreně shořelo.

Léta páně 1539. pan Jofft w téžký neduh něgakého nesťaſtného a ſmrtedlného raněnj neb uřezanj, to newjm, gakým půwodem, upadl; a drahný čas w kázni té božſké ležew, běh žiwota swého dne 15. Oktobris, dokonal. Tělo GM. w klásſteře Wysſebroſkém pochowáno.

Páně manželky: Prwnj: panj Vendeljna<sup>88</sup> neb Bohunka z Štahrenberku, kterauž pogjti ráčil l. p. 1529 we dny poslednj masopuſtnj. Ta na druhý rok po porodu dcery, panny Anny, we čtwrtek w noci, po památce obrácenj sw. Pawla na wjru, umřela. Druhá: panj Anna <sup>89</sup> z Rogendorfu, kteréž z frauci-meru králowny Anny w Augspurce dostati, a ſlawné weselj swatebnj u přjtomnosti neypwſſsjch z křesťanstwa potentátů, cjſaře Karla, krále Ferdinanda, kuriſſtů, knjžat a znamenitých legátů mji ráčil. Djtky njže psané s tauž panj zploditi ráčil; gmenowitě: 1. pana Ferdinanda Woka, 2. pannu Alžbětu, 3. p. Oldřicha, 4. p. Wiléma, 5. p. Bohuňku, 6. p. Ewu, 7. p. Petra Woka, GM. D kterýchž w následugjcj kapitole ſumowně napsáno bude.

78

Pánj mátě w pánu bohu běh swůg dokonawši,
s tjmto swětem a swým tělem se rozdělila léta páně
1562 dne 5. měsíce září; a w klásťeře Wyssebrodském
pochowána.

Páni bratři páně: pan Gindřich⁸⁵ prvnj
narodil se léta páně 1487 dne 14. Martii w hodinu ge-
denactau. Ten w pacholetstwj umřel, léta páně 1494
we středu před swatým Giřjm, a w Třeboni pochowán.

Pan Jan⁸⁶ narodil se l. p. 1484 dne 24. měsíce
listopadu. W mládenectwj wychowán při panu Jano-
wi z Swamberka, mistru přeworstwj českého, na Stra-
konicjch; nebo byl mu k myslí ten zákon: pročež i do
něho se dostaw, po něm za neywyššjho na Strako-
nicjch dosazen. Z zwlásťnj lásky pana streyce, pana
Petra, k užjwánj Husinecké a Záblacké zbožj sobě postau-
pené měl. Byl milownjk dobrého téhož zákona; protož
geg zwelebowal, panstwj k němu náležejcij wyplacowaw,
i přikupowaw.

Léta páně 1526 po panu Gindřichowi, neymlad-
ſſim bratru, wládařil; a pomohw prwé newoli tropiti
za ſtarého pána, držew s njm a panem Lwem i ginými
odpornjky domu, potom s welikau těžkostj wywazowati
gich pomáhal, a welmi těžkých ſtarostj pro kſſaft téhož
pana ſtrýce pocjtiti muſil.

Léta páně 1527 pan Jan wládař se pány bratři-
mi swými wyprawil se pěkně gezdecky s nemalým poč-
tem ſlužebnjů proti králi wolenému Ferdinandowi,
gedaucjmu do Čech, na pomezj, když za krále Českého
přigat a korunowán býti měl.

Léta páně 1528 byw laſkaw na myſliwoſt, a ne-
chtěw, aby zwěř wyhubena byla, žádal ſkrze psanj okol-
njch ſausedů z rytjřſtwa, aby myſliwoſti na zagjce wſſeli-
gakým způſobem od měſjce máge až do swatého Bar-
toloměge zanechali.

Okolo toho času neyprwněgſſi piwowár na Kuklweitě
wyzdwižen, a k ruce panu wládaři piwa wařila se-

79

Léta páně 1529 král dowolil panům z Kosenberka, aby za patnácte let bjlé grosse, a penjze bjlé mincomwati mohli.

A gakžkoli k zákonu křižownickému pán oddán byl, za gehož času učenj ewangelické počalo ffiroce zrůst bráti, a proto negedna newole se zdwihla, zwláſſt ſkrze bauřliwé kazatele: nicméně o něgakého nepokogného mnicha w Kadani nařjdil, gedno, aby haněnj Lutrianů na kázanj zanechal; druhé, tělům mrtwým w zemi odpočjwagjcj pokog aby dán byl.

Do sedmi let wládařiw týž pan Jan, na Strakonicjch se rozſtonaw, tam umřel léta páně 1532. dne poslednjho unora. Ležj pohřben w kláſſteře Wysſebrodſkém.

Pan Petr Kulhawý co narodil se léta páně 1489 dne 17. Decembris při půl noci. Od pana ſtreyce pana Petra ſtarſſho w mládenectwj byl dán do Bawor na ſtudium, do Wolwertshausu. K letům přiſſed, pěkně, zpráwně i opatrně sobě wedl. W ſtawu ſwobodném až do ſmrti žiw byl. Při korunowání arci- knjžete Ferdinanda na králowstwj České, tak gakož Co- dicillus poznamenal, nesl korunu. Po panu Josſtowi wládařſtwj ugal; kteréž s dobrým ſirotčjm, nemálo zá- wad wyprawiw, a dům očiſſtowaw, řjdil, i dworu u- ſkrowniw; ſummau dům swůg rozſſasně zprawowal; me- zi poddanými řád wyzdihw, učiniw gis té nařjzenj w mnoho artikuljch, kterakby se lid poddaný wůbec, též richtářowé a konſſelé w powinnostech chowati, w kte- rých přjhodách a weyſtupcjch k wrchnosti zřenj obráceti, w které wěci fami ſauditi měli, přeſtupnjkům gis té poku- ty wyměřiw. To wſſe ſepsati a publikowati dal.

Léta páně 1541 pomohl nařjditi a wyzdwhnau- ti deſk nowých po shořenj hradu Pražſkého. K nimž se po králi gako přednj pán zemſký přiznal, a dědičná panſtwj domu swého do nich wložiti dal.

Léta páně 1542 ſpokogiw wěnem panj Annu z Rogendorſu pozůſtalau wdowu po panu Josſtowi, panu

80

bratru swém, když panj wdowa z Krumluwa k přátelům do Rakaus se odebrati ráčila, pan wládař wšěky djtky (kromě pana Wiléma) na Hradec odeslal ku panj Anně Rosenberské z Hradce, kteráž ge w swé opatrowánj přigawši, na náklad páně, materišky o ně pečowala.

Léta páně 1543 wyprawil flužebnjka swého Gindřicha Drahowského, poněwadž weřegnost byla, do Uher, proti nepřjteli se 48 wožy, se 164 gjzdnými a pětjsmi 652.

Léta páně 1544 pan wládař počal stawěti dům na hradě Pražském, kterýž s mnohým nákladem několik let stawjn.

A toho roku žijdiw dům swůg, poručnij téhož domu pana Albrechta hrabj z Guttensteina, pana Jero nyma Šlika z Holeyče, hrabj z Pasaunu a z Lokte, a pana Oldřicha Holického z Ssternberka, učinil.

Léta páně 1545 pán nečachý na zdrawj byw, nikam negezdil, ani do Prahy ani do Teplic; až se na Třebo ni složiw, žiwot dokonal, w pátek po wšech Swatých; a odtud do kláſtera Wyssebrodského ku pohřebu od pana poručnjku poctiwě wyprowozen, a k předkům swým přiložen.

Pan Gindřich⁹¹ druhý narodil se léta páně 1496. Dán od pana strýce, pana Petra, na učenj do kláſtera Třeboňského, a odtud pro naučenj německému gazyku odeslán do kláſtera Drkolenského. A když poodrostl, byw mládenec dobrého wtipu, poslán na studium do Bononie. Ale studia nebyla mu k myſli, nežli wogna; na kterauž s landsknechty obrátiw se, mnoho nepohodlj a nauze zkuſil; pak nawrátiw se ku panu wládaři, žádostiwě s potěſſenj odeWSſech přigat. Dal se potřebowati k zpewňowánj Třeboně, a to djlo řjdil; diwných ſklepů pod zemi k odpiranj nepřátelům nadělal, kteréž rybnjkem Swětem na wětſſim djle zkaženy.

81

Léta páně 1521 od panů bratři swých wolen a
wystawen za wládaře domu Rosenberského. Kteréž na
sebe přigal, i na geho mjo dosedl. Pak po smrti pa-
na Petra starého streyce gegich, pro kssaft, kterýmž
swůg djl wſſecek statků dědičných panu Josſtowi Stra-
konickému, bratru gegich odkázal, na ten cjl, gedno,
aby zápiſné statky duchownjim nawrátil; druhé, aby pan-
stwj Krumlowské, Záblatské a Husinecké, s Prachatice-
mi i s wrchnostj kláſſtera Koruny, panu Lwowi po smr-
ti geho připadlo; Nowohradskýho panstwj s wrchnostj
nad kláſſterem Wysſebrodském pan Kryſſtof z Sſwan-
berka nápadem užiti měl; pan Jan z Sſwamberka Hel-
fenburské panstwj, pan Jan Holický z Sſternberka Rosen-
berk a Wjtkowý Hrádek, pan Hans hrabě z Hardeku mě-
ſtečka Hažle s panstwjm, měli zděditi: pro ten kſſaſt řku,
weliké zanepráždněnj, ſtarosti, i krwawé nepřátelstwj s
kſſaſtownjky trpěti a néſti muſil; kteráž newole za tři
léta tábla ſe, a kdyby ta weřegnost s králem Ludwjkem do
Uher a smrt pana Gindřicha w to byla newkročila, po-
dobně že k potěkánj a k moci ſtrany bylyby přiſtaupily.

Léta páně 1524 smjřiw se pan wládař se panem
Janem Strakonickým, bratrem swým, z Třeboně na
Krumlow se panj manželkau swau, i se wſſim dworem
30. Septembris přestěhowal ſe.

