60

Potom Přemysłowá umře w škuře, m)
a po časjch Záwisse dogide hoře.

Potom Záwisse nechtě sebe ponjžiti,
poče sestře Uherškého krále fregowati.

Ta bissé geptisska w klásstere u S. Frantisska, a wyłowána n) bissé,
gižto on pilně fregowássse,

až gi wždy z klásstera sobě doby, a za kněžnu gi poge.
Ale musil z Rjma absolucj dobyti

sobě, tepruw muože s nj býti.

Proto se naň král Uheršký welmi rozhněwal,
ale potom gemu ſkuoro milost dal.

Potom Záwisse chtisse se s králem Uherškým smjřiti,
poče geho na hody o) k sobě zwáti,

také pozwa krále Wáclawa Českého,
toho pastorka swého,

i učinj hody weliké,

m) l. 1285. také Hágek gegj smrt na ten rok klade: „Toho také roku při konci Králowá Kunhuta mátě Wáclawowa uměla, a u swatého Frantisska w kláſſtere w wětſſim městě Pražſkém ſlawně pochowána."

n) wylowána, z latinjſého velata, od velum, ſſlogjř panen kláſſterſkých. Petr opat za to měl, že někdy geptiſſkau byla: quae, ut puto, dudum religionis habitu induta fuerat. Pulkawa prawj: professa in observantia regulari. Hágek o tom nowém manželstwj pisse: „posly poctiwé do Uher wyprawiw (Záwiš) ſestru krále Ladiſlawa Uherſkého, kteráž dawno w kláſſtere profesſowána i oblečena byla, za manželku sobě mji žadal. Posłowé, když se nawrátili, dobré nowiny, že král k tomu swolil, oznámili.” Opat Petr, z něhož Hágek čerpal, prawj: mox, quod petiit, obtinuit. Poněwadž pak se Záwiš do Uher wyprawil, chtěge swau newěſtu do Čech přiwesti, nezdá se, žebo ona w Pražſkém kláſſtere kdy býti měla.

o) na hody, t. g. na křtiny, ad praeparata regenerationis convivia. gakž se u Petra opata čte.

61

turney klanj wſſeliké,
neb s nj měl syna krásného,
ale na těch hodech přihodj se Záwissowi mnoho zlého.
Neb oba krále o něm zlú radu učinisſta,
a oč gſta se uradili, to dokonafſta.
Král Wáclaw Český pastorek geho wece:
Záwisse geſt mú máteř prol=hal,
a tobě, králi Uherſký, twú ſestru z kláſſtera bez twé wuo-
le pogal,
a geſſtě z nás ſwé blázny činj,
a zuowe nás na hody ſwé.
Nechť toho, gakž zaſlúžil, požiwe zle. p)
Tu geho na těch hodech gjchu
a tři léta na zlaté wěži na hradě držiechu; q)
A w tom wězenj Záwisse mnoho dobrých píſnj ſkládáſſe.
Pak bratřj Záwissowi králi hroziechu,
a geho mſtji chtiechu.

p) Wáclaw, ačkoli pozwán, wſſak obáwage se aukladů od Záwisse
a krále Uherſkého ſkrogených, na hody nepřiſſel; nemohl tedy s
králem Uherſkým tak mluviti, gakož se ſkladateli zdálo.

q) Na hodech nebyl gat Záwiš, ale w Praze, kamž ho Wáclaw
k sobě powolal, pod zámyslem, aby ho Záwiš k hodům provo-
dil. Pulkawa dosti ſwětle o tom píſſe: princeps vero Bo-
emiae, cognito, quod ipsum dictus Baro Zawissius
ad ejusmodi convivium invitaret fraudulenter, ut-
pote quia rex Ungariae et dux Wratislawiae con-
venientes ibidem debuerant ibidem in suum inte-
ritum conspirasse, dictum Baronem Zawissium ad
se vocatum in castro Pragensi fere per biennium
tenuit vinculatum. To se muſelo giž roku 1288 ſtáti.
Hágek o dwě léta pozděgi klade gjmánj Záwisse: Wáclaw Zá-
wisse giti kázał a na bjlú wěži nad branau hradu pražſkého do
wězenj wſaditi, w kterémž dwě létě ſeděl, a tu mnoho rozlič-
ných píſnji ſložil, neb byl muž dosti učený a wyborný zpěwák.

39

Příjemné okolí Starobolesławské.

Stará Bolesław, městys tři mje od Prahy ležící, gisť gak z ohledu starožitnosti gedno z neypamatněgších, tak i z ohledu swého položený gedno z neykrásněgších mšt nassj milé wlasti gest. Wsse co příroda krásného swým ctitelům podáwá, gakož gsau háge, luka a ge zawlažugící řeka, zde se spogilo, aby okolj toto oku lidskému welmi příjemné způsobilo; tak že sám Balbin giž we swé historii Starobolesławské o pěkném položený tohoto před časy tak znamenitého mjsa zmjnkú činj.

Za nassich ale časů příjemnosti té kraginy nemálo příspěl pan Josef Neumann, zasloužilý forsttmistr c. k. komornjho panstwj Brandeyského, kteržto negen mezi Bolesławi a Brandeysem wsseliké stromořadj, Hluchow nazwané, ku procházenj se tam příhodné a milé, ale i pěkný hág, Hosska neb Hausska wůbec gmenovaný, a nedaleko Bolesławi k straně poledný a wýchodný ležící, ku potěsenj gak taměgších obywatelů, tak i wssch příchodj založil, a lázněmi geg opatřil.

Hausska swé gméno bezpochyby dosáhla od sło wce: hauss, haussina, hausska, hustých totiž křowin, gakých tu dosawáde mnoho se nalezá. Může se tam gis neb get buď hned z Brandeysa prostranným stromořadím, aneb z Bolesławi podlé wesnice, Písek nazwané. Počátek gegjho založenj, gakož i rozkoffných procházek w Hluchowě gest následugící:

Když roku třináctého běžícjho słoletj nyněgší nás neyn: ilostiwěgší země pán, František prvnj, za smutnau příčinu, patatné totiž tehdegší kruté wálky, w Brandeyském zámku se zdržowal, negen se w těch gmenowaných mjskech procházjwal, ale i do okolj zwlássj do

40

Haussky na honbu si wygižděl. Aby památka této slavné přjtomnosti w těch mjskech a skrze ně i w mysljch lidských zachowána byla, předewzal sobě pan Neumann celau tu kraginu, zwlássł tu hausſt w přjgemný hág proměniti, což i také swým neustálým přičiněnjm a každoročnjm přispjwánjm w skutek uwedl.

Od gmenowaného roku powstaly w Haussce a w Hluchowě wſſelikeré procházky mezi topoly dwěma řady wſzafenými; chodby (chodisſtě) zelenotemné, listiem a ſtjнем swým letnjo času přjchozj občerſtwugicj, ſem tam besjdky a mjſtečka k odpočinutj uſtanowená a ſedadly opatřená; některé pro swůg zrůſt, welikost aneb giné wlastnosti pamatné ſtromy; oſtrůwek, růžowý nazwaný, pro množstwj keřů růžowých pěkně w létě kwetaucjch; několik ſtudnic neb pramenů wody minerálnj a t. d.

Aby zakladatel těch milostných hágů negen oko lidské, ale i mysl přjgemně zabawowal, a ſem přicházegicj na wſſelicos, což zde pozornosti zaſluhuge, pamatowal, znamenitěgſſi mjsſa nápiſy přjměrenými ozdobil; z nichžto wſswitá gak geho nábožnoſt, tak geho láska k wlasti a zwláſſtě k země pánu. Tito nápiſowé na tabulkach plechowých zaznamenáni a ſem tam po ſtromech přibiti, gſau z wětſſi čáſtky němečtj, mnozj pak giž, gakž přijſuſſi na kraginu, w njž Čechowě přebýwagj, z německé řeči do nassj mateřské přeloženj. Někteřj se tu přiwozugj.

Hned z počátku, když se cestau z města Brandeyſa wedaucj do Hossky wcházi, ſtogi dwa ſtromowé, na kterýchžto, na gednom česky, na druhém německy, tento nápiſ toho ſamého obsahu ſe nacházj:

Wjtey ſem, kdož přjrody gſi ctitel,
Tys nám w každé době milý přjtel,
Patř zde krásu gegj dlé swé ljoſti;
Zapuſ každau žalost z srdce swého,
Wůkol hled, a gisſtě přjtomného
Nagdeš wſſudy Boha s radoſtj.

65

Poslýš ale žádost sprawedliwau ;
Přijteli, ssetř myslí pozorliwau,
Krokem, rukau milé sadby té,
Nato neustále mage žřenj,
Země Pán u že gest k oblíbenj,
K oždohě a ke cti wlasti twé.

Wſſelike zde ſidlo k wyraženj
Mjſto k tichému i pokwjenj;
Přijtel s přijtelem zde nagde vág :
Cti zde tedy wlasti nařiženj,
Těš se tu — bez zroſtin ubiženj,
Swatý budiž tobě tento hág!

Sotwa ſe do hlawnjho ſtromořadj wkročj, tu hned
w lewo u prostřed pěkných topolů ſtogj k amenný křiž,
při němž ſkrze celý rok každý wečer lampa horj. Na
tomto křiži w české a německé řeči tento nápiš gest:

Požehney o Pane tomu hági,
Wſſecko ať zde kwete gako w rág,
Eisari a nassj milé wlasti
Požehney a zbaw ge každé ſtraſti;
Patř i na nás s křižě wýſosti
Tudy gdaucj w každé auzkosti,
Budiž ſadu, lázni ochranau,
Proti zkaže mocnau obranau.

Na konci prostřednj proſtranné cesty na lewé ſtra-
ně gest známý latinský ſſestiměr: „Omne iulit punc-
tum..." w trogi řeči, latinské, německé a české. W té
poſſlednj takto znj:

Ten gen dogde ejle, kdo to dwogi,
Užitečné s radoſtným wždy ſpogi.*)

*) Překladatel český tohoto, gakož i wſſech giných zde ſe nacházegi-
jch nápiſů měl při přełoženj ten ohled, aby odewſſech ten hág
nawſſtěwugicjch, i těch neysproſtěgſſjch, vozuměn byt; protož
wje srozumitelnosti, než giných dokonalostj ſsetřil.

5

66

Blijko odsud několik kroků w lewo gest welmi wy-
soká a pěkně rostlá lipa, kterážto podlé wody stogj, a
tento nápis na sobě má:

Lipo krásná, wznessená,
Tys odemne zwolena,
Kde se tak rád nagjt dám;
Neb gest podlé sebe
Nedaleko tebe
Co zde błažj žiwot nám:
Zde si mebu woliti
Cheili honit, plawit se neb lowiti.

Obrátjli se kdo z prostřednjho ffirokého stromořadj
w prawo do menšího, přigde k nemalému dubu, před
njmž malý kamenný stolek, a wukol toho tři kamenná
sedadla gsau; nápis na dubě tento se čte:

Sedjme zde wssickni wukel stolu z kamene,
Má snad také sedce nasse bůt tak studené ?
Ne, my wssichni, kterj při tom stolu sedjme,
Láskau k wlasti, láskau k bližnjmu ať horžjme,
Pak i tento stolek kamenný
Wraucj nassj lájky bude znamenj.

Sem tam se nalezagj dubowé wěkoletj, a to sice
bud tři a tři w řadě podlé sebe stogicj, aneb geden s
druhým zrostlj. Této okoličnosti použil p. forsttmistr k
wypodobněnj enoho pamatného spogenj tři mocnářů
europejských, Rakauského, Ruského a Pruského, w ty
truchliwé časy, kdož negen zewnitřnj wálky ale i wnirřnj
wsseliké záhubné spolky člowěčenstwu hrozily. Tak na
prostřednjm z takowýchto tři dubů filmých a wzhůru se
pnaucjch, wukol kterýchž giné menšj stromky a křowiny
pospolu rostau, na prawé straně Hausky w gedné okrau-
hlé besjde tento nápis se nachází:

69

gedné strany staré a s druhé nowé Labe ty háge objhá,
a po břehu nowého se procházeti mjlo gest. Na wy-
hljdce k T auſſeni, měſkysu hodinu cesty od Bolesla-
wi wzdálenému, kdežto nedaleko Gizera do Labe wýká,
rádo oko lidké se bawj. Rozkoffný i to pohled gest z
Hauffky na Brandeis a na Starau Boleslaw, přede-
wſſim z gednoho mjſta kamenným sedadlem opatřeného,
odkud čtyry chrámy Páně, zwláſſt dwa wznessenj Sta-
robolesławsſtj se spatřiti mohau. Na tom poslednjm
mjſtě, gakož i na mnohých giných welmi rád přjtel přj-
rody sobě odpočine.

Aby se procházegjej před desſtěm a ginau nehodau
uchrániti mohli, nacházej se w Haußce mjo ohražené a
ſtřechau kryté. Zde častěgi hudba znj, a po celém hági
se rozljhá; při kteréžto milownjci tance častokráte u we-
selém rozmaru se wyrážegj. O potřebný tu pokrm a
nápog se postaral pan zakladatel, a aby zde budaucně
žádného nedoſtatku nebylo, obmeyſſlj hoſtinský dům w
těch mjſtech založiti. Pečowaw i o pohodlj hoſtj ty há-
ge nawſſtěwugjejch, to zřjdil, aby se tu negen procháze-
ti, na konjch gezditi, ale i na kočářjch progjžděti mohli,
gakž se to i často ſtawá.

Gedna nepřjgemnoſt, kteráž se posawáde docela od-
ſtraniti nedala, gest ta, že tu letnjho času mnoho komá-
rů gest, kteří přebýwanj tu přjchozjm poněkud nemilé či-
nj, a požiwanj radoſtj, nimiž tu přirozenoſt oplýwá, pře-
kážegj. Než od pana zakladatele a geho wůbec známé
a ſtwrzené přičinliwoſti wſſim práwem se očekáwati dá,
že tato mjſta rok po roku wjce a wjce wyschnau, a tjm
i komárů na wlkých mjſtech se zdržugjejch ubyde, ano-
brž žečasem swým gestli ne docela, alespoň s wětſſi čá-
ſky přestanau.

Gmenowané s počátku lázně gsau na lewé ſtraně
Hauffky bliž welikého prostřednjho ſtromořadj; k nimž
wſſelikymi cestičkami přigjti lze. Byly giž od pražských
lékařů negednau wyſſetřowany a za mineralnj, že-

70

lezné částky w sobě magcij a tjm tělo lidské s兒cic, uzná-
ny. Kdyby i této wlastnosti neměly, a k ginému nepro-
spěly, než že tu přjchozj wykaupati se mohau, giž w tom
ohledu by gich zakladatel, wznessený přjtel člowěčenstwa
wděčnosti zafluhowal; a to tjm wjce, čjm wětffjho ná-
kladu negen k wystawenj ale i k oprawowanj gich potře-
bj bylo a posawáde gest. Neb ačkoli celá Hausska we-
skrz struhami a wodotoky prokopána gest, aby bezpo-
třebná wlhkoſt a woda odtýkati mohla: nicméně bý-
wá, když se Labe neb Gizera rozwodnj, garnjho času po-
topena a na stawenjch porussena. To rozwodněnj řek a
potopenj Haussky owssem nynj tak snadno gako předtjm
ſtáti se nemůže, a když se to i při weliké wodě stane, ta-
to čerstwěgi ſtružkami odcházj a háge časně wysjchagj.

Roku 1824 sám neymilostiwěgſſj Země Pán a
Země Panj ty háge a lázně ſwau přjtomnostj poctjti a
wsſecko ſwau známau pozorliwostj zhylednauti ráčili. Po-
těſseny z toho pan forſſtmiſtr aby nagewo dal, gak weli-
ce té wznessené milosti ſi wážj, dal w Haussce postawiti
ſochu kamennau, gižto tabulj mramorowau, a tuto zase
chronographikem, neb nápiſem rok té wzácné a ſlawné
přjtomnosti obſahugcijm ozdobil. Od toho času ſi pan
zakladatel žádal, aby Hausska s Hluchowem ſpogená gmé-
no Otce wlasti nassj, a lázně gméno Mateře wlasti při-
galy, a odtud onny: Frantiffkowy háge neb luhy a
tyto Karolininy lázně ſe nazjwaly.

Negen ale ta ſtrana ſtaré Bolesławi k wýchodu a k
polednjmu ležicj, kdež ſe popsanj hágowé nacházegj, ale
i druhá, půlnočnj a západnj přjgemná gest. I tu pro-
ſtranné lauky rozloženy gsau, kteréžto w létě dle času gak
rozličné kwjtj lučnj kwete, ſwau přirozenau zelenau
harwu w bjlau, žlutau, čerwenau a g. měnj a tjm ne-
malé rozmanitosti a přjgemnosti nabýwagj. U prostřed
nich dwa milj hágowé gsau, w kterých ſem tam prochá-
zeti ſe dá.

71

Gelá tedy Stará Bolesławsko mezi samými
hági a lukami leží. Wyhlídka z Brandeňského zámku
neb ze Starobolesławského děkanství na toto okolí rozko-
fná gest a každého wěrného přítele přírody ponímá, tak
že kdoby delší čas tam byl přebýwal, a pak i odtam-
tud wzdálen žil, na ni nikdy nezapomene.

Kdo wj, gaké tu mokřiny byly, kdě nynj pěkné há-
ge powstaly, ten za prawdu dá, že pan forssmistr Neu-
mann gich založenjm negen o taměgší obywatele, ale i
cizj tam často přicházejícj nemalé sobě dobyl zásłuhy.
Negen způsobil, že ta kragina gmenowaná na gedné stra-
ně mnohem suššíj a tjm zdrawj lidskému prospěfněgšíj
gest nežli dříjwe, ale i blaženost pozemskau člowěčenstwa
rozmmžil tjm, že zřízenými hági a lázněmi hodný pra-
men zdrawj a čistých radostj, kterých nám Bůh w krá-
sné příjnodě poskytuge, otewřel. Gest prawda šice, že w
těch příjemných mjschch mnoho gesſtě nedokonalého gest,
mnoho žeby se žádati gesſtě a wywesti dalo, a odtud bez
pochyby vocházej wſſeliká posauzenj — negednau dosti
křiwá — gak pana zakladatele, tak i samých hágů, ná-
pisů a g. w. Kdo ale zná wždy wſſecky okoličnosti i tu-
to powážiti, kdo wſſim, což na prvnj okamženj by se
i nepatrné zdálo, nepowrhuge; kdo umj si i mensſch ra-
dostj wſſjmati a potom, co neydokonalegšího gest, pokaž-
dé nebažj: ten a takowý gisťotně ty háge bljž Staré Bo-
leſlawi příjemné ſhledá, a gakoožto prawý wlastenec přá-
ti bude, aby ta milostná mjsťa i budaucně tak horliwé a
učinliwé ochránce nalezla, gakowý byl a gest gegich za-
kladatel.

Josef Horčice.

W Praze dne 6. Kjzjna 1827.

81

Wypsání o dobytj Konstantinopole

(skrze Turky léta 1453.*)

Po smrti Murada II. tureckého Sultana, l. 1451 na počátku měsíce února, nastaupil syn geho gedenmecjtma- letý Mohammed II. po třetjkrát na trůn otcowský; nebo dwakráte předtjm byl mu swěril otec neywyšší wlá- du na mstě swém, a pokazdé odgal opět, za nezpůsobilé- ho geg ku panowání býti pokládage. Prvnj skutkowé nowého panownjka, po pohřbu otce, byli wražda nad bratrem Ahmedem, ku pogisťenj samowlády swé, a ob- nowenj pokoge se wšemi sausednji mocnostmi. Když poslowé císaře řeckého Konstantina a bratra geho Demetria, pána na Peloponnesu, k němu do Adrianopo- le, tehdáž sídelnjho města sultanů, přišli, přigaw ge la- skawě, s příjšahau slíbil gim, že negen pokog s Reky mj- ti chce, gako někdy otec geho, ale i že za chowánj ture- ckého knížete Urchana, Suleimanowa wnuka, an w Kon- stantinopoli držán byl, každoročně třikrát sto tisíc asprů gim platiti bude.

Nepřátelé Mohammedowi nenadáli se doň ducha
tak wysokého, mocného a podnikawého, gakož ho brzy ke
šskodě swé zakusiti mušili. İbrahimbeğ, kníže Karaman-
ský, neymocněgší pozůstalý panownjk w menšj Asii,
chtěge kragin některých opět zemi swé dobyti, které otec
Mohammedůw gemu byl odgal, a daufage, že mladý

*) Podle wyprawowání neynowěgšího a neydůkladněgšího hiskos- tika o třišti Osmanské, p. Jos. z Hammer we Wjdní l. 1827.

6

82

sultan, za žiwobytj otcowa po dwakrát ku panowánj za
nedoſtatečného uznaný, nepřátelům swým nesſtraſný bu-
de, pozdwił prvnj wálku proti němu. Mohammed, po-
ručiw wálku tu Ižakpaſowi, mjoſlodržicju swému w
Aſii, sám také brzy na diwadlo gegj pospjchal. Ale so-
twa že se přibljžil, giž posłowé Karamanſtj přiſſli mu
wſtřjc, o pokog ho proſjce, kteréhož gim i hned poprál.

Ke spěſnému zawřenj pokoge s Karamanem Mo-
hammed pohnut byl aumyslem swým dáwnjm, obořiti
fe co neydrjwe celau moci swau na oſtatky řjſe Byzan-
tinské. Přjliš nemaudře popauzeli ho k tomu geſſtě i
Nekowé ſami, gichžto posłowé, když proti Karamanu
táhl, wyſtaupiwſſe s newhodnau žalobau, že ſljený plat
za knjžete Urchana ſe neplatj, geg proti Mohammedowi
propuſtiti hrozili, geſtliže, co gim dlužno, nynj dwéná-
sobně zplaceno nebude. Weliký wezir Chalil, tagný přj-
tel Nekū, wida neopatrnost gegich, kěmito ſlowy ge ká-
ral: „My nerozumnj a bláznowj Romaici! giž dáwno
phohledám do wſſch waffich Iſtiwých aukladů. Náš ze-
mřelý pán, myſli prawotné a wjídné, dobře wám přál,
ale ne pán náš nyněgſſi Mohammed. Geſtli geho mně
známé ſměloſti a diwé přchloſti Konstantinopole uge,
wyznám, že Bůh geſſtě ſpletkům a aufkokům waffim
ſhowiwá. Bláznowé! pjsmo podepsané smlauwy ſotwa
pouschlo, a giž na nás s obyčegným kſtraſſidlem swým
přicházjte. My negsme nezkuffené ſlabé děti; gſteli wy
ſeč hodného, pokuſte ſe; chceteli Urchana prowolati za
pána nad Thracij, prowolevte, chceteli Uhry přes Dunag
na nás pozwati, ať přigdau, chceteli ztracených zemj od
nás opět dobyti, dobýwentež si; ale wězte, že z toho ze
wſſeho nic ſe wám nepowede, ale že i to ztratjte, co ge-
ſſtě we waffi moci zdá se búti. Dſtatně gá wſſecko toto
pánu swému oznámjm a podlé wůle geho stane ſe.“
Mohammed boge ſe, aby propuſſtenjm Urchana někdey-
ſſi bauře o dědičnau poslaupnost w řjſi turecké obnowe-
ny nebyly, s přetwářenau mjrnostj posły odbyl, doklá-

83

dage, že žádostí gegich wysłysseti chce, gak mile z wálky Karamanské opět do Adrianopole se wrátj. Ale sotwa do Kallipoli přissed, i hned negen důchody z měst na Strymonu ležících, na kteréž Urchan chowán býti měl, k ruce swé obrátil, ale i wſſecky řecké obywatele z měst těch wýhnati kázal. Spolu na podzim téhož léta po celé říjſi swé w Europě i w Asii rozkazy rozeslal, aby tisíc zedníků, tesařů, pak wápenníků a co k tomu giných lidj i materialij potřebj, k wystawenj nowého zámku na europeyſkém břehu Bosporu*) ſebráno bylo. Těchto nowin ulekli se cjsař i město, gakoby giž konec bytu gegich naſtáwal. Nowj posłowé cjsařowi, nic giž za Urchanowo chowánj nežádagjce, profili sultana snažně, aby přigma od nich daň, upuſtil od předſewzetj swého. Wztekle odpowěděl na to Mohammed, „že Rekowé newěrnj, s Uhry spolčenj, před bitwau u Warny otci geho přeplawenj se do Europy brániti chtěli, pročež otec geho že giž tehdaž hrad na europeyſkém břehu wystawiti přisáhl; on že nynj přjsahu otcowu plnj; kdož prý mu w zemi geho w l astn j bránit může, aby nestawil co chce? Cjsaři aby řekli, že nyněgſſi sultán nenj gako předesslj; co těm ne možné bylo, to gemu že snadno, čeho oni nechtěli, o to on že mocně se přičinj. Kdo gesſtě gednau proto w poselſtwj přigde, že z kůže odřjn bude.”

Ku konci měsjece března l. 1452 giž wſſecko ke sta-
wenj nowého hradu připraweno bylo. Beglerbeğowě a-
ſiatſſi i europeyſtjs s lidmi swými ſhromáždili ſe na wý-
chodnjm břehu Bosporu, a sultan sám z Adrianopole
tam se odebral. Nedaleko toho mjsta, kdež někdy wogſko
Dariowo přes moſt od Androklesa Sámského udělaný do
Scythie bylo táhlo, na předhoři Hermaſkém, tam kde
neyužſſi gest Bospor, kázal Mohammed wystawiti hrad

* Auziny možné mezi Asij i Europau, na gegimž konci Konstantinopole leži.

6*

84

nowý, podlé diwné mysslénky té, aby zdi geho we spo-
řádanj swém gméno Mohammed po arabsku psané před-
stawowaly. Sultan sám přjtomnostj swau stawenj řj-
dil; dwa tisjce zednjků, čtyry tisjce podawačů a nesči-
slné množstwj giných pomahačů pracowali bez přestánj.
Kromě kamenj z Asie přiwezeného užjwáno k tomu ta-
ké starých zřjcenin na Bosporu, a zwlásstě z kostelů někdy
nákladně wystawených. We třech měsćej dokonáno sta-
wenj hradu, gehožto zdi pětmecjtma, we wěžej pak třid-
ceti střewjců ztlaustj byly.

Cjsač Konstantin wida, že stawenj hradu brániti
nemůže, na mstě wyhožowání předesslého nynj až přj-
liš njzce kořiti se počal. Posłowé geho prosili Moham-
meda o bezpečenstwj pro wesnice na Bosporu ležicj, aby
w naštáwagiej žni od Turků hubeny nebyly; spolu kaž-
dodenně posjlány z města od cjsaře na stěl sultanůw gjd-
la i nápoge neywýborněgssj. Ale Mohammed, naopak
se k tomu mage, přikázal weřegně, aby nikdo wogšku ge-
ho nebránil hnáti koně, mezký a giný dobytek swůg na
osenj Řeků; kdoby se tomu protiwil, mocj že trestán bý-
ti má. Kdnž tak zahrady a role okolo měškečka Epiba-
ton swéwolně hubeny byly, Řekowé s Turky půtku swed-
sje, několik gich pobili; na čež Mohammed měštečko pře-
padnauti a wſſecky obywatele geho pomordowati rozká-
zał. Tjm počala se w měſſci čerwnu l. 1452 poslednj
wálka řjſſe Byzantinské. Cjsač hned brány města za-
wřjti, a wſſecky Turky, kteři w něm kyli, do wěženj wsa-
diti dal; giž půl léta předtjim byltě počal obilj a wſſeli-
kau potrawu w něm ſhromazdowati. Posłowé geho
oznámili sultanu, -že cjsač autočiſſtě swé má w Bohu,
co se týče města, gehožto brány teprw po zruſſeném po-
kogi že zawřel, a gež wſſemožně brániti bude, gestliže
Bůh sultanowi myſli pokogněgſſi neudělj.” Moham-
med nepečujc o dalſſi zástěry a přjčiny, hned na mstě
wálku gim ohláſil. Dpatřiw wěže nowého zámku děly
náramné welikosti, a ohledaw na bljžku přjkopy města

85

Konstantinopole, wrátil se teprv prvnjho dne zářj l.
1452 do srdla swého w Adrianopoli zase.

