U knjižari Jugoslavenske akademije (knjižari Dioničke tiskare — Gjuro Trpinac) u Zagrebu dobivaju se knjige, koje su svojina Jugoslavenske akademije znanosti i umjetnosti, i to:

I. Zbornici, koje izdaje akademija.

1. Rad Jugoslavenske akademije znanosti i umjetnosti. (Knj. 1.—197.):

Knjige 1.—59. zajedničke su za sva tri razreda; od njih nema više u zalihi knj. 4.—10. i 14; ostale pak stoje: knj. 1.—19. po K 2·50, knj. 20.—59. po K 3. Počevši od knj. 60.: posebne knjige razreda historičko-filologičkoga i filosofičko-juridičkoga svaka knj. po K 3, samo 129. knj K 4, 142. knj. K 3 50; posebne knjige razreda matematičko-prirodoslovnoga: knj. 137., 139., 141., 149. i 163. po K 2, ostale knj. po K 3, samo knj. 120. za K 4, knj. 122. i 185. po K 5, a 123. za K 1·50; u slavu petdesetgodišnjice prieporoda hrv. knjige g. 1885. knj. 80. K 4, Boškovićeva stogodišnjica: knj. 87., 88. i 90. zajedno stoje K 9.

2. Stari pisci hrvatski. (Knj. 1.—21.)

Knj. 1. Pjesme M. Marulića K 4; — knj. 2. Pjesme Šiška Menčetića Vlažovića i Gjora Držića K 4; — knj. 3. i 4. Pjesme Mavra Vetranića Čavčića 3. knj. K 4, 4. knj. K 5; — knj. 5. Pjesme Nikole Dimitrovića i Nikole Nalješkovića K 4; — knj. 6. Pjesme Petra Hektorovića i Hani-bala Lucića K 4; — knj. 7. Djela Marina Držića K 6; — knj. 8. Pjesme Nik. Nalješkovića, A. Čubranovića, M. Pelegrinovića i S. Mišetića Bobaljevića i Jegjupka neznana pjesnika, K 3·40; — knj. 9. Djela Ivana Fr. Gundulića K 10; — knj. 10. Djela Frana Lukarevića Burine K 5; — knj. 11. Pjesme Miha Bunića Bašulinova, Maroja i Oracija Mažibradića i Marina Burešića K 3·60; — knj. 12., 13. i 14. Djela Gjona Gjora Pal-motića: 12. K 6, 13. K 7, 14. K 4; — knj. 15. Djela Antuna Gleđevića K 4; — knj. 16. Djela Petra Zoranića, Antuna Sasina i Savka Gučetića Bendeviševića K 5; — knj. 17. Djela Jurja Barakovića K 6; — knj. 18. Pjesni razlike Dinka Rańine K 5; — knj. 19. Djela Gjona Gjora Palmo-tića. (Dodatak.) K 1; — knj. 20. Crkvena prikazaņa starohrvatska 16. i 17. vijeka K 5; — knj. 21. Djela Dominka Zlatarića K 5.

3. Starine. Knjiga 1.—33. (1869—1911.) Knjiga 1. K 2·50, knj. 7., 10., 21., 22., 23., 24., 25. 26., 29., 30., 31. i 32. po K 4, knj. 33. K 7. ostale po K 3.

4. Monumenta spectantia historiam Slavorum meridionalium. (Knj. 1.—33.):

Knj. 1—5., 9., 12., 17., 21., 22. Listine o odnošajih izmedju južnoga Slavensva i mletačke republike; 1., 2., 3. i 9. po K 6; 4., 21., 22. po K 8; 5. i 12. po K 5; 17. za K 4. — Knj. 6., 8., 11., Commissiones et relationes Venetae Tom. 1. 2. 3.; 6. i 11. knj. po K 4, 8. knj. K 5. — Knj. 7. Documenta historiae chroaticae periodum antiquam illustrantia K 12. — Knj. 10., 13., 27., 28. i 29. Monumenta Ragusina: t. 1.—5.: knj. 0. K 5, knj. 13. K 6, knj. 27. K 5, knj. 28. K 5, knj. 29. K. 7. — knj. 14. Scriptores. Vol. 1. Annales Ragusini Anonymi, item Nicolai de Ragnina K 6. — Knj. 15., 16. i 20. Spomenici hrvatske krajine. Vol. 1.—3.; knj. 15. i 16 po K 6, knj. 0. K 8. — Knj. 18. Acta Bulgariae ecclesiastica. K 6. — Knj. 19. Acta coniurationem Petri a Zrinio et Francisci de Francopan nec non Francisci Nadasdy illustrantia K 5 60. — Knj. 23. Acta Bosnae potissimum ecclesiastica; K 10. — Knj. 24. Index rerum, personarum et locorum in voluminibus 1.—5. Monumentorum spectantium historiam Slavorum meridionalium; K 6. — Knj. 25. Scriptores. Vol. 2. Chronica Ragusina J. Restii et J. Gundulae; K 7. — Knj. 26. Scriptores. Vol. 3. Thomas archidiaconus: Historia Salonitana; K 4. — Knj. 30./. Scriptores. Vol. 4. Kercselich Annuae; K 5. — Knj. 30/2. Scriptores. Vol. 4. Kercselich Annuae; K 5. — Knj. 31. Scriptores. Vol. 5. A. Vrakmecz Kronika; K 2. — Knj. 32. Monumenta Uscocchorum; K 8. — Knj. 33. Acta comitiali I.; K 6.