Léta páně 1526. holomci wypraweni bywſſe s li-
ſty obrannjmi od deſk a od pána Lwa na žádost pana
Krisſtofa z Sſwanberka: neyprwé na Nowý Hrad ſſli;
Když se nemohli doptati, komu poručeno, přiſſedſſe na
Krumlow, do wěže dáni; potom wytaženi bywſſe, listiy
ty i s pečetj swatého Wáclawa ſnjſti, a dworſké prawo,
na kůži zmjtáni bywſſe, přigjti muſili; napoſledy poza-
du přes pláſſt z zámku pufſtěni, a psy wyſſtwáni.

Toho roku bywſſi weřegnost proti nepřjteli Turku,
silně a osobně do Uher wpadlému, an král Ludwjk též
žiwotně proti němu wytáhl: pan Gindřich z Rosenber-
ka 600 drábů, poručiw ge ſtatečnému rytjři Mikuláſſo-

6

82

wi Zlinskému z Wizowic, též do Uher, a mimo to 200
gizdných dobře opatřených, wyprawil. Měw úmysl o-
sobně při králi táhnauti, a giž na cestě byw, roznemohl
se, tak že w klássteře Swětlé se složiw, tam umřel, w
pátek po na nebe wzetj panny Marie, mezi desátau a ge-
denáctau hodinau na noc, ginák 18. dne Augušli. Tě-
lo geho odtud do klásstera Wyssebrodského přenesseno, a
tam pochowáno. Ten pan Gindřich, ač neymladší, wſſak
dary zwlásſtnjmi, rozúmnostj a zpráwau, giné pány bra-
try swé přewyſſowal.

Manželky páně: panj Magdalena⁹² z Šternberka; kterauž pogjti ráčil w neděli po wſſech Swa-tých léta páně 1520. Uměla na druhý rok, mornj bole-stj podtatá, u vigilii S.S. Petra a Pawla. W Třeboni pochowána. Panj Anna⁹³ z Hradce, wdowa po pa-nu Ladisławowi z Šternberka, s njž se snjti ráčil léta p. 1522 w středu po swaté panně Kateřjně. Nenacházjm, aby gaké djtky s nimi zploditi měl.

XI. D GMtech panjch bratřij wlastnijch, pa-
nu Wilémowi a panu Petrowi Wo-
kowi.

(Kratičké nawrženjčko, poněwadž listowé gakožto materia
k GG. MM. historii ſlaužiej česſtě přehljdonuti negsau.)

Po ſmrti pana Petra kulhawého páni poručnjci předepſanj zpráwy domu Rosenberského wěrně ugali se, wſſecky klenoty od zlata, střjbra, drahého kamenj, ſſat-ſtwa i giných ſwrchků na zámku Krumlowě i Třeboni, též zbrognici, item na obročnicjch obilj, a ſummau wſſe což ke dworu a k hospodářstwj náleži, we wſſech kautech s piłnoſtj popſati dali.

A nemohſſe uſtawičně žiwoty swými při zpráwě do-
mu Rosenberského zůſtáwati, nařjdili kancelář, gi hod-
nými osobami ofadiwſſe, Gindřichem Wogjřem z Pro-
tiwce, Gindřichem Dráchowským z Dráchowa, Petrem
Daudlebským z Daudleb a Wáclawem Bjlkem ginák

83

Albijnem kancléřem přjsfežnjm; kteřijzby we wſſi pilné wěrnosti dobré ſirotčj opatrowali, a k nimžby wſſickni au-
řednjci, píſaři i poddanj w swých potřebách ſe utjkali.

Item panů poručnjků dobrá zpráwa i w tom znáti
dáwá ſe, že nařjdili dwoge registra wſſch důchodů řc. též
na odaumrti, pokuty a odběžné řc. item w přjčině ſi-
rotčjch wěcj: gedny aby za sebau měl každý píſač, a
druhé kancléř. Nařjdili i dobrý řád při měſtech i w
richtářstwj při wesnicjch. Item léno od biskupa Pas-
ſowského na mště panů mladých přigali. Item zapo-
čaté ſtawenj panem Petrem z Rosenberka, dobré pamě-
ti, domu Rosenberského na hradě Pražském s pilnostj před-
sewzawſe konali. Summau tjž pání poručnjci tak dům
Rosenberský řjdili, gakož na dobré pány přisluſſelo, až
do let páně Wilémowých.

Kterýžto pan Wilém,¹⁰⁰ w počtu čtwrté djtě, na-
rodil se desátého dne měsje března, w čtwrtau hodinu
po poledni, na znamenj bljženců, léta páně 1535.

Od pana wládaře pana streyce swého byl dán do
Mladé Bolesławě ku panu Kragjřowi na učenj, a by-
wſſi w tom kragi přjmočj, brzo odtud na Krumlow za-
ſe přiwezen. Potom do Paſſowa k biskupu ugci swé-
mu wyprawen, kdež několik let pořád byw, s ginymi mla-
dými pány pilně učil ſe a dobře in artibus, i w gazycjch
latinském i německém prospěl.

Léta páně 1551 při swatém Wáclawě byl mor we-
liký; takže w Třeboni a w osadě, k té ſaře náležité, kaž-
dý den, neyprw po pěti, po ſſesti, a potom po desjti i po
patnácti až do ſſestnácti, pochowáwali. Trwal dlauho
tak že wjce než do 900 lidu zahubil.

Léta páně 1552 žito bylo po 1 kopě a někde po 70
groſſich, miſſ.; ows po 40 gr. a mjſtem po 30 gr.; hrách
po 2 kopách; a pſsenice po 70 gr. a někde po 80 gr.

Téhož roku pan Wilém poſtaupené sobě měw od
panů poručnjků wſſecka panstwj, zpráwu a wládařstwj
domu swého na ſebe přigal.

6*

84

Knjže z Plawna mjoWLádařské sobě osobíw, přj-
činu dal, že pan wládač, sprawedlnosti swé proti němu k
obhagowánj, w rozepři s njm wstaupil, a práwem obdr-
žel, že mu mjsta ustaupiti musil. Na kteréž dosedw, i
tudij do saudu zemského powinnost učiniw, pře lidské
přeslýchati, uważowati a rozsuzowati pomáhal, a wſſch
wěcj zemských gemně a prozřetedlně ugjmal se.

Léta páně 1560 po smrti pana Adama z Štern-
berka, neywyšſjho komornjka królowstwj Českého, na
uřad ten od krále Ferdinanda a panů wolen i dosazen.

Léta páně 1566 byl neywyšſjim generálem a pol-
njm heytmanem nad lidem Českým w té weřegnosti kře-
ſtanſtwa do Uher proti nepřjteli Turku.

Léta páně 1570 přigal auřad neywyšſjho pur-
krabstwj Pražſkého; po smrti pana Jana z Lobkowic a
na Teyně Horſſowě, kterýž toho roku dne 12. Aprilis
žiwot dokonal.

Při korunowaniu krále Rudolfa druhého, kteréž se
wykonalo léta páně 1575 dne 22. zářj, když král GM.
Rudolf w kaple S. Wáclawa w kostele welikém w krá-
lowský habit oblečen a dle korunowanj k welikému ol-
táři ubjrati ráčil se: pan Wilém z Rosenberka korunu
před Geho Gasnostj, což GM. pro rodu Rosenberského
prácedencj gako purkrabi neywyšſjmu Pražkému přjslu-
ſſelo, nesl; gemuž po prawé ſtraně sſel pan Ladisław
Popel z Lobkowic, neywyšſj zemský hofmistr, a po le-
wé ſtraně neywyšſj komornjk, p. Jan z Waldſteina;
gablko pak nesl neywyšſj pan sudj, p. Bohusław Felix z
Hasensſteina; gegž po prawé neywyšſj kaneleč p. Bra-
tiſlaw z Pernſteina, a po lewé ruce pan Adam z Šwam-
berka, gako na mjoſtě wſſeho ſtawu panského, prowázeli.

Léta páně 1585, w pondělj po neděli Cantate, ry-
tjřem towarystwa rauna zlatého týž pan Wilém na
hradě Pražském w kostele Sw. Wjta učiněn, kteréž
mu na mjoſtě Filippa krále Hisspanského ſkrze arciknjže Fer-
dinanda darowano.

85

Pan Wilém w stawenj nowém zwłásťnj ljbošt a
kochánj mji ráčil: zámek Krumlow nákladně i ozdobně
rozſſjřiti a wystawěti dal; nic méně i w oboře Netolické
knjžecj stawenj, genž Kratochwjł nazwáno, z gruntu wy-
zdwihnauti dáti ráčil.

Druhé. Byl pán dobročinný, k chudým lidem milo-
srdný, přjzniwý; ctnosti, ſſlechtnosti a prawdy milownjk.

Třetj. Wjce obecného dobrého, nelituge w tom ná-
kladu swého, s wlastnj ſſkodau, se wſſi pilnoſtj wyhledá-
wal. Gakož pak w těchto třech punktjch i GM. pan
Petr Wok s panem bratrem swým frownáwati se ráčil
a ráčj.

W mnohých legacích do Řjſſe i do królowstwj Polſké-
ho býwal, se wſſi bedliwoſtj a upřjmnostj platně ge řjdil.

Po mnohých uſtawičných a platných prácech zem-
ſkých žiwot dokonal, na hradě Pražſkém w domu swém
dne 31. Auguſti léta páně 1592. Ddtud tělo geho na
Krumlow wezeno, kdež w kostele farnjm w hrobě nowém
pohřbeno. S gehož ſmrtj negeden počátek proměn w
králowstwj Českém i ginde ukazowati se začal.

Manželky páně: 1. Kněžna Kateřina¹⁰¹
Brunſſwická, kterauž pogal léta páně 1557 dne 22.
unora. Umřela léta páně 1559 w ſkředu před swatým
Duchem.

2. Kněžna Sophia¹⁰² markrabina Brandenbur-
ſká, Joachima II. kurfısta Brandenburſkeho dcera, ge-
gižto matka byla Hedwika, Sigmunda I. krále Polſké-
ho dcera; s kterauž se snjti ráčil léta páně 1561 dne
14. Decembris. Umřela 1564. 27. Junii.