Tohoto léta pusskař uherský, gménem Orban, ze
flužby cjsaře řeckého do sultanowy přestaupil; Moham-
med, mimo mnohé dary, tak weliký plat mu wykázal,
že kdyby Řekowé gen čtwrtinu toho byli gemu přislj-
biti chtěli, nikdyby z Konstantinopole byl newyſſel. Na
otázku, zdaliby děla ljti uměl, gichžto moc by zdi měſt-
ſke probořila, odpowěděl, že děla gakékoli welikojti ljti
umj, kteráž zdi Konstantinopolitánſke i Babylonské w
prach rozdrobiti mohau; za uměnj swé že stogj, ale gak
daleko ponesau předkem určiti že nemůže. Na rozkaz
sultanůw ſil tedy dělo náramné welikojti pro nowý zá-
mek na Bosporu, a zkauffka, gak daleko by neslo, při
prvnj mimoplaucj lodi, která plachet swých něstáhla, u-
činěna; ſtřeleno na lod benátskau, kapitanem Ricci we-
denau, ana trefena i roztřepena gsauc hned utonula.
Kapitán se třidceti plawci utekli se w bárce na břeh,
kdež ale od posádky turecké chyceni a před sultana při-
wedeni byli, an plawcům hlawy ſtjti, kapitána na rožeň
napichnauti a těla gegich nepochowaná po poli rozmeta-
ti kázal. Tak widěl ge děgopisec Dukas, který tomu
přjtomen byl. Mohammed spokogen gſa s uměnjm pu-
ſſkařowým, kázal mu ljti dělo o gednau wětſſj nežli pře-
desslé, to neywětſſj, o kterém na swětě kdy ſlýcháno. Střj-
leny z nj kamenné kaule dwanácte pjdj ztlaufflj, dwaná-
cte centnéřů ztjžj. Padesátero spřezenj wolů sotwa gjm
z mjſta hnauti mohli; sedm set mužů mělo činiti při
odwezenj geho. Když w Adrianopoli zeň poneyprv wy-
ſtkřeliti se mělo, bylo to obywatelům napřed ohláſſeno,
aby leknutjm nad rachotem ohromným lidé neoněměli a
těhotné ženy snad o plod swůg nepřiſſly. Wystřelenj to
ſlyſſáno půl třetj mjle zdálj, kauřem naplnilo se město,
w dálce gedné mjle wlaské wryla se kaule geden sáh
zhlaubj do země. Dělo to aspoň ohromnoſtj ſwau spo-
kogilo myſl sultanowu hrůzoplodnau. Dnem a nocj ne-

86

obmýsslel než záhubu lidstwa a podmaněnj swěta. We-
čer obcházege obyčegně přestrogený po městě, aby dohledl,
co lidé a wogsko o něm mluwij, byli w tom kdy od ko-
ho poznán a obyčegným „žiw bud“ přiwjtán, hned ne-
žádaného prokřikowatele sám dykau probodl. Geho dy-
chtěnj po dobytj Konstantinopole nedalo mu ani we spa-
nj pokoge. Gednau w noci obestal k sobě welikého we-
zira Chalila; an boge se o žiwot swůg, rychle zlata s
mjsu nabraw, s nj wrhl se k nohaum sultana, kteréhož
w plném oděwu swém na posteli sedjcirho nalezl. Což to
hofmistře ? ptá se sultan. „Totě obyčeg přednjch újše
této, dj Chalil, aby powoláni gsauce we chwli neoby-
čegnau před pána, nikdý s prázdnýma rukama předeň
nepřissli; nenjt to mé ale twé zboži, kteréž tuto přiná-
ssjm.” Tohoł nepotřebugi, wece Mohammed, ale gedno-
ho od tebe žádám — abys mi k dobytj Konstantinopo-
le pomocen byl. Wezir, an podtagj Rekům přál, tjm
wjce se ulekw, lichotimě odpowěděl, že Bůh, kterýž giž
wětssj djl Reckých zemj gemu podrobil, i hlawnjho mě-
sta mu neodepře, že wssickni služebnjci sultanowi oběto-
wánjm swých statků i hrdel gemu k tomu cji geden nad
druhého přispjwati budau. „Eihle postel má, dj Mo-
hammed, po kteréž celau noc nespěge od konce ku konci
se wáljm. Napomjnám tě, nedeψ se ukogiti zlatem a
střjbrem. Stále budemeł bogowati s Reky, a tak dů-
wěřugjce w Boha i w proroka geho, dobudeme města.”
Tjm propustil tenkráte uleklého wezira swého.

Na počátku měsíce unora 1. 1453 počato wézti
welikánské Orbanowo dělo z Adrianopole proti Konstan-
tinopoli; padesáte párů wolů táhlo ge, po každé štra-
ně sslo dwě stě chlapů, gi w rownowáze držjcjch, napřed
padesáte kolářů a dwě stě gimých dělnjků k oprawenj cest
a mostů. Dělo potřebowalo celé dwa měsíce k ugetj ce-
sky sotwa dwaudennj (36 hodin). Karadžabeğ, které-
muž doprawenj geho ku Konstantinopoli poručeno bylo,
probjhaſe meziłjm s wogskem swům wſſecky krage oko-

87

lo Konstantinopole, podmaňowal ge i s městy sultanu
swému téměř bez odporu, kromě města Selimbrie, kte-
réž pewnoſti hradeb swých gemu odoláwalo.

Dbywatelé Konstantinopole, když giž nepřijtel tak
řjkage před brány mětské se kladl, gesſtě wždy w dáw-
njch rozbrogjch trwagjce, fami proti sobě půtky wedli.
Léta 1430, 5. čerwence, byly obě církwe, římská i ře-
cká, sgednotily se pod papežem Eugeniem IV. we
Florencii, w přjtomnosti řeckého císaře i přednjch prelátů
geho: ale ke sgednocenj tomu, w cizině způsobenému,
nepřižtaupili doma wſſickni Rekowé; tak že nesworni
gſauce mezi sebau, tjm wjce ſeſlábli, čjm wjce se byli
posilniti hleděli. Od té doby záhuba řjſſe byzantinské té-
měř newyhnutelná byla. Žačkoli obě ſtrany w městě l.
1452, 12. prosince byly se na oko srownaly, hledagjce tjm
od ostatnjch mocnářů křestanských pomoci sobě dobyti:
náružiwosti wſſak gednau powzbuzené tjm udusiti se ne-
daly, alebrž při každé přijležitosti na gewo wyrážely. Du-
chowenkto nadwoře císařském, kaplanstwo i diakonstwo
následowali císaře, an k službám božjm kardinala Žjm-
ského Žſidora chodjwal; naproti tomu opatowé, archi-
mandrité a mniffj, přidržice se patriarchy Gennadia, do
klaffstera Pantokratorowa wypowězeného, na sgednocenj
to gakožto na djlo kacjřské a bezbožné láli. Sám we-
liký admiral Lukas Notaras, neymocněgſſi muž klesagj-
cj řjſſe, w nenáwisti mage katoljky, řjci se nestyděl, že-
by w Konstantinopoli raděgi turecký turban nežli řjm-
ský klobauk panujcij widěti chtěl; kdežto lid obecný před-
ce zgewně a hlasitě žádal, raděgi Latinjkům, Krista i
matku božj wzjwagjcjm, nežli Turkům bezbožným pod-
dánu býti. Tak, coby společně byli měli města bráni-
ti, ſtranili Rekowé i Latinjci proti sobě, weliký chrám
sw. Sofie stál opusſtěný, kněžj swátostmi posluhowati
nechtěli umjragjcjm, kteří ke smyslu gegich se nepřizná-
wali, mniffj a geptiſſky gich zase z rukau zpowědnjku k

88

gednotě stogjejch přigjmati nechtěli; gedna kláſternice
dokonce, k weliké urážce wěrných, Moslimkau se byla
ſtala, a po turecku se nesauc, maſo gedla i proroku obě-
towala. Tak minul půſt léta 1453.

W pátek po welikonoci, jſſestého dne měſſce dubna,
přitáhl Mohammed s wogſkem swým ku Konſtantino-
poli, a rozbil ſtánek swůg před branau Kaligaria na-
zwanau. Celé město, podobu třihrannau magjej, s dwau
ſtran obtýká moře; na ſtraně křetj, kdež s pewnau zemj
se ſpoguge, rozložilo se od gednoho konce k druhému
wogſko turecké, we wſſem 250,000 mužů ſilné, z nichž-
to ſto tis[J]ců na prawém, padesáte tis[J]ců na lewém křydle,
a ſto tis[J]ců w zadu za leženjm rozſtaweno bylo; u prostřed
linie přednj stál Sultan ſám s patnácti tis[J]cijaničarů.
Lodſtwo w Bosporu, pod welitelem Baltaoghli, rene-
ğatem bulğarskym, záleželo z 420 lodj. Po celé linii
rozložena byla děla bud wětſſi, budto menſſi, a ze čtr-
nácti paterij ſtřjleno do města. Ku podkopáwání po-
ſlaužiti museli srbſſti hornjci Nowobrſſti, kte[R]j průko-
py podzemjmi zbljžiwſe se městu, negen prowrtánjm zdj,
ale i nástrogi a ſtawenjmi wálečnými k dobýwanj walů
a wěžj měſſkých welikau Rekům činili ſſkodu. Náram-
né Drbanowo dělo, z kteréhož kaule dwanácti centněřů
ztižj wystřělowány, nenprv před bránu Kaligaria, po-
tom ale, poněwadž zde nowé trwaleggjí hradby rozboži-
ti se nedaly, před bránu S. Romana poſtaweno, kte-
rážto brána na památku toho i podues dělowau (top
kapusi) slowe. Wedlé něho po ſtranách ſtálv dwě men-
ſſi děla, wystřělugej kaule půldruhého centněře ztiži, a
tjm záhubností děla Drbanowa, tak řjkage, cestu připra-
wugiej. K nabitj tohoto potřeboj bvlo času dwau hodin;
pročež i gen ſedmkrát we dne z neho ſtřjleno, po osmé
pak na uſwitě, gakožto znamenj ku počerj boge. I ač-
koli brzy rozpukſſi ſe, také miftra swého, kterýž ge byl
ſli, roztrhlo, opraweno wſſak zase, a znowu po ſedmi-
krát denně wystřělowalo: ale miftra nebylo wjce, anby

89

rány geho k cjli wedl, a učinek geho nebyl giž takowy,
zakowého oceřáwáno. Mezitjim přiffed do leženj Mo-
hammedowa posel Jana Hunyadiho z Uher, an se sul-
tanem před půldruha lety w třjleté přjměři byl wstau-
pil, oznámil, že Hunyadi, zpráwu králowstwj králi swé-
mu Ladislawowi odewzdam, dále k flowu swému státi ne-
může, ale že sultanům zápis přjměrný gemu zase posjla-
ge, swůg také nazpět žadá z ku králi Ladislawowi aby
sultan se měl, gak se mu ljbi. Wida posel ten turecké-
ho dělostřelce, gak neuměle dělo weliké řjdil a střjlel, u-
smáw se nad nezpůsobilostj geho, poučil ho, že ke spě-
šněgšjmu probořenj zdj městských newždy do gednoho
mjsta, ale gednau o několik sáhů w prawo, potom zase
w lewo, a pak teprw do prostředka střjleti má, aby zed
s obau stran zemdlená w prostředku tjm gistěgi se boři-
la. Poučenj toho následowáno s prospěchem. Takto
dwa Uhři, geden slitjim, druhý lepšj zpráwau welikého
děla, ku pádu Konstantinopole fami napomáhali.

O dwadcekrát menšj, nežli sultanowa, byla moc
wálečná obležených w městě Neků. Domácích branných
počjtáno tu 4973, cizjich 2000, k tomu několik set (3-500)
Janowských, pod Janem Giustinianem na dwau ĝalegjch
městu ku pomoci poslaných; Benátčan Bailo podržel ta-
ké benátské lódi, z černého moře se wracugjci, k obraně
Konstantinopole za sebau, po čemž tedy celé lodstwo w
přijštawu ležicj z tří janowských, gedné hispanské, gedné
franské, čtyr kandianských a dwau kydonských lodj, a z
tří welikých kupeckých korábů benátských, wesměs ze čtr-
nácti korábowych plachet záleželo. Střelba obležených
o nic mocněgšj nebyla; neywětʃʃi děla gich kaule sto a
padesátilibernj nesaucj, hmotnostj swau zdmi při každém
wystřelenj zatřásagjce, wětʃʃi obleženým nežli dobýwagj-
cjm ʃskodu činily; střelbu w městě řjdil Jan Grant,
Němec rodem. Nekowě wʃak zdi we dne střelbau tu-
reckau zbořené w noci na spěch oprawowali a podkopa-
wače nepřátelské ohněm z podkopů wyháněli; také po-

90

dařilo se gim upáliti plynným ohněm strog weliký, k do-
býwánjí wěži wystawený a wolowými kožemi wnitř i
zewnitř potažený, an giž wěži S. Romana zbořil byl;
wida to Mohammed, přisahal u wſſech ſto a čtyrmecjt-
ma tisjců proroků, že nikdy newěřil, by ti bezbožnjci tak
welikau wèc w gedné noci wywesti mohli.

Dne 15. měsjece dubna přitáhlo celé lodſtwo ture-
čé bljže ku polednjmu uſtj Bosporu, a položilo se u eu-
ropeyſkého břehu, u Bessiktasse, wywrdſſi tu kotwe. Po
několika dnech potom připlaulo od poledne z ostrowa
Chios pět lodj, gedna cjsařſká řecká a čtyři janowské,
do přjſtawu měſtſkého wplauti chtěgjce. Geden djl lod-
ſtwa tureckého, we wſſem ſto a padesáte plachet korábo-
wých, postawili se u samého přjſtawu, bránjce gim přj-
ſtupu. Den byl gasný, moře pokogné, zdi měſtſké di-
wáky pokryty, sultan sám gezdecky ſtoge na břehu, dj-
wal se na počjnagjej bitwu na moři, o wjtězſtwj swém
nic nepochybuge, ana moc geho o třidcetkrát wětſſi než-
li řecká byla; a wſſak mezi lodmi geho gen oſmnácte
ďalegj bylo, a na nich wogſko po moři nezkuſſené. S
wysokého korábu cjsařſkého, gakož i s janowských, oheň i
ſſjpowé dſſtili neustále na nižſſi lodě turecké, kteréž, když
se zbljžily, pokaždé plynným ohněm zapalowany a těž-
kým kamenjm na ně wrženým potopowany gsau. Kapi-
tán cjsařſký Flectane: la gako lew udatně bogowal; to-
též činili Janowané Cataneo, Novarra a Balaneri.
Moře celé giž pokryto bylo ſtřelami, které turečým lo-
djm w wesłowánjí překážely; ďalege mnohé, udeřiwſse o
ſebe wespolek, utonuly, dwě posſly ohněm. To wida Mo-
hammed, nemohl sebau wjceWLádnauti. Zapomenuto ſe-
be sám, na wzdálenost ani na žiwell ehledě, ſſkřjpěge zu-
by a wztekem ſe sápage, wrhl ſe s koněm swým do pě-
njého ſe moře, aby pronikna až k lodjm, ſtěkům wjtěz-
ſtwj z rukau wydral; gemu následowali přednj čiſſe ge-
ho, wſſickni s koňmi swými do moře ſe wrhnuwſſe. Wog-
ſko lodnj tjm zahanbeno a uſtraſſeno gſauc, s welikau

91

smělostj ale s newětſſijm ſſtěſtjim autok swůg na lodi ře-
cké obnowilo, kteréž užiwſſe wětru gim přijzniwého wno-
wě powſtaleho, s rozwitými plachtami ſſtastně do přj-
ſtawu wplauly, an za nimi hned řetězem welikým za-
hágen byl. Weliká byla ztráta Turků, a gesſtě wětſſj
hanba. Mohammed rozljtiw ſe na admirála swého Bal-
taoghli, gehožto nesměloſti porážku tu přičjtal, chtěl ho
na osſtjp napichnauti dáti, a gen ſtjžj daw ſe uproſiti od
janičarů, aby ho na žiwě nechal, tjm zloſt swau nań
wylil, že mu neyprw palcátem swým sám ſto ran nasa-
dil a potom gemu ljce a oko rozraziti dal. Tjm způ-
ſobem giž tehdáž powſtalo mezi Turky přijlowj až po-
dnes obyčegné, že Bůh gim panowanj na zemi dal, ale
panowanj na moři newěrjcjm ponechal.

Dkamženj to, když obleženým mimo nadanj tak
ſkrze wſſecky překážky pomoc dodána byla, zdálo ſe we-
likému wezirowi Chalilpaffowi, an Řekům přál, ney-
přjhodněgſſi, aby ſultana ku pokogi nakloniti hleděl.
Ale w diwanu o to držaném uzawřeno dalsj dobýwanj
Konstantinopole. Když pak nikdo poraditi neuměl, kte-
rakby lze bylo do přijſtawu proniknauti, aby město s
dwau ſtran dobýwáno býti mohlo, posléze ſultan sám
smělým a kwapným aumyslem to rozhodl, aby djl lod-
ſtwa geho od Bessiktasse, kdež leželo, po pewné zemi,
gednu mjli zdělj, do přijſtawu přewezen byl. Udělány k
tomu cjli dráhy dřewěné a logem dobře pomazány, po
nichž ſedmdſáte dwauweslých lodj spolu s několika
wětſſimi w gedné noci od břehů Bosporu přes pahorky
a audolj do přijſtawu taženo. W každé lodi ſtál nazad
weslař, napřed průwodce, plachty byly rozwinuty ku
použitj wětru, a na uſwjtě řinulo ſe, při hláholu trub
a bubnů, k náramnému užasu obležených, celé lodſtwo
shůry do přijſtawu.

Jan Giustiniani hned si předſewzal lodſtwo nepřá-
telské w prwnj noci přjsſtj ohněm spáliti: ale aumysl
ten Turkům od Janowanů w Galatě ofedlých zrazen,

92

kteří tento celý čas, oběma stranám slaužjce, s oběma newěrně nakládali. Tak když Giustiniani w noci k lodstwu se zbljžil, Turci, geg očekáwasse, z welikého děla na lod geho wystřelili, kteráž roztřištěna gšauc tau ranau, se sto a padesáti neymýborněgšimi bogownjky, kterýmiž ozbrogena byla, utonula. Giustiniani uža slý sotwa wywázl z toho nebezpečenstwj, a Turci nad wjštězstwjm swým tak wysoce prokřikowati začali, že se křik gegich po celém břehu mořském a po wšech sedmi pahorcích města rozléhal. Wězňové té noci chycenj ráno ke zděm městským přiwedeni a tu před očima Reků zabjgeni gsau.

Mohammed i hned na to most přes přístaw stawěti kázal; na místě mostních lodj užjwáno k tomu sůdů, že leznými háky spogených, a na ně prkna pokládány. Most ten byl pět loktů zřišři, tak že pět mužů wedlé sebe po něm gjti mohlo, a sto loktů zdělji, a pewný dosti k unessenj wogska i děla gednoho na něm postaweného. Vodi turecké na to přiraziwse k městu, u samých zdj kotwe wywrhly. Rekowé nynj umjnili sobě most i lodstwo spáliti; zpráwa toho swěřena Jakubowi Kokowi, Benátčanu, an w noci se čtyřidceti mladými bogownjky na třech bárkách, se zásobau ohně řeckého, k nim přilnům, nepřátely opět přichystané nalezl; sotwa gedna ĝalege zapálila se, oheň mostský uhassen, nesťastnj bogownjci na bárkách chyceni a za rána před očima Reků zabiti gsau, kteříž ku pomstě za to hlawy dwau set a ssedesáti wěznů tureckých po wěžech wystrčili.

Když giž dobýwánj města na osmý týden trwalo, a wogsko turecké s gedné strany giž we příkopech městských, s druhé pak strany od přístavu pod samými zdmi stálo, když giž čtyry wěže rozbořeny, u brány S. Romána weliká částka zdj prostřelena a příkopowe šſutinami gegich wyplněni byli, Mohammed gesſtě gednau poselstwj k cjsaři učiniti umjnil, budto posluffen gſa zákonů, přikazugicjch, aby nepřjteli před potřenjm geho pokoą

93

pod wýmínkau geho poddanosti podáván byl, buďto i o stawu Konstantinopole skrze očitého swědka přeswědčiti se žádage. Isfendiaroghli, sultanův swat, zabrał se do města, za přjtele Reků, ne za posla Mohammedowa se wydáwage, s tau radau, aby poddagice město, hněw sultanůw ukogiti a sebe i ženy a djtky swé před krutým otroctwím uchrániti hleděli. Ale w držené o to raddě wálečné přemohl předce hlas cti a zmužilošti zaufanliwé. Ejsař odpowěděl, že Bohu děkowati bude, gestliže sultan, gako předkowé geho, ku pokogi státi se podwožlj; žádný z těch, kteří město dobýwali, dlauho že ne-panowal; aby žádal daně, ale ne město, w gehožto brá-něnj wssickni že umřji hotowi gsau.

Po odpowědi té Mohammed dne 24. máge 1453 den 29. téhož měsíce ke wsseobecnému autoku na město gač po pewné zemi tak i po moři hned w celém wogsku swém rozhlásiti dal. Dbesław k sobě wsecky wůdce wogška, s příšahau gim celé město w kořist dáti slíbil, sobě gen zdi a stawenj za podjl swůg zůstawugje. Radostné prokřikowánj rozléhalo se po celém leženj, když to wůbec ohlásseno bylo. Wůdcowé janičarů ručili na místě wogáků swých za wjězstwj a za dobytj města, prosili wšak sultana o propusštěnj kamarádů swých, kteří od nešťastné bitwy mořské gestě wždy u mězenj byli. Mohammed propustil ge, a celé wogsko giž w radostném hluku slawilo blízké dobytj města. Prowolawaci slibowali w leženj statky a důstogenstwj těm, kteří prvnj zdi městské zlezau; Derwissowé napomínali wogsko k zasazenj korauhwj islamských na wěžech hlawnjho města ne-wěřjcích. S příjstím noci celé leženj turecké oswjceno bylo; na wssech lodjích a stáncjích, na pomoři u Bosporu, na pahorcjích za Galatau, w celém příšawu a po celé lini wogška od prvnj do poslednj brány městské, hořeli ohno-we rozkossnj, lampy a pochodně, gichžto swětlo se až na asiatských březjích obráželo, a přes celau noc prokřikowano w leženj: „gediný gest bůh, a Mohammed gest prorok“

94

geho! nenjť boha kromě něho, nenjť gemu rowného!"
Dbleženj domnjwali se neyprw, že i lodstwo i leženj u
welikém zanjcenj hořj: ale brzy poučilo ge wſſeobecné
plésanj a křepčenj Derwiffů, žeť to ſlawenj naſtáwagj-
cjch triumfů, a w městě zewnitř oswjceném, wnitř tem-
ném ſlyſzáni hlaſowé auzkosti a nařjkanj: „Kyrie elei-
ſon! Kyrie eleiſon! O dwrať o Pane sprawedliwý hněw
swůg od nás a wyproſi nás z rukau nepřátel naffich!"

Gistota naſtáwagjčjho autoku wſſeobecného roznj-
tila poslednj oheň zmužiloſti řecké. Cjſař Konſtantin
neunawenau přičinliwostj ſwau wzbuzowaw wſſecky k
udatnému bogowanj, rodiny těch, kterj branně na walech
ſtáli, ztrawau opatřiti dal, a wſſecky swády, které po-
hřjdu i w tento čas w městě powstáwaly, pokogně uro-
wnáwal; Giustiniani, předzwjdage autok wſſeobecný,
zdi měſtké pobořené s kragany swými w noci wſſemožně
oprawowal, ačkoli oprawenj gich před obleženjm města,
ku kterémuž cjſař penjze byl wykázal, bylo se nestalo,
protože ti, kterýmž poručeno bylo, penjze sobě ſchowa-
li, gežto potom od Turků ſedmdeſáte tisjc zlatých, k to-
mu cjli daných, w zemi wykopáno.

Moc wálečná w poslednjch dnech w městě takto
rozložena byla: kde hlawnj autok očekáwán byl, u brá-
ny S. Romana, ſtáli cjſař sám a Giustiniani, kterýž
w obleženj tom udatnostj, přičinliwostj a zkuſſenostj nad gi-
né wynikal; u brány wedlegſſi Adrianopolské poſtaweni
byli dwa bratři Bochiardi z Janowa; u brány Kaliga-
ria ſtáli Theodor z Karistu a pusskař Jan Grant; dále
u brány Kynegion bljže přijſawu ſtál ruský kardinal J-
ſidor, w poselſtwj od papeže přiſſed k dokonání gednoty
obau cjrkwj, a k hágenj města welikým gměnjm i žiwo-
tem swým přiſpjwage; palác cjſařský Blacherny hágil
benátský Bailo, Jeronym Minotto; na ſtraně přijſawu
hlawnj welitelé byli Jeronym Blach, janowský kapitan
Leonard z Langasco, a zwlásſtě weliký admiral Lukas
Notaras; u akropole (nynj seraje) ſtál Gabriel Trevi-

95

fano se 400 Benátčany, a Dndřeg Dinio s ĝalegemi před přístav se postawil; další zdi městské opatrowali Pedro Giuliani, konful hispanský, a Benátčan Contareno; potom mezi branau zlatau a Selymbrskau stál udatný Mauric Cataneo, Janowan, a odtud až zase ku bráně S. Romana učený Rek, Theofil Paleolog. Demeter Paleolog a Mikuláš Gudelli neměli určitého mjsťa, ale obcházeli wssudy wůkol, kdež gich nehwje poťebj bylo. Summa wſſech Reků byla as ſſest tisje mužů, cizjch as tři tisjece; mezi wogſko wmiſſeni byli také mniffi; a neywěſſi naděgi ſkládali Rekowě w obraz matky Boži, Hodegetria zwaný, kteráž přy w poslednjm tureckém obleženj (l. 1422) po zdech kráčejc nepřátehy odplassila byla. I nynj giž zdali se obleženj zázračnau pomocj wyproſſteni býti; nebo w leženj tureckém rozhlásila se nagednau powěſt o bljžjci se pomoci wlaſké a uherſké, která mnoho ſtrachu dobýwajcjm nahnala, ſnad od welikého wezira Chalila schwálně smyſſlena bywſſi. Tři dni ſtálo wogſko turecké na myſli gako poražené; ale u wečer dne třetjho dodala gim znowu srdce záře půlnočnj, nad měſtem na znamenj hněwu Božjho a bljzkého krwe proliti, gakož gim wykládano, wzeſſlá. Mohammed, giž na rozpacjch byw, máli wſſobecný autok předse puſtiti, znowu raddu držel, we kteréž Chalilpaffowa rada ku pokogi od Saganospaſſowy naopak zněgicj přemožena geſt. Hanbu a hněw swůg w sobě duſiw, dal o tom Chalil Rekům tagné náwěſſi, ge ke zmužilé obraně mějsa napomjnage, ano prý ſſtěſij wálky negiſté geſt. To se ſtalo u wečer 27. máge, w neděli, w řecký swátek wſſech swatých.

W pondělj na to, 28. máge, Mohammed wſſecko swé wogſko gak po zemi tak i po moři k autoku zřjdil, tak že giž pod wečer wſſecko w plné příprawě bylo. Křik La ilah illalah! z leženj, a Kyrie eleison! z mějsa, ſmjiſil se se hřmotem zbraně a hláholem trub, gako wlnobitj moře o ſkály se obrážejci. Čjsař i sultan řečemi

96

pronikawými napomjnali wůdce wogsk swých. Pař za-
braw se poslednkrát císař do chrámu S. Sofie, s mno-
hými přednji dworu swého, přigal tu swátost wečerě
páně, a pobym chwli na břehu, rozlaučil se s swými,
ge za odpuštěnj prose, při čemž wssicni přistogicj w
flzách zplówali. Potom wsedna na kůň, s komonstwem
swým, (w němž i děgopisec Phranza, protovestiar, ge-
hožto słowy tuto se wyprawuge), obgjzděl wſſecky ſtraže
po walech, ge ku powinnosti gegich napomjnage; ale wſſak
noci té wſſicni bez toho bděli, gak na wězjch tak i na
walech. Při prvnjmu kuropěnj bvl i cisař giž na mj-
stě swém obyčegném u brány S. Romana.

Při druhém kuropěnj 29. máge, den 3. Theodosie
w auterń, počal se bog, a wſſak tenkráre bez obyčegně-
ho wystřelenj z welikého děla. K unawenj Řeku přede-
ſal Mohammed na uſwjtě rekruty a wypaužence kau-
toku prwnjmu, gádro wogſka swého ku pozdněgſjim au-
tokům sobě zůſtawuge. Bogowáno s obau ſtran udatně,
s wětſſi ztrátau s ſkrany turecké. Abyž se rozednilo, by-
la celá Konstantinopole Turky zemſad obwinuta gako
prowazem hrozným giſſkrtjejm, hřmot chromný rohů,
trub a bubnů s křikem bitwy ſmijſenń, wypupował k ne-
bi; wſſecky paterie dobýwagicjch wypálily nagednau zděl
swých, a nagednau stal se wſſeobecný autok, gak po pe-
wné zemi, tak i od přjſtawu. Dwě hodiny trwal bog
bez proſpěchu Turkům. Čauſſowé turečtj stáli w zadu
wogáků swých, ge železnými prutv a swazy wolowými
ky předu poháněgje; sultan ſám pobádal ge buďto li-
chotiwými słowy, bud i pohrůžkami a palcátem swým.
Kamenowé, s wěžj dolů na Turky metanj, fráželi wſſe-
cky ty, co zdi zlézati počali; řecký oheň plvnnó lil se
praudem se zdi u přjſtawu, gesſtě w moři dále plápola-
ge; řebřjei zlámáni o řebřjky, kaule ztřjſkány o kaule,
huſtý kauř ſtřelby obapolné pokrýwal město i ſlunce.
Theofil Paleoloġ a Demeter Kantakuzen odráželi uda-
tně wſſecky ſſturmugicj, cisař ſtoge gezdecky pobuzował

97

swé stowem i skutkem. Tu Giustiniani postřelen gsa
w stehno, ubjrá se pryč, k obwázanj rány swé, napomj-
nage císaře, aby w bogi setrwal; císař, ač profil, aby
na ránu lehkau nedbage, zůstal u něho, neuprosil ho před-
ce. „Kam, kam chcete?“ ptá se ho. „Tam, kamž Bůh
sám Turkům cestu otwrá!“ wece Giustiniani, a urjká
do Galaty, minulé šláwy ani budaucí hanby sobě ne-
wššjimage. Ustaupenj geho ugalo mysli bogownjkům, a
Saganospassa, wida pomatenj gakéši mezi obleženými,
popuzowal znowu janicáry swé. Geden z nich, obrow-
ské welikosti, gménem Hasan, w lewici sstjt nad hlawau,
w prawici meč nesa, wylezl na zdi se třidceti ginými:
ale obleženj udatně potkawsse se s nimi, střelami a ka-
menjm gich hned osmnácte srazili; druzj, Hasanowi
následugjce, týž osud zakusili z Hasan sám častěgi na
zem opět swržen byw, posléze kamenjm doražen. Ale
mezitjm, an tu tak udatně bogowáno, Turci ginau bra-
nau giž w počtu padesáti mužů byli do města wnikli, a
sice branau obručj (Xyloporta) zwanau, kteráž prá-
wě za přjčinau proroctwį gakéhps, že někdy nepřátelé skr-
ze ni Konstantinopole se zmocnj, drahně času zazděna
bywšši, teprw den předtjm k tagnému na Turky autoku
odezvěna byla. Tu rozléchal se hned hlas s wěže S. Ro-
mana, že nepřátelé giž gsau w městě! Tjm nowý strach
na bogownjky okolo císaře wždy w počtu ubjragjc uwe-
den. Fač Theofil Paleoloğ, Frantissek z Toleda Hispan,
a Jan Dalmatjn skutky zazračné udatnosti prowozowali,
widěl wšsak císař, že proti násilnému dawu nepřátel dal-
šši odpor nemožný. „Raděgi chci umřti nežli žiw býti!“
zwolaw, stawj se nepřátelům wstřjc, a wida se odewssech
swých opusstěného, ani giž na autěk se byli dali, zkřikl
žalostně: „nenjliž giž křesťana, anby mi hlawu odgal!“
tak wolage, padl pod ránami dwau Turků, z nichž ge-
den mu do twáře, druhý do hřbetu ťal, nepoznaný we
množstwį zabitých, poslednj císař řecký, sedmý Paleoloğ,
Konstantin Dragoses nazwaný. Na to Turci giž i přes

7

98

bránu Kaligaria (dnes Egrikapu) do města se hrnuli,
(ana těla pobitých giž celé příkopy wyplnila byla,) wše
čehož mečem dosjci mohli, na mstě zabjegjce, protože se
domnjwali, že posádka města aspoň padesátce tisíců mužů
silná gest. Teprv když maličký počet bogowných w mě-
stě poznán byl, zaštameno další krwe proléwánj, protože
každý raděgi otroků nabyti, nežli nepřátely porážeti chtěl.
W městě wſſak giž nebylo wjce odporu žádného; wſſi-
čni utjkali k straně přijštawu, kteréž se nepřijel byl ge-
ſſtě nezmocnil, ano i ti, kteří branau obručí poneyprw
byli do města wnikli, zase z něho wypuzeni gsau. Mno-
hým také utjkagjcm podařilo se ſkrze otewřené brány
přijštawnj dosjci lodj řeckých a janowských. Když ale
strážnj u bran daw lidu widauce přijčinu geho poznali,
zamknumſſe rychle brány, whodili kljče do moře, z po-
wěry we ſtarožitné proroctwj, že Turci někdy až do pro-
středku města se prodrau, a odtud teprw od obywatelů
nazpět odehnáni budau. Tehdy wſſecken lidu daw, obrá-
tiwſſe se odtud, běželi ke chrámu sw. Sofie, a i to z po-
dobné powěry, že když Turci až ke ſlaupu Konstantina
Melikého proniknau, angel s nebe staupiw kmetu chudé-
mu u ſlaupu sedjčjmu meč obnažený s těmito ſlowy po-
da: „wezmi meč tento a pomsti lidu božjho! —“ načež
Turci že hned se obrátj a od Ōeků negen z města, ale i z
celé menſſi Asie až ku pomezj Perſkému zahnáni budau.
Pročež wſſecko walem tisklo se k sw. Sofii, tak že w
krátce weliký chrám i wſſecky ſjně, chodby a pawlače ge-
ho přeplněni byli lidmi, kteří prwé pro ſgednocenj du-
chowenſtwa geho s cirkwj západnj do něho choditi se by-
li zpěčowali. A kdyby, dj děgopisec Dukas, w okamže-
nj tomto ſkutečně angel byl s nebe staupil s těmi ſlowy.
„Přigměte gednotu cirkwe a gá wozenu Turky z města,“
byliby nepřigali ale raděgi Turkům se poddali; tak we-
liká byla gi nenáwiſt ſgednocenjtmjto wzbuzená. Turci
wylámawſe dwěře chrámowé, wlekli wſſecken tu zawře-
ný lid bez odporu do otroctwj. Mužj swázáni prowa-

99

zy, ženy pasy swými, wſſe po dwau, bez ohledu na ſtaw
a na ſtářj, archimandrita se swým wráiným, panj s dě-
wečkau, mnich s geptiſſkau, gaſ se laupežnjkům chtělo ;
celý chrám naplněn byl ohawnostj. Obrazowé swatých
oblaupeni ze wſſech ozdob swých a potějſkáni, nádoby zla-
té a strjbrné pobrány, meſſné raucha na mjiſtě ſſabrak,
oltářowé na mjiſtě ſtolů, žlabů aneb loži ku páchanj o-
hawnostj užijwáni. Tak zneſwěcen neywětſſj tehdáž a ney-
ſlawněgſſj chrám w celém křeſſanſtwu. Meziſjm byli
Rekowé na ſtraně přijſtawu geſſtě se bránili, až Turci i
z měſta ſamého, kteréž giž několik hodin laupeno bylo, z
zadu na ně se obořili: tu teprw wſſickni do domů swých
utjkatí počali, w nichž ale giž wſſudy Turci laupili. Ad-
miral řecký Lukas Notaras gat geſt, domů pofpſchage,
a Urchan, kniže turecký, gehož propuſſtěnjm proti Mo-
hammedowi Rekowé někdy byli hrozili, ſám raděgi s
wysoké wěže dolů se swrhl, nežliby Turkům do rukau
upadl. Tak dobyto tehdáž ſlawné měſto ſedmi gmen,
ſedmi pahorků a ſedmi wěži, ſtaré Byzantium, měſto
Konſtantinowo, Cárohrad, nynj Stambul aneb Islam-
bol, 1125 let po geho nowém založenj ſkrze Konſtan-
tina Welikého, po 53dennjm obleženj swém l. 1453,
29. máge. Krwawý ofsud geho byl hrozný trest duchow-
nj ochábloſti a mrawnj poruſſenostj gaſ obywatelů tak
i panownjků geho.

Mohammed newgel dějwe do Konſtantinopole, než
až ho zpráwa doſſla, že celé město w moci geho geſt, což
se as o poledni ſtalo. Tu paſ s komonſtwem swým zrow-
na do chrámu sw. Sofie se bera, když k němu přigel, s
koně s ſedw, pěſſky doň wessel. S welikým podiwenjm pa-
tře na welikost a ſláwu geho, na drahé mramorowé ſlau-
penj, a na wysoká klenutj, na pawlače, na kolossálnj obra-
zy swatých, ze ſkla mosaicky složené, posléze na kupli
wyſoce gako w oblacjch klenutau, když uzřel gednoho z
wogáků swých, an drahau mramorowau dlažbu chrámo-
wau bořj, mečem ho ſekna, řekl: „poklady města dal ſem

7*

100

wám w kořist, ale stawenį gsau moge!" I wynessen bo-
řitel polaumrtwý z kostela wen. Na to kázal Moham-
med gednomu ze swých modlitebnjku prowolati modlit-
bu s wyznánjmi islama, a sám také na wysokém oltáři
se modliw, tjm zneswěcený křestanský chrám islamu za-
swětil, a geg w meſſitu proměnil.

Potom přinesseny Mohammedowi a k nohaum geho
položeny hlawy ſtaté Konstantina cíſaře a knijžete Ur-
chana. Tělo cíſařowo mezi zabitými rozěznáno bylo po
brunatém obuwj, na němž orłowé zlatem wyſſwanj by-
li. Sultan kázal hlawu geho přibiti ke ſlaupu wjtězne
ſochy Justinianowy, kdež přes celý den nechána, wečer
pak kůže s nj stažena i wypcána, a leb do asiatských měſt
na odiw poslán, gako někdy krále Ladisławůw po bitwě
u Warny; tělo wſſak Rekům pochowati popřáno.

Nazeytři we ſtředu, 30. máge, progjzděl Moham-
med měſto, nedawno gessṭě tak lidné, nynj zpuſſtěné a
obywatelů swých zbawené; gen tu i tam we prázdných
ulicech widěti bylo gessṭě kořiſtnjky, gežto probjhagje
domy, nalezené wěci gedni druhým mečem wydjrati hle-
děli. Ukrutnost sultanowa hrozným prolitjmi krwe ne-
winné se okázala, an zpit gſa, negen Notarafa se ſyny
geho, ale i wſſecky Reky, kterým wěera byl žiwot daro-
wal, pomordowati kázal. Takowý byl osud wſſech bo-
gownjku, kteři předtjim w bogi pro wlaſt umrjti se byli
zpečowali; málo komu posſtěſtilo se dostati se bezpečně
na moře, aneb otroctwj rychlým utečenjim zniknauti.

Čtwrtý den po dobytj Konſtantinopole sultan giž
opět o zlidněnj města ſkrze nowé osadnjky pečowati počal.

101

Dalši weytach z knih Mistra Pawla z Prahy,
řečeného Židka, kanownjka kostela Pražského.

(Wiz swazek čtwrtý r. 1827. str. 90.)

## Frydrych.

Frydrych třetj knjže Štyrské po smrti krále Albrechta a) přigel k Wjdni gako dědic, a Wjdeňsstj před njm byli brány zawěeli, který klek proti slunci, sljbil toho bez pomsty nenechati.

Mezi tjm Wjdeňsstj radili se, chtěgic fami panowa-
ti, ale páni nechtěli než aby knjže měli. Mezi tjm Fry-
drych bude wolen králem Rjmským b) a teprv Wjdeň-
sstj geho přigmú pod těmito umluwami: budeli krá-
lowna Alžběta c) mjti syna, aby do let dietěcjch kra-
lowal a s bratrem Albrechtem aby se umluwil, s kterým
wždy wálku měl až do smrti knjžete Albrechta.

Potom králowna porodj w Uhřjch syna, d) který
hned po křtu bude korunowán na Uherské králowstwj 2c.
Potom přigede králowna do Wjdně, ukradssi korunu U-
hrům, a přigede i s dietetem, které král Frydrych wezma,
korunu i djtě, a chowal obé až do let djtěte. Mezi tjm
Čechowě budau bez krále, než Pessjík mádl Prahau. Ale

a) umřel roku 1439.

b) Wolen byl roku 1440, korunowán 1442.

c) Pozůstalá wdowa po k. Albrechtowi.

d) Totiž Ladislawa, 22. unora 1440.

102

Uhři wzali sobě krále Polského, e) který hluboce k Je-
ruzálemu k) se dobyl, a když zrušil přjsahu, kterau u-
činil na božím těle, Abaldach Turecký na swém bohu.
Tehdy řekl pohan: poněwadž křestiané lhau swému Bo-
hu, i gich Bůh buď nám na pomoc, a tak obrátiw se
porazi křesťany, a krále zabiw čtwrtj a na každé bráně
čtwrt zawěsji. g) Julian kardinál, který radil králi aby
nedržel přjsahy, utopj se. Mezi tjm Poláček geden Ry-
chlik gménem wjtězil lidmi řka, že by on byl král Pol-
ský, který po patnácti letech okázal se w Poznanj řka,
že gest králem; tu geg měsťané z předměstj poctiwě do
města wzali a když pan Lukaš wévoda přigel, poznaw
že nenj král než lhář, chtěl ho stjti. Tu páni stárj té
kraginy nedopustili než což wſſecko králowstwj učinj. Po-
tom byl sněm o to wſſeho králowstwj a když králowna
ſtará odepře, že gegj syn nenj, i páni udělagic mu ko-
runu papjrowau, na pranéř wsadj, každý den dwakrát geg
mrſkali, a potom chowali u mězenj poctiwě až do ſmrti,
aby žádný o nich neutrhal, žeby swého krále umořiti.

Potom pan Giřj z Poděbrad dobude Prahy b) a
bude ládnauti až do let krále Ladislawa; a potom po-
žádagj ho Čechowé od Gisáře, kterého když gim wyda-
korunugj na hradě. i) Potom po roce pogede do Bra-
tislawě a odtud do Rakaus a odtud do Uher; a mezi tjm
okáže se kometa s welikým ocasem, prorokugje ſmrt mno-
hých pánů i krále, i ſessli gsú neyprv tito páni: pan
Gylſky zabit, k) ſtarſſi Gubernat ſkat, 1) pan Nozeber-
ſký ſtarh i pan Gindřich, pan Telecký, a tak ginj páni.

e) Ladislawa.

f) Ne k Jeruzalemu, než k Warně w Bulgarské zemi.

g) Král Ladislaw poražen 10. listopadu 1444.

h) 3. žáři 1448.

i) 28. října 1453.

k) 10. listopadu 1456. 1) Ladislaw ſtarſſi ſyn Hanyada.

103

Potom také umře král Ladisław w Praze m), té chwje,
když páni Čeſſtj, Rakaufftj i Uhersſtj geli gemu po kněžnu
dceru krále Franckého; a prvé než posłowé wygedau z
Pařjže, umřel král Ladisław, kterému Requiem s welikau
ſlawnoſtj po wſſi zemi Franſké král i kněžna gemu odda-
ná činili gsú. Potom na králowstwj Uherské způsobem
páně Gířjkowým bude wolen syn Hunyad Yanuſſůw,
kterému dal pan Gíř dceru swau; potom ſgedau se Pá-
ni Čeſſtj, aby wolili krále, i wolé pana Gířka, té chwj-
le zpráwce Čeſkého, za krále, řádným a gednostegným wo-
lenjm a řádným w Če chá ch korunowanjm. Potom w
Čechách bude kralowati pokogně, až potom zbauřj se pá-
ni, totiž pan Zdeněk, pan Rozenberský, pan Šwamberk,
pan Plawenſký, pan Dobrohoſt a papež a král Uherský,
pan Burjan, páni Štěpanowcowé i ginj proti králi, pro
některaká práwa, a zdá mi se že neywjce pro wjru; i bu-
dau wálky náramně tuhé, které potom bohdá snad w Če-
ſké kronyce psáti budu, a ty wálky gesſtě stogj totiž léta
1470 o swatým Martině. Ale o ſkutcich swrchu pſané-
ho Frydrycha a o minci zlé a o geho wězenj, kterak ſau
ho gali Wjdeňſtj, a král Český Gířj geho z wězenj wy-
swobodil, a v obogjch knjžat Baworských tuhých, totiž
kněze Ludwjka a Branburského, to ginde má mjsto, i pro-
to tuto opuſtjm; a s tjm bud konec wſſi kronyce až do
mých čaſůw, totiž Mistra Pawla z Prahy, Židka řečené-
ho, Doktora a Mistra Wjdeňského, Krakowského, Padu-
anského, Bononského i někdy Pražského, práwě a nad gi-
né kronykáře fložené.

m) 23. listopadu 1457.

104

K žiwotopisu kněze Jana Aupického,
spisowatele Českého, w XVI. stoletju.

Psanji geho půwodnji, w archivu městském w Náchodě
se nacházejícj, kteréhož přejpis zaslal

Jos. Myślimjr Ludwik.

Dpatrným a słowutným panům purkmistru a rad-
dě města Náchoda, pánům a přátelům mým w pánu Krí-
ju milým.

Wassim Milostem modlitbú swau a přánjím mnoha
obrého a spasitého od P. Boha žádage, wěrně a u-
přímě rád přeći.

Přátelé mogi, nemohl sem to opominauti, abych
W. Dp. gakožto kraganům swým o swé těžkosti, a i o
příčině té těžkosti, psanjím swým neměl oznámiti. Gsa
knězem let 18, podle hřiwny sobě swěřené těžil sem gi,
až ted posledně w praszkých městech bez mála ssest let,
a neyposléz u S. Štěpána welikého tři léta bez některé
neděle. I přihodilo se posledního týhodne masopustníj-
ho, — neb po ta léta oznámená kázal sem słowo božj,
zařž ginde kde sem byl, tak i w těch městech Pražských,
w gistotě od Boha i od lidu welikau sem lásku měl, a
předessj páni administratorowé žádné mi w tom překáž-
ky nečinili, až teprwé nowý p. administrator na mne
gest nastaupil, abych gá duch swůg.... i kázanj słowa
božjho na ruby w giný způsob obrátil a proměnil, a ob-
čady Bohu i církwi Kristowě odporné, a mně proti swě-
domj, a tu u S. Štěpána w té církwi odwyklé, proti

105

nimž sem po ta léta kázal, z nich lid pokogně bez han-
by stowem božím wywożował, tomu chtěl p. administra-
tor, abych ty obřady zase wyzdwihl (uwedl) a ge chwá-
lil a welebil. I bylo mi a gest nemožné to učiniti, abych
gá tak wrtkawý duchem, buď kázanjím i skutkem, uwo-
zowati měl zase w lid takowé obřady odporné stowu bo-
žimu, bera to zase w hrdlo od čehož sem lid prwé těžce
odwedl; a tudy abych mnoho tisíc lidu nezhoršil, a wěr-
ných kazatelům a swých bratři buď tu w Praze neb ginde
těž nezlehčil, i gegich kázanj swau nestáloštj, raděgi sem
se žiwota i statečku swého ztratiti odwážil, gakož sem
giž o stateček přissel. Nemoha na mně toho (mjti) pan
administrator, dwanácte neděl mne wězil, a padnuw*)
skrze wězenj w nemoc, potom i fary mne zbawil; kdežto
w žádném wězenj gakžiw nebyl sem, ani mne žádný ne-
winil buď z bludného učenj neb neknězského obcowání
pěi žádném prawě, gsa knězem 18 let, a we znameni-
thých obcech a měštech. I gsa w dlauhém wězenj ted před
půl létem, sepsal sem tam pobožnau, ač zprostau knižku,
mně i gednomu každému w zármutku poštawenému welmi
potřebnau, kterauž sem i wytisknauti dal.**) W tom
čase, newjím gak, dostal gi p. administrator, i nemoha,
nemage proč stříského, p. adm. prwé nademnau se wym-
stiti podlé swé wůle a zásťj, že sem gá nechtěl po geho
hlavě poštaupiti, a změniti, gak on chtěl, swé učenj, wzal
pro tu knižku ke mně příčinu, že sem gi, prwé nežli sem
gi dal tisknauti, neukázal panu arcibiskupowi. I pro
tu příčinu chtěl nademnau swau prchliwost naplniti. Ney-
prwé poslal swětské práwo s duchownjím, a přemítali

*) Čti: když sem padnul.

**) Wiz historii literatury české od J. Jungmanna, str. 306 či-
slo 1456, a) h.) Slussj pak tu připomenuti, že knihy pod
cjslem 982 na str. 269 a č. 1457 na str. 307 uwedené gsa u
geden a thž spis, a to sice druhá částka spisu pod cjslem 1457
h) gmenowaného.

106

wſſecky mě wěci, kde ſem byl w podruži, hledage (hledagjce) té knižky, wſſak nenaſſli nic. Ale na druhý den s práwem swětským pro mne přiſſli, a nenaſſedſse mne doma, wſſecky wěci mě spečetili, a ty až dosawad spečetěny gsau; a w tom po wſſech měſtech Pražských za mnoho neděl poručili mne hledati a do wězenj wzjti. Pán Bůh mne oſtřjal od nich až dosawad. A tak nynj nikdež nic nemám, ani penjžku při duſſi, leč mi kdo který penjz dá. Nynj mne wzala w ochranu panj komornjkowa na Lowosice, půl mjle od Litoměřic; zle ſe mám. I moſgi milj páni a přátelé! nemohl ſem toho pominauti, ažbych W. M. té swé práce, až zproſtné, neměl aučaſtna učiniti, pro kterauž mi swět, dle swého obyčege a proroctwj pana Krista, zle platj. I ted W. M. odsjlám panům spoluradnjm dwanácte knižek. Proſjm račte ge za wděk z upřjmeho umyslu a z láſky přigjti. Ginym čaſem, budeli wůle boži, když od wás bljž budu, dostatečněgi to chci nahraditi. A dwě odsjlám wje; proſjm ſkrze někoho račte dodati gednu Krákorowi do Upice, že mu gi darugi, a druhau Wáclawowi do Lhoty, bratru mému. Za to proſjm, ſkrze někoho račte gemu oznámi ti mau přjhodu, o njž W. M. pjiſſi. Tjm dayž pánbůh nám ſe w dobrém a sſkastném zdrawj ſhledati. Poslu ſem na půl cesty dal, a když zas přigde, dáno gemu bude oſtatek. Psán w pondělj po neděli Cantate, léta páně 1572.

Kněz Jan Upický,
přededſtý farář u C. Sſkěpána welikeho w nowém městě Pražském.

108

Sokr. I což ty tedy nemysljs, že gá to, podlé
Pindara, za wěc důležitěgssi nad každé zaměstnání mjti
budu, když uslyssim, gaké bylo to twé a Lysiowo roz-
mlauwanj?

Fédr. Podiž tedy.

Sokr. I mluw, medle.

Fédr. A sice slussi to práwě tobě słysseti, Sokra-
te; nebo řeč, kterau sme se bawili, byla ti gakási milost-
ná. Psal totiž byl Lysias o milenci pokaussjném, a
wssak ne od milce. Ale tohle famo čiperně ti wykrássle-
no; dowodj zagisté, žeť prý slussněgssi wěc gest powol-
nu býti nemilugjcjmu nežli zamilowanému.

Sokr. D spanilého muže! Kdyby gen psal byl,
že tak wjce slussi se mjti k chudému nežli k bohatci, k
starci wjce nežli ke mladjkowi, a cožkoli giného i mně se
hodj i mnohým z nassinců. Gak by to teprv dworné
a obci nassj užitečné byly řeči! A gáť sem giž tak zdych-
tiwěl słysseti, že kdybys procházege se ssel až k Meġaře,
a podlé Herodika, přikročiw k walům, zpět [se wrátil,
nikolibych tebe neopustil.

Fédr. Gak to prawjš, o neywyborněgssj Sokrate ?
či snad mysłjs, že co Lysias, přednj nasseho wěku spiso-
watel, po dlauhé chwli s rozwahau složil, to gá nedo-
umělec z paměti wyřjkám, gemu bez ugmy? Ba mno-
ho mně k tomu scházj! ačkolibych tomu arci radssj než-
li množstwu złata byl.

Sokr. D Fédre — kdybych gá Fédra neznal, tož-
bych i o sobě sám nic newěděl. Ale nenjš tomu tak.
Wzdyť pak to dobře wjm, že on Lysiowu řeč poslaucha-
ge, netoliko gednau gi přeslechnul, alebrž mnohokráte
znowu kázal sobě powědjti; čemuž onen i přeochotně po-
woljwal. Gemu wssak ani na tom nebylo dosti, ale ko-
nečně wezma knihu, nač se mu neywjce chtělo, pohlednul
sobě. A to činiw od rána sede, odebral se na procházku;
gakož gá se domýslijm, na mau wěru, zpaměti giž umě-
ge tu řeč, ač nebylali přjliš dlauhá. Wyssel pak za wa-

109

ly, chtěge o samotě o nj přemýssleti; a uhodíw tu na
kohosi zabaželeho po řečech, wida ho an gde, zradowal
se, že se mu dostane spoluhorliwce; i kázal mu s sebau
gjti. A když ho ten řeč milownjk požádal, aby mlu-
wil, zpauzel se, gako nechtěge. Posléze ale bylby před-
ce mluwil, ba kdyby ho kdos byl dobrowolně neslyssel,
násiljm bylby mu řečnowal. Ty tedy o Fédre, popro-
siž geg, aby, což sám od sebe gistě brzjčko učiniti měl,
— aby do toho raděgi hned se dal.

Fédr. Teď giž oprawdu neylépe mi gest gen mlu-
wti, gakkoliwěk budu moci; nebo zdá se mi, že mne
dříjwe nepustjš.

Sokr. Ž toč se ti welmi prawdiwě o mně zdá!

Fédr. Tak to tedy zprawjm: neboť oprawdu,
slowům samým, Sokrate, nikoli sem se nenaučil. A wssak
smysl téměř wsseho toho, co za rozdjil pokládal mezi mil-
cem a nemilugjcjm, tobě w gádře řádně přednesu, počna
od prwnjho.

Sokr. Arci, ukázaw mi wssak dříjwe, přjšteli, co
to asi w lewici máš pod oděwem. Tussjm zagisté, že to
ta řeč sama. Ž geliž to prawda, tedy tak o mně smý-
ssleg, že gá tě sice welice rád mám, ale w přjtomnošti
Lysiwě tobě ku pocwičenj poslaužiti newidj se mi. Nu-
že, ukaž!

Fédr. Přestaň! Porazilš mau naděgi, Sokrate,
že se u tebe pocwičjm. Ale kam chceš, abychom pose-
dnauce čjtali?

Sokr. Sem obrátjce se podlé Jlisfu podme; po-
tom kde se nám uwidj, we klidu se posadjme.

Fédr. Na sstěstj tussjm přihodilo se mi nynj bez
obumi býti, což tobě arci obyčegno; snadněgi tedy bu-
de nám wedlé potůčku brodjcjm se gjti, i nenepřjgemno,
zwlásstě w této době léta i dne.

Sokr. Gdi tedy a pohledni, kam bndeme moci
posednauti.

Fédr. Widjffli onen přewysoký gawor?

110

Sokr. J arci.

Fédr. Tamtě i stjn i chládek i tráwa na poseděnj,
aneb woljmeli na poleženj.

Sokr. Gen tedy gděme.

Fédr. Powěz mi Sokrate, zdali ne zde odněkudš
u Ilisfu prawj se, že Boreas Drikhyi uchwátil?

Sokr. Tak se prawj.

Fédr. Tedy odsudli? Libá zagisté, čistá i gasná
zdá se ta wodička, i přjhodná děwečkám ku pohráwanj.

Sokr. Ne odsud, ale dole asi s dwa nebo tři ho-
ny, kudy se gde ke chrámu Agrajinu; gest tam kdes i
gakási obětnice Boreowa.

Fédr. D té sem nic newěděl. Ale powěz mi, u
Zewsa, Sokrate: či ty také wěrjš tu powjdačku?