3. Kněžna Anna¹⁰³ Maria, markrabinka Baden-
ſká, s njž se oddati ráčil léta p. 1578. 27. Januarii.
Umřewſſi léta Páně 1580. tělem nepohřbená w kaple
kostela Krumlowſkeho ležewſſi, potom ku panu manželu
swému tudjž do hrobu we dwanáctém létkě přiložena.

Panj Polerina¹⁰⁴ z Pernſteina wdáwala se lé-
ta páně 1587 dne 11. Januarii, ginák w neděli po třech

86

králjch w Praze. Giná swarebnj weselj wykonána na
Krumlowě.

Pan bratr GM. Geho Milost pan Petr Wok¹⁰⁷
narodil se léta páně 1539 dne 1. Oktobris, ráno w 6
hodin na znamenj bliženců. W pacholetstwj na Krum-
lowě při panj mateři a pánjch poručnjch wychowán, a
preceptory měw, neyprw Jana Makowského, potom
Gabriele Sněchina a Pambergo, w Latinském gazyku se
cwičil. Condiscipulowé páně byli Ferdinand a Fridrich
Hoffmanowé.

Byl komornjkem u cjsaře Maximiliána léta páně
1560, a okolo toho času.

Léta 1562 — 3 peregrinowati ráčil do dolegších
Německých zemj, a přes moře až do Engellandu, se pa-
nem Wáclawem Holickým.

Léta páně 1565 opatřenj od pana włádaře, dle
slussného wyżiwenj na zámku Chusnjku, městě Soběsla-
wi, městě Winterberku a twrzi Zelči, se wssjm panstwjm
a důchody gegich, w gistém usnessenj sepsaném na Grad-
ci w pátek den powyssenj Sw. Křiže wykázané a po-
staupené, k sobě přigjmati ráčil.

Léta p. 1580 ženiti se ráčil, pogaw sobě za manželku
pannu Kateřinu¹⁰⁸ sſlechtičnu z Ludanic, dceru pana
Wáclawa z Ludanic a na Helfensſteině. Swatba držá-
na na Bechyni, w přjtomnosći pana bratra ſtarſjho,
pana włádaře, o masopustě mužſkém. Kterážto panj
Kateřina žiwot dokonala na Krumlowě Českém, w pátek
po swaté Trogici léta páně 1601, a w klásſtoře Wy-
ſſebrodském pohřbena.

Léta páně 1592 po smrti pana Wiléma pana bra-
tra swého zpráwy domu Rosenberského ugjti se a rozſſi-
řená panstwj netoliko w Čechách, ale i w Morawě, na
Slezku, i w Rakaufsch, wſſak ne bez ſſkodných záwad,
obsáhnauti ráčil; kteréžto záwady s pomocj pána bo-
ha časem swým uskrowněnjm panstwj očiſtiti, a pokog-
něgſſi mysl bez zanepráždněnj sobě učiniti z nic méně z

87

požehnánj vožjho dosti mage, mnohým dobře učiniti z
gměnj swého nade wſſecky předky swé pany z Rosenber-
ka, ráčil.

Léta páně 1594 od GM. cjsaře, panů auřednjků
a ſaudců zemſkých wolen za neywyšſſjho generála nad
lidem Českým do Uher. Kteréžto taženj ſſtastně wyko-
nati, a Komárno před ukrutnostj Tureckau obhágiti ráčil.

Mnohá ſrawná ſtawenj ſkrze GM. wyzdwižena.
Zámek w Bechyni pořádně, ozdobně a nákladně wyſtawěti
ráčil. Potom w Krumlowě moſt nowý klenutý od kame-
ne s branau k Latránu gedauc. Item caikhaus tudjž
z wětſſi čáſtky. Item kostel nowým w Latráně swaté Tro-
gice, a při ſněm dům pro chudé aneb ſſpitál. Item obo-
ru pod zámkem i zahradu w rybnjce, i luſthaus tudjž.
Item loch welmi hluboký, proſtranný, krásně a bezpeč-
ně zklenutý na pláſſti zámeckém, na něgž přes tři tisſce
nákladu ſſlo, udělati dáti ráčil. Na Třeboni nowé zna-
menité ſtawenj wyzdwihnauti a w proporci uwesti, k
prwnjm zdem připogiti a plac wnitřnj zawřji, tudy
mnohými pokogi ſrawnými zámek rozſſjiti; w předhra-
dj nowý ſſtok z gruntu od domu Ruthartowſkého, genž
w týž ſſtok přeformowán, na ſkrz; item při zdech měſt-
ſkých nowý dům obzwláſſnj, na hoře ſjń welikau pro bi-
bliotheku, a na zdech pokogů pořádných s pawlač při
nich, až k nowé bráně Břilické, wſſe z gruntu založené,
i luſthaus w zahradě nowé při zámku wyzdwihnauti a
poſtawiti dáti ráčil. Pán bůh GM. w swatém před-
ſewzetj rač za mnohá léta w čerſtwém zdrawj, pokogném
a užitečném panowanj požehnati.

Ginj páni bratři a panj ſeſtry Gich Miloſtj
před nimi z swěta odeſſli.

1. Pan Ferdinand Wok,²⁷ prwnj djtě, naro-
dil se léta páně 1531 we čtwrtek po swatém Giřj, ráno
w gedné čtwrti hodině po třech hodinách, na znamenj
wáhy; a nedočkaw roku, umřel na S. Jana.

88

2. Druhé djtě: panna Alžběta,⁹³ narodila se léta páně 1533 w auterý přede wſsemi Swatými w sedm hodin k noci, na znamenj kozorožce z a léta páně 1554 wdána za pana Henricha z Šwanberka.

3. Třetj djtě: pan Woldřich⁹⁹ narodil se léta páně 1534 w auterý před mužským masopustem w gednu hodinu w noci, a w roce umřel, w druhau neděli w postě.

5. Páté djtě: panna Bohuňka,¹⁰⁵ narodila se léta páně 1536 dne 17. měsíce března před polednem mezi 6. a 7. hodinau na znamenj wodnáře. Léta páně 1556 za manželku dostala se panu Janowi mladšjmu z Lobkowic, nevyššíjmu purkrabj Pražskému. Umřela léta páně 1557 dne 16. listopadu.

4. Čtwrté djtě: pan Wilem¹⁰⁰ o němž nahoře.

6. Šesté djtě: panna Ewa,¹⁰⁶ narodila se léta p. 1537 dne 12. měsíce dubna, ráno we tři hodiny, na znamenj blíženců. Neyprw dostala se w manželstwj pa-nu Mikulášowi hraběti z Serinu, po druhé za pana Pawla hrabi z Kassoldu.

7. Sedmédtě: GM. p. Petr Wok¹⁰⁷ wiz nahoře.

8. Osmé djtě: panna Anna,⁹⁶ ſestra Gich Milostj z předěſſlé panj manželky pana Jozſta, dostala se za manželku panu Joachimowi z Hradce 1č. Po njž wěna páni poručnjci domu Rosenberského wyprawili 4000 kop miſſenských.—

Vivitur ingenio: caetera mortis erunt,

Ctnosti pamět ta wždycky zůſtawá,

Ač wſſe ſmrt w zapomenutj dáwá.

Melius sic: Což ſkrze uměnj swjci,
W myſli uſtawně hořejc,
Pismem bude zachowáno
A budaucjm dochowáno;
To ſtane dokud trwá swět:
Sic wſſe mizj proměnau let.

Finitum 20. die mensis Decembris, Anno Domini 1609. in inclyto castro Třebona. W. B. m. pr.

89

Adam Rodowský
rytjř z Hustiřan,

plnomocník na panských Gindřicha hraběte Sslika, cjs. král. poljho marssalka a přednosty wogenského w l. 1636-1648.

Malý příspěvek k geho žiwotopisu, od F. A. Wacka,
děkana w Kopidlně nad Leštinau.

„Quaestus magnus pietas cum sufficientia.” – 1 Tim. 6, 6.

Mezi rody rytjřskými, gichžto we wlasti nassj w 16. a 17. stoletj tak náramné bylo množstwj, fhledáwá se též znamenitý rod Zárubůw, genž we tři pětwe, t. pá-nůw Rodowských, Bukowských a Chwalkowských se dě-lil, a w kragi Bydžowském mnohými statky gest.wládl. Gim náleželo Staré Mjšto, Miletjn, Štěpanice, Bydžow, Poličany, Cerekwice a g., kdežto gesstě mnohý náhrobek rytjřůw těchto nalezti gest. O půwodu rodu tohoto ry-tjřského pjsse Paprocký z Glagol w knize swé o stawu pan-ském na str. 373: „Nazwáni gsau od Polákůw Zárubo-wé se wssjim rodem swým z přjčiny té, že předek gich za-gew do kragin Polských, částku země, sobě od knjžete da-nau, wůkol a wůkol při mezech zasekati neb zaraubati po-ručil, tak gač mu wyměřena byla, a z toho nazwán gest Záruba, a potomkowé od něho tolikéž Zárubowé gme-nowáni.” —

Gačkož wſſač na mnoha giných mjſtech, tak i tuto
učinil rodopisec Paprocký, utwořiw ze gména Zárubůw

90

famolibě historii o půwodu gegich, práwě tak, gakž to w
stolotj osmnáctém činjwal Dlaus Rudbek, dle něhož to-
to pauhowolné gednánj až posud Rudbekianismus flo-
we, kterýž do řtaré historie tolik smysſlených přjběhů, to-
lik dágek, tolik prozwolných udání uwedl, že gimi ne-
málo gest poruſſena.*) —

Wětew Rodowská ze kmenu Zárubův uſſdlila se w
Starém Mjſtě na Sſlikowském panstwj Weliſſkém, ma-
gic tam zemanský dworec, kterýž nynj taměgſſjmu grun-
townjmu pánu přináležj. Byl k wſſak též z wětwe Bu-
kowských gisťý Giřj z Bukowan w kragině této, an r.
1640 zaſtáwal úřad důchodnjho na panstwj Kopidlen-
ſkém. Z wětwe Rodowských posſel ſwrchu řečený Adam
z Hustiřan, od Balbina gmenowaný, „vir pervetustae in-
ter equites stirpis“, o němžto, gelikož muži w mnohém
ohledu znamenitém, několik tuto zpráw dáti chceme, ga-
kož nám gich drahocenný rukopis Balbinůw, nazwaný
Gicjnský, (poněwadž tam byl od něho fložen,) a hraběcj
listowny Šlikowské poskytugj.