Sokr. A kdybych gj ani newěřil, gako mudrci,
nebyloby nemotorné. Tožbych mudruge powjdal, že gi
wánj wětru půlnočnjho, ana pohráwala s Farmakij, s
bljzké tu skály sfrhylo; a když tak zahynula, že o nj
mluweno, gakoby Boreem odsud byla uchwácena, nebo-
li s Areopału; nebot i tak řjkagi, že tam a ne zde u-
chwácena gest. Gáť pak, o Fédre, mudrowanj takowéto
za hezké sice mám, ale wſſak i za práci člowěka docela
zwláſſtnjho, ausilně hlaubawého a ne owsſem blaženého;
gen proto, že potom potřobj mu bude i Hippokentaurů
podobu oprawowati, a opět i Chiméřinu; a pak walj
se tu heyno takowychto Gorgonů a Pegasů a giných po-
tworných gakýchsi přjrod, i množſtwjm i nemotornostj
nepochopných, tak že gestli kdo newěře, gme se každau
ku podobnosti gegi přiwozowati, nedworné gakéſi mau-
droſti užjwage, mnohé k tomu chwje potřebowati bude.
Gá ale k tomu nemám kdy; a přjčina toho, přjteli, gest
ta: gesſtěť neumjm, podlé Delsického nápiſu, znáti se
ſám; a ſměſſno zdá se mi, neznage to, zewlowati giž
po čem giném. Pročež nechage to wſſe tak, a vera oſta-
tně k wjře, co se wůbec o tom ſmýſſli, gako gſem giž po-
wěděl, zpytugi ne to, ale ſebe ſamého, zdali negſem snad

111

sám potworau, zawilegssj a wzteklegssj nežli Tyson, čili
pak krotssj něgaký a prostěgssj žiwočich, gemuž přjrodau
poněkud božského a mjrného ducha za podjl dáno. Ale
o přjteli, an my mluwjme, zdali tento nenj ten strom,
ku kterémus nás wedl?

Fédr. Tento gest.

Sokr. U Héry! a i krásný gest tento austup!
I gawor zagisté ten rozložitý gest a přewysoký, i drmku
toho wýtečnost a stinnost překrásná; a taktě w plnosti
swého kwětu, že až milau wssudy wůkol wůni rozsjwá.
Toť pak židlo neymilostněgssj pod gaworem plyne, stu-
denau wodičkau, gač to brodě se znamenati. I zdá se
Nymfám některým a Acheloowi poswěcené býti toto
mjsto, po těch lautkách a řezbičkách. A chcesſli dále, ten
průwěg wětrů zde gačtě milý a přelahodný, gehož letný
a zwučný sſepet rozléhá se při choru kobylek. A neyhezſſi
ze wſſech gest ta tráwa, gižto po ſtráni dosti narostlo,
aby kdo ſkloniw tu hlawu, překrásně se měl. Osprawdu,
můg milý Fédre, tys hostě swého přewýborně wedl.

Fédr. Ty ale, zázračný muži, nynj pak cele diwně
sobě počjnáš. Ba práwě hostem něgakým a ne domácím
zdáš se býti na wenkowu; tak nikdy z města ani nepu-
tugeš do ciziny, ba ani gen za waly tuffjm owssem ne-
wycházjš.

Sokr. Ddpuſtiž mi to, přjteli! Gá wid rád se
učjwám; role pak a stromowj ničemuž mne učiti nechtě-
gi, alebrž lidé w městě. Ty wſſak gakož widjm, nassel si pra-
wé kauzlo k wywábenj mne. Nebo gako kdo lačnjcij ků-
zlata, ratolest neb něgaké owoce gim podáwagje wedau,
tak i ty, knižku mi ukazuge, po celé snad Attice, ba kde-
koli by se ti zachtělo, prowoditi bys mě mohl. Nynj
tedy ſem se dostaw, gá sobě polehnu, ty pak we které
poſtawě neysnadněgi mnjš čjsti, do té se daw čjteg.

Fédr. Tedy giž ſlyš.

„D stawu mém wjš, a gač gá myſtjim žeby nám
to proſpělo, ſtaloliby se, také si ſlyſſel. За to pak mám, že

112

proto nebudu oslyssán, oč žádám, že negsem milcem twým.
Onino zagisté potom litugj dobrodinj swých, kdy žádost
gegich přestala; u těchto ale nebýwá toho času, kdeby
se měli změniti. Neboť ne z přinucenj, ale samowolně,
pokudby swé dobré co neylepe opatřili, podlé možnosti
swé dobročinj. Pak milci ohledáwagj, gak zawedeni
gsauce laškau, sobě zle pořjšíli, a co milencům dobrého
prokázali; a připočtawsse, gaké wystáli obtjžnosti, do-
mnýwagj se, že giž dáwno dostatečně gim se odplatili:
nemilugiej ale ani zanedbánj gměnj swého nemagj co
předstírati, ani wystálých obtjžnosti počjtati, ani na ne-
woli přjbuzných žalowati; takže zprostěným tolikerého
nepozodlj nepozůstáwá než ochotněčiniti, co za rozkóssné
gim uznagi. Potom, gestli proto slussj milce nad giné
wážiti, poněwadž se prawj, že prý milencům swým ney-
lépe přegj, a hotowi gsau stowem i skutkem, i uwalugjce
na sebe giných nenáwist, gim se zawděčowati: snadno
poznati, prawdali to, gežto takowj wždy, koho pozdě-
gi zamilugj, wjce sobě wáži, nežli předesslého; a zge-
wno, že chceli onen, tomuto i ubližugj. A gakož pak slu-
ssj něco takowého podati člowěku, takowau magjicju
nemoc, kteréžby ze zkuffených nikdo ani negal se odwra-
cowati? Neboť i fami oni wyznáwagj, že wjce chora-
wj nežli zdrawé myslí gsau, a že wědj sice, gak bežro-
zumně konagi, ale že nemohau sebauWLádnauti; i ga-
kož potom někdy zmaudřewse to chwáliti budau, o čem
giž w takowém stawu swém na rozpajch gsau? Pak
i kdybys sobě z milců neylepssjho wybiral, z nemohých
oprawdu byloby ti wybírati, gestli ale z giných oněch
některého tobě neypřjhodněgssjho, ze množstwj; tak že
mnohem wětssj naděge, že mezi mnohými nagde se, genž-
by hoden byl twé přjzně. A gestliže snad obecného smý-
sslenj se ostýcháš, abys, kdyby to lidé zwěděli, k hanbě
nepřiffel: podobno mysliti, že milcowé, mněgjce že gi-
nj gim také tak záwiděgj, gako oni fami sobě, rádi roz-
práwěgj a ukazugj chlubně wssem, že nenadarmo prace

113

wali; nemilci ale, wladnauce sebau, dobré swé nad
lidškau powěst sobě woljwagj. Přitom nelze, aby se
nezwědělo aneb newidělo, gak milcowé uštawičně chodj
za miláčky swými, tak že spatřili se mluwícj wespolek,
za to se mjwá, gakoby obcowali spolu pro wyplněnj žá-
dosti; naproti tomu nemilugjcich spolu se scházegjcich
nikdo newinj, wěda že potřebj gim rozmlauwati, buď
pro přátelstwj, buď pro něgaké giné zaljbenj. A pak
bogjšli se, wěda gak těžko gest aby trwanliwá byla
milost, a gak, když různice něgak powstane, oba sice sško-
du mjti budete, ty ale, daw od sebe čehos neymjce wá-
žil, neywětssj také ztrátu ztrpjš: sluffno tobě přede-
wssjm milců se ostřjhati. Mnohé zagisté wěci ge mrzegj,
a wsse co se děge, za ublženj sobě pokládagj. Pročež i
odwracugj miláčky swé od obchodu s ginými, bogjce se,
aby od bohatých penězi, od učených pak rozumem pře-
wysseni nebyli; a střehau se moci gednohokaždého, kdo
něco dobrého do sebe má. Přemlauwagjce tedy tebe,
abys s nimi w neljbost wessel, wssech přátel tě zbawugj;
a chcešli ty, gsa rozumněgssjm, o swé wlastnj dobré pe-
čowati, přigdeš s nimi do swády. Kteřj ale ne milo-
wanjm, ale ctnostj swau dosáhli, čeho žádali, nezáwidě-
gjkt obchodu nižádného, alebrž i nenáwiděti budau nechtě-
gjcich geho, mysljce, že tito tebau pohrdagj, onino ale
tobě užitečni gsau; tak že mnohem spjisse nadjti se odtud
přátelstwj nežli nenáwisti. A wěru množi také z milců
držwe požádagj těla, nežli powahy ducha i giné wlastno-
sti poznali, tak že negisto, budauli chtjti i tehdáž mi-
lowati, když giž žádosti swé přestanau; o nemilugjcich
ale, kteřj se i předtjm sobě wljdně propůgčowali, nenj
mysliti, žeby to, co ge těssj, přátelstwj gegich umensfiti
mělo, alebrž že gim to památkau zůstane pro budaucnost.
Pak i lepssjm se gistě staneš, mne wjce posluffen gsa, než-
li milce. Dni zagisté, i proti dobrému, chwálj i řeči i
skutky, z částky bogjce se nenáwisti, z částky pak fami do-
brého neznagjce, pro žádosti swé; nebo w takowých wě-

8

114

cech okazuge se láska. Dna činj, že nesťaštnj to za bo-
lestné magi, co giných nekormautj, a sťaštné nutj chwá-
liti, co nigakého zaljbenj hodno nenj; tak že mnohem
wjce slussj milce politowati, nežli blahosławiti. Budešli
ale mne poslauchati, předně ne přjtomné ljbošti, ale bu-
daucjmu dobrému slauže, s tebau obcowati budu, negsa
láskau zmožen, ale mocen sebe samého; aniž za maličko-
sti stálé zásštj pogjimage, alebrž pro weliké příčiny po-
zdě se trossičku pohněwáwage, a neschwalné sice ubljženj
odpausštěge, schwalné pak odwraceti se snaže; nebo to
gsau znamenj dlauhotrwanliwého přátelstwj. A kdyby
ti snad napadlo, že nezdá se aby pewná byla přižen bez
milošti, pomysliti třeba, žebychom tak ani djtek wážiti
sobě nemohli, aniž otců a matek, aniž pak wěrných mji
přátelů, gežto se gimi stali ne z takowéto žádosti, ale
z rozličných ustanowenj w žiwotě. Pak potřebljí těm
neywjce se propůgčowati, kteří toho neywjce žádagj, flu-
ſſjt tedy i gináče ne neylepſſim ale neychudſſim dobro-
činiti; ti zagisté, neywětſſjho zlého zproſſtěni gsauce,
neywděčněgſſj za to budau. Ba i k hostinám swým ne-
máš tedy přátelů zwáti, alebrž žebráky a hladowé: ne-
bo ti tebe za to neywjce milowati, za tebau choditi, u
dwerj ſtáwati, neywjce se radowati, neywětſſi djkv wzdá-
wati, a i wſſecko dobré tobě přáti budau. A wſſak wě-
ru ne welmi nuzným propůgčowati se slussj, ale těm,
kteří se neywděčněgſſimi prokázati mohau, ne gen mil-
cům, ale té wěci hodným, ani těm, kteří twé mládi pou-
žiti chtěgj, ale těm, kteří zestárlému swého gměnj udělj,
ne kteří dosáhſſe čeho žádali, před ginými se wychlau-
bagj, ale kteří ſtydně předewſſemi mlčeti budau, ani těm,
kteří na krátký čas o tebe ſtogj, ale po celé žiwobytj ſteg-
ně popřegjcim; aniž pak takowým, co po zagitj twé
kráſy přižin nenáwisti hledati budau, ale těm, co po
utíſſenj swých žádostj, teprv swau ctnost dokážj. Ty te-
dy této řeči pamětliw buď, a powaž také to, že milcowé
od přátel swých káráni býwagi, gakoby zpráwa ta zlá

115

byla; nemilugicjm ale nikdy z domácij nikdo nežehral,
žeby skrze to zle sobě poradili. A snad se mě tedy ze-
ptáš, zdaliť radjm wſſem nemilugicjm se propůgčowati ?
gá wſſak mysljm, že ani milec tobě kázati nebude, abys
ke wſſem milcům tak se měl. Aniž zagisté přigjmagicj
to za stegných djků hodné mji bude, aniž tobě, chtěgj-
cjmu před ginými tjm se ukryti, stegně možná bude.
Potřebj pak, aby z toho sſkody nižádnému, užitku ale
oběma posſlo. Gát giž, co odemne řečeno, za dostateč-
né sandjm: gestli ale ty co wjce žádáš, myſle že opu-
ſſtěno, mluw.”—

Gak se ti zdá ta řeč Sokrate? zdali nenj přewy-
tečně, gak wůbec, tak i zwláſſtě co do wýrazů, složena?

Sokr. Přediwně oprawdu, až ſem se i zděſil! A
to se mi stalo ſkrze tebe o Fédre, hledicjmu k tobě, an
ſi se mi nad tau řeči plésati zdál, gi čjtage. Mage za-
giſté gá za to, že ty takowýmto wěcem lépe rozumjš než
gá, následowal ſem tobě; a tak následugic dal ſem se do
plesanj zárowně s tebau, o božſká hlawo!

Fédr. Nuž tedy tak se ti ljbj žertowati?

Sokr. A zdá se ti an žertugi a ne prawdo-
mluwjm?

Fédr. Nikoli, ó Sokrate. Ale u Zewſa přátelo-
chrance! powěz mi oprawdu, myſljěli, žeby kdo giný z
Hellenů byl s to, powědji co giného, a to znamenitěg-
ſſho a u wětſſi hognosti o této wěci?

Sokr. Což pak? i protoli má mnau a tebau chwá-
lena býti ta řeč, že řečnjk to powěděl, co powědji měl?
a ne toliko proto, že gaſně a kulatě wſſecky wýrazy gsau
wykraužené? Chcešli ty tak, muſjm ti k wúli uſtaupi-
ti; mne sice onno tagno zůſtalo, pro mau ſlaboſt, an ſem
gen na řečnictwj geho pozorowal; toto wſſak nemyſljm,
žeby Lysias sám za dostatečně sobě powažowal. ſ ta-
ké se mi zdálo, o Fédre, (ač nedjěli ty co giného), že
dwakráte i třikráte to ſamé powjdal, gakoby o tom ne-
přjliš měl co řjci. A snad tuſſim že ani o to se nesta-

8*

116

ral; ba zdál se mi na tom chlubně se zakládati, aby u-
kázal, že umi totéž gináče a opět gináče, a obogím sice
způsobem dobře powědjti.

Fédr. Nic neprawjš Sokrate. Práwě to samé
co němwjce w řeči této se nachází. Nebo cokoli o té wě-
ci hodného dalo se řjci, nic neopusťeno; tak že mimo to
co on řekl, nikdo nikdy nebude mji powjdati co giného,
wětʃʃiho a důstogněgʃʃiho.

Sokr. Tomu gá ti giž uwěřiti nemohu. Stařj
zagisté a maudři mužowé a ženy, kteří o tom mluvili a
psali, zahanbiliby mne, kdybych, tobě se zawděčiwage,
za prawdu ti dáwal.

Fédr. Kdo gsau ti? a kdes ty co lepʃʃiho nad to-
to flyssel?

Sokr. Nynj sice to tak řjci mi nelze: patrno ale
že sem od kohosi flysseti muſel, bud ode krásné Saffo,
bud od Anakreonta maudrého, bud i od některého ze spis-
ſowatelů. A odkud to dowodím? Poněwadž, o podiwný
muži, plné mage ſrdce, cjtjm, žebych o tom co giného
nematněgſſiho řjci mohl. Že pak od sebe sám toho nic
sem newymyſlil, dobře wjm, swědom gſa ſobě swé neu-
měloſti; nepozůſtawá tedy myſljm, než že sem z cizjch od-
kudſi pramenů ſlychanjm naplněn byl na způsob ná do-
by; pro swau zpozdiloſt ale i to ſem zapomenul, gak a
od koho ſem to flyssel.

Fédr. A tos, o neyusslechtilegſſi, překrásně mlu-
wil! Ty tedy mně, od koho a gak si flyſſel, bytbych
i kázal, nepowjdeg. To ale samo, co prawjš, učiń; ně-
co nad to, co we knižce, lepſſiho a ne ſkrowněgſſiho ſlib
mi powědji, tohoto wſſak se nedotýkage; a gá tobě, ga-
ko dewatero archontů, ſlibugi zlata: sochu ſtegnoměrnau
do Delfu poſtawiti, a to negen mau, ale i twau.

Sokr. Noztomilýš, a w prawdě zlataučký, o Fé-
dre, mnjšli gakobych řekl, že Lysias we wſſem pochybil,
a žebych mocen byl mimo toto wſſecko gináče powjdati;
to gá myſljm že ani neypodleggſſimu nestane se spisowa-

117

teli. Ku příjkladu, oč se gedná, myslíjší že někdo mlu-
wě, že slussj wjce zawděčowati se nemilugjcjmu nežli mil-
cowi, opomineli wychwalowati opatrnost onoho, tohoto
pak possetilošť haniti, což i samo sebau nutno, že snad
giného bude mji co powjdati? Gáť aspvoň za to mám,
že to každému mluwicjmu popřji a propustiti se musj,
a že w takowých wěcech ne wynalezenj, ale raděgi rozlo-
ženj chwalno gest; kde ale co samo sebau nenutno a těž-
ko nalezti, tam že chwáliti se má negen rozloženj, ale i
wynalezenj.

Fédr. Příjmám, co prawjš; nebo se mi zdá
slussné. Učinjm tedy tak i gá: to, že milec ne tak zdra-
wé myslí gest, gako nemilugjcij, dowoljm tobě podsaditi;
co do ostatku, powjší něco wjce a hodněgssjho nežli Lysias,
wedlé Kypselidú w Olympii z kowu bitý postawen budiž.

Sokr. Zhorliwěls, o Fédre, že sem na miláčka twého
sáhl, draždě tebe z a domnjwáš se, že gá oprawdu do to-
ho se dám, abych nad maudrošt Lysiwu, něco giného
wyljčeněgssjho powjdal.

Fédr. Co se toho dotýče, přjteli, nynj přissels mi
zárowně pod ránu. Mluwiti giž musjš, na wſſecken způ-
sob, děleg ty gak děleg. Abychom pak podlé negemného
komediantů způsobu nebyli přinuceni ſlowa sobě wraceti,
měg se na pozoru, a nenuť mě powjdati onono ,,kdybych
gá o Sokrate, Sokrata neznal, točbych i o sobě sám nic
newěděl,“— a pak ,,že chtěl sice mluwiti, ale že se zpau-
zel, gako nechtěge.” Nybrž to wěz, že odsud neodegde-
me, než až wypowjš, cos řekl mji na srdci. Gsme pak
my gedinj zde o samotě, ſilněgssj ale gá i mladſſi. Z toho
tedy ze wſſeho rozuměg, co ti prawjm, a nechtěgž nikoli
raděgi z násilj nežli dobrowołně mluwiti.

Sokr. Ale o znamenitý Fédre! wždyť se ſtanu
ſměſſnym, gestliže gá neumělec po wýborném ſpisowateli,
nakwap a nepřiprawený, o téže wěci řečnowati budu.

Fédr. Wjší gač gest mezi námi? Přeſtaň se mi
upeypati z tussjm zagisté že mám cosi, což wyřekna při-
nutjm tě mluwiti.

118

Sokr. Nikoli tedy toho nepowěz!

Fédr. Že ne? ba wěru powjm; a co powjm, bu-
de přjsaha! Přisahám ti tedy, u kterého pak, u kterého
z bohů? — chcešli, u gaworu tohoto, tak sice, že gest-
liže mi newypowjš swé řeči pod njm samým, gá tobě ni-
kdy nižádného wjce spjšku ani neukáži, ani neoznámjm.

Sokr. Ach naštogte, bezbožněgssjholiž tebe! Gaks
to dobrý nalezl způsob přinutiti kněhomila k čemukoli
chceš!

Fédr. I co se to tedy wineš uškawičně?

Sokr. Nic wjce, když si se tak zapřisáhl. Ga-
kožbych gá mohl odřci se takowých lahůdek?

Fédr. Medle, mluw tedy!

Sokr. Wjěli gak to učinjm?

Fédr. Gak pak?

Sokr. Zakryw se mluwiti budu, abych co ney-
dřjwe řeč swau přeběhl, aniž pak, hledě na tebe, stydem
se zmátl.

Fédr. Mluw gen; oškatně děleg gak chceš.

Sokr. Nuže o Musy! budě že pro zpěw, budě že
pro hudby způsob takowéto gméno máte, přispěgtež k
rozpráwce mé, kterau newyrownanec tento powědji mne
nutj; aby přjtel geho, an mu gjž dřjwe maudrým se bý-
ti zdál, nynj gesstě we wětssj maudrosti shledán byl.

Byl tedy gednau chlapec, aneb raděgi pacholjček
něžný, překrásný; ten měl milců welmi mnoho; mezi
nimiž geden byl bystrý lichotnjk, an zamilowán gsa ne-
méně druhých, přemlauwal mu, že ho nemiluge. I žá-
dage ho kdysi o přjzeň, přeswědčowal geg o tom, žeby
flusselo zawděčowati se raděgi nemilci, nežli milcowi.
Prawil pak toto:

„Kazdého rozgjmání, pacholjku, které má dobře wy-
padnauti, geden a týž musj býti počátek: potřebj sro-
zuměti si neyprw, o čem se gedná; gináče nelze posléze
zcela nepochybiti. Dbecných ale lidj to tagno zůstáwá,
že neznaj bytnosti wěcj; a gakoby ta giž sama sebau

119

wědomá byla, neusrozuměvající sobě hned na počátku roz-
gjmání swého, alebrž pokračující wždy dále, roztrhnau
se konečně, takže giž ani se sebau samými, aniž se dru-
hými wjce se nesgednocugjí. Aby se nám tedy nestalo,
co u giných tupjme, nynjí, když nám rozwážiti gest, zda-
li milec či nemilec ochotněgši přijně zasluhuge, potřebjí
abychom předkem určili společně, cotě láska a gakau má
moc; pak ohlédagjc a potahugjce se na to, zpytowali,
užitekli či sškodu přinášjí.”

„Že láska gakási žádost gest, každému zgewno;
že wssak i nemilugjcij gewi žádost po kráše, wjme také.
Abychom tedy milce od nemilce rozeználi, potřebjí wědě-
ti, že w každém z nás gsau dwě gakési zásady panugjcij
a řjdcij, gimžto následugeme, kamkoli wedau: gedna
gest přirozená žádost rozkosse, druhá nabytý saud, ne-
saucjí se k dobrému. Dbě w nás někdy sworné gsau, ně-
kdy ale také různíwez a tu hned gedna, hned opět dru-
há přewládá. Saudu k dobrému rozumem wedaucjho a
mocně wládnaucjho gméno gest mjrnost; žádost pak
bezrozumně táhnaucjí k rozkossem, zawládneli námi, na-
zjwá se za tjm nemjrnost jí. Nemjrnost ale mnoho-
gmenná gest; mnohonásobnáť zagisté a mnohotwárná: tak
že kterákoli gegi tnárnost u koho předčí, ta mu gména
swého udjíž, arciže ani krásného, aniž komu žádaucjho.
Z ohledu na gjdlo přewládagcij nad zákonem dobra i nad
ginými žádostmi žádost, zowe se hltawostjí, a kdo gi má,
takowým pogmenowán býwá; koho pak k opilstwjí pudjí,
wjme gakým také nazwiskem naděluge. Dstatně co do
přjbuzných žádostjí a přjbuzných názwů, kterými pokaž-
dau z nich přewládagcij gmenowati slussjí, famo sebau pa-
trno. K čemu pak toto wſſe dosawáde mluweno, giž ſi-
ce tussjím také zgewno bude: swětlegſſim wſſak ale wždy
ſtane se, co se wyřkne, nežli co ni. Ta tedy žádost,
co bez rozumu, nad saudem ku pravému wedaucím wlád-
nauci, k rozkoffi kráſy se odnáſſi, a pak onano wýtržná i
přjbuznými žádostmi po kráſe tělesné prudce zmocněná

120

tauha, když mocj wjtěznau přemáhá, láskau se nazi-
wá.” Než o milý Fédre, nepozorugešli co se mi děge?

Fédr. Ba práwě Sokrate, proti obyčegi twému,
praud gakysi wýrazů tě zachwátil.

Sokr. Mlče tedy poslauchey! neboť oprawdu bož-
ské zdá se toto mjesto býti; takže zachwátjli mne pod-
nět božský w postupu řeči častěgi, ať se tomu nediwjš;
tot zagisté, co sem pronesl, k dithyrambům se bljži.

Fédr. Prawdu mluwjs.

Sokr. Tohos wěru ty příčinau! Ale slyš dále;
možná zagisté žeby mne to nadssenj opustilo. To ale
bohu poručeno buď; my se wraťme opět řeči swau ku
pacholjku.

„Nuže, uſſchtilh můg! oč nám nynj gednati, po-
wědjno giž a určeno. S ohledem na to, mluwme tedy
dále, gaký užitek nebo sſkodu ten, kdo se zawděčuge, od
milce a od nemilce očekáwati může. Každému, kdo pod-
maněn geſt žádostem a ſlauži rozkoffi, potřebj, aby mi-
lence sobě co neylahodněgſſjho způsobil. Nemočněmu ale
lahodné to wſſe, co neodporuge; co ale přemáhá, nebo
se wrownáwá, protiwno. Aniž tedy lepſſjho, aniž zá-
rowného sobě milence milец rád uwidj, anobrž horſſjho
geg a nedokonalegſſjho wždy učinj. Horſſi pak newědec,
učeného; bázliwec, udatného; nemohaucj mlumiti, wý-
mluwného z pozdílec, byſtromyſlného. Takowéto zlé, a
geſſtě mnohé wjce, po wúli milcowě, přihodjli se milen-
ci, aneb máli ge ode přjrody, muſjt se tomu radowati,
anobrž i chystati ge sobě; gináče přegde brzy kochánj
geho. Ba i záwiděti muſj, a zdržowati milence od ob-
cowánj mnohých lidj, kteřiby geg co neywjce mužna uči-
nili. K weliké tedy sſkodě muſj mu býti, ba k nefwět-
ſſi, an mu to ugjmá, čjmby se neyrozumněgſſjm ſtáti mo-
hl; a to geſt onna filosofie božská, od njž milci, bogj-
cimu se aby w pohrdánj nepřiſſel, milence swého potřebj
co neydál odwáděti, a wůbec to ukládati, aby owsſem
nic neuměl, a wſſe gen na milce potahugic, gemu ſice co

121

neylahodněgssjim, sobě ale co neysskodliwěgssjim býwal.
Tak tedy, co do myslí, milec nikoli nenj prospěffným po-
ručnjkem a towarsssem miláčka.”

„Gakau ale péči o tělesné zdrawj a opatrowanj po-
wede, kdo někým zawládne, sám gsa puzen wjce k rozko-
ssem nežli k dobrému, pohledme nynj. Uwidj se, anto
hledá sobě změkčilce, ne někoho statného; aniž pod ga-
sným sluncem, alebrž pode stjny hustými wychowaného;
nezkušileho pracj mužských a tuhých potů, ale zkuffeného
w žitj měkém a nemužském, wyssperkowaného ljčidlami
a cižmi krásami, pro nedostatek wlastnjch, a sháněgj-
cjho se po wssch takowýchto wěcech, které každý zná,
aniž za hodné saudjm dále wyprawowati; alebrž au-
hrnkem ge wyznamenaw, dále půgdu. Takowé tělo ar-
ci we wálce a w giných welikých potřebách nepřátely
směloštj, přátely pak a samé milce strachem naplňuge;
ale to giž, gakožto známé, necheyme, a wizme dále, k
gakému nám užitku anebo sſkodě obcowanj a opatrowá-
nj milcowo z ohledu na gměnj bude.”

„Toto pak wědomo každému, neywjce ale milci, že-
by on neyraděgi milence swého i toho neymilegſſjho, ney-
přjwětiwěgſſjho a neybožſſtěgſſjho gměnj prázdna widěl;
otce zagisté a matky a přjbuzných a přátelů zbawiti by
ho chtěl, pokládagje ge za překazitele a hánce swého ney-
ſladſſjho s njm obcowanj. Ba za to mage, že bohatého
na zlatě nebo na giném zbožj aniž lehce zagme, aniž pak
zagatého tak lehce zadržj, owssem potřebj gest, aby mi-
láčkowi bohatstwj záwiděl, a radowal se, když takowé
ztratj; nýbrž i w bezmanželstwj, bezdětinstwj a bezho-
ſpodářstwj přálby ho co neydéle mji, ſladkostj swých co
neydéle požjwati žádage.”