Adam rytjř Rodowský, oddaw se hned z mládi na
uměnj úřadu hospodářského, kterýž tehdeyſſho wěku o-
byčegně zemanſtwo zaſtáwalo, nabyl w něm až do toho
času, kdež ſlawný Gindřich hrabě ze Sſliků, cjs. král.
polnj marſſál a přednosta wogenſký r. 1636 pánem

*) Důtkliwě o tom vjſſe ſlowutný Schloßer (we swě Probe Russi-
scher Annalen): „Jſt man nach allen den Zerrüttungen, die der
Rudbekianismus in der alten Geschichte cngerichtet, noch nicht mü-
de, aus Etymologien Historien zu erschaffen, und auf bloſſe Aehn-
lichkeiten der Wörter, die ganz zufällig seyn können, ganze Sy-
ſteme aufzuführen?“ — A wýborný wlaſtenec náš Přebjk Boigt
dokládá w ſwých Actis litterariis vol. I. pag. 112. „Sunt,
qui asserant, ab his duumviris (Olao Rudbekio et Samu-
ele Bocharto) verba plurima quasi tormentis adhibitis adeo
exagitari, donec dolore velut victa, sonum qualemcunque,
sive hebraicum, sive gothicum edere cogantur.“

91

na Weljissi, Starých Hradech a Kopidlně učiněn gest, weliké zkuffenosti, a byltě w kragině této na tak dobré a chwalné stowo wzat, že řečený hrabě Gindřich geg na mjtě sebe plnomocnjkem na dotčených panstwych usta-nowil.*)—

Wogenský přednosta Gindřich, gsa skrze tehdeyssi wálku Šwedskau téměř bez přítrže od panstwj swých wzdálen, žádal gich wládu muži sſlechetnému a we wě-cech hospodářských zběhlému odewzdati, gakowéhož w rytjři Adamowi Rodowském nalezl gest, wykázaw mu obydlj w ſtarowěkém zámku we Starých Hradech, kte-réžto bywsſe tehdaž panstwj ſamostatné, nynj k majorát-njmu panstwj Kopidlenskému připogené gsau. — Adam Rodowský, mage pod swau zpráwau rytjře Matěge ſe-njka Zasadskeho z Gemſendorſu,**) pána dworu Bar-

*) Hrabě Gindřich Šlik zapuſčit w tehdeyſſim wálečném běhu cjsařowi Ferdinandowi II. okolo 600,000 zl. za kteréž mu konſi-ſowaná panstwj po knjžeti Friedlandowi a f. Meliš a Staré Hrady přepuſſkéna, a k nim panstwj Ploſkowice přidáno bylo. Panstwj Kopidlno ſměnil r. 1638 s hrabětem Ludwiſkem Ditrichſſkeinem za swé panstwj Eywanowice na Morawě. Wiz listownu hraběcj w Praze Nr. 47 a 52. —

**) Matěg z Gemſendorſu měl též w Kopidlňe dům a hospodářstwj, obýwal wſak dějwe, než heytmanem učiněn gest, na swém sta-tku Bartauſſowě, a tam též ſyny swé, ſtibora a Jaroſława, od hofmistra swého Wáclawa Kristiána cwičiti dal. — Nesmjm zde mlčenjm pominauti, že práwě letos w měſſci čerwenci na farském dwoře Kopidlenském nalezen byl hrobowý kámen, genž bratru řeče-ného Matěge z Gemſendorſu, gemuž zméno Gindřich Mikuláš, při-náleži, a rok ſmrti geho 1628. wykazuge. Dostalſc se bezpochybně na ten dwůr farský r. 1705. an koſtel a fara w Kopidlňe w nowě ſtaweny byly. Nápiſ geho gest: „Léta MDCXXVIII W PATEK po SWATE PANNE DOROTE VMRZEL A DOKO-NAL ZYWOT W PANU BOHU GYNDRYCH MIKOLASS GENIK SYNACZFK VROZENEHO R. MIKOLASSE GE-NIKA Z GEMSENDORFU GEHOZ TELO TUTO POCZE-

92

taussowského a heytmana wssch tři Sslikowských pansktwj, též muže ctného a statečného, řjdil a zprawowal pansktwj sobě swěřená tak chwalně, že za to od hraběte Gindřicha wždy wětssj důvěrnostj, od poddaných wssak wždy wětssj láskau byl poctěn a odměnowán.

Wychwalugj na něm letopisowé Jezuitské kollege Gičjnské, čili rukopis Balbinůw: že neykrásněgssjmictnostmi a obzwlásťtnj čistotau swědomj swého giným napějklad byl. — Pulcherrimis virtutibus ac singulari conscientiae puritate caeteris praeluxit, pag. 190—; wychwalugj obzwlásťtě geho mrnošt a střjdmost. „Nikdy, gak se tam čte, nebyl widjn spilh, nikdy i hněwage se newydal od sebe potupného slowa“*) Řidké wěru! gak mezi lidem wůbec, tak obzwlásťtě u úřednjků geho druhu, toto wzorné gednáníj geho!

K tomu wssemu wedla geg wssak geho zbožná mysl, gsauc, gak prawj písmo, ke wssem wěcem užitečná, a na něm-tě widěti, kterak blaze wssem poddaným, an magj nad sebau wládce, gehožto neywětssj ozdoba zbožná gest mysl, gelikož z sebe plodj mnoho překrásných ctnostj, kteréž geg ibožhu milého i lidstwu na neywýš dobroděgného činj. —

Mělť ale také onen wěk, w kterémž Rodowský z Huskřišan žiw byl, ač skrz dlauho trwagicj zhaubné wálky a skrz smutné roztržky w náboženstwj weliká w něm panowala zpausta, — měl předce onen nábožný wěk cos

STNE POHRZBENE OCEKAWA BLAHOSLAWENEHO WZKRISSENJ."

Pacholjk na něm s sepiatýma rukama, w nichž kwětinu drži, předstawen gest. Na prawo u noh geho leži znak Gemsgendorfsh, na gehož prawé straně kamzika, na lewé ale tři pruhy widěti gest. —

*) Sed potissima in eo enituit temperantia et mansuetudo. Nunquam in potu excessise visus est, nunquam etiam iratus contumeliosum protulit verbum.“ — Ibidem 790.

93

do sebe, čeho se tomuto nassemu nedostává, čím wěci i
na prosto wypráhlé a bezžiwotné se otawily, co ge du-
chem a dechem obžiwilo; měliť lidé tehdeyssi žiwau wj-
rau a hlubokau k Bohu lásku; náboženstwj hned od dě-
tinstwj progjmalo a pronikalo wsse gich činěnj a utrpe-
nj, a tato neywyessj moc a wláda nad srdcem lidským
dodáwala člowěku sily, zmužilošti a potřebné ke wssem
wěcem způsobilosti; Bůh=tě byl w nich, působiw
skrze ně krásné, spanilé, weliké činy. —

A práwě to o Adamowi Rodowském řjci se může.
Powažuge prawy sſlechtic tento powolanj swého a wſſech
w něm obsažených powinnostj wždy w křesťanském swětle
čili dle maudroſti Boži, a nikdy dle bludné tělesné mau-
droſti neb swětské schytralosti, gelikož powždy maudro-
ſti Božj nepřijelkynj a wſſeho zlého půwodkynj gest,
— tak uſpořádal wesskero gednanj swé, že wſſickni ti, nad
kterýmiž wládl, museli uznati, gakymž duchem gest
weden, a widauce tudjž wſſech geho podniknutj dobrý,
maudrý a sſlechetný záměr, s welikau k geho dosaženj
těž mu přispiwali ochotnostj. Lidé rádi posluſſnj gsau
toho předstaweného, kterýž, ač nepředá hodnoſti swé,
gich co bratři swých powažuge; newáži si wſſak tako-
wého, kterýž we wſſem zapáchá získu žádostj, a kterýž
zpupnostj a hrdostj swau gich přinucuge, až k zemi před
njm ſkláněti se. Lidská společnost, nechať w nj gest ge-
den wyessj a druhý nižſſi, podobná gest řetězi, w němžto
každý článek napomáhá k sje celosti; gednotliwý gest
ničjm bez swého k tomu celku připogenj. Nesaháli ge-
den článek w druhý, nedržili geden druhého, kterak
pak řetěz ten stane w celosti swé? kterak lidské towarš-
ſtwo přiměřené a prospěſſně účinkowati může? — Tak
smýſſlel a tak gednal Rodowský, gakož to ze wſſech nám
o něm pozůſtawených zpráw neomylně sauditi můžem, a
tuť i pánu swému i peddaným geho wýborně ſlaužil,
gsa mezi nimi wždy maudrým, sprawedliwým a spolu
laskawým prostřednjkem. —

94

Když Rodowský řekše swau zbožnost a řslechetné gednánj wssudy wůkol chwalné si powěsti dobyl, byl laškawostj srdce swého k tomu též puzen, aby Gičjnské společnosti Mariánské, magcjí tak mnohý dobročinný záměr, co aud přiwtělil se, čímž taměgssj kollegi Jezuitů, genžto w něm welikého příjzníwce swého ctili, welikau způsobil radošt. Bylať tato společnost Mariánská w Gičjně přičiněnjm řečené kollege r. 1630 založena, gsauc dle wyrčenj słowutného Balbina w nassich Čechách přímnj toho druhu, a ucta blahosławené matky Boží, podporowánj chudých a nuzných, a ginj škutkowé lásky křeštanské byli účel gegj.*) Řekše tehdyessj strastný wálečný běh tato chwalná společnost giž po několik let ochábnauc neaučinnau se štala; počala wssak hned zkwjtati, gak Rodowský gegjm audem gsa učiněn, welikomyslně o gegj wzniknutj a dobrý prospěch se snažil. „Neostýchal se, dj wzácný rukopis náš, muž wýtečné w okolj tomto důstvognosti, mezi městštanstwem Gičjnským pochodni' něsti, do schůzek zákony společnosti té wykázaných i z daleka přigjzděti, pohřby doprowázeti, a giných powinnostj gegjm audům wyměřených wyplniti, řekše kteraužto zásluhu swau potom za ředitele toho zboru Mariánského wywolen gest.***) Hned gak to ředitelstwj