„Gsauť arci i gináče mnohežzlé wěci kterým wſſak
gakýsi démon přimjsil na počátku rozkoffe. Takto po-
chlebnjku, hroznému zwjčeti a welikému sſkůdci, připogila
přjroda gakausi ljboſt nenegemnau; tak i ať sobě kdo
hanj hetéry gako sſkodné, a giné takowéto nábytky a

122

obljbenosti, ony předce obyčegně za příjemné se magj. A wssak milec miláčku swému ne gen ke sskodě, ale i k neljbosti gest. Nebo totě staré příjslowj, že rowný w rowném má swé kocháníj; jtegnost zagisté wěku, wedau-cj ke stegným rozkossem, skrze tu rownost přátelstwj zbu-zuge; ačkoli pak i w takowém obcowáníj słytoſt býwá. Než cokoli s přinucenjm se děge, wždy za obtjžné se mj-wá. A to hle přidáwá milec milenci gesſtě k nero-wnosti swé co neywjce. Mladſſjmu zagisté ſtarſſi sám obcugje, we dne w noci neopauſtj ho ſamochtě; nýbrž potřebau a ofſnem gakýmsi puzen býwage, který wždy rozkosſe mu podáwá, hledjcjmu, ſlyſſjcjmu, makagicjmu a celau čitelnostj swau čigjcjmu miláčka, ſtále také hotow geſt poslaužiti onomu. Ale milence čjmže pokřjsj a roz-kochá, by mu w obcowáníj tom napoſledy až na neywý-ſſe se něſtýſkalo? widjcjmu obſtárlý a odkwetlý obljčeg, a co potom násſleduge, giž i ſlyſſeti, čjm wjce tedy spa-třjwati nelibého, an mu wždy k ruce býti musj; ostřj-hanému dále podezřiwými ſtrážci wſſudy a u wſſech lidj; přinucenému poslauchati chwály newčasné a nadſazené, gačož i hany, kteréž, když ode střjzwého pocházegj, nesne-fitelné gsau, když od opilého, nesnesitenlé spolu i haneb-né, gak mile se s oſſkliwau i newázanau prostomluwnoſtj pronáſſegj.”

„Tak tedy milec, dokud miluge, sſkodný a neli-bý; když ale gednau milowati přestane, newěrný prá-wě w ten čas, we který byl co neywjce naslibowal, chtěge milence naděgj odplaty w obtjžném tom obcowáníj co ney-déle podržeti. Nynj wſſak, když se giž odpláceti měl, poſtawil sobě giného za swého pána i wládce, rozum totiž a mjrnost, na mjoło láſky a horlenj; a ſtal se gi-ným člowěkem, an miláček o tom nic newj. ſ žádá te-dy tento swé odměny za minuloſt, připomjnage co mezi nimi činěno a mluweno, gakoby mluvil gesſtě s týmže člowěkem. Dnen ale ſtydem ani řjci nechce, že giným se ſtal, aniž přjsahy a sliby předtjm pod wladau nero-

123

zumu dané, nynj gak držeti umj, rozumu giž se zmocniw
a zmaudřew; bogj se zagisté, aby čině co předtjm, ne-
stal se opět, čjm dřjwe byl. Pročež stáwá se poběhlcem,
a přinucen gsa zapřji sebe, ač prwé milcem byl, ny-
nj gakoby střepina proti němu byla se wrhla, dáwá se
w běhy. Tento pak musj po něm běhati, se hněwem a
nařjkánjm, newěděw to wſſe na počátku, žeby byl nikdy
neměl zawděčowati se milci, zbawenému rozumu, ale
mnohem raděgi nemilci rozumem wladnaucjmu; nech-
tělli se wzdáti člowěku newěrnému, newrlému, záwiſtiwé-
mu a protiwnému; člowěku ſſkodnému co do gměnj,
ſſkodněgſſjmu co do zdrawj tělesného, neyſſkodněgſſjmu
ale z ohledu na zpráwu duffe, nade kterauž oprawdu ani
lidem ani bohům nic nenj aniž kdy bude wzácněgſſho.”

„Toto potřebj ti tedy poważiti, pacholjku, abys
wěděl, že láska milcowa nepocházi z dobromyſlnosti, ale
gako u hladoweho, gen pro nasycenj :

„Gak wlci gehńata, tak milugj pacholjky milowci.”

To máš, o Fédre! Dále mne mluwiti neuſlyſſjš;
ale z tjmto měgžiž řeč má konec.

Fédr. Oprawdu, gá ſem se domnjal, žes gen we
polowici, a teb rowně mluwiti budeš o nemilci, že
tomu wjce ſluffj zawděčiti ſe, wyprawuge, co má do ſe-
be dobrého. Nuže ale, o Sokrate, proč to přestáwáš?

Sokr. A nepozorowallis, o blaženče, že pěnj mé
bylo giž obecné, nikoli pak dithyrambické wjce, a to když
ſem hanil! I což myſljš, že z toho bude, začnuli onoho
druhého wychwalowati? či mnjš, že mně oſtřjzwěwſſi-
mu Nymſy, gimžtos mě wydal w moc, gesſtě horowati
pomohau? Prawjm tedy gednjm ſlowem, že cokoli ſme
při gednom hanili, téhož opačnj dobré druhý má do ſe-
be. Ale cotě mnoho mluwiti? o obau giž dosti powě-
djno. Staň se řeči té, co gj náleži; gá přebrodiw ten-
to potuček, pospſſjim odsud, dřjwe nežli od tebe k něčemu
wětſſjmu nucen budu.

Fédr. Negdiž pak gesſtě, Sokrate, dokud nepřegde

124

horko. Newidjšli, že giž slunce téměř neywyšše na po-
ledni stogj? Ale posečkagjce a porozpráwjce o tom co
mluweno, potom až se prochladj odegděme.

Sokr. Božský gši ty a prawě diwotworný, o Fé-
dre, co se dotýče řečj. Za to mám, že z těch, co za twé-
ho žiwobytj mluweny byly, nikdo tolik na swětlo nevy-
wedl, gako ty, bud sám mluwiw, bud giné gakýmkoli
způsobem aby mluwili přinutiw. Simmia Thebánského
wynjmám ze počtu; giné wſſecky ty přewyſſugeš. A i
nynj zdá se mi, gakobys mě byl z nowa k gakéſi řeči
nawedl.

Fédr. Takowá nowina mne wěru nezarmautj!
Ale gak to a k gakowéto řeči?

Sokr. Když ſem měl přes potůček gjti, dal se
mi pocjtiti démon a zwyklé to znamenj, gežto mě wždy
wystřjhá, cokoli činiti chci; a zdálo se mi, an ſlyſſim
wnitě gakýsi hlas, který mi nedal j odegjti, dokudbych
očiſtím se neusmjřil kterés uražené božstwj. Gſem pak
wěſtec, ač ne weliký, ale gen gako nedoučenj lidé, sobě
ſamému poſtačugjcj. I swětле giž ſpatřugi chybu ſwau.
Taſko hle, o přjteli, wěſſtjho cosi geſt i duſſe naffe! Mne
zagisté nepokogilo cos giž dřjwe, mluwiwſſjho tu řeč, a
oſtýchal ſem se gakſi, abych ne gako Ibykos, prowině se
bohům, cti sobě za to u lidj dobýwal. Ted pak giž cj-
tjm prowinénj swé!

Fédr. I gakéž to prawjš?

Sokr. Hroznau, o Fédre, hroznau keč i sám ſi
wynesł, i mne powjdati přinutil!

Fédr. Gakož pak?

Sokr. Sproſtaw, a poněkud i bezbožnau! kteréž
můžli gaká hroznègſſi na swětè býti?

Fédr. Nižádná, prawduli ty mluwjš.

Sokr. Gož tedy? Afrota nemášli za syna Afro-
ditina i za boha?

126

záwiděgj i sſkodj, mysljšli žeby se nedomnjwal, an ſlyſſi
lidi mezi plawci kdes wychowané, a newiděwſſi nikdy
gemné láſky? a že tomu mnoho bude chyběti, aby se s
námi w haněnj Erota ſnáſſel?

Fédr. U Zewſa! prawdu máš, ſokrate!

Sokr. Před takowým tedy gá se ſkydě, a ſamého
též Erota se boge, chci nynj ſtrawnau řeči onno plané ſly-
ſſenj wynahraditi. Radjm pak i Lysiowi co neyſpisse psá-
ti, že ſluffi z podobna wjce powolnu býti milcowi nežli
nemilugjcjmu.

Fédr. I bud gisł, že se to ſtane; nebo powjšli ty
chwálu milcowu, famo sebau se rozumj, že gá Lysia při-
nutjm řeč o téže wěci ſepsati.

Sokr. Tomu gá wěřjm, dokudkoli ty tjim budeš,
kým gſi.

Fédr. Mluwiž tedy bezſtarostně.

Sokr. Kamž se mi poděl pacholjk, gemuž ſem
předtjm mluvil? ať mne i nynj ſlyſſi! aniž pak,
neſlyſſew odwolánj mého, pospjchá powolnu býti nemi-
lugjcjmu.

Fédr. Tentě tobě wždy po boku, kdykoli se ti
ljbj.

Sokr. Tak to tedy měg, pacholjče krásný, že onna
prwnj řeč byla Fédra Pythokleowce, z rodu Myrhinu-
ſkého; kterau ale nynj powjm, Steſichora Eufemowce
z Himery. Prawjm tedy:

„Neprawdiwá to powjěka, genž dj, že i s pominu-
tjm milce nemilugjcjmu propůgčiti se ſluffi, protože o-
nen prý geſt wýtržný, tento ale při rozumu. Toby se
arci práwě řjci mohlo, kdyby wýtržnoſt naprosto zlá
byla; my ale dobrodinj neywětſſich dosahugeme ſkr-
ze wýtržnoſt od boha posſlau. Neboť i prorokyně w
Delfu, i kněžny w Dodoně, u wytrženj gsauce, Hella-
dě giž mnoho znamenitého užitku, gak ſaukromj tak

127

i weřegně přinesły: gsauce ale při rozumu, málo aneb nic. A kdybychom i Sibyllu, a giné, co z nadssenj božského prorokujce, mnoho mnohým lidem na budaucnost práwě předpowěděli, zde připomjnati chtěli, sffjěilibychom řeč nadarmo, mluwjce co každému známo. Toto wſſak hodno gest oswědčiti, že i stařj wynalezci słow (u Řeků) wýtržnost ani za mrzkau ani za hanebnau neměli. Nebyliby zagisté gináče to neykrásněgſſi uměnj, njmž se budaucnost poznáwá, po wýtržnosti (μανικη) pogmenowali: ale učinili to, magjce, wýtržnost za krásnau, kdykoli božským udjlem se stáwá. Naffinci pak nekrásowědně, τ wkládagjce, mantikau gi nazjwagj. Tak i přjrozumnych ſkaumánj budaucnosti ſkrze ptáký a giná znamenj, gežto domyſſlenjm se lidſkému duchu známost přiwáděgi, nazjwali stařj oiovonſixη (hadactwj); což nynj, w ctjce, oiovisixη (ptakoprawectwj) gmenugj. Čjm ale dokonalegſſi a wzácněgſſi gest uměnj prorocké nade pta-koprawectwj, i słowem i ſkutkem: tjm krásněgſſi gest také, podlé swědectwj starých, wýtržnost božská nad lidſkau maudroſt. Nýbrž také nemocem a neřeſtem neywět-ſſim, gimiž koho hněw božský pro hřjchy nawſtjwil, wýtržnost odlewu nassla, prorokowawſſi čeho potřebj, a utekſsi se k záwazkům a k modlenj. Odkudž i očiſſtowánjm a swátoſtmi ochránila toho, kdo gi měl, na přjtomný i budaucj čas, dōſſedſſi zproſſtěnj přjtomného zlého každému prawau wýtržnosti zachycenému. Třetj pak zánět a wýtržnost, genž od Mus pocházi, zachytje duſſi něžnau a swatau, a zbudjc i rozplamenjc gi ke zpěwům a k wesskerému básnictwj, stáwá se učitelkynj potomſtwa, zwelebugjcij tisjcery činy starožitnosti. Kdo bez wýtržnosti této ke swatyni básnické se bljžj, myſle, že pomocj prawidel doſtatečným se stane básnjkem, zmarněnbude i sám, i básně rozumnjka toho zmizegj před básněmi wýtržnjků. Tolikeré a gesſtě wjce krásných wěcj mohlbych o wýtržnosti od bohů posſlé powědji. Pro-

129

Materialie.

Pro zbjrku rud a zkamenělin: od P. Jana Weltlofa zbjrku 750 kusů. Od P. Ign. Schreibera, c. k. kontralora mincownj kasfy w Praze 7 wzácných kusů rud. Od P. Ant. Mutticha, písaře kníž. fürstenberského hornjho aučadu několik rud a hutnjch wyrobků z Nowých Joachimských dolů. Od P. Dra. a Prof. Jana Starka w Praze weliký kus Egeranu. Od P. Karla Kysela, kaplana u sw. Wogtěcha w Praze, weliký poučný kus wápenného kamene s wywstawagicjmi hrboly dřeswy, nalezený při cjděnj Włtawy u Barwjřky. Od příspjwagicjho auda P. Wácl. Pessiny farače blučinského, několik morawských rud.

Pro žiwočiffnau zbjrku: od P. Jos. Hausera, děkana gakož i skutečného auda a zběratele w Peruci, krabičku českých konchilij. 'Od P. W. Ch. Rubsse, děkana gakož i příspjwagicjho auda a zběratele w Haidě, 4 wětſſj a 100 malých konchilij. Od Panj Magdaleny Görnerowé tež 100 malých konchilij.

Pro knihownu: od Gednatele, P. Prof. Millauera, weliké w mědi vyté předštawenj warſſawſkeho hlawnjho chrámu w čas pohřebnj ſlawnosti za nebožtjka cjsaře ruského G. M. Alezandra I. Od P. Mikuláſſe Jankowiče w Pessti, dwa spisy (uherské) o nalezenj hrobu Kateřiny, dcery krále Giřjho Poděbradského z geho prvnj manželky Kunky Sternberské, a prvnj manželky krále uherského Mathiassc Korwjna; pak o nedáwno u Pessti nalezených malých penjčicj krále uherského a českého Wáclawa III. Od P. Dra. a Prof. G. N. Schnabla, od něho wydanau Geschichte der lóbl. juridischen Fakultät an der k. k. Karl-Ferdinandschen Universität, 3 díjly w 8. Od P. Jos. Stanisława Zawpera, kanownjka přámonstratenského tepelského a c. k. Prof. huchmanit. w Plzni, prvnj oddělenj Erläuterung der D dysſée Homers. Wien 1827. 1. d. w 8. Od P. Martina Bohuſlawa Neureuttera, 19 rozličných českých a německých spisů. Od P. Aloysia Hosmanna we Wjdni 3 swazky pokračováwjn w geho přirodopisnjém atlasu s malowanými vytinami w mědi. Od P. Jos. Hollmana geho přełoženj Dſſianowých básnj z englického. dle

9

130

Jakuba Macphersona, w Praze 1827 w 12. Od P. Prof. Müllera we Wratislavi: Ubersicht der Arbeiten und Veränderungen der schlesischen Gesellschaft für vaterländische Cultur. (1826.) Breslau 1827 in 4. Od P. Ios. Bluma, kníž. Lobkowického wrchnjho ředitele, gakož i přispjwagiejho auda a zběratele w Druhowli, Bisani's geographische Briefe, Prag 1802 a Fahnenbergs Literatur des Reichskammergerichts, Wežlar 1792. Od P. Iana Valeriana Jirška, kaplana raudnickeho geho, Sskolu nedělnj pro wyrostlau mládež, w Praze 1826 a Nějp a geho chrám. Nějpn und seine Kirche, w Praze 1826 obě w 8. Od P. Wácl. Žitka, kaplana mšeckého, geho odměnu mrawnjm djtkám, w Slaznem 1825 w 8. Od P. Thomásse Hölzela kupce prazského wýtisk geho Beschreibungen und Abbildungen von Schlesserwaaren Prag 1827. in 4. Od P. Eduarda v. Harkorten, hornjho akademika freyberstjeho wýtisk geho spisu Probierkunst mit dem Lóžrohre. Od P. Aloysia Schiffnera, prawnjho w Klatowech, několik ročnjch běhů Allgemeine Literaturzeitung. Od přispjwagiejho auda a zběratele P. Leopolda Tice, děkana we Křeči, čtyry starší spisy historického obsahu. Od Rektora wysokých sskol P. Iana Theob. Helda, wýtisk geho Illustratio rerum anno 1409 in Universitate pragena gestarum. Pr. 1827 in 8. Od Calveského knihkupectwj w Praze, Sommer's Taschenbuch für 1828 a téhož druhé wydání Gemälde der physischen Welt, též Schnabel's Geographisch - statistisches Tableau. Od P. faráře Pessiny, několik starších i nowěgších wlastenských knih a dwa kamenopisné obrazy. Od P. Frant. Szopowiec, Prof. na wysokých sskolách krakowských, wýtisk geho Uwagi nad samogloskami i spolgloskami w Krak. 1827. w 8.

Pro zbjrku rukopisů: Od P. Hofmanna, kustoda králowské a universitátnj knihowny we Wratislavi dwa listy české legendy XIV. wěku na pergamenč. Od P. Aloysia Schiffnera, Historia Collegii Clatoviensis Soc. Jesu. Od P. Iana Kratochvíle, faráře kamenokostelského, Ddu o welebnosti božské, wlastnj rukau skladatele nebož. Ant. Puchmagera psanau. Od P. Ant. Scharnagla, kaplana kladrubského, wyobrazenj a po-

131

psónj tamnį hrobky pro wěwodu českého Wladišlawa I. zaklada-
tele tohoto někdegšiho kláštera.

Pro zbjrku písemností a listin: Od šlawného akademického Senatu pražských wysokých sškol ze spisowny a regi-stratury gegich 150 pečetmi opatřených latinškých, českých a ně-meckých půwodních písemností na pergameně z XIV. až do XVII. wěku, rozličného paměti hodného pro wysoké sškoly wšak nedůležitého obsahu; pak dwa swazky, djlem pro předmět swůg, djlem pro wlastnoručnj podpisy a pečeti, znamenitých starých památek na papíře. Od Gednátele P. Dra. a Prof. Millauera přepis české půwodník písemnosti P. Bohuslawa Chotka z Wognjna od l. 1499 z strany swého dědičného statku Raběssina u Záběhlic bljž Prahy.

Pro zbjrku mincj: Od Gednatele P. Prof. Mil-
lauera, stříbrný na smrt G. M. Cisáře ruského Alexandra I. we
Warffamě bitý penjz. Od P. Mik. Jankowiće w Pessti, z po-
kladu u Budjna wykapaného: 3 pražské grosse krále Wáclawa II.
a 15 kusů (5 způsobů) malých uherských mincj (denary) krále
Wáclawa III. Od P. Martina Hamuljáka, aučetního při král.
uherském náměstnictwj w Budjně, 39 stříbrných a 40 měděných
wětſſim djlem řjmských a uherských mincj. Od P. děkana Rubſſe,
stříbrný pamětnj penjz na turecké obleženj Wjdně, dolar papeže
Innocence XII., měděný penjz Cisáře Domiciána a benatský
stříbrný penjzek. Od P. Arnolda Bergera, kooperatora w Haidě
1 sſpan. a 1 franc. penjz. Od Panj Görnerowě dwě stříbrné
mince a 6 měděných cizjch. Od P. Sſewčjka 8 řjmských mědě-
ných mincj. Od Panj Alžb. Hanschlowě, 14 rozličných starých
měděných mincj. Od P. Emanuele Nottera, lokalisty w Zlaté
Oleſſnici u Trutnowa, 53 u Síſeku wykapaných řjmských a 20
nowěgſſich měděných mincj. Od P. Kaplana Scharnagla, železný
we ſſlepě kladrußkého kláſſtera nalezený penjz. Od P. Wácl.
Strabergera, faráře němčického, 1 ſtarodanskau a 3 nowěgſſi stří-
brné mince. Od P. Jana Marchala, Kaplana weleſſinského, lity
mosazný penjz papeže Pawła II. Od P. Jos. Hussnera, erpo-
sita w Klapě, 4 w klepských rozwalinách nalezené malé mince,
totiž 3 české a 1 cizj. Od P. Dra. Jana Theob. Heida 12

9*

132

českých wěvodských a královských stříbrných a 20 římských a 8 sspanielských měděných mincj. Od P. Frant. Kleina, faráře au-bočskeho, 6 malých starých cizích stříbrných mincj. Od P. Al. Schiffnera, 2 staré české měděné mince. Od P. Ignace Hrbka, děka-na poljinského, stříbrný denar knížete Břetislawa. Od P. Eme-richa Petřjka, kanownjka a provisora prámonstratenského na Stra-howě, nowěgssj kníž. Schwarzenberskau stříbrnau minci. Od Dra. a t. č. theologického Děkana P. Anselma Ditta, provisora slaw. klasstera benediktinského u. sw. Margarety, čtverohrannau stříbrnau sleskau minci od 1621. Od Dra. a Prof. P. Wogtěcha Sedláčka w Plzni, 2 staré stříbrné mince, totiž: 1 král. českau a 1 k. pru-fskau. Od P. faráře Pessiny, 30 nowěgssjch malých měděných a stříbrných minej. Od P. Dra. Med. de Carro, dwě w železe-lité podoby dle w r. 1526 bitých hrab. Sslikowských stříbrných pamětnjch penjžů ke eti prvnjho spisowatele o Karlowarech, Wac-lawa Bayera z Lokte.

Pro ethnografickau zbirku: Od P. Mik. Jan-kowiče, ozdobně wypracowanau a perlami obloženau gehlici z hro-bu (swrchu gmenowane) králowny uherské Katheřiny. Od P. Wogtěcha Reindla, c. k. kalkulatora při hlawnjm meptě w Pra-ze, welikau starau sswihowku (z kterěž se při sswedském obleženj kr. Kragského města Lokte stříjleti mélo). Od P. direktora Bluma, starožitnau wykládanau pikslu rohoivau. Od P. Stanišlawa Wernharta J. U. D. a zemskeho advokata w Praze, ozdobně pra-cowanau nádobu z XVII. wěku. Od P. Friedr. Augusta Lind-nera, starožitný mosazný nástrog k wyměřowánj od Jana Klops-pergera z Prahy zhotovený. Od P. Wogtěcha Kollera, c. k. uřednjka při minci w Praze, cizokragnj měřidlo dobytči tučnosti na způsob dýky.

133

Liternj zprawy.

1. Obsah německého spisu měsíčného spo-
lečnosti wlastenského Museum w Čechách
w prvním ročním běhu l. 1827.

Do té doby, co gazyk latinský někdeyssj wládu, šwau w učeném
obcowání Čechů ztratil, dělj se téměř wſſecko literární gich ſnaženj
we dwé, skrze dwogj řeč, we kterémž se koná, českau totiž a ně-
meckau. Němčina zwláſſtě od čaſtu panowání cjs. Joseſa II.
do wyſſſich ſſkol a do gednání wlády zemſké, kromě ſněmů, s po-
minutím čeſſtiny uwedena bywſſi, brzy we wlasti nassj nad ma-
teřský náš gazyk wznikati a wzkwetati počala, tak že za nasseho
wěku, gakož tagiti nelze, literatura německá w Čechách giž i ſamu
nassj wlastenskau gak počtem tak i důkladnostj knih u nás pſaných
předcháji. I poněwadž weliký, anobrž wětſſi djl wzdělanců we
wlasti nassj německy čjsti a psáti nawykl, ano i spisowatelů, ně-
mecky píſſicjch, wětſſi počet gest, kteržto wſſickni k rozſſiřenj zná-
mostj a wzdělanosti we wlasti nassj příſpiwati negen moeni ale i
ochotni gſau, zgednáli se gim prostředek, kterýmžby literární plody
swé weřegnosti podawati mohli: tau bezpochyby příčinau pohnuta
gsauc Společnost nasseho Museum, zawedla se také do wydawanj
měsíčnja (měsíčného spisu) německého, od čaſopisu tohoto plánem
i obsahem swojm rozdělného. Český zagisté, ač neywjce wlasten-
ských wěcj se dotýká, wſſak přes to ke wſſem naukám, wſſem tři-
dám wědomostj lidských rozbjihati se, a wſſecky nohu způsoby do ſe-
be pogjmati může, kdežlo německý wždy gen k tomu wázán gest,
co wlasti nassj we kterémkoli ohledu se dotýče, aneb na ni se wzta-
huge, wygmauce pogednání z oboru nauk přírodných a řemeslných,
které wſſeobecnau důležitoſt magj. Poněwadž pak čaſopis tento o
wſſem, co se w literatuře a uměnj we wlasti koná, zpráwu dawati,
owſſem pak toho, co k lepſſi známosti wlasti wede, pileń kýti má:
za potřebné widj se, obsah čaſopisu německého každoročně čtenářům

134

nassim w krátkest předkladati, gakož i naopak obsah českého w ně-
meckém se ožnamuge.

1. Pěkná literatura.

Prvnj swazek (Leden) počíná se zlomky z newydané gestě
epické básně „W la ſt a“ od K. E. Eberta; od kteréhožto wý-
tečného básnjka také uſſlechtilá popisowacj básen „Žejceniny“ we III.
pjſen ņ ſrdce a kwjtek“ w VI. „widěnj na Wysſehradu“ w VII.
a „panj Hitt, powjda Tirolſka“ w XI. swazku ſtogj.

Prof. Antonijn Mäller dal do II. swazku básen „Ho-
rimjr a Sſemjk,“ do X. „Kassa a Bjwog,“ — kteréžto dwě zna-
menité básně, od prof. W. A. Swobody žčeſſtěně, také do ča-
sopisu tohoto (swaz. II. a IV. r. 1827) poſtaweny gsau; kro-
mě těch gsau od něho „dwanáctý unor“ we III. sw., k rodinám
G M. Cis. Frantiffka I.; také dwě powjdy, prosau psaně, w III.
sw., a „několik ſlow o českých národnjch písnjch,“ w VIII.
swazku.

Od S. K. Macháčka gest ballada „Dgier“ w III. sw.

Karel Hugo dal nordickau powjdu „Holger bohatý“
do IV. swazku.

Ludw. Jeitteles dwě básně: „zápas způsobů básněnj,“
(VI.) a „nymfa učitelkyně“ (IX.)

Od prof. W. A. Swobody gest w VI. swazku popis
Malé Skály; w IX. „Sw. Wáclaw w raddě knijžat w Řezně,“
a w XII. „železný kohaut Nábský,“ poslednj dwě básně rozprawně.

M. A. Gerle dal do VIII. swazku uwod básně dramatické
pod názwem „pomsta Wrſowců.“

M. Marsano čkvery písně pod názwem „částky roku“
do IX. swazku.

Od L. F. Schmidt a gsau w XI. swazku milostně znělky
a písně, we XII. pak básen ſatyrická „kníža žázračná.“

Od A. Pſizmayera, K. F. Dräxlera a R. Gla-
ſera gsau mensſi písně w VI. VII. a XI. swazku; od J. St.
Zaupera aforismy we sw. VII.

Kromě těchto původnjch básnj nacházegi se také wýborně
zbařilá překladanj některých znělek Kollárowých w I. a II. a
několik národnjch českosłowanských písnj w VII. a XII. swazku,

135

oboge od Jos. Wenziga; pak w IX. sw. dwě ruské písně od Ant. Müllera.

## 2. Známost přírody.

We II. swazku stogi učené pogednánj „o wlasti bramborů (zemčat) a gegich rozssjřenj po Europě,” od hrab. Kasspara Sternberka. Půwodnj wlast bramborů pokládá se prawdě podobně Mexiko neb Peru w Americe, odkudž ge poneyprv mezi r. 1560 a 1570 Sspanielé do Europy, potom l. 1585 powěstný Walter Raleigh do Anglie přinešli; Kaspar Bauhin l. 1596 prwnj ge botanicky určiw opsal. Do Čech prwnj brambory dostatly se skrze bratři Frantiskány z Irlandu (Hibernáky) w Praze, kteři ge co wěc rždkau do zahrad rozpůgčowali; u wětssjim počtu přissly k nám za panowanj Marie Theresie, skrze pruské wálky, kterez snad také přjčinu daly gménu gegich „brambory,” od Bramburků čili Brandenburschých, gak prostý Čech Prussany naziwai; a wssak i zprostý lid pohrdal gimi, pěkud mokra a neaurody let 1771 a 1772 ho nepoučily, gak dobročinný to dar nebes k uchowanj hladu w zemi; od té doby teprv staly se brambory u nás w hofspodářstwj polnjm důležitými. Thýž wysoce zaslaužilý pan Spišowatel dal také do VII. swazku učené pogednánj „o užiwání kazmenného uhlj, zwláště w Čechách,” w kterémž to negen na welikau hognost, ale i na důležitosť geho pro množícj se počet obywatelstwa i obchodů we wlasti nassj pozor se obracj.