*) Wěwodkyně z Fridlandu, rozená hraběnka Harrachowá, dala prawidla toho Mariánského zboru tisknauti, kteráž 5. ledna r. 1631 mezi audy geho rozdělena byla. —

**) Domi civica congregatio, quae jam a biennio vel triennio ob calamitates bellicas jacebat, reflorescere coepit, annitente praesertim perillustri Equite Rodowskio, qui cum semel nomen sodalitati dedisset, servire beatissimae Virgini regnum esse putabat, neque erubescebat vir primae per viciniam dignitatis inter cives Giczinenses facem ferre, ad conventus magno itinere Giczinium equitare, comitari futura, aliaque hujus sodalitatis munia explere, quo merito pietatis postea Rector sodalitatis est electus. —

95

na se gest wzal, giným na příklad zachowal se, an chu-
dému lidu úprawných krmj přistrogiti dal, a otewřem
sstědrau swau ruku totéž w zelený čtwrtek, po wykona-
ném dříjwe umytj noh opětowal.*)

Pod geho zpráwau řečeného zbožného zboru stá-
walo se, že kdykoli slawný držjwal se obchod, a gak za mě-
sto do krásných stromořadj, tamněgssj stranu města Gičjna
wýborně zdobugjcich přissel, hned hřmotnau střelbau při-
wjtán byl, a Rodowský po každé s chlumu Welisse, w le-
topisjich nassjich na słowo wzatého,**) z děl wogenSKých,
gestě po knjžeti z Fridlandu tam zůstawených, odpowj-
dati dal, takowýmžto způsobem tu slawnost welice
zwelebuge.***)

Welikých si na panstwych Sslikowských položil
zaſluh tento wýtečný muž i w ohledu tom, že w onom ča-
su, kde ſkrze přeweliké strasti dlauho trwagiej wálky
Sswedské w kragině této ten neywětſſi nedostatek ducho-
wenſtwa katolicého byl, obstaráwal duchownj pomoc pro
to okolj od Gičjnských ſezuitů, kterauž tito wždy ochot-
ně, když gim gen možno bylo, gsau prokázali. A by-
loč gj zdegſſimu lidu tim wjce potřebj, gelikož čaſtý-
mi wpády, kteréž ljtj Sswědowé pod Latrmanem z bljz-
kého hradu Hrubé Skáły w krag tento činili, náramně

Ibidem pag. 152. — Uwedi gsme tuto poněkud wětſſi zlomek
z řečeného rukopisu, aby čtenář posauditi mohl, gakym flohem
gest psán. —

*) Qui mox, ubi claves cum face accepit, caeteris hono exemplo
ut praelueret, pauperibus prandium lautum instruxit, cru-
menamque aperuit &c.

**) Wiz moge historické pogednání w archiwu Hormayrowském r.
1827. Nr. 67 pod názwem: „Die Dynasten von Melisch,"
kdež o tom slawném chlumu mnohé důležité zpráwy se dočteš.

*) Processio, — ubi extra tilias ventum fuit, mox majo-
rum aereorum tormentorum, non procul a porta civitatis
collocatorum explosione excepta est, respondentibus in vi-

96

sewřeni a ze statků swých laupeni byli.*) Mimo pan-
stwj Kumburk, Miličowes, Kost a g. nawſſtěwowali ot-
cowé z řádu Žežiſſowa obzwłásſtě osady Samſinu, Wo-
ſtružno, Starý Weliš, Kopidlno, Liban, a na wſſech
těch mjiſtech ſrdce z kormaucená ſlowem božjm těſſili a ná-
božnoſtj gich ſiſili k ſneſſenj hrozných těchto wálečných
ſtraſtj.

Když poważjme, že w onom wěku w kragině této,
ktoráž se od seweru k ſtraně polednj od Ginolice a Bra-
dy na panstwj Weliškém až k Dobrowanům na pan-
stwj Křineckém a od wýchodu k západu z Kněžic a Kra-
lowého Městce až ke Mcelům a Dětenicům wztahowala,
přes čtyry tedy mje ſſjře a dýlky, gedna toliko ſara Ko-
pidlenská, a ta teprw od roku 1642 duchownjho paſtýře,
děkana Michała Jasona z Rosensteinu měla, — můžemeť
posauditi, gak na neywyš bylo potřebj duchownj pomoci
Fezuitů Gičjnských, a gak weliká to záſluha Adama
Rodowského, že tak ſtaroſtliwě gi obgednáwal.**)

Když tento plnomocnjk hraběti Gindřichowi
Šlikowi, pánu swému, welikau horliwoſt gmeno-
waných Fezuitů w duchownjm obſluhowanj poddaných
geho w známoſt geſt uwedl, ſluſně gi schwáliw, —
prokázal se gim pán tento mnohým způſobem wděčným,
a w pſanj swém dne 10. zářj r. 1626 z Paſſawy gim
poſlaném poručil gegich duchownj péči poddané swé,
blaudicj až poſud owečky swé, gak o nich tam

cina arce, W elisch dicta, aliis tormentis. Ita tribus vi-
cibus applausuun.— Idem pag. 237.

*) „Totam facile viciniam sibi vectigalem effecerat hostis”
— tentýž rukopis prawj.

**) Obſjrněgi ſem o tom gednal r. 1821 we ſwém historickém ſpi-
ſku: „Geschichte der Stadt Gitschin und der um ſie zunächst liegen-
den Güter im Schwedenkriege in den J. 1631—1648.” —

97

mluwj.*) — Na danau gemu též zpráwu od Rodow-
ského z Hustiřan, že kolleg Gičjnská snažně žádá, aby se
gj založenj wodotoku z welikého hraběcjho rybnjka, Bo-
rák nazwaného a mezi Gičjnem a chlumem Welissem le-
žicjho dowolilo,— hned gj to milostiwě přiřkl, a ná-
klonnost swau w każdé době gj na gewo dal. —

Činil Rodowský po wſſecka léta, co řečená krutá
wálka lid geho swjrala a hubila, co mu gen možno by-
lo, aby mu ulehčil w bjudném ſtawě geho, až pak drahně
taužený pokog r. 1648 mezi cjsařem Rjmským, ſswédy
a Francauzi uzawřen gest. Byltě to polnj marſſál hra-
bě Gindřich ſſlik, kterýž tu přeradostnau nowinu 3.
listopadu 1648 hraběti Kolloredowi, města Prahy ko-
mandantowi, z Buděgowic dodal. Newyſłowny ples za-
wzněl i hned po celých Œchách nad tjmto přewelikým ne-
bes dobrodinjm; plesali obzwláſſtě obywatelé kraginy té-
to, gežto pod ránami zhaubné wálky tak welice krwá-
celi.

Adam Rodowský nedočkal se wſſak radoſti této, ge-
likož giž 14. máge téhož roku 1648 zemřel, a w Gičjn-
ské kollegi Œzuitů pochowán gest. — Syn geho, Jan
Rodowský, držitel dwora na Starém Mjstě, byl
roku 1656 heytmanem panstwj Kumburského, ano teh-
dáž hraběti Lifenbachowi přináleželo, gehož manželka
Kateřina, rožena z Grundorsu, w koſtele Staromjſtſkém
dne 21. dubna r. 1665 pohřbena gest. Gegj náhrobek
znj, gak náſleduge: Anno Domini 1665 die 21. Apr.

*) Ad extremum nostrae curae oviculas suas (subditos intelligit) commendat, adhuc, ut loquitur, errantes. — Ibidem pag. 152. Œzuité Gičjnſtj tehdeyſſi Píkardity zdeyſſi kraginy obráceli na katolickau wjru, — odtub to flowo: errantes.

7

101

4.

Pimpley, Aganippe nechutnala
Ustům tak swých řeckých wziwačů,
Uni Kastalka, a z chomáčků
cotě půwod Helikonských brala:

Gak mne nynj tato ukochala
Diwotworná studně Glomačků,
D by gen swých hlasem hadačků
Ddpowěd mi na otázky dala!

Prorokug mi: přigdauli pak gesstě,
Genžby tyto lipy uwadlé
Na twých březích zotawili, desstě?

A kdy? a kde kněží Sláwy wstanau
Zdwihnaut oltáře ty upadlé,
A w nich bohyni swau ukydanau?

5.

Ai zde pode sširým nebem twogim
Sláwo! s podiwem a s welebau,
Gednau nade Tatrau stolebau,
Druhau nohau nad Uralem stogim:

Hwězdy plynau přede zrakem mogim,
Zem gak hrudu widim pod sebau,
Skrytý přede nizkau pochlebau,
Nedostupný nenáwisti zbrogim:

Uni Milek nezbedný giž swými
Poswätne mé srdce mámiti
Gablečkami nesmi těssinskými:

Nebo dnes mne, zanechawši meze
Náge, sama přissla změniti
Pomazáním wyšším w Sláwy kněze.

109

Druhý newydaný zlomek Alexandra
českého.