We III. swazku stogi „něco o nyněgssjim stawu horních dołů w půlnočnj Americe,” od J. G. Sommra, podle zpráwy anglického kapitána Heada l. 1826 wysslé.

We IV. swazku, od hr. F. B-d a „mjestněgssj ohledánj sołi Brufkowe,” čili na Brusce w Praze wypryskugiej, gakožto příspěwek k medicinské topografii města Prahy.

Do XI. swazku dal Frant. Zippe z angličiny přeložené pátně Heidingrowo popsánj nowého rodu kopanin, nassemu o wlast a wědy wysoce zaslaužilému wlastenci, hraběti Kassparowi Sternberkowi ke cti, Sternbergitem nazwaného, a posawad gediné w nassj wlasti wykopaneho.

F. A. Stelzig psal „stowo o nedůwodnosti řeči té, žeby ochranná moc očkowaných nesťowic patrně mensstit se měla,” we IX. swazku.

136

### 3. Historická pogednání.

Důstogný abbé Dobrowský dal několikero pogednání kritických, a sice do I. swazku: „gaký získ přinássegi české historii Monumenta Germaniae historica, od společnosti pro známost starších německých děgin wydáwaná, gichžto první díl w Hanno-wru l. 1826 wyssel?“ Mezi ginými oprawami textu nevstarších německých letopisů, z kterých nevstarší historie česká čerpati se musí, gest zwlá$sťě ten, že wůdce český, který l. 805 w bogi proti s$ynovi Karla welikého zabit byl, negmenowal se Lech, ale Bech, (či snad zakladatel hradu Bechyně?). — Do swazku II. posta-wna gsau „poznamenání kritická o staré říssi Morawské,“ zwlá$sťě s ohledem na pogednání F. Richtra o témž předmětu; p. Dobrowský s obyčegnau důmyslností a učeností swau obgasňuge w poznamenáníj těchto temnau a často pochybnau historii této někdy důležité, ale krátkowěké řísse. — We IV. sw. „o Benessowi Kra-bicowi z Weytmile,“ kanowníku na hradě u S. Wjta a kronikáři českém, dokazuge se, že l. 1375, dne 27. čerwence uměl; pro-čež wſecky pozděgſſi zpráwy o něm u nowěgſſich spisowatelů českých podáwané gineho Benessze z Weytmile, těž kanowníka Pražského, se dotýkají. — We VI. sw. „o nesrozumitedném mjiſtě w kronice prvního letopisce českého Kosmosa“ na rok 1068, kdež posawad čteno „ana noc aypac,“ má po řecku ſtáti „an ovos λυγας.“ W VIII. sw. „poznamenání Čecha o příbuznosti ſlowanské a nor-dické mythologie,“ k oprawenj toho, co W. Gerhard l. 1826 w Dražďanských wečernjch nowinách o tomto předmětu byl pro-neſl. — „Který den položen základní kámen při založenj nowého města Pražského?“ na tu otázku odpowjdá týž p. spisowatel we XII. swazku, že to ſtalo se den 26. měsřce března, aneb snad i den 25. téhož měsřce, l. 1348. Posawad den ten od historiků českých wſſeligak udáwán byl.

F. Palacký redaktor postawil do I. swazku obſſirné wy-prawowání „k děginám welikého meziříſſi w Čechách od r. 1439 do 1453,“ a sice zwlá$sťě o gednáníj mezi ſtawy českými po ſmr-ti krále Albrechta, w příčině wolenj nowého krále, Albrechta wé-wody Naworſkého, a geho w tom odporu, l. 1440. K tomu we ll. swazku přidáno pogednání kritické, we kterémž na omyly a ne-

137

dostatky we zprávách Aeneásse Sylvіa, negmenovaného sauvéřého letopisee českého, Hágka z Libočan a Zachariáše Theobalda o těchto wěcech se ukazuge.

Od M. M. skogji sſestero příspěwků historických w tomto ročním běhu: 1.) „Těžké smjřenj,” pro wraždu spáchanau w Čechách, pro kterauž i krwawé záſſtj bylo wzesslo; omylem tisku stoži w datum zápiſu o to učiněného a do knih měſtſkých w Praze zapsaného, o gedno Čwice, ano má MCCCXII, a ne MCCCCXII ſlauti. Swaz. III. — 2.) Nočnj policeynj nařjzenj za ſtarodáwna w Praze i w giných měſtech českých, totiž aby wečer, gač mile znamenj zwonečkem richtárowým ſe dalo, a wnoci, nikdo bez pochodnj aneb lucerny na ulici newyſſel. Sw. IV. — 3.) Žřczeniny hradu „Maidſſteina” w buděgowském kragi, o kterém dosławad w popisech Wląſti ani zmjnky nebylo; hrad ten wſtawen byl l. 1349 od panů z Rosenberka; powěſtný pan Oldřich z Rosenberka na něm od r. 1457 do 1462 poslednj léta žiwota swého w ſauſkromj ztráwił. Sw. IV. — 4.) „Pečet M. Jana Huga,” k listině w archivu wſokých ſſkol Pražſkých l. 1411 zawěſſená, na njž wyrzt obraz sw. Kateřiny, gakožto ochranitelky ně ſtudij. Sw. VIII. — 5.) „Půwodnj matrika tějdy kanonického práwa na wſokých ſſkolách Pražſkých,” z kteréž ſe důležité zpráwy podawagi o domácích i cizjích, kteří we tějdu tuto wepſани. Sw.X.¹— 6.) „Příspěwky k historii obleženj města Prahy skrze Sſwedy l. 1648,” z kterýchž to widěti zwláſſtě, že při wſſi ſlawné udatnosti, kterau město bráněno, předce i w Praze ſamé o wzdánj města na wýminky gednáno bylo. Sw. XI.

F. Ens dowodj w pogednání „o někdeyſſim ſpogenj knijžetſtwj Opawſkého s Čechy,” (Sw. IV.), že knijžetſtwj toto za ſtarodáwna ne k Slezjm, ale k Morawě náleželo, a teprw od krále Přemysla Ottokara II. zwláſſtnjknijžetſtwjim učiněno a synowi geho po boku, Mikuláſſowi, odewzdáno bylo.

Prof. G. N. Schnabel wyprawuge, kterak ſtará Karolinská wſoká ſſkola w Praze s Ferdinandskau, l. 1562 15. března založenau, w gednotu ſpogena byla; o čež mnohá i obtjžná gednání byla téměř po celé ſtoletj, až do r. 1654. (Sw. VII a VIII).

138

F. A. Wacek dal zprawy o kwetaucim stavu cirkwi w
Čechách we XIV. stoletji, zwłasště na panstwj Kopidlňe a Sta-
rých Hradech. (Sw. VIII).

Prof. J. Helbling z Hirzenfeld dal „přehled ča-
sopisů dosawad w Čechách na swětlo wysłých,” we sw. IX. Uwo-
dj se tu od r. 1770 do 1826 gmenowitě 125 ča s opisů w
německé, české, latinské a francauzské řeči u nás wysłých; mezi
nimiž arci wětssi djl byla nedochůdčata, hned po narozenj swém
zemřelá.

Od J. W. rytjře z Schwabenau gest historické wy-
prawowaniem o Konradowi II. knijžeti Znogemském, který l.
1142, 25. dubna, nad wěwodau Ōsckým Władisławem swjtě-
ziw, o Prahu a o wěwodstwj nad Čechami celými nadarmo se po-
kauffel. (Sw. X.) —

P. Kropf dal we XII. swazku zprawy o starém hradu
Člumci, pozděgi Kysperk, Geiersberg (Supj hora) zwaném,
w litoměřickém kragi, w okolj pamatném welikými wjštězstwymi
Čechů, l. 1126 wěwody Soběslawa nad cjsařem Lotharem, l.
1426 Husitů nad wogskem Miffenským, l. 1813 spogených
wogsk nad francauzským pod gen. Wandamme.

Kromě těchto půwodních spisů nacházej se tu také (we sw.
III.) wýtahy z dennjka poslů krále Gisjo l. 1464 ku králi
Franskému Ludwijkowi XI. kterýž w časopisu tomto l. 1827,
sw. I. wytisštěn byl; pak (we sw. IV. a VI.) wýtahy z dennjka
Zatočilowa o obleženj města Prahy skrze Swedy l. 1648,
od J. rytjře z Mittersberka.

4. Pogednánj statisticko-topografická.

F. A. Stelzig dal do prvnjho swazku „zprawy o lidna-
tosti Prahy,” a do III. „zprawy o lidnatosti Čech.” W prwnjm
pogednánj prawdě podobno se činj, že Praha někdy, gmenowitě na
počátku XV. stoletj, mnohem wjce obywatelů počjtala, nežli za
nassich časů; také ukazugi se nowěgssi proměny lidnatosti Pražské
podrobně z půwodních pramenů, a zwláſſníj poměr smrtedlnosti o-
bywatelů tohoto města, za kterýmžto w nižádném hlawnj městě
Europeyském djtky w prwnjm roce wěku tak zhusťa neumjragj, a
naproti tomu také w žádném městě tolik přjkladů welikého řáří

139

se nepočítá, gako w Praze; poměry ty srowníwá posléze spisowatel s Widenstými mstněgi. W druhém pogednání podáwaj se podobné zpráwy o celých Čechách; z kterýchto widěti, že w krajich bydžowském a hradeckém neywětssj, w buděgowském pak a prachenském neymenssj lidnatoſt panuge. Srowney čaſopis tento r. 1827. swaz 1. str. 110.

Gubern. radda K. A. Neumann w obſſrném pogednání (w V. swazku) dal welmi důležité z původních pramenů pogaté zpráwy o tom, co w prvnj čtwrti XIX. stoletj (r. 1800—1825) w Čechách zplozeno, co zpotřebowáno a gaký obchod wezen.

Od Dra. Heidler a gest dwoge pogednání o Mariininých lázněch w VI. a VII. swazku; od Dra. Conratha tež o Frantisskowých lázněch w VII. sw. ; od W. E. Gautsche zpráwy o wodách Pazdorſſkých, w IX. sw.

Prof. C. Hallaſſk a dal rozdjily wýsſky mnoha mst w Čechách, kteréž sám změřil, w VIII. sw.

Od negmenowaných gsau: 1) Zpráwy o očkowání nesťo-wie w Čechách l. 1825, w II. sw. 2) Poznamenání o někdeyſſim a nyněgſſim ſtawu lesnictwj w Čechách, w IV. sw. 3) Staw lidnatoſti králowstwj Českého l. 1827, we XII. swazku. Z tohoto patrné gest, že počet obywatelů celeho královstwj od r. 1826 o 51,569 duſſi se zmnožiw, na 3,783,630 wzeſſel, mezi ni-miž 46,790 cizich mužſkých se počítalo. Počet wſſech ofob žen-ſkeho pohlawj byl 1,972,898 duſſi; přewyſſowal tedy počet muž-ſkých o 162,166 duſſi. Počet měſt (287), předměſtj (111) a mě-ſteček (276) zůſtal tenthýž, gako l. 1826; naproti tomu w kra-gi prachenském o gednu wesnici méně počjtáno, nežli předessleho roku, kdežto gich bylo 11,946. Domů léta tohoto w celem krá-lowstwj přibyło 2354, čáſtečných přibytků 12,728. Mezi wſſe-mi obywateli celeho králowstwj počjtáno 4150 duchovních, 2285 pánů urozených, 10,088 auředníků a honoratiorů, 64,042 mě-ſſtanů, umělců a obchodníků (o 651 méně nežli w minulém roce), 141,436 sedláků (o 275 méně), a 4871 chalupníků a t. p. Počet wſſech obywatelů hlawnjho města Prahy, kromě Wysſehradu a posádky, byl 104,197 duſſi.

140

### 5. Wlastenské ustawy a podniknutí.

1) Historie c. k. wlastenské hospodářské společnosti w Čechách wytisštěna gest we sw. II., gegjžto přeloženj w časopisu tomto l. 1827 we sw. II. dáno bylo. — 2) O Konservatorium hudebnjm w Praze, o geho založenj skrze „spolek ku prospěchu hudby w Čechách“ l. 1810 powstalý, geho prnjm otewřenj dne 1. máge 1811, geho žižzenj a aučinnosti dáwagi se zpráwy we sw. VII. — 3) O podniknutí zvlá$sťního spolku w.$lastenských mužů k založenj železné dráhy mezi Prahau a Plznj řeč gest we IV. swazku. — 4.) Prowolánj G. Exc. neyw. Purkrabj kralowstwj Českého ode dne 26. března 1827. k založenj zvlá$sťníj společnosti na akcie, k wystawenj mo$tu řeťezowého přes Mltawu w Praze, stogj we sw. VI. — 5) W pogednání „o nowých trzích na wlnu w Čechách“ VI. sw. uwažuge se zvlá$sťě prospěch, který držitelowe$ť skatků z tohoto nachylenj bráti mohau. 6) Pak nato we sw. VIII. dáwagi se zpráwy mjsťné o trzích těchto w Praze ode dne 19 do 26. červwna, w Plzni ode dne 2 do 9. čerwence l. 1827 poneyprow držaných. — 7) O ustanowenj premi j k dobrému uměnj reysownjho we wlasti mluwj se w XI. sw. — 8) Důležitý gest o-pis technický nowě wystaweného mo$tu cjsaře Frantisskowa w Narlowých Wařích, — který welikostj a pltkostj oblauku swého sobě rowného nemá, — spolu s wyobrazenjm geho we sw. XII. — 9) Tež popsánj fabriky na saukna w Nowém Kdině, w klatowském kragi, ukazuge důležitost gegi pro wlast, ana l. 1826. w okolj swém 6452 osobám weydělku a žiwnosti poskytovala.

### 6. Společnost wlastenského Museum.

Gednání gegi w pátém weřegném posezenj dne 28. března l. 1827 stogj we sw. V. něm. časopisu; staw gegi téhož dne we sw. VI.; obé pak takć čitatelům časopisu tohoto we 3. sw. minulého ročnjho běhu podáno bylo. Zpráwy pak o zdokonalowání národnjho Museum každý měsíc se w měsíčnju německém ožnamugi.

141

## 7. Nekrology.

Od prof. Max. Millanera podawagi se (we swazech VII. IX. a XII) krátké paměti o zemřelých w běhu tohoto století audech Pražské theologické fakulty, a sice posiad podány o Kaj. Hafenekrowi († 1. ledna 1801), Wil. Náprstkowi († 27. dubna 1801), J. B. Schmidtowi († 16. září 1801), Frant. Makowičkowi († w březnu l. 1802), T. G. Melzerowi († 15. máge 1802), Jan. Haidnowi († 17. prof. 1803), X. A. Falkowi († 20. čerwna 1804), Frant. Demuthowi, († 1804), J. B. Grimmowi († 1804), C. Stoyowi († 9. prof. 1804), L. Holzapflowi († 1805), Petrowi Chládkowi († 31. čerwence 1805), G. A. Lusskowi († 31. října 1805), Gilgim Chládkowi († 29. ledna 1806), Joz. Hochowi († 9. unora 1806), Jér. Fridowi († 25. září 1806), Ap. Pollakowi († 21. dubna 1807).

Obssrněgssj nekrolog podán od p. Frant. Hoke, o poslednjm knjžeti biskupowi Pasowském, Leopoldu Leonardu hraběti z Thun, (nar. 17. dubna 1748, † 22. října 1826) we II. sw. — Podobnj nekrologowé gsau: o Karlowi hraběti z Klam-Z Martinic, (nar. 1760, † 26. září 1826) we IV. a Frant. swob. pánowi z Koller (nar. 27. listop. 1767, † w Neapoli, 22. srpna 1826) w X. swazku, od vyt. Nittersberka. Kratssj zprawy o žiwotu Jana Mačka († 2. listop. 1826) od W. E. Gautsche, a Joz. Dlabače († 14. prof. 1826) od Joz. Schóna, stogj we sw. III.

## 8. Liternj zpráwy.

Mezi těmito zwlasstnj pozornosti hodny gsau: 1) o historickém románu „Sswedowé w Praze,” od panj Karol. Pichlerowé l. 1827. wydaném; 2) posudky básnj německých Schlesischerowých a 3) Manfredowých; oznámenj o wydáníj Ansbertowy historie „de expeditione Friderici Imp.” szez Joz. Dobrowského; 4) o historickém okusu J. T. Heldak obgasněnj wěcj l. 1409. na wysokých sskolách Pražských z běhlých; 5) o Ponfiklowě statistické topografii krałowstwji Šeského; 6) o Pöschmannowě spisu o pramenu zámeckém w Karlo-

142

wých Wařjch; 7) o kwěteně předwěké hraběte Kassp. Sternberka; 8) o Pohłowě popsánj zrostlin brasilianských; 9) o Prešłowě kwěteně Sicilské; 10) o Mothowě theorii počštánj differenciálnjho, a g. w.

Tež obsah prwnjho ročnjho běhu časopisu tohoto českého postawen gest do XII. sw. měsčenjka německého.

## 9. Zpráwy umělecké.

Popsání obrazů Lukáše Kranacha, kterí se we wseklíkých obrazárnách českých nacházegi, od Jos. Burde, stogj w IX. sw. D weřegné wyśawě akademie wytwarných uměnj w Praze l. 1827 mluwj se we sw. VI. a t. d.

## 10. Zpráwy hudebnj.

D provozowání hudebném w Praze w zjmě (l. 1826 a 1827) weřegně slýchaném postawena gsau slowa posuzugiej do V. sw. D spolku Pražském pro zlepšenj huddy cirkewnj zpráwa se dawá w XII. sw. — Obssjrné posauzenj znamenitého Nequiem, od slawného wlastence nasseho W. J. Tomáška zloženého, stogj w VII. sw. a t. d.

Kromě těchto dosawad uwedených spisů a pogednání dawány w měsčenjku tomto zpráwy o diwadle Pražském, o znamenitých žridka se nacházegiej zrostlinách, které w botanických zahradách Pražských prokwetaly, a g. p.

## 2). Nowé knihy české.

1. D počátku a proměnách prawopisu českého, a w čem tak nazwaná analogická od bratrské posawad užjwané orthografie se rozděluge. W Praze. Tiskem knjžecj arcibiskupské knihtiskárny. 1828 str. 16 w 8.

2. Panna gezernj. Báseň w sfesti zpěwjch Waltera Skotta. Z anglického přeložil F. L. Čelakowský. W Praze, wedenjm a nákladem Jana H. Pospíšila, 1828 str. 192 w 12.

143

3. Písně swětšek lidu stowanského w Uhřích. Swazek druhý. W Pessći. Tiskem Matěge Trattnera z Petróze 1827. str. 168 a předmluwa str. XXX.

4. Wogtěcha Procházky faráře u sw. Wogtěcha w Praze, Píseň při mši swatě. W Praze u Josefy Fetterlowé z Wildenbrunu 1827 w 8.

5. Wáclawa A. Swobody Píseň při mši swatě. W Praze w Sollowské impressi 1827. w 8.

6. Wáclawa Klicpery Almanach dramatycznych her na rok 1828. Obsahuge: Točník, historická powjďka z čtvrtého století. Tři hrabata nagednau. Wesołohra we čtveru gednánj. Wesołohra na mostě. Frasska w gednom gednánj. Wydán nákladem Jana H. Pospíssila. W Hradci Králowé 1828 str. 256 w 12.

7. M. D. Rettigowy: Bjlá růže, dramatická malíčkost we dwau gednánjch. W Hradci Králowé u Jana H. Pospíssila 1828. str. 46 w 8.

8. Holubička. Obraz w lese. Powjdy pro djeky a gegich přátely dle Ssmidta přel. od Josefa W. Wlasaka. W Praze w Sollowské impressi wedenjm Jana Pospíssila 1828 str. 58. w 8.

9. S. K. Macháčka Jarossin a Swatawa. Powjďka z minulých wěků. W Praze w Sollowské impressi 1828 str. 20. w 12.

10. Wogtěcha Ruffera katechety na Wyssehradě, Perle pokladu: maudrosti obětované dceři w Kristu do let panenských wstupugiej. W Praze u Mart. Neureuttra 1828 str. 112 w 12.

11. Popśanj a wyobraźenj sochy swatého Wáclawa na konském trhu s rytinau od J. F. Rudla. W Praze w Sommerské impressi 1827 w 8.

12. Základowé přírodnictwj aneb Fyziky a Matematiky potažené neboli smjffené. Z mnohých ginogazyčných na stowo wzatých spisowatelů vybral a sepsal Dr. a prof. Wogtěch Sedláček. W Praze u Josefy Fetterl. z Wild. 1828 str. 144 w 8. Přírodnictwj část chemická. Lučba čili chemie zkusná od

4

chu proti nepřátelům užijwaně; dokládagice přitom, že
způsob toho bogowánj we wozjch také od Žižky zřižen
byl. A wssak we starých sauwěkých památkách wlasti na-
ssj nikdež se to tak určitě a wýslowně nepronástj, gak to
pozděgssi historikowě pokládagj; tak že na to beze wssi
pochybnosti spolehati se nelze. Gmenowitě zdali Žižka
bogowánj we wozjch mezi Čechy prwnj uwedl, pochy-
bné gest, poněwadž we zřiženj wogenském od r. 1413
giž w poslednij dwau článcjch o něm dosti zřetedlně se
wypisuge; ledabychom ty články za pozděgssi přijdawek
we zřiženj tom pokládali, což arci aspoň nemožné nenj.

Předewssjim wssak potřebj zdá se býti, abychom u-
wedli některá swědectwj hodnowěrná a sauwěká o způso-
bu wálečném tehdeyssjch Čechů. Aeneas Sylvius
psal o tom neygasněgi w kronice swé česře, o Táorských
a Sirovtchj mluwě: „...S ženami i s dětmi u wogsstě a
w poli přebýwali, magjce množstwj wozůw, gimiž se ga-
ko walem něgakým a zdjohražowali a zaſſancowali. Akyž
pak k bitwě táhli, dwa řady z těch wozů dělali, a u pro-
ſtřed nich pěſſj lid zawřeli; giždu wně před wozy nedale-
ko ſtawěli. A magjce se s nepřátely polem potkati, te-
dy wozkowě, kteřiž ty wozy wezli, k danému náwěſſtj od
heytmana, rychle obgeli djl wogſka nepřátelského, kterýž
chtěli, a wozy swé zase w hromadu ſkrhli. Takž nepřáte-
lé zaſſiženj a zawřenj mezi wozv, gimžto ginj žádné po-
moci ani ochrany dáti nemohli, muſili aneb mečem od pě-
ſſjch, aneb ſtřelbau a kopjmi od těch, gežto na wozjch by-
li, mužů i žen, zmordowáni býti. Gjzdnj před wozy
bogowali, na kteréžto gestliže nepřátelé filně dotjrali, te-
dy poſtaupagjce mezi wozy k swým utjkali, a odtud ga-
ko z něgakého města zdjohraženého se bránili, a tjm způ-
sobem mnohé bitwy zjſkali a wjtězstwj obdrželi. Nebo
okolnj národowé neznali toho způsobu bogowánj, a ta
půlnočnj kragina, protože má ſsiroká a rowná pole, wel-
mi způsobná gest k takowému ſſikowánj a různo rozta-
howánj i w hromadu ſkrhowánj kar a wozů.”

5

Tjmž způsobem píssse tžž Aeneas Sylvius we swých poznamenńych k řečem Alfonsa Welikého:*) „Bohemi, apud quos multa plana, raras fossas invenias, equitatum peditatumque omnem intra currus claudunt; in curribus vero quasi in moenibus armatos collo cant, qui missilibus hostem arceant, cum proelium committitur. Ex curribus quasi duo cornua efficiunt, eaque pro multitudine pugnatorum et loci necessitate explicant, retroque et a lateribus tecti in frontem pugnant; interea paulatim aurigae procedunt, hostiumque acies ciroumvenire atque includere conantur; quo facto haud dubie victoriam parant, cum hostes undique feriantur. Est quoque plaustrorum compages ea arte composita, ut ad imperatoris jussum, qua velit et quando velit, aperiatur, sive ad fugam, sive ad insequendum hostes ratio postulaverit.”

Cjsař Sigmund psal panu Oldřichowi z Rosenberka l. 1431, dne 30. čerwence, když onno poslednj weliške taženj z Ríssse pod Fridrichem Brandenburským proti Čechům nařjzeno bylo: „Ugec náš, markrabě Bramburský, lidu dobrého giezdného i pěsřieho, pussék a giné přjprawy wogenské má dosti, a wždy gemu lidu přibýwá; a dnes bohdá má přes les trhnúti, že nepřátelóm gest sílen, a že na poli proti wssem nepřátelóm wesele muož sležeti; také gsú swé wozy připrawili gako nepřátelé.”**)

Král Uherský Matthiás, weda wálku proti králi Českému Gierjmu, l. 1468 takto psal komusí z přednjch pánů Račauských:***) „Slysseli sme, že u L. W. gest člowěk gakýsi, gménem Oldřich, w ssikowánj wozů podlé způsobu českého wyborně zběhlý. J poněwadž w králow

*) Comment. in dicta Alfonsi Magni, L. IV. 44.

**) Orig. w Třebonském archivu.

***) Epist. Matth. Part. III. num. XXII. pag 49.

6

stwj nassem takowýchto lidj sotwa nalezti, ano tu giný
způsob wálky se zachowáwa, a my nynj s tjm nepřjte-
lém wálčjme, kteréhožto hlawnj uměnj w ssikowání wozů
záleži, odkudž i my za prospěšné sobě uznáwáme, aby-
chom takowé lidi měli, kteřiby i nasse wozy umělegi roz-
kládati a proti aukladům nepřátelským prostředky obmý-
sleti mohli: pročež L. W. snažně profjme, abyste nám
na některý čas toho člowěka swého zapůgčili" a t. d.

W sebrání starých letopisů českých, od smrticj-
saře Karla až do panowání Ferdinanda prvnj-
ho, kteréž nynj nákladem král české společnosti nauk se
tiskne, na mnoha mjschech o wálečném způsobu Husitů,
zwlásstě Žižky, zpráwy se podáwagi; tak k. pr. že Žiž-
ka osobně wogfko swé, gjzdné i pěsši, k bogi wycwičo-
wal; že ssíky swé uměle pořádal, w bogi zwlásstě zisftných
mjsť hleděl a prospěchu každého, kteréž položenj krage mu
poskytowalo, užjwal a t. d. Důležité tu gest zwlásstě onno
wyprawowání o umělém taženj geho do Uher l. 1423, kte-
réž giž w časopisu tomto (r. 1827, III. 115.) poneyprw
wytisštěno bylo.

Balbin w pogednání swém o wěcech wálečných
starých (Čechů*) wykládá z podobných letopisných zpráw,
že Husité wycwičeni byli řady wozů, na dané znamenj
od wůdce, na způsob wffelikých liter skládati a rozkláda-
ti, tak že celé řady brzi literu U, brzi C, brzi E a g. w.
předstawowali, aneb i na způsob litery O kolem položeni
byli.

Slawný za wěku swého D. Martin Mayer, rad-
da knjžat Baworských, prawj we psanj swém D. Reho-
řowi z Heimburka l. 1467, 12. dne unora učiněném:
„Bohemi in re militari expertissimi et armipoten-
tes multi sunt, et ceterae militares opes ab eis qua-
si rivuli e fonte per plurimas terras derivantur.”

*) De militia veterum Bohemorum, in (Kieggers) Materialien zur alten und neuen Statistik v. Böhmen, XII Heft, S. 9.

7

K tomu důwodu nachází se množstwij příkladů, že sau-
sednj národowé negen pomoci České we wálkách swých
nad giné raděgi hledali, ale i české zpráwě wálečné se
ucili, a způsobu zbranj českých užijali. Co u Šweica-
rů od několika století až podnes se děge, že za žold we
zwlásstních haufjch u susedních národů bogují, to w Če-
chách zwlásstě w XV. století bylo zobecnělo. Dosti bu-
diž gmenowati taženj Sirotků w Polstě až po Kdanskó
I. 1433 pod Janem Čapkem ze Sán; taženj wogsk če-
ských I. 1447 do Durink až po Renn; wálky Giskry z
Brandísa w Uhřích a Jana Wjtowce we Štyrsku; hau-
fy české we wogstě slawného Jana Hunyadiho w Uhřích
proti Turkům;*) tak nazwaný spolek bratři w U-
hřích, Nakausjch, Morawě a Polstě, zemjm těnto wel-
mi sskodný; a posléze rotu černau krále Matthiásse
Uherského, neylepší gadro wogska geho, kteréž téměř ze
samých Čechů a Morawanů záleželo.