Léta 1818 wydáwage Alexandra (Starob. Sklád. II. str. 151-264) stěžowal sem sobě, že posud gen o gedi-ném a to gesttě necelém rukopisu známost máme, s tau žádostj, aby se druhá polowice geho někde nassla, ačkoli mi někteří mjnění swé, žeby nad těch 2461 wersů wjce přeloženo nebylo, nagewo dáwali. A hle giž 1824 na-lezl pan Palacký 346 wersů dále na dwau pergameno-wých listech, gež G. Dsw. August Knjže z Lobkowic do Museum zaslal, a nynj w předesslém swazku Časopisu to-hoto str. 86-96 wytisštěny gsau. Tež i mé prohledá-wanj wſſech w Klementjnské bibliothce předesslého roku prodáwaných knih nadarmo nebylo, také gá sem nalezl w upewnění wazby gedné inkunabule dwa dwaucaulowé na tři kusy a dwa půlcaulowé naſſest kusů přetržené per-gamenowé praužky se 160 wersſi, z kterýchž to prvnjch geden prostřednj kausek (se 36 wersſi) gesttě té chwile zmižel, gak sem k licitowanj několik kroků poodstaupil, te-prw gediný werš z něho přepsaný mage. K žádanj = by bylo, gestli se kausek ten w něčj kaupené knihy byl přimj-sil, aby k zmařenj nepřiſſel, snad se bohdá někdy celá ta hrdinská báseň, kteráž gadrnostj a ráznostj gazyka nad mnohé nasse ſtaré zbytky předčj, předce dohromady ſhle-dá. Format se zdá zcela tentýž býti gako zlomek nad-gmenowaných dwau listů, a signatura gest M; kdyby tedy w každé wrstewce po ſſesti listech bylo, bylby to 72. list, a list po 172 wersjch 12,384 wersſe, tedy už bljzko konce. Ačkoli zlomek tento též 13. wěku náleži, gest před-ce pjsmo giné ruky a giné orthografie, krom někde dwo-genj některých liter : bby, pomohli, wypla-null, przykoppi, nic zwláſſtnjho tehdeſſi obyčeg-né nemagij.

114

poslednie mi csti dohodil,
gimžby swé gmie wysse wzplodil,
pomluwiw tak řeč potrati,
sotnic móž prawé podati
ruky, přiezni na stwyrzenie,
i wsié řeči na znamenié.

Poznamenanj. Stránka 110 po dwanáctém werffi, str. 111 před křetím wersem zdola a str. 112 před sedmým těž zdo- la má býti rozdělenj gako na str. 113, poněwadź wersse ty na druhém flaupci gsau; a poslednj werš str. 110 má býti: „a č- by kterú wieci mohla."

W předesslém swazku str. 96 po werssi: při kterém práwie
neb súdie wynecháno gest: a iáz byl co křiwie súdie.
Pak nota 32) napáčil myslíbych našlibowal, 56) n-užil
t. g. neužil gako n-od stupiwie, n-upadla a. t. d.

W. Hanka.

115

Král Ludwik a řeč česká.

Z historie wlastenské známo gest, že král český i u-
herský Wladisław, otcowskau pěči mage o wych-
wánj milowaného syna swého Ludwika, giž w dětin-
ském weku na królowstwj uherské i české korunowaného,
léta 1513 geg na učenj do wysokých sskol Pražských dá-
ti chtěl, žádage spolu sskoly tyto opatřiti učiteli nowý-
mi a znamenitými, kterýchž byl k tomu cjli ze Wlach
powolal. Ale umysl tento králům od tehdeyssjch mistrů
a kněžj Pražských pod obogj, zwlásstě pak od Wáclawa
Korandy a Wácl. Pacowského, zmarněn gest; báli se
zagisté, aby dosazenjm nowých professorů pod gednau,
moc podobogjch na učenj Pražském neklesala; gakož o-
prawdu král tjm negen syna swého s řeči, obyčegi a zprá-
wau českau oznámiti, ale i učenj pod gednau we ssko-
lách Pražských nowý průchod zgednati chtěl.

Potom hned na počátku lét a 1514 položilB stawům
králowstwj Českého sněm obecnj na hradě Pražském na
den S. Pawla na wjru obrácenj, (kterýžto wssak teprv
w pondělj před hromnicemi, t. 30. ledna počátek swůg
měl), skrze královské posly swé mezi ginými žádostmi
také tu stawům oznámiti dal, aby pro naučenj krá-
le Ludwika řeči české pana Getřicha z Tan-
dorfu, probosſta Wyssehradského, na náklad zemský ke
dworu královskému do Budjna wyprawili. Ale sta-
wowé u welikém gsauce nepokogi mezi sebau, pro dá-
wnj půtky a nepříjeň stawu městského se stawy pan-
ským i rytjřským, (ano giž i neywyšſſj auřednjci zemsſtj
zpráwu królowstwj, od krále gim poručenau, na tomto
sněmu s sebe ſkládali), po mnohých dotýkawých ře-
čech a obtjžném dlauhém gednánj w ničemž se nesrownaw-

8*

116

sfe, se rozgeli; takže král Wladisław, uložiw gim no-
wý sněm ke dni S. Marie Magdaleny, ge opět o to
napomjnati musil — psanjm následugicjm, gehožto při-
pis wěrný w archivu Buděgowském nalezá se: —

„Urozeným, statečným a slowútným, pánuom, ry-
tieřuom a wládykám, kterj w saudu zemském králow-
stwie Českého sedagi, nynj o S. Mařj Magdaleně na
sněmu obecnjm na hradě Pražském spolu shromážděným,
wěrným nassim milým.”

„Wladisław z buožie milostí Uherský, Český 1č.
král a markrabě Morawský 1č.”

„Urozenj, statečnj a slowútnj, wěrnj nassj. milj!
Tagno wás nenj, kterak sme na minulý swatopawelský
sněm, co se učenj krále Ludwjka GM. syna nasseho nay-
milegssieho, české řeči dotýče, wám psáti, i zwlássk při-
tom duostognému w bohu otci panu Stanisławowi bi-
skupu Slomuckému, a urozeným Janowi z Lomnice na
Mezeřjči, haitmanu markrabstwj Morawského, a Jano-
wi z Pernssteina na Třebjči, naywysſſjmu komornjku
téhož markrabstwj, nábožnému, wěrným nassim milým,
s wámi gednati poručiti ráčili, abysſte welebného Ge-
třicha z Tandorsu, probosſta kostela Wyssehradského,
nábožného wěrného nasseho milého, gehož sme za precep-
tora synu nassemu GM. dali a přigali, k nám wypra-
wili, a flužbu, při kteréžby on při dworu nassem ſtátia
trwati mohl, z králowstwj nasseho Českého, poněwadž
českému çazyku slaužiti má, wydáwati zpuſobili. Ale
wy, znagje gaká obtjžnost na to králowstwj by přiſſa,
kdýžbysſte s králem pánem wassjim neuměli rozmluwati,
wſſak tomu odtah činjte, a času k učenj prominauti dá-
te; gežto my tiem nic potěſſeni negſme, též s dětmi na-
ſſimi a pánem wassjim G:ch Milostmi mluwiti neuměgje.
Protož wás k tomu geſſté napomjnáme, a tak gmji rá-
čjme, abysſte gmenowaného probosſta k nám bez pro-
dléwání wyprawili, a flužbu wedlé zdánj wasseho, gakby

117

nám slaužiti měl, mimo giné wſſeckv wěci geho opatři-
li, na žádné prvněgſſi nasse psanj, kteréž ſme rozkázali
z důchodům nassich žádnému do zaplacenj dluhuow nic
nedáwati, ſe neobracugjc; poněwadž tato wěc osob na-
ſſich zwláſſt a wás wſſech dobrého a toho králowstwj po-
třebného s prvnjmi wěcmi ſe dotýče, a čekanj ani pro-
dléwanj žádného gmjti nechce. I to znagjc, z gedno-
ſtayné wuole to rozwážje, tak ſe zachowayte, gakož wám
pjjſem, gináče toho nečinjce. Datum Budae, sabbato
post festum S. Margarethae, anno domini &c. XIIII,
regnorum autem nostrorum Hungariae XXIIII.
Boemiae vero XLIII.

„Ex commissione propria
Regiae Majestatis.“

Pſanj toto w mnohém ohledu pamatné geſt, ale to
gistě neypamatněgſſi, co král Wladisław sám o sobě wy-
znáwá, že totiž s djtkami swými, králem Ludwjkem a
kněžnau Annau, pokud ſe české řeči byli nenaučili, mlu-
witi sám nemohl. To k wjře nepodobné źdá ſe býti, a
wſſak to sám král žřetedlně prawj w listu, o gehož doko-
nalé prawoſti ani podlé neypřjsněgſſjch kritiky prawidel
pochybowati nelze.

Gest tedy otázka: w kterém gazyku, otci gich ne-
obyčegném, wychowáni gsau poneyprw král Ludwjk a
kněžna Anna? w německémli? či w uherském? — Po-
slednj, aspoň co do krále Ludwjka, zdá ſe prawdě po-
dobněgſſi býti; ſtawowé zagisté Uherſſt giž tehdáž we-
lice na tom ſtáli, aby král gich celý gen gim ſe oddal
a u nich ſe wnárodnil; ano kdykoli králowé bud Wla-
dislaw, bud Ludwjk do Čech geli, u welikém počtu ney-
wjce z té přijčiny ge ſproważeli, aby nedadauce gim u
uás dlauho pobyti, při prvnj přijležitosti ge opět do U-
her zawesti mohli. Známotě pak, že král Wladisław i
w Uhřj, mimo latinu, čeſſtiny neywjce užjwal; za kte-
raužto přijčinau gemu až posawad „Wladislaw Dobře"
ſpilagj, na obyčegné geho přisłowj narážejce.

118

Král Ludwík byl teprav osm let stářej, když podlé
wůle pečliwého otce swého česchině učiti se měl. Gaké-
ho pak prospěchu w nj časem swým nabyl, důkazem bý-
ti může psanj geho, w archivu Třebonském podnes zachowa-
né, kteréž léta 1519, 20. dubna, we třináctém roce wěku
swého, panu Petrowi z Rosenberka w lastní rukau ce-
lé sám napsal, a tudjž i sám zamyslil. Gest pak i
obsahem swým gistě welice důležité, — se wssemi chy-
bami, co neywěrněgi býti mohlo, přepsané: —

„Ludwik vhersty cziesky žc kral“

„Pane z ozimberka (sic) wiesłe zie k nam posłal kral
„Karel z Hyspany ziadage nas wysocze za hlas nass k
„woleni, kteryz my mame yako kral czesky, ziadame was
„budte k tomu pomoczni gestlizebychme sami ofobu nassi k
„tomu przigti nemohli aby nass hlas ziadnemu dan nebyl
„nez karlowi krali neb znate zie nasse sestra wdana neni
„a chtielibychme radi aby gi kral karel miel, chczme to
„wam wssii milostii nassi spominati datum Bude feria
„quarta post doicam palmarum 1519 manu
„ppa“

We psanj tomto, gakkoli neumělé zdá se býti, ge-
wj se wssak owssem gadrná prostota i gasnost mysslének z
mladý král s dětinskau prostosrdečností prawj tu wsse
co řjci měl, počádně a důkladně, bez okolků, bez pokry-
wawosti. Zádost geho, zde pronessená, splnila se, ga-
kož wůbec wědomo; nebo pan Ladisław z Šternberka,
neyw. kancléč králowstwj Českého, od stawu českých do
Risse k wolenj nowého cjsaře s plnau mocj wyslán gsa,
hlas králowstwj českého před ginými dal králi, potom
cjsaři Karlowi V. Sestra pak krále Ludwjkowa, Anna,
potom sice ne cjsaři Karlowi, ale bratru geho mladšjmu,
cjsaři Ferdinandowi I. za manželku dostala se, a tudjž
se stala pramáti wssech potomnjch panownjku slawného
domu Nakauského.

119

Z druhého psanju wlastního krále Ludwjkowa, kteréhožto wssak gen přjpis w archivu Třebonském se nachází, poznati gest poněkud také gemnau citedlnost tohoto nešťastného, do złých časů bez wěrné pomoci a rady upadlého mladého panownjka. Gest pak toto:

„Pane z Rosenberka! Dčekáwali sme welice přjge-
„zdu wasseho, také gesstě na prwnjm sněmu, a naywiece
„před tjm, když ste také giž byli na cestě, ale srozuměli
„sme, že ste se zase obrátili; z čehož se welice i diwjme,
„i také toho litugem. Ackoli gináč mnohé wěci s wámi,
„netoliko k sněmu přiſluffegjie, ale také giné potřeby na-
„ſſe gakžto s otcem gednati umienili ſme; zpuoſobiwſſe
„wám také proto we dwoře nassem přjbytek k obýwanj.
„Přitom wás gakožto otce dobrého proſjme a napomnjá-
„me, abysſte k nám pospiefili což naypionsſe muož býti,
„aniž ať která přijčina gest, kterážby wás od této wuole
„nassie obmesſkati měla. D koniech, kterýchž od wás oče-
„káwáme, posel umysl náš wám oznámj. Dobře se měg-
„te abrzo přigedte! Ex regia nostra Pragensi, die
„S. Joannis ante portam Latinam, 1522.”

„Ludwik král
rukú wlastníj.”

Týž charakter proſkosrdečnosti gewi se také we mno-
hých tak nazwaných duſſkách a poſſkriptjch, které král
Ludwjk do psanj z kanceláře geho české wycházegjch často
wlastníruka u swau přidáwal; ony gsau neywěrněg-
ſſi památky ducha geho, giž we mládi nad obyčeg do-
zralého, a potwrzugi ſpolu onno dáwnj o něm přijſlowj,
že prý „před časem se urodil, před časem zmaudřel, před
časem se sſtaral a před časem umřel.” —

F. Palacký.

120

P o s u d e k.

Soběflaw, tragódie we čtweru gednánj, od W. Klicpery.
W Hradci Králowé, w Almanachu na rok 1826 w 16. str. 180.

Gestli práwem se nazjwá dramatická hra sláwau wesskerého bá-
snictwj, ana nám tagemstwj lidského žiwota odkrýwá, brzo zápasj-
cjho s autokem nepřátelského osudu, brzo oklamaného odbognými
wássněmi, brzo puzeného ode mstjej Nemesisi nasaditi sebe samého
k smjřenj sprawedlnosti: tedy nám musj býti důležitým úka-
zem každá báseň, která onnu widu dussi nassj předstawuge, a nám
neystlechetněgssi podjl ze wssch rozkoffi poskytuge. —

Mezi tyto úkazy náleži beze wssj pochyby whtečný plod du-
cha p. Wác. Klicpery, Soběflaw, tragódie we čtweru gednánj,
gegjž láku wysoce zaflaužilh spisowatel nabral ze starodáwnosti wla-
sti české, zdroge ač málo gesttě čerpaného, hobatého wssak na wy-
borné přjklady udatnosti, lásky k wlasti a:náboženstwj, a wůbec
wssch gak občanských tak domácích cnoſtj.

Wladisław král nawrátiw se z taženj řjmskeho, které byl s
cjsařem Fridrichem podnikl, propuſti Soběflawa synowce swého,
gehož byl pro diwé počjnánj we mladém wěku na Přimdě zawřel,
po patnáctileté wazbě na swobodu. I přigde tento opět, bos a
po pás zarostlý, chtě králí za oswobozenj poděkowati, a o skrowni-
čké podjl k swému wyžiwenj požádati geho, na staroſlawný Wy-
ſſehrad. Král byl zatjm žezoło, které nevstarſjmu z rodu dle zá-
kona Břetislavowia náleželo, do rukau swého syna Bedřicha po-

121

žil, a ten sprawedliwau žádost Soběslawowu oflyssi. I umi-
ni si Soběslaw Wyssehrad opustiti, a wěk swůg w tichošti, ač nu-
zně, mezi rolnjky, gimž byl wždycky nakloněn, ztráwiti.

Wystraha neznámého rytíře, a cit, raněný nedůwěrau Be-
dřichowau, pohnau njm sice k pomstěnj křiwdy, ale ani prosba
stawu českých, ani dotjránj bratra geho, ku přigmutj knjžecjho
gména geg nepřemluwi. Tu ho překwapj přjtomnost manželky
geho Eližběty, geho úmysl se zbořj, a on podnikne zápas o wog-
wodstwj s Bedřichem, aby Eližbětě podal berlu knjžecj. Wyss-
hrad gest odewzdán do geho rukau. Zsílen gsa wogskem cisařo-
wym, rozloži se w Morawě polem proti Bedřichowi, a s prospě-
chem wálčj. Potkaw se s njm, magjcjm wogsko německé na swé
straně, u Lodenice, porazi ho. Wogwodj nynj celých skoro pět let,
až posléz cisaře na se popudj a rozepři s wogwodau rakauským
začne. Tu se Bedřich zsílj wogskem morawským a rakauským,
Soběslaw ale, dáwage rolnjkuům přednost, stawy české a Prahu od
sebe odwrátj. I swedau bitwu u Prahy, která Bedřichowi Wy-
sfehrad nawráťj — Soběslaw poslednj swé autočisstě hledage na
Weliké Skále, toliko Eližbětau, hrabětem Witkowičem, a hrst-
kau rolnjkuů následowán, odhodlá se útoku Bedřichowu odporowa-
ti a práwa swého, gehož nelze wydobyti, žiwotem swým chráni-
ti. — Dřjwe než možno Eližbětě mjr učiniti mezi Soběslawem
a Bedřichem, hog se strhne, a Soběslaw pozbude i wogwodstwj i
žiwota. —

Kromě Eližbětiných činů a Soběslawowa skončenj gest děg
ten pauze historický, a cokoli básnjk k wywyssenj dramatického in-
teresse přidal, a gakýmikoli episodami wykráštil a před obraznost
nassj postawil, gest geho wlastnj zásluha. Mysslénka, která se
nás zmocnj přečetssch onnu básěň, a nás obdiwem wynássi a str-
nutím gjmá nad průwalem welikého ducha, když se wztyči, swé-
dom gsa sobě wnitřnj swé ceny, a proti křiwdě se opře, a w saud
wegde se swým potlačitelem, — tu myslénku básnjk sám pro-
nesl ústami Eližbětinými: (Ged. IV. sc. 12.)

122

Soběšlawe! —
— nemohl't se duch twůg plach't
Welesilný w hradby úzké země
Wtjsniti!

Pozorugmež tedy, gakým spůsobem básnjk té mýslence ži-
wot a swé básni prawdu wydobil. Držwe wssak než celý skrog té
básně ohledáme, potřebno nám uwážiti charaktery hlavnich ofob
gednagjcich, gestliže wsečko konánj lidské z wnl'tnjo rázu duffe a
srdce pocházi. Soběšlaw se nám nepprwé káže w bijném útrpno-
sti hodném stawu, zprostěn gsa okowů zdá se sobě býti nowě zro-
zeným, geho diwoká powaha docela zmizela, žiwota geho kořen do-
sychá, a co gemu dnů gesstě zbýwá, žádá bohu zaswětiti. Nepři-
gme poty, když ho chtj plésagjc rolnjci něsti, ale chwátá do chrá-
mu, prwnj swé djky twůrci obětowat. Neobdržew od wogwody a
bratrance swého té neymensj žiwnůstky, nese trpěliwě a bez lánj
přjskoři, sobě učiněné. Neznámý rytjř mu dá wyštrahu, že geg
Bedřich chce oslepiti; ale on wznessený gsa nad podezřenj, drži ne-
winu swau za dosti filnau zásstitu: když wssak se dotkne rytjř geho
rozčesaného srdce a připamatuge mu bezprawj přetrpené, wogwod-
stwj odcizené: a muka snesené, tu nedůwěra newděčná Bedřicho-
wa probodne mu srdce, a dáwnozhaslé city nagdau přjchod:

,,Nuže tedy

Až widj, že gsem cedr gako on." Tak se ožnamuge geho nawracugjc se duch náramný. Byla wssak to gen prwnj giskra geho mýslénky na wogwodstwj, neb když žlwě před něho wstaupi-la a ušiłowali naň wylanci českých stawů, aby se u wládač-stwj uwážal, zhrozil se nad následky takowého podniknutj:

Nemusim i gá sti cestu
K stolci krwe řekami, mrtwol horami,
Dblakem gi klestit dýmu rusijo?