Že zbranj způsobu českého užjwáno, důwodem čsau
gména gich česká do cizjch gažyků přeslá, gako k. p. gmé-
no haufnic, kteréž Němci w XV. století také Hauf-
nižen, nynj Haubižen říkagj; píssťaly, t. g. ten-
ssj střelba, od slowa píssťala, Mohr, canna, gmeno-
wány u Němců podlé způsobu českého, Bizschälen;
Pistolen, známé stlowo, od české píssťaly pochází, aniž
půwodu geho w městě Pistoji hledati potřebj; páwéžy,
pawéžn jky nazjwali Němci Pafesen, Pafesner,
způsobu té zbraně od Čechů si wypůgciwisse; stlowo po-
sádky také u Němců (Posátken) bylo obyčegné, a t. d.

*) We psanj krále Gížjho králi Mathiássowi ode dne 28. července 1. 1466 nacházegj se tato stowa: „Vestram fidem appellamus, Frater carissime! vir insignis hellicis laudibus, genitor vester, quod umquam bellum contra Turcium gessit, in quo bohemica militia assignatum sibi munus ullius difficultatis vel periculi metu diffuserit? quin potius per omnes hostium cuneos omnesque difficultates intrepide penetravit"...

8

Z pamatného sněffenj sněmownjho, léta 1470 o su-
chých dnech postnjch učiněného, widěti gest početnj poměr
druhů wogška Českého, kterhž tehdáž w obyčegi byl. Tak
k. p. w gednom tisjci branných lidj počjtalo se dewět set
pěssjch a gen gedno sto gjzdných, (mezi nimiž 12 kopinnj-
ků), a při tom za potřebné uznáwalo se padesáte wozů
bogowných; aneb na geden wůz bogowny počjtáno dwad-
cet mužů, mezi nimiž 1 wozatag, 2 gjzdnj, 4 pawéznjci
a 13 střelců. Wogško tedy 20,000 mužů záleželo z ti-
sjce wozů a tolikež wozatagů, ze čtyr tisjc pawéznjků, ze
třinácti tisjců střelců a ze dwau tisjců gjzdných. Bylo-
li tedy w kterém wogſſtě sto wozů bogownych, může se
za to mjtí, že w něm dwa tisjce branných lidj počjtáno.

Z tohoto poměru, gakož i ze wſſech zpráw wěku o-
noho patrné gest, že Čechowé byli prvnj národ w tak na-
zwaném střednjm wěku, kterj pěchotu za hlawnj pod-
statu zřízeného wogſka pokládali. Wſſickni zagisté okol-
nj národowě gessṭě wždy gen na gjzdných haufjch ſlu
ſwau zakládali, tak že u nich gjzdnj a pěchota w cele giném,
anobrž téměř w opačnjm poměru naproti Čechům ſtáli.

Z zřízenj hradby wozů dosti zřetedlně píſſe Wacław
Wlček z Čenowa, tak že giž o způsobu bogowánj toho po-
chybnosti nenj. Byloť ono tehdáž času swému přijhodné
a prospěſſné, pokud uměnj děloſtrelečj gessṭě tak řjkage w
dětinstwi swém bylo, a prach ručničný tak ſilný a učinli-
wý, gako za nassjch časů, dělán nebyl. Ale gak mile střel-
ba zdokonalena, a pohybowánj wogſka wſſudy hbitěgſſj a
obratněgſſj se stalo, hradby ty giž neužitečné a nepřijhod-
né opusſtěny, tak že giž w XVI. ſtoletj málo kde o uži-
wanj gich se zmjnka činj.

Z toho aspoň ze wſſeho widěti, že předmět tento ſkau-
mateli děgin wlastenských důležitý gest, a že pilněgſſijo u-
wáženj zaſluhuge, nežli mu dosawáde přáno býwalo. Z
toho zanedbánj poſſlo to, že giž nynj ne wſſem ſlowům
wálečným ſtaročeským rozumjme; aspoň těžko gest, ur-
čitý ſmysl některých tak wyſwěkliti, aby o tom dalſſj po-

9

chybnosti nebylo. W čem k. p. dělil se způsob děl, genž
haufnicemi nazjwán byl, od tak nazwaných harcov-
nic, od frubnic, od tarasnici, od hakownic?
Eaký rozdjil byl, negen w užjwaniu, ale i w zewnitřnj formě,
mezi kopjm, sudlicj a ofstjpem? Gak se rozuměti má
słowu pračata? co gsau koněberky? co stracenci
prwnj a druzj? čjm se dělj harcownjci od honců a
posilců? Coby we hradbě wozů okřidlj a co wykři-
dlj znamenalo, to arci netěžko určiti: ale co gsau ty
wrauhwice při každém přednjm woze? a t. d. Aspoň
gá si netraufám dáti odpowěd na otázky tyto dostatečnau,
ačkoli nepochybugi, že ginj wlastenci w tom méně těžkosti
mjti budau, nežli gá gi nacházjm.*) Gim tedy, a lep-
ſſim znatelům historie uměnj wálečného požůſtawugi to
wſſe k lepſſjmu wyswětlenj, dosti mage na tom, když gim
zpráwy některé, aneb owsſem neznámé, aneb po rozličných
mijtech rozptylené, w gedno ſestawiw, tjm ge ſnad ku-
mělegſſjmu gich uważenj pobjdnu.

D znamenitých wůdcích a bogownicích českých, kte-
ři we wálkách pátnáctého stoletj ſławy sobě nad giné wyš-
ſſi dobyli, hodné bude gindy obſſjrněgi mluwiti, nežli při
tomto pogednání státi se mohlo.

Pan Wáclaw Wlček z Čenowa, muž sta-
wu rytjřſkeho, byl geden z přednjch wůdců českých w dru-
hé polowici XV. stoletj. D předcjch geho nic mi wědomo
nenj, aniž kdeby w Čechách statek swůg měli. Čenowa,
aneb Čeynowa, za nasseho času nikdež w Čechách nenj;

*) Skaumatelům ſkarožitnostj nassich nebude newděk, když gim ze sta-
rého poznamenání zbranj l. 1471 zhotoveného některé neobyčeg-
něgſſi wúrazy tuto postawime z wyčijtagi se tam k. p. kule tesané,
kulky k tarasnici, kulky k píſſkalám, dwě tarasnici měděné w ložích,
dwě haufnici železné w ložích, píſſkala w loži měděna, 42 kop ſſj-
půw na dub naſazených, ofstjp naſazený, 32 kop ſjipůw na smrko-
wých a dubowých ſtřelisſtjch, dwa sudy ſtřelisſt, prachu láka, pra-
chu sudec, hrnček wyſewkůw prachowých, kruh olowa a t. d.

10

žeby pak Čjnow, někdeyssj wes a twrz na panstwj Ro-
hozeckém, kdež nynj Nowědwory (Neuhof) gsau, půwod-
nj sjidlo geho bylo, zdá se aspoň pochybné býti, poně-
wadž we zřízenj obrany zemské w Čechách l. 1470 pan
Wáclaw Wlček mezi pány krage Žateckého a Rakowni-
ckého poskawen byl. Neystarssj mně známá zmjnka o
něm gest na rok 1465 we psanj cjsaře Fridricha, w kte-
rémž na pana Zdeňka z Šternberka si stěžuge, že odpo-
wěděw gemu se zámku swého Witorazi w Rakaufsch,
Wáclawa Wlčka s ginými Čechy a Morawany na
pomoc sobě wzal, a s nepřátely cjsařowými w Rakaufsch
se spogil.*) Léta 1468, we wálce krále Giřjho s králem
Mathiássem Uherkým, byl, gakožto heytman wogska krá-
lowského, pod knjžetem Witkorjnem na klássteře Třebickém
w Morawě obležen, a při sſtastném zniknutí odtud knj-
žete swého hlawnj zásluhy sobě dobyl. L. 1470, gakož
giž dočeno, byl geden z heytmanů kragských při wſſeo-
becné obraně zemské tehdáž zřízené. Že l. 1478 byl
pánem na zámku Helfenburce, gehožto rozwaliny neda-
leko Buděgowic podnes se spatřuj, doswědčuj psanj
geho w archivu Buděgowském, kteréž ku pogednánj to-
muto připogiti za hodné saudil sem. Léta 1480 a náſſe-
dugicjch, po ſkončenj wálek domácjch, byl we ſlužbě cjsaře
Fridricha w Rakaufsch a we Štyrſku proti Uhrům, sám
přiwed cjsaři ku pomoci tři tisjce gijzdných; ale pro ne-
wyplacenj žoldu znepokogiw se, potom sám cjsaři sſkody
ciniti počal, až l. 1482, 14. ledna o to srownán gest.**)
Od té doby žádné o něm wjce zpráwy nenalezám, kro-
mě znamenitě chwalného náhrobku, kterýž ſauwěký geho,

*) Psanj to ode dne 7. měge l. 1465 nacháži se w originálu w archivu Třebonském.

**) Wiz Chronicon Jacobi Unresti, in Hahnii Collect. Monum. Tom. 1. p. 665. 666, a Kurz, Gesch. K. Friedrich IV. 2. Theil. S. 168.

11

slawný Bohusław z Lobkowic a na Hasitssteině
gemu napsal:

Hunc Wenceslaus tumulum, Caenovia proles,
Ingens Arctoi gloria Martis, habet.

Hoc sine non reges, gelidus quos alluit Albis,
Duxerunt acies in fera bella suas;

Hoc sine non gentes moverunt bella superbae,
Nec dedit horribiles buccina rauca sonos.

Hujus Danubius virtutem et Vistula novit,
Et qui Sarmaticas potat, Alanus, aquas.

Sed quae non juvenem potuerunt bella, nec enses
Perdere, longa senem perdidit ecce dies.

Z tohoto nápisu widěti gest, že Wáclaw Wlček byl
za času swého bogownjk na stowo wzatý, že i w Polstě
bogowal, ač o tom paměti nepozůstáwá, a že welikého
stáří dosáhl. Možná tedy, že i gestě na počátku XVI.
století žiw byl, gakož w rukopisu Pernsteinském saudu
komornjho od r. 1501 do 1510, (kterýž nynj w biblio-
téce českého Museum se chowá), o něm čaštěgi zmínka
se činj. Ale gá pilněgssi o žiwotu geho wyssetřowání ny-
nj opausstjm, dosti mage na tom, že sem snad muže někdy
slawného od nepaměti nezaslaužené ochránil.

Naučenj geho následugicj, kteréž sem l. 1824 w
archivu Třebonském nalezl, psáno gest králi Českému,
který spolu králem Uherským byl; domýslijm se tedy, že
králi Wladislawowi, a tak tedy ne před rokem 1490.
Žeby zagisté králi Ladislawowi, a tudjž před r. 1457,
aneb králi Matthiássowi, pokud částkau české země
wládl, psáno býti mělo, zdá se z mnohých přijčin praw-
dě nepodobné.

12

Pana Wąclawa Włčka naučenj ku Králi Wla-
dislawowi, kterak se magi ssikowati gjzdnj,
pěssj, i wozy.

(Ze starého přípisu w archivu Třebonském.)

## Wąclaw Włček.

Takto máš ssikowati gjzdné, pěssj i wozy.

To konj takto máš ssikowati: 20 konj w honcich a
30 w posilcich a 50 w hausci za nimi. Każdý haufec
má gmji gednoho starssieho, aby ge wedł; a w těch pa-
desáti konj w hausě s každé strany dwa střelce w stracen-
jch, dwa kopinnjky na sspici, tři za nimi, po čtyřech ať
gedú za nimi.

Dwě stě konj takto máš ssikowati: aby w po-
silcich bylo tomuto prwnjmi hausci sto konj, dwoge stra-
cence, w gedniech 25 konj, w druhých 35, a w hausě 140
konj. Prwnj stracence dwa na sspici, tři za nimi a
po čtyřech ať gedú; a w druhých stracencích ať gedú tři na
sspici, čtyři za nimi a po pěti ať gedú w ssiku.

Tři sta konj takto máš ssikowati: 32 konj w
stracencích, a druhé stracence 42, w hausě 226 konj. W
gedniech stracencích tři na sspici, čtyři za nimi, a po pě-
ti ať gedú w ssiku. Każdý haufec ať geden wede, a w
hausě pět na sspici, sfest za nimi, po sedmi (ať gedú w ssiku.)

Čtyři sta konj takto máš ssikowati: 50 konj w
gedniech stracencích, 3 na sspici, 4 za nimi, po čtyřech ať
gedú w ssiku. W druhém hausci sto konj, pět na sspici, sfest
za nimi, po sfesti ať gedú w ssiku za nimi; a w hausě ať
ge 250 konj; 5 na sspici, 6 za nimi, po 7 ať gedú za
nimi a po 8 ať gedú w ssiku za nimi; a každý haufec ať
geden wede.

13

Pět set konj takto máš ssikowati: 80 konj w gedniech stracencich, a w druhých tolikež konj, nasspici 4, apo 5 za nimi, apo 6 ať gedú w ssiku; w haufě 350 konj, 5 na spici, 6 za nimi, po 8 ať gedú w ssiku.

Šest set konj takto máš ssikowati: 100 w gedniech stracencich a w druhých také 100; po 5 na spici, po 6 za nimi, po 7 ať gedú w ssiku; 400 w haufě, 7 na spici, 9 za nimi a po 11 ať gedú w ssiku za nimi.

Sedm set konj takto máš ssikowati: po 125 konj we dwoge stracence, po 5 na spici, po 6 za nimi, po 7 ať gedú w ssiku, 450 konj w haufě, 7 na spici, 9 za nimi, po 11 ať gedú w ssiku za nimi.

Osm set konj takto máš ssikowati: dwoge stracence po 150 konj, 5 na spici, 6 za nimi, po 7 ať w ssicích gedú za nimi; 500 w haufě, 9 na spici, 10 za nimi, po 11 ať w ssicích gedú za nimi.

Dewět set konj takto máš ssikowati: dwoge stracence po 150 konj, po 5 na ssicích, 6 za nimi, po 7 w ssicích ať gedú za nimi. W haufě 600, 9 na spici, 11 za nimi a 14 w ssicích ať gedú za nimi. Haufy ať dwa wedú, každé stracence ať geden wede.

Tisíc konj takto máš ssikowati: 150 w gedniech stracencích a 200 w druhých stracencích a w haufě 650. Gedny stracence 5 na spici, 6 za nimi, po 7 ať w ssicích gedú za nimi. W druhých stracencích, we dwú set konj, 7 na spici a po 9 ať gedú za nimi. 650 w haufě, 10 na spici, 11 za nimi, po 14 ať gedú w ssicích za nimi. Hauf ať wedú dwa, každé stracence ať geden wede.

Tisíc pět set konj takto máš ssikowati: dwoge stracence, každých 250 konj, 7 na spici, po 9 za nimi w ssicích. W haufě tisíc konj, 11 na spici, 13 za nimi, po 15 ať gedú w ssicích za nimi. Hauf ať wedú dwa, a každé stracence ať geden wede.

Dwa tisíce konj takto máš ssikowati: dwoge stracence po 400 konj a každé strany, 7 na spici, po 8 za nimi, po 9 ať gedú za nimi. W haufě 12 set konj,

14

na sspici 14, za nimi po 16 ať gedú w ssiku za nimi.
Haus ať dwa wedú a každé stracence ať wede geden.

Tři tisjce konj takto máš ssikowati: dwoge
stracence po 500 na každú strany, po 9 na spici, po 10
za nimi, po 12 ať gedú w ssicjch. W hausě 2000 konj,
18 na spici, 20 za nimi, po 22 ať gedú w ssicjch.

Čtyry tisjce konj takto máš ssikowati: po
700 we dwogjch stracencjch s každé strany haufu, po 9
na sspicjch, po 10 za nimi, po 12 w ssicjch ať gedú za ni-
mi; w hausě 2600, 20 na sspicjch, 23 za nimi, po 25
ať gedú w ssicjch za nimi.

Pět tisíc konj takto máš ssikowati: po tisici
we dwoge stracence podlé haufuow s každé strany; po
9 na sspicjch, po 11 za nimi a po 15 ať gedú w ssicjch
za nimi. W hausě 3000 konj, po 25 na spici, 27 za ni-
mi, 28 ať gedú w ssicjch za nimi.

Šest tisíc konj takto máš ssikowati: po 12
stech w stracencjch s každé strany, 12 na spici, 14 za
nimi, po 16 ať gedú w ssicjch. W hausě 3600 konj,
28ma na spici, 31 za nimi, 33 ať gedú w ssicjch; tři ať
wedú hauf, a ty každé stracence ať dwa wedú.

Sedm tisíc konj takto máš ssikowati: po 1500
w stracencjch s každé strany haufu, po 11 na sspicjch, po
15 za nimi, po 18 w ssicjch ať gedú, 3000 w hausě, 35
na sspici, 37 za nimi, 39 ať gedú w ssicjch; tři ať we-
dú hauf, a ty dwoge stracence každý ať dwa wedeta.

Osm tisíc konj takto máš ssikowati: po 1500
we dwoge stracence s každé strany, 35 na spici, 37 za
nimi, po 40 w ssicjch. Pět tisíc w hausě, 38 na spici,
41 za nimi, po 44 ať gedú w ssicjch. Ten ať tři we-
dú, a každý hauf w stracencjch ať dwa wedeta.

W těch wssech haufjch učinj summa 40,000 konj.

Ty dwa haufy poslední nebo i tři aby opeřil pěsši-
mi oděnými a pawéznjky i těmi sudličnjky a cepnjky, a
mezi ně s ručnicemi. A ti haufowě tři ať stogj pohoto-
wě u wozjch na placu, a z wozuo gich newypússtěti, lečby

15

toho potřeba kázala. Geden z těch aby byl napřed wozuow wuokřidlj, a geden z zadu wuokřidlj, a ten a naywětſſi v wozjch w prostředku na placu. A oſtatek pěſſijch w kragnjch wozjch s obú ſtran wogska, a na každém kragnjm woze ať gsú dwě hakownice; a napřed před okřidljim ať gest nayméň 10 haufnic a 10 harcownic, a nazad wogska rovně též; a na bociech wogska wně po několiko haufnicjch, aby ge zvláſſtě wozili kdeby potřebj bylo, a zvláſſtě proti Turkóm. A tak má napraweno wogſko býti.

Králi milh! Tato ſſikowání gsú proti Turkóm; proto weliké ſtracence magj býti, aby trognásob haufowé mohli gjti. Pak ti welicj haufowé w ſtracencjch mohú ſobě giné ſtracence opět zdělati; a takby mohli haufowé zpraweni býti pateronásob proti těm filným Turkóm. A což byste Nácuow měli a Wachuow té zběři, gežto by se k ſſikowání nehodili, ty pufkte wſſecky na harc, a gednomu ge poručte rozumnému, aby gimi potiskal nepřátel a zase aby gimi postupowati uměl; a to aby gim náwěſſtj dal po trubačjch kdyby měli honiti, a po bubnjch také abysſte gim dali znáti aby dále nehonili. A to gim rozkázati, aby toho pilně poslúchali, kdyby zatrúbili aby chutně tiskli, a kdyžby bubnowali aby chutně stáli a dále nehonili, a s wozy wždy za nimi potiskali i s gínymi haufy. A bohdá ge polomjte, byt gich bylo naywiec. Paklibyſte se gměli bjti bez wozuow, tak na ně trhněte s milým buohem, ſſikugjce tak gakož tuto psáno stoji. A k bitwě miewagte hesło: „pán buoh s námi a Swatý Michal“; uzřjte buohdá, žeť před wámi nic neostogj.

Do walnjho haufu dayte korúhew Uherskú, kdež osm tisje konj; před walným haufem do toho haufu, kdež sedm tisjc konj, dayte Českú korúhew; do toho haufu, kdež ſſest tisjc, dayte Morawskú korúhew; do toho kde pět tisjc, Slezskú korúhew; do toho haufu kde čtyři tisjce, dayte hončj korúhew; do toho kde tři tisjce, dayte Bo-

16

zenského krále korúhew; do toho haufu kde dwa tisſce, dayte některého knjžetſtwie korúhew; do toho haufu kdež 15 ſet konj, dayte některého pána korúhew, který má počátek bitwy mieti činiti; do toho haufu, který má tisjej konj w honcjch, dayte některého haytmana korúhew, ať gest hned za harcownjky; poručeni komu budú, dayte gemu něgakú korúhew, ať se harcownjci znagj.

V walnjm haufě, w kterém král GMt bude, ráži li býti w tom ſſiku před korúhwemi, dayte geden ſſik s nahými mečmi a palcáty, a za nimi w ten ſſik, kdež korúhew bude. Pakli ráči swuog haufec gmjti, padesát konj neb sto, aby ho hledali při haufu, to také muož býti. A tak w giných dwúch húſjch před králowským hausem magj býti dwa ſſiky s nahými mečmi a palcáty při korúhwi, a pěſſi s obúch ſtran, gakož psáno ſtogi. A střelci kteřiž před pacholaty pogedau, kdyžby k potkání bylo, magj býti w ſtracencjch z bokuow s obúch ſtran wedlé ſſpice; a magj wystřeliti na nepřátely než se hauf potká; a naylépe w koně, aby gim koni gsúc raněni ſſik gich zruſſili; a ti střelci magj wedlé ſſpice; a tak u wſſech haufuow aby gim rozkážano bylo. A gestližeby nassj přednj haufowé potiſkáni aneb rozraženi byli, gehož buože neday, má gim powědieno býti, aby dále neběželi než k walniemu haufu, a tu konečně aby se postawili, a wedlé walnjho haufu aby tak učinili, gako na dobré lidi ſluſſi; a to má powědieno býti každému haufu; a u každého walnjho haufu má býti nazad w ſtracencjch dwa ſſiky kopinnjkuow a tři ſſiky střelcuow dobrých. Tak budú buohdá haufowé opatřeni dobře.

Králi milh! Tež WMti posielám spis k ſſikowánj. Day buoh aby WMti i wſſi České koruně ke cti bylo. Gestliže mnoho lidj budete mjti, tak máte zprawiti; pakli bude tisjej, dwa, tři, nebo konj sto, dwě stě, tu wſſecko nagdete, od sta až do tisjce, od tisjce až do 40 tisjej.

17

Králi milý! Gestliže kde budete proti sobě lidí mji a wogska proti sobě lehnú, takto ge buohdá skladáte: hledte wždy zisstného mjska, položiti se při wrchu nebo při stráni newysoké, aby se mohl při tom wrchu položiti, aby kragné wozy nahoře na wrchu byli a wogsko při stráni doluow. Gestližeby proti wám táhli, požiwete gich dobře z děl; wy budete moci k nim bji, ale oni k wám nic; a w rowné dolině rowně též. Pakliby byli wám silnji, achtěli okolo k wám, tehdy muožte hned odtáhnúti okolo toho wrchu a též se opět položiti gako prwé okolo wrchu a kragné wozy na wrch; a wy k nim budete opět moci bji, ale oni k wám nic. Tak wždy, kolikrát by wám potřebj bylo.

Králi milý! To druhý kus: gestližebysfte widěli, žeť gsau silně na picowanj z wogska wytáhli, trhněte swým wogskem mezi ně w prostřed; gedni druhých nebudú moci retowati, některé wždy ztepete, nebo ty z wogska, gežto budú chtji picownjky retowati, aneb gežtoby picownjci chtěli zase do wogska přibyti.

Králi milý! DPět zisstný kus tuto třetj: kdež pro-
ti wám wytáhnú na pole w několika haufsj, chtjc wás
shledáwati aneb harcowati, nebo proti wám na stráži
státi, ssikugte se za wrchem anebo u wogsstě což naytag-
něgi budete moci s swými haufy. Budeli gich tisjc, po-
sslete k nim konj sto nebo dwě; oni nepoběhnú před wa-
ssimi, neb se gich nebudú báti. A když giž bljzko budú,
ať wassi stogj a zastawj se s tjm haufkem gakoby chtěli
s nimi rokowati. Poženúliť wasse, přiwedút ge wassi na
wás; pakliť wassi bljzko stanú a nepoženú gich, hned ry-
chle pusťte hauf po haufu swým na pomoc. Tak když
nepřáteli uzři, a wy rychle táhněte s swými haufy tomu
swému haufci na pomoc, nepřátelé budú chtji utjkati před
wámi, i obrátj se chtjc domuow táhnúti. A ten haufek
wás wskočj gim hned we hřbet, budú ge bji, zbádati,
a wy zatjm s swými přibudete, a tak ge buohdá zčesáte
a porazjte.

2

18

A také každému haufu menffjmu račte dáti gednoho,
ať wede hauf, a každému walnjmu dayte dwa, a to ať
gsau srdce dobrého, aby wedli a před haufem se potkali
mužsky. Al nehodililiby se votmistři k tomu, ale giné day-
te, wyberúce z haufuow giných. Také což se tkne mo-
zuow zprawowati, má mjti počet wozuow, a kdož klade
ten ge má zprawiti, ale haytman má rozkazowati, kde
ge má položiti proti nepřátelóm w zisftných mjstech, aby
wždy něgaký fortel měli; když wogsko proti wogsku le-
ži, aby hleděl wrchu a stránj, aby mohli k swým nepřá-
telóm z děl bjti a oni k tobě nic. A gsúli po rowné do-
lině gaké, také dobře, aby wſeho wogska nemohli widě-
ti ani k němu mohli bjti. Ten hled toho wždy, aby měl
geden kragnj řád nad tú dolinú, buď rowně neb při wr-
chu; i nebuduť ť se moci přiložiti k tobě bez ſſkody; neb wy
k nim budete moci bjti a oni k wám nic. Pakliby ſilnj
byli wám a chtěli se položiti proti wám z duolu, požiwe-
te gich z děl, a muožete se hned za wrch položiti, že opět
nebudú moci k wám bjti a wy k nim budete moci. Než
wždy hledte toho, aby na wrchu byl geden řád wozuow, a
to kolikrátby toho potřebj bylo, a ginj za wrchem. A pěſſi
ať gsú w kragných wozích wſudy wuokol, a ginj pěſſi u
bran, a ginj haufowé na placu gjzdnj i pěſſi při králi,
a odtud posilowati kdeby bylo potřebj. A prostě když
bude deset kop wozuow a u každého wozu ſſeſtnácte lidj, to
také bude 9600 lidu; a když bude dwakrát wjce wozuow,
tedy bude 19200 lidu.

Každému řádu dayte rozumného, ať wedú trefně,
aby newedli úzce ani ſſiroce; a dwa opět každému řádu,
aby dorazili a rozkazowali trefně wozy w hromadu str-
howati; a zawierku ať dwa wedú, každý geden řád. A
napřed wykřidlj aby geden wedl s prawé strany, a druhý s
lewé, aby se ohledali geden na druhého, aby nesužowali
ani ſſjěli, než cožby bylo w tref, aby zároweň wogſko
táhlo. A wrauhwice ať gsú při každém přednjm woze,
aby rowně zagedno ſſli wozowé. A kdyžby rowno neby-
lo, a museliby wozy gjti přes vokle, přes potoky, přes

19

lesy, z každého řádu ať dadj lidi s motykami a výče s sekrami, aby hned udělali cesty, aby se wozy nemesskali, buď po pěti nebo deseti, kdežby bylo horši táhnúti, tu wjce. A geden ať těm každý den hotowu býti káže, a pomněti nebo napsati, kdo ten den dadj, aby wždy druhý den giným rozkázal; a tak aby se gednomu prawda dála gako druhému. A na taženj wogška aby rozdělili wsecky gjzdné i pěsji na tré, kteří negsú w kragných wozjch, gedni geden den ať gsau napřed, a druži druhý den a třetj třetj den. A tak ať gest wždycky; lečby nepřátelé tu hned byli, tehdy ať táhnú gak se k bitwě sšikugj, gakož napřed psáno stogj. A kdyžby bylo ku potřebě, měg děla wně wedlé kragnjch wozuow s obú stran wogška po několiko haufnicech, a k nim koně zwláſſtnj, aby mohli těmi děly ſem i tam potrhowati, kdežby toho potřebij bylo, i pozuoſtawiti. A na kragných wozjch ať gsú na každém dwě hakownice, aby nemohli bljzko přiharcowati.

Haufy gjzdné ať táhnú na placu, gakož se sšikowalo; a zbytnj někteři haufowé wnitř wedlé kragných wozuow, aby ge mohl bokem wen wypúſſti ku potřebě a zase do řáduow.

Kdyžby bez wozuow k bitwě táhl, mášli pěſſjch doſti, opeř ten hauf gimi, kteří před walnjm haufem, a walnj hauf též, a giných nic, než ať táhnú wedlé zřiženj před ſe.