Oldřichowa domluwa, genž w něm žížeň boge opět rozpáli-
lo, zatřášla njm sice, ale nepodrazila geg. Aki tu nań poslednj
ssip wystřelj, a tjm klesne. Neznámý rytjř se mu wygewj, on

123

pozná swau manželku Eližbětu, genž opustiwišti přjbuzenstwo, chwá-
tala za njm od břehů Wisły, chtje geg wyswoboditi, chránila ge-
ho před osídly Bedřichowymi, a hotowa byla i ten neystrastněgssi
osud s njm sděliti. Tu Soběslaw přemožen gsa gegjmi zásluha-
mi, pronese słowa osudná:

Ha! negsem žezla, negsem skolce, negsem
Wlády žádostiw, ale ty musiš být
Wýwodkynj, twůg duch ge slunce, a
Nade Čechy musi swjiti.

Toto swé předsewzetj neunaweně stjrá.
Bauřj za nepřjte-
lem, a někdegssi geho wássně wjce se w něm rozmáhaj.
— Zalj-
benj geho w rolnjcich ho do nebezpečenstwj uwedlo, odlaučiti wsse-
cko panskwo od něho. Šlechtictwo geg opausstj, w geho wog-
sku žarliwošt mezi wogákem a rolnjkem. Tjm wssak mysl So-
běslawowa gen wjce se twrdj a swiřepj. W bitwě u Lodenice wra-
žj na Bedřicha, slysse wssak že gest raněn, ze sšlechetné hrdosti sse-
třj geho, řka: zdráw býti musi, po kom mečem bigu! (armatus
sit oportet quem oderim). Powaha geho diwoká se gewi roz-
kazem, wůdce nepřátelských gezdců za žiwa kamenj zasypati.
Ztratj bitwu u Wyssehradu, ale mysl neztratj, nýbrž zawře se do
Weliké Skály, wzdorowat chtěge každě sje.

Gako skála tato twrdosti, tak se
Práwa swého na wýwodstwj neodřeknu
Dobrowolně! Umru gako wýwoda
Dnes, či zjtra? ten tam rozsaudj a wj!

Wezdy náružiwosti podrobený, w podezřenj má swau man-
želku, a wztek, skud a bolest gednjm autokem nań dotjragi. Žar-
liwošt geho srdcem zmjtá a genom pomněnj na zásluhy Eližbětiny
a Kuklowjnowy gsau wstawu zdržeti geg od ukrutné pomsty. Letj
do boge uhasit bauři w prsjch swých. Na smrt raněný přjsahu
přigme o newině swogi manželky; smjři se s nj, a umře, sšťast-
ným sebe pokládage, že na swobodě.

124

Giz tjm charakterem básnjk Soběslawowi prwnj mjsko ugi-
stil, bytby i na ně gako půwod celého děge neměl práwa; neboť
té síly wládce, která mu odporuge, a s kterau zápasím w něsteg-
ném bogi padne, gak nijko stogi pod geho wzněseným duchem!
Bědřichowi ta neylehčí domněnka nažene strachu před člowěkem,
a on nenáwidj toho, gehož se dle swého domněnj báti musí; So-
běslaw pak se i důwodům brání, když o giném co zlého wěřiti má;
Bědřichowa duffe gest zastřena černým rauchem, gako geho tělo
se nám káže černým zahaleno plásstěm. Což tedy diwno, že když
tchoto k podezřenj náchylná mysl srdcj lidských od něho odluču-
ge, onoho wijdnost gemu wstřjc ge wyzjwá ?

Tolik tisjc cest, když
Z wězenj wyssel, kýwaly naň, a
Wssecky opowrh, a tau gedinau
Ku Praze kráčej. —

Ta mysténka nepokogi ho, a neobogetná okoličnost gest mu
dosti gisťým rukogemstwim, že přicháži Soběslaw geg se stolce
wogwodského sehnati. A když sſlechtný geho otec král Wladi-
ſlaw káže, aby zásſti wypudil ze srdce swého, tu gi newj giný prů-
chod otewřiti než ten, co wede ke zhaubě giných :

I pročež wal se
Cite, wlastnjm aužlabjm; strhni
Kdo zloſtně se ti bljži, s břehu w twůg (swůg)
Kljn, a pochowey kořiſt sprawedliwau
W hluboký hrob tmawc bažiny.

Wlády chtiwoſt nad njm panuge a oſlepenj Soběslawowo
nezdá se mu býti dosti ohawným prostředkem k nasycenj té wá-
ſſně. Otec geho umře, a tu klesne i geho hrdoſt a mužnoſt;
i nedůwěřuge sſve wlastnj síle, negſa schopen ani bauři we swo-
gjch prſich krotiti, ani přijwalu nepřátelkému odporowati. Dle
obyčege wſſech tyranů ohradi se strážemi, a sám mage wjce po-
wěry nežli rekowného jducha, dá se domnělým hlasem swého ot-
ce potwrditi w úmyſlu, pokořiti se ginému trůnu a cizj pomoci

125

hledati. Co nás pověkud s njm smjří, gest ssetrnost, kterau ge-
wj k swé wlasti, nechtě wálkau rozvrýwati gegi útroby; wssak ne-
odwážliwost má wjce na tom podjlu, než prawá láská k wlasti, o
čemž nám ani chwjklu pochybowati nedá, wolage opět otce na ra-
du. Poslussný otcům duch se zgewj, a stane se hýbadlem činnosti
swého wáhawého syna. Gak docela ginák gedná s pány český-
mi w chudé chatrči, wyhostěn gsa ze swé země, než na Wyssehradě
wogwodském sjdle ! Kdoby se ale nenadál krotkoski geho w bj-
dě, widěw geho hrdost we stěstj? Bedřich má i udatnosti; bitwa
u Lodenice gest nám toho swědkem: raněn gsa, osměli se potýka-
ti s Soběslawem o knižecj gméno; schopen gest na swau prawi-
ci se spoléhati, ale neschopen we ssetechtnost Soběslawowu wěřiti.
Poražen gsa ztratj wssecku naděgi, počne nařjkati, a tak hluboce
cjtj swau malomocnost, že dřjwe myslí nenabude, až když uslyssi,
že se dwa mocnj společnjci geho wěci ugmau.

Tyto gsau hlawnj osoby na nassem dramatickém obraze, o-
kolo nichž giné gim podřízené a toliko pomocné básnjk rozestavěl.
Ty se zase shrnau na dwa sbory, geden na sfraně Soběslawowě,
druhý na sfraně Bedřichowě. Dnomu gako cherub stogi po bo-
ku manželka Eližběta až nakonec geho dráhy, tomu gako Mentor
Wladišlaw, owssem gen z počátku děge. Mezi prwnj dwě se
krásně wpištá episoda o Kuklowjnowi, wywyssuge žiwot barew,
dáwá rozmanitost a rychlegssi postup celému děgi. Iwanow, pol-
ský hrabě, zahořel někdy láskau k Eližbětě, mage gi za wdowu,
ale wyweden gsa ze swého bludu enostnau manželkau Soběslawo-
wau, přjsahu słoži, nikdy že wjce před twář gegi newstaupj, a pro-
nesa sám nad sebau nález přjsný, hledá smrti a smjřenj se zbaut-
řeným swědomjm w paufftěch. Po mnoha létech přiwede ho ná-
hoda do Čech, práwě když Soběslaw o wogwodstwj wálčej. Tu w
něm znikne myslénka, winu swau krvj proň wycezenau umy-
ti, a on podnikne pode gménem Kuklowjna a oděwem sprostého rol-
njka u něho službu. Štěstj mu přege býti zástitau Soběslawo-
wau, ale nepřátelský osud geg přiwede proti wúli geho k změněnj

126

přjsahy — on se segde s Eližbětau. Předstawa winy žiwěgi než kdy gindv před něho wstaupj. Wyhýbá se pohledu Eližbětinu, a nadebhá smrti w flužbě Soběslawowě. Neopatrnostj swau zba-wj se zdrawj; zahřáw se dlauhau cestau, ochladj prsa pramenem studenb'm. Dostáhnu wyplněnj polowici swé tužby, ustanowj zbytky swého žiwota Soběslawowi za obět; raněný wegde s Eliž-bětau w smjřenj, a wssak gi připrawj o manželowu wážnost, a roznjtj w něm plamen žehrawosti. Konečně dogde w bitwě u Wy-fsfehradu swého cjle, a umjrage potwrdj umjragicjmu Soběslawu newinnost geho choti. Wssecky tyto udalosti obkládagj tjm ga-sněgssimi papršleky idealnj krásu obrazu Eližbětina. Gak zanj-mowě dokazuge něžnost k manželowi, opuštiwssi k geho oswoboženi wlast. a mité swoge, a spasiwssi ho od aukladů Bedřichowých! Gak kauzelně umj probudit w muži udussenau sju, gedině wzne-ssenostj swé duffe, a woditi geg po dráze sláwy! Gegj chowánj k Kuklowjnowi, ač někdy přjsněgssj než geho ljtoſt zaſlaužila, gest předce plné důſtognosti, a ze swědomosti gegj wnitřnj mrawnj ce-ny pochopitelné. Gegj duffe gen hřjchu nenáwidj, ne wſſak člowěka, genž sám s sebau w zápasu hledá smjřenj. Gſauc w po-dezřenj u chotě, nelage geho prchliwosti, ale cjtje newinnost swau, rmautj se w srdci swém. Kdyby gi ſſtěſtj bylo swé přizně ne-odepřelo, mjryby byla uwedia mezi Soběslawa a Bedřicha, spoko-gena gſauc s chotěm swým žiti o ſkrowném tiché blahosti podjlu.

Wznessená osoba Wladislawa krále, kterau nám ze wſſech neydřjwe básnjk před oči ſtawj, owsſem málo do celého děge wplh-wá, ſlauži ale, gako w dobře spořádané grupě, ku kontrastu wí-borně. Stoge mezi Soběslawem a Bedřichem, gako oſa mezi dwěma poly, hledj ge smjřiti. Metoliko rozkaz cjsařůw, ale i wlastnjo srdce cit k přjbuznčemu swému pohnul geg k wypro-ſſtenj Soběslawa, a když ten, genž někdy bauřil geho králowstwj, tichý a zmořený gemu se kořj, tu se rozželi geho prſa, a on o-kegme nynj toho, gehož byl dal dřjwe do tuhé wazby. Syna swého zwlásſtě waruge před nedůwěrau, ne wſſak gen slowy, ale