Když wogſko weliké tábne, pust dwě ſtě konj napřed; a ti ať koněberky z sebe wſſli a ſtráže drži a hlédagi. Item pust za nimi puoltřetjho sta konj w honcjch. It. pust za nimi pět ſet w posilcjch. It. za těmi tisjc. It. za těmi dwa tisſce; a tak dále giné haufy zpraw geden po druhém, gakož prwé psáno stogj.

Budeli wogſko wětſſi, wjce day we wſſecky ty haufy; a budeli menſſi, tehdy méně. A zawrúliť se Šwaycaři nebo Němci kteřikolwěk pěſſky w swé sſiky, nechť tak stogj, takěť žádného neztepú, stogjc w gednom mjiſtě. A wy třete gedno wždy před ſe na gjzdné, když gſte giž nad

2*

20

nimi silnj, a uzřjte že ge od pěſſich odtržete a buohdá zte-
pete i polámete; a potom s pěſſimi naložite gakž fami
chcete, ſwezúce děla na ně. A gestližet wás dočekagj w
zaſkopách, nestřelte na ně; uhlédagjc sobě zisſtné mjſto,
polovžte se podlé nich newelmi bljzko, ať wám z děl ne-
usſkodj. A když na picowanj potáhnú, aneb když se z to-
ho mjſta hýbati budú, budte gich pilni, a budete na nich
na hýbanj; a ſhledáte buohdá že bude dobře, a wyhrá-
te a ge polomjte. Amen, tak buohdá ſe ſtane.

A když giž k bitwě puogdete, poklekněte a proſte
milého pána boha, ať wám ráčj pomoci ſwjtěziti. A tak
ſe buohdá ſtane.

Co se pak tkne pěſſich ſſikowanj bez wozuow:

Když máš ſto pěſſich zprawiti, day ſſest s pawézka-
mi napřed w ſtracencjch s ručnicemi, kdyžby ručnic ne-
měli, ale s kuffemi. Day po nich tři pawéznjky napřed
a tři sudličnjky za nimi; pak sedm pawéznjkuow za ni-
mi podál gako přes gizbu. Opět za nimi sudličnjky;
a za nimi dřjm praporečné má býti pochýleno přes pa-
wéznjky, aby na ně gjzdnj nemohli dogjti bez ſſkody.
Jt. týmž obyčegem tři sta nebo čtyři sta. Jt. pět ſet
týmž během: wezmi 20 pěſſich w ſtracence s ručnicemi,
nemagji ručnic, ale s kuffemi; deset pawéznjkuow před
walnjm hausem, a za nimi deset sudličnjuow; a za tě-
mi podále přes gizbu 15 pawéznjkuow, a za nimi opět
tolikéž sudličnjuow, anebo s oſſijpy, a dřewj praporečné
holé bez praporcuow ať též přes pawéznjky pochýleno gest
a tuze w zemi drži, pro gjzdné kdyby na pěſſi třeli, aby
gim tjm dřjm jm odepřeli. Než ať se nepothkagj gdúce
s gjzdnými, než ať se zatnú, aby se oni ustrčili a mohli
pewně ſtáti. A kdyžby giž nemohli rozraziti, teprw
předse naně ſſikem, ažby pak gjzdnj prchli. A oſtatek pa-
wéznjkuow ať se zaſtrú s boku gakž mohú. A kdyžby
gjzdnj nemohli naně doraziti a prchli, teprw za nimi aby
hnuli. A ti ſtřelci, kteřij budú za pawéznjky, aby gim

21

stříleli koně před potkánjím i po potkání. A tak wjceli bude pěssjch, wjce dáway w stracence, tiem během gakož napřed psáno stogi. A když máš pěssjch při gjzdných, tehdy ge ssikug s každé strany gjzdného haufu týmž během; pakli cheeš, muožeš ge prostřed gjzdných gmjti, aby gim s každé strany gjzdný hauf byl a oni v prostředku. A před nimi dwa ssiky střelcuow na konjch, ty kteřijž magi býti w stracencjch u gjzdných, aby gimi pěssj zakryl. A když bude ku potkání, aby ti gjzdnj před pěssjmi před se tisěkli a na nepřátely wystřelili; a pěssj tak budú odkrytji; a tak ať se zatnú gjzdnj i pěssj kdyžby bylo ku potkání, ať pěssj prwé wystúpj před gjzdné, a na nepřátely ať trú a střelegj; a ti gjzdnj s obú stran ať také táhnú před se na nepřátely; neb gim pěssj ssiky zru$sj, a gjzdnj na ně tu dwjti doskočte s obú stran. A tak když pak nebudete gmjti naně haytmanuow rozumných, ssikugte fami, aneb rozkažte lekomus rozumnému, když budete gmjti toto sepsánj, nahlédnúce w toto písmo, každý to bude uměti. A tak gest konec toho sšikowání, a buohdá wám k dobrému puogde. A když bude tak ssikowáno gakož tuto stogi, shledáte to bohdá, žeť proti wám nic neostogi.

Když WMt potáhnete s wogskem welikým, gako na mocného pána slússj, měgte wogsko malé gedno, a w tom wogsstě měgte děla swá weliká, pusšek čtyři anebo pět, frubnic, haufnic, tarasnic což potřebdj k těm wěcem, a nayméně sto wozuow, a tak bude k těm dělóm, a družbých sto wozów k giné potřebě, ať wezú totiž prachy, hakownice, ssjpy ohniwé, kule ohniwé, řebříky, sekyry, motyky, rýče, aby mohli koffe nasypowati a přjkopy dělati a cesty k těm dělóm a tomu wogsku. A přidayte gim čtyři anebo sſest řáduow wozuow, a (u) těch wozuow ať gest pět nebo sſest tisjc pěssjch. A tomu malému wogsku dayte haytmana k těm wěcem rozumného, ať zřízeně táhnú; a k dělóm druhého, aby kladl kdežby toho potřebj bylo, a zase bral a klidil, kdyžby čas byl. A to wogsko malé ať napřed táhne, ať hledj toho haytmané, ať

22

se přiblíží wratami k městu skrze předměstí. A tu hned ať kladau děla a položí w těch miestech, kdežby mohli ke zdem bji, ať hned tepú, ať se prássí prwé gestě než wog-ško weliké za nimi se položí, ať se strogi k ssturmu, ať haufowé pohotowě stogi, kdyžby se giž zed bořila, aby hned nemohli zase w městě tarasowati, přistúpiti hned s bohem k ssturmu, a tak dobudete buohdá bezewssi obra-ny. Než kdyžbysste z děl bili a nessli hned, oniby w noci hned se zatarasowali zase, a zdělaliby snad lépe než gest prwnj zed byla. A wždy některých haufuow nech-te u wogstě při wozích, a některých ať stogi nad sstur-mem; gestližeby nepřátelé gezdecky anebo pěsky s města doluow ſtekli na ty kteříž přistúpí k ssturmu, anebo na ty kterých u wozuow necháte, aby ti haufowé wassí těm ode-přeli, a tito ginj ať před se sſturmugj. A když tak buoh-dá sſturm zprawjte, uzřjte bohdá že wſſeho dobudete, a že proti wám nic neostogj. A tak se buohdá ſtane, Amen.

## Giné sſikowání wozuow.

Gestližeby WMTi bylo potřebj k bogi s nepřátely wassimi, takto se rač kážati připrawiti a bog postawi-ti, aby k tisji cwozuow dwadceti tisjc branných lidj bylo.

Což bude wozuow w prostřednjch řadech počtem, aby puoldruhéhokrát w kragných řadech tolikéž bylo na prawé i na lewé ruce, aby se zawřjti mohl předek i zadek.

Dsm korúhwj znamenitých neb zřetedlných k tomu má býti; a naylépe gest bjlých a černých. Gedna ko-rúhew aby byla na přednjm woze na prawé ruce, a dru-há korúhew též má býti na přednjm woze na lewé ruce. A to proto, ktož powede kterú ruku prawú nebo lewú, aby geden na druhého korúhew hleděl, aby wozuow ne-sužowali, aby lidé pro těsnost wozuow wen nebyli wy-tisſtěni. St. pro zawřenj wozuow, aby geden na dru-hého hleděl, aby rowně wozy zawřeli.

Druhé dwě korúhwe máte býti, kdež plac koňóm bude zuostawen prostřed wozuow, na kragnjch wozích na

23

každém řádu gedna; a to proto, kdyžby giž nepřátelé
prchli, aby lidé mohli uhoditi k swým wozóm, a to li-
dem má býti oznámeno před bogem.

Dpět giné dwě korúhwi magj býti na naykragněg-
ffjm řádu, gedna na prawé ruce a druhá na naykrag-
něgffjm řádu na lewé ruce, a to na nayzadněgffjm wozu. A
to proto, aby widěl které wozy nazad k zawřenj zasta-
wjš, aby widěl kterým řadem má přitrhnúti, aby pra-
wě zadek zawřel.

Ostatný dwě korúhwi magj býti na kragných wo-
zích, kteříž nazad ostaweni k zawřenj budú, aby chutně
uměl uhoditi k těm wozuom kterými zawřjti má.

3 těch tisárce wozuow má býti wybráno na prawú
i na lewú ruku naylepffj wozowé s fasunky, a ffperlo-
chowé wffichni magj býti sebráni s ních k bogi; a w kaž-
dém woze gedné čtyři woznjci magj býti a wje nic. A
wozatagi na ty koně magj wsazeni býti nestraffliwj, s
lebkami a s pawézami; a také má býti k každému wozu
giný ffikowán, proto gestližeby který zabit byl, aby
miesto něho giný na ty koně wsedl. A u deseti wozuow
u kragných řaduow má býti geden desátnjk aby dorážeti
kážal.

Což bude na prawé i na lewé ruce, má býti na krag-
ných řadech taras s berlú a s děrú; a pod každým wozem
má wiseti prkno, aby lidj nemohli raniti a konj též.

Což bude u wogſſtě pittal a ffjpuow, k každému
wozu magj dwě pittkadle býti ſſikowány, dwě libře pra-
chu, kopu kulek a dwě kopě ffjpuow a dwoge cepy železné
a dwa háky železná.

Do wozuow má býti z čehož koně krmj, žlab na
dél přiwázán býti, a kamenj do toho naklásti, gestližeby
k wozóm přilnuli, aby přes wozy bili.

K těm wozóm napřed hausnic deset; pakli wje, a lé-
pe. Jt. nazad u wozuow hausnice čtyři, pakli wje, a lép.

Na každém boce w kragných řadech wozích na pra-
wé i na lewé ruce po čtyřech hausnicích; a to prawě dosti.

24

Před každým řadem wozuow, cožkoli gich bude, aby
bylo dwadceti pěsfjch s motykami, s lopatami a s seky-
rami, aby cesty oprawowali.

Pak takto magj lidé do těch wozuow ssikowáni bý-
ti: což bude gjzdných, aby s konj sſedali, ostrohy wy-
pjnali, sſkorně zúwali, lehce se w swé oděnj ubrali; a ko-
ni gegich magj na plac u prostřed wozuow uwedeni býti,
k oněm dwěma korúhwem; a ty magj pacholata a lidé
nebrannj držeti.

Lidé pak do wozuow takto rozděleni býti magj:
což gich napřed sſikugeš, aby polowice také tolikéž w za-
dek sſikowal. A to proto, gestližeby se haufowé gezdecky
obořili, a chtěli w zadek wſkočiti.

Pak na prawé ruce i na lewé w kragnjch řadech
magj býti haufci zděláni, gako po ſtu branných, uwedeni
za ty řady, aby bránili wozuow gako zdj.

Pak máta dwa haufce zuostawena a rozdělena býti,
a hauf má každý gmji swého haytmana, a geden prapo-
rec anebo gednu korúhew a wjce nic. A ti haufowé magj
býti uwedeni na ten plac, kdež koně ſtogi; gestližeby bylo
těžko předku, aby geden hauf posilil; pakliby w zadek wſko-
čili, aby druhý hauf zadku posilil.

Kdyžby k bogi táhl, tohoto fortele aby hleděl, by se
pak neměl den, dwa nebo tři nebji, wjtr aby na ně ſſel;
a to proto, že hluč, gek, prach z puffek, wſſecko na ně
puogde, a tak že ſtrach na ně přigde. A hledieli wždy
fortele, aby gedné ruce měl rokle nebo bahna nebo přjko-
py, kteréžby se ruce zdařiln. Pakliby se událo, žeby s ni-
mi boge neměl, ale polož se od nich čtwrt mjle anebo puolz
tak rozkáže swým lidem tagně a sſikuge ge, rozkážiž ať
každý u swého wozu oheň což naywětſſi muože udělá; tich-
niž k nim sſiky, a ſtráž swú ſilně napřed gezdecky wypraw,
aťby nemohli sežřjti by na ně s wozy táhl. A tak gestližeby
se přihodilo, byť gměli dwadceti na geden, nebudúť wěděti
coť magj činiti.

25

Některá psanj p. Wáclawa Wlčka
z Čenowa od r. 1478.

(3 originálů v archivu Buděgowském.)

1.

Urozenému panoffi, Wáclawowi Lhotskému z
Zásmuk, haytmanu na Buděgowicjch, přieteli
běhu přjměřného milému.

Glužbu swú wzkazugi, urozený přieteli, běhu přjměřného! A gakož mi píssěš o to přjměř, kteréž gest učiněno mezi králi Gó Mtmi, že to držeti chceš, než k tomu přiměňugeš Buděgowské měsťany, abych i s nimi přjměř držel, a že opusťěni nebudú. Wssak to wiem dobře, že opusťěni nebudú; i chci gá i s nimi přjměř držeti, nebo wiem, že gsú pod twým haytmanstwiem. A nediw se tomu, žeť píssi „přieteli běhu přjměřného:

Než muož ten čas přigjti, že
sobě budem psáti gináč. Také mi píssěš nowiny o Plzeňských, co se té porážky dotýče, diwě se tomu, žeť sem nedal toho wěděti, wěděw to prwć. Newěděl sem, by to rád wěděl, než bál sem se, že tě tiem zamútjm. Že owe-ličé summě mi píssěš wěznuow: nechť ge toho mýň, muožli to býti! nebť gá mám sſpehy ginſſi. A gestližet sú tři pány geli, pana Buriana a pana Libſtainſkého a pana Gence, wěz chutně, žeťby mohli dáti několik tisíc zlatých! Než wálkač gest, wálkú wálj se sem i tam; muſj to býti, žeť gedni druhé porážegj. Ex Helfenburg, sabbato in die Ambrosii, anno Cc. LXXVIII.

27

na mě, a prawic, žebych gim w přjměři prwé pobral, a
nynie opět w tomto přjměři sskodu učinil pálenjm. Pa-
ne milý! guž WMt wie o prwniem pobrání, proč sem
gim to udělal, neb sú mi mé sprawedliwé mayto proge-
li, a že sem tu bohdá nic proti přjměři neučinil. Pak o
nyněgssjm přjměři, když WMt i mně král pán náš ney-
milostiwěgssj rácil psáti, že gest učiněno až do S. Jaku-
ba, dal sem gim to znáti listem swým, panu Pessjkowi,
kterýž tu na haytmanském miestě byl, a stazuge se na
něm, chtieli to přjměři semnú držeti, či nic. A on zase
odepsal, že o něm nic newj, a že semnú přjměři žádného
držeti nemienj, lečby gim král Uheršký GMt rozkázal.
J psal sem druhý list, žádage ho gako přietele, aby mi
wždy to dal znáti listem swým, chtieli to přjměři držeti
semnú až do S. Jakuba, to kteréž gest uloženo mezi krá-
li GkMtmi, a že mi nehodné gest seděti w tom abssa-
chu, bych měl na ně péči gmieti, a oni na mě nic. A
on mi opět druhý list psal, že tomu nemuož nic učiniti,
dnes týden, w pátek minulý po poledni. A gá rozumě-
ge tomu, že semnú přjměři držeti nemienj, i poslal sem
w gizdu na gich sskodu; a hned w týž pátek w samý we-
ter teprw mi list poslal, že giž semnú přjměři chtie dr-
žeti: a mogi giž byli w gizdě, a w tom se gim sskoda
stala. Než by mi byli prwé dali wěděti, než mogi wy-
geli w gizdu, bylaby se gim žádná sskoda nestala. Pak
opět pane milý, oswědčují se na mě; a gá gich oswěd-
čowanie rozuměge, nerádbych paliče na se dočekal. Pi-
ssj ř gim, že gá chci přjměři držeti až do toho času ulože-
ného, gestliže oni chtie semnú držeti. Než gestližeť mi ne-
dadj wěděti listem swým toho, račtež wěděti, žeť nemie-
njm paliče na se dočekati, ani w tom abssachu gim se-
děti, bych měl na ně péči mieti, a oni na mě nic. Pro-
tož pane milý! račtež se w té wěci gmieti wedlé rozumu
swého, a račte ty wěci mezi námi stawiti w čas, gakož-
to haytman tohoto krage. Neb nedadjliť mi wěděti, že
chtie semnú držeti, trhnuť gim opět: neb tomu rozu-

32

Tetřewa.

Strachem se ti, Hačku! oko zakalilo.
Widjšli pak? gest to stádo polských wolů!

Fábeš.

Woli gsau to!

Haček.

Negsfauli to slonowé! Hle! djweyte se!
Na hřbety se podjweyte! ať se skuljm,
Kazdémuli wež na zádech nesedj!

Tetřewa.

Skul se, Hačku! skul se, skul se! Máte
Gedenkaždý rohy, slon gest gakžiw bezrohý!

Dobył.

Woli gsau to, nesau stany na hřbetě!
Zastawuj! w hromadu ge fražegj.

Fábeš.

Tam sy tedy tábor rozebigj!

Haček.

Tedy běda Holomúci! Dblehnau nás,
Na hlawy nám domy, chrámy, weže,
Hradby zbořegj!

Tetřewa.

Co to widjm? tam gich pět zas na kopytech
Rychlých mete k nám! Hle! muži! hlehle!
Nese geden lidskau hlawu na kopj!

Křijž a křijžem čelo rozstřjhnuté,
Z wlasů, z fausů černá chlipj krew!

Haček.

Gest to hlawa nábožneho Gindřich,
Lehnického wěwody!

Tetřewa.

Ai! což tebe bázeň ostrowtipna dělá!

Haček.

Křekl tě to harfenjk, ten rytjř Wogzwuk.
Státk on při tom, když tu hlawu wěhlasnau,
Tento malý swět, mu ode týla odráželi!

35

Celá, w wule gesſtě mluwj we člowěku.
Pět osudů rozepráſſj wule
Mužowa! — Hu! Ode gitra stál ſem na
Hradbě, ſſuměl mimo kol a kolem
Sſipů ligawec, za třidcet Tat’rli
Do pekla ſem frazil, a kde geden kleſt,
Patnáct ſe gich wyrogilo. — Chránila mne
Nuka Božj, beze rány gſem a
Bez úrazu; ale tělo ſily prážně,
Beze ducha w prſau měch!
Běroň ſký.
Můg lid padl do poslednjho !
Rázym.
Postaufil ſem mjoło opatowi,
Genžto lwowa ducha pode rauchem
Nosj labutjm. Welebný to, muž
To rekowný! Maudroſt, chrabroſt má on
Welemistra templjřſkého, geho
Mnichowé ſe gako wlci bránj,
Ale můg lid, obáwám ſe, aby
Nezpitoměl! Neslyſſjli mé ho
Hlasu hrom, a newidjli můg meč blýſkati,
Na rozpacjch w každém kroku, w každé
Raně býwagj! ach! — Bůh to zatrať!
Uzko gesſt mi w tomto ſklepě — rány cjtjm
Nepřátelské, tisje sſipů widjm
Ljtati — pryč posrve na hradby!
Běroň ſký.
Nechos, nechos Názyme! geleni
Gsme ſkrz sſestnáct hodin uſſtwanj a umdlenj.
Tatarů gesſt gako hmyzu! Každá
Kdyby ſkřela nasse pět gich, sſest gich
Poklátila, mezery ty uwyplnj,
A kdyby ſe potýkalo noc, a den,
A zase noc! Gará gsau tam nynj
Prſa, čerſtwa gsau tam ramena, dey ſe

3*

37

## Scéna sedmá.

Běroňský, předesshý.

Běroňský
(se wráti s koslijkem wjna.)
Wjna w sklepě, žeby gsi njm na tki
Mjele kol a kolem Hradisšt mohl
Zawlniti, a tak wytopiti
Wog Tataršký s koňstwem, s welblaudy!—
Posilni se, Nažyme!

Nážym
(wypige.)
Dostalli pak lid, genž s námi odeštaupil,
Pokrmu a nápoge?

Běroňský...
Stály kosše naplněny, plné konve,
Gako kádě, na kláſſternjim dvoře
Čekaly.—

Nážym.
Poslední to gesti gegich swačina.
Smrt se do kossů gim djwá, djwá se gim
Do koslijků.— Bůh to zatrať! ſſkoda
Mužů těchto kmenowitých! (wyskočí) Kdyby
Dáno bylo nám i gim, wogem řáti
Hustořadým, a tu luzu asiatskou
Do srdce až, do ledwin až poraniti,
Wywežiti z hnátů gegich na památku
Horu k nebesům, i zpjiwage si w čele
Gegich padnu, přikrygi ge wſſecky,
Wſſecky swatau korauhwj! — Než tak tu
Kanci stochlawému ſſtětin hrst gen
Z hřbetu wytrháme, a gak kawky
Popadáme!

Běroňský.
Slyš pak! odkud tento bljzký hřmot?
(Slyſſeti kroky a hlahol lidský.)

41

Běroňský.

Běda, muži přewelebný! že ste
Nedbaw rady nássí, tady zůstal

Až w tu hrůziplnau hodinu. — Moh' ste —
Dpat.

Mohl sem umějt na pošteli? — kdybych

Opět — dwakrát, třikrát! — na swět přiffel,
Gestě tak chci wždycky umějti.

Běroňský.

A gak hodláte umějti?

Dpat.

Gako opat!

Běroňský.

A my, Názyme?

Názym.

Umřem gako rytjčové! — Umějt! umějt! —

Bůh to zatrať! Smrti ruku podám

Přijwětiwě, gako gestře, wracege

Se wečerem se z lowu. Ale umějt, a tjm

Tělem sáhodlauhým žádné díry

Nezacpati, a widěti, gak se

Na wlast, na domácnoft přijal hrne

Wssemi stranami, to smrtná gesti,

Smrtiplná smrt! — Ha! že sem nestál

Zdesetěný, tam, kde gestě úzký

Pramen byla tato powodeň, a neb

Tam, kde rýhau byla, struhau, dwě, tři

Pjědě st rokau! — teď gest giž weta! teď gest

Pozdě, moře gest to, wálegje se

S Krkonossů hrůziplným auwalem! —

Tak tu giskra u cesty se pýří,

Chlapec mohlby gi zasslápnauti,

Žádný si gj newssjimne. Až pak dechem se

Gegim krátkodussným snopy, střechy,

Weže, města w plamen zegmau nebesáhlý,

Tu se s konwj, s kossem, s háky, w geku,

42

W křiku wyhrnugi tisjcowé,
A co djtě nohau chmjrolehkau
Snadně mohlo udusiti, neudusí
Tisjcowé, neudusí národowé!

Běroňský.

Řekni, že to lité zwjře —

Rážym.

Uh! — hu! lité zwjře! — gaké zwjře stogi
Proti nám? Z lesa, z paušky zablaudilé?
Sám s njm w poli zápasím! ač wiku se
Z chrtánu giskří, tygr ač hryz ostrozubý
Wyssklebí, a přešklébím ho, diwošt geho
Přediwočím, bytby w dášni gedowate
Pekla nosil osſkliwošt! Než ale to gest
Zwjře ſſtwáno osudem! i ſtwořily ge,
Posſtwały ge rozhněwané mocnosti
Zpožjrati role, sady, lid i ſtáda;
Posſaly ge, tak gak uražená Lowěna,
Pro ſtrach řecký wepře kalydonſkeho!

Dpat.

Bůh't gest příšný! gako wepře kalydonſkeho.
Bytě welký gako bůwol; ſſtětiny měl
Gako ſſjpy, a we tlamě hrůziplné
Těsáky, gak wěženosný ſlon. Než wſſ. k
Nebyl neusmrtný! Manila ho
Atalanta, djwka rekowná,
Usmrtil ho Meleažer, kněžic
Etolský. I nagdeł se i Meleažer
Na tatarſké diwé tělo, z něho
Ducha záhubného hrotnau řtěelau
Wybořj! Wſſak — gako ſſelmau onau
Kalydonſkau mnoho padlo reků
Chrabroduchých, tak i tjmto Tatarem
Mnoho mužů klesło, klesne ewropeyſkých,
A my s nimi, božj řlúhowé!

43

Přewor.

(Genž byl poodesſel, rychle přigde.)
Straſſná strhla nad námi ſe zřjcenina!
Klesli k zemi chrámu ſlaupowe,
S nimi klesło, na hlawách gež měli,
Swaté břemeno. Dým w wjru dere ſe
Neprohlědlým schodem klikatým, a
Poslednj nám zpráwu nese o ſidle
Tomto bohumilém !

Dpat.

Nuže, ſtatnj rytjři! — nuž, bratři!
A wy, muži, Morawané! Pracugem
Tu ku poslednj hodině. Ležime tu
Na smrtedlném loži, giž giž umjragice.
Každému ač wolno mluvit, každému buš
Dano, poslednj swau wůli pronesti.
Gakau máme ſmrtj ſkonati?

Běroňský.

Kolikera w tomto ſtawu, w tomto
Sklepě hrozi gesſtě ſmrt ? Co ſe dá tu
Gesſtě wybjerati ?

Přewor.

Do chrámu ſe rychle berme, tam ač
Stropu oſtatkowě ſesugj ſe
Na teyla nám přelomená, a wſſickni
Lehnem w poswěcený tento hrob !

Rážym.

Wám, přewore ! ſluffná gesti, wažná,
Chwalitebná tato ſmrt. Než wſſak
Gá a rytjř Běroňský, lid náš bogi
Zaswěcený, ginau máme cestau
Ze žiwota kráčeti !

Dpat.

Mluw, rytjři Názyme! a gakau ty to
Cestu obmeyſtjš ?

44

## Rážym.

Lesem mečů, sšipů ligaweem! Bůh mne
Zatrať! Tat'rali gen gediného
Ode zboru gesstě gegich odkleším,
Smělegi pak, gasněgi k nebesům
Popoljtne duffe má!

## Přewor.

Mensk odtud w pole wýchodu! Buď tu
W dýmu, neb na hoře we plameně
Smrt z nás mrtwol nadělá.

## Dpat.

Uni w dýmu, ani we plameně,
Wssicknili, gak rytjř Rázym smeyſtjte ?
Mluwte, mogi milj bratři! mluwte,
Statnj bogownjci! Máme umřjt,
Gak welebný přewor radil, a neb
Gak wáš chrabry wůdce, rytjř Rázym
Nawrhuge?

## Mniffi.

Tak, gak rytjř Rázym nawrhuge!

## Bogownjci.

Padněm w bogi! Padněm w bogi!

## Dpat.

Nuže, tauto branau i gá woljm
Wykročiti ze swěta! Powedu wás chodem
Tegným, mně gen pode božim tjmto
Sjdem powědomým. Kljčem tjmto
Stewru wám wýchod w swětlo slunce
Polednjho, wywedu wás na den
Gasný, utěſsený. Než wſſak, wěžte!
Tam, kde ze tmy této wystaupjme,
Neyhustſſi že Tat'rů stogi hlukowé.

## Rázym.

Tjm to aurodněgſſi poslednj žen
Bude nasse, tjmto bude nasse smrt
Wětſſi, bude tjmto wýnosněgſſi!
Wes nás, etihodný opate!

46

O pat.

Smeysslije tak, mogi bratři! i wy,
Chrabři bogownjci?

Mniffi.

Swjtěžjme, a neb umřem wſſickni! wſſickni!
Bogownjci.

Lépe umřjt, nežli w hanbě žiwu býti !

O pat.

Nuže! wezměte pochodně. Koho hřjchem
Duch gest stjžen, ten buď čistý, bezpoſſewrny!
Gebo ljtoſt budiž chrabroſt, důwěra pak
W ſkutek swatý geho ſilné předſewzctj!
Djtky Božj gdeme ſmrti do rukau!
Pro Bohač my, pro wjru a pro wlaſt
Umjráme !

Nažym.

Bůh, a wjra, a má wlaſt! Ha! gedna krúpěg
Nassj krwe tisje Tat'rů zatracuge! —

Wečjr sobě za stůl ſednem we wěčnosti !

Wſſickni.

We wěčnosti! we wěčnosti!!

(odegdau.)