5. Monumenta historico-juridica Slavorum meridionalium. (Knj. 1.—9.)

Knj. 1. Statuta et leges civitatis Curzulae; K 6. — Knj. 2. Statuta et leges civitatis Spalati; K 6. Knj. 3. Statuta et leges civitatis Buduae, civitatis Scardonae et civitatis et insulae Lesinae; K 9. — Knj. 4. Statuta lingua croatica conscripta. Hrvatski pisani zakoni: vinodolski, poljički, vrbanski i donekle svega krčkoga otoka, kastavski, veprinački i trsatski; K 6. — Knj. 5. Urbaria lingua croatica conscripta. Hrvatski urbari. Svezak 1.; K 8. — Knj. 6. Acta croatica. Tom. 1. (Ab anno 1100.—1499.); K 7. — Knj. 7. Statuta confraternitatum et corporationum Ragusinarum. Bratovštine i obrtne korporacije u republici dubrovačkoj od 13. do konca 18. vijeka. Sveska 1. i 2.; po K 3. — Knj. 8. Libro delli ordinamenti e delle usance della uniuersitade et dello commun della

Sadržaj.

<table><thead><tr><th></th><th>Strana</th></tr></thead><tbody><tr><td>Dr. Lujo Adamović: Građa za floru kraljevine Crne Gore</td><td>1—96</td></tr><tr><td>Dr. Aurel Förenbacher: Nauk o stanici i problem baštinjenja</td><td>97—112</td></tr><tr><td>Dr. Lujo Adamović: Biljnogeografske formacije zagorskih krajeva Dalmacije, Bosne, Hercegovine i Crne Gore. II. dio: Vegetacionske formacije viših brda i planina</td><td>113—179</td></tr><tr><td>Dr. Juraj Majcen: Jedno projektivno izvođenje općene površine 4. reda</td><td>180—193</td></tr><tr><td>Ovijeta Cihlař: Prilog poznavanju anatomijske građe nekih Cyrtandroidea. (Sa 6 tablica)</td><td>194—206</td></tr><tr><td>Dr. August Langhoffer: Prilog fauni čvrčaka Hrvatske</td><td>207—212</td></tr><tr><td>Dr. August Langhoffer: Entomobiologička opažanja hrvatske faune</td><td>213—225</td></tr><tr><td>Dr. Lujo Adamović: Štamparske pogrješke u radnji „Građa za floru kraljevine Crne Gore“</td><td>226.</td></tr></tbody></table>

Građa za floru kraljevine Crne Gore.

Prirmljeno u sjednici razreda matematičko-prirodoslovnoga Jugoslavenske akademije znanosti i umjetnosti dne 13. oktobra 1912.

NAPISAO ČLAN DOPISNIK DR. LUJO ADAMOVIĆ.

Pripomena.

Zahvaljujući predusretljivosti Jugoslavenske akademije, kojom je izvoljela potpomoći moja istraživanja, mogao sam ove (1912.). lanjske i preklanjske godine preduzeti više botaničnih izleta i po Crnoj Gori radi dovršenja svojih dugogodišnjih biljnogeografskih studija u dinarskim zemljama.

Na tim putovanjima sabrah znatan broj biljaka, nu ja ću se ograničiti, da saopćim ovdje samo one crnogorske biljke, koje sam ja otkrio na do sada nepoznatim mjestima ili koje sam sa drugoga kakog važnog razloga držao da je zgodno istaći.

Ja sam obišao Njeguše, cetinjsko polje, grahovsku nahiju, Vir-Pazar, Rijeku, Plavnicu, Sutorman, Bar i Ucinj. Posjetio sam više puta Lovćen. Rumiju i Jastrebicu; naročito je važna ova posljednja planina, jer se na nju, osim Pančića, nije nikakav drugi botanik peo.

Crnogorski krajevi, koje sam ja proputovao, pripadaju mediteranskim predjelima, i stoga ova građa sadrži samo elemente sredo-zemne oblasti i prema tome predstavlja jednu florističnu cjelinu.

U ovom prilogu iznosim samo floristične podatke, dok biljno-geografske studije sačinjavaju građu zasebnih rasprava, koje sam već počeo objelodanjivati (uporedi „Rad Jugoslav. akademije“ knjigu 188. i 193.).

R. J. A. 195.

1

2

L. ADAMOVIĆ,

I. Dicotyledoneae.

A. Thalamiflorae.

RANUNCULACEAE.

Rod Clematis (skrobut).

1. C. Viticella L. — Po plotovima oko Krsca (Njeguš), Rijeke i Plavnice. Cvjeta juna, jula.

2. C. Vitalba L. — Po šumama oko Jabuke i Nikolića u grahovskoj nahiji, na visini od 800—900 m. Cvjeta ljeti.

3. C. Flammula L. — Pokraj plotova oko Plavnice i Golubovaca. Cvjeta juna, jula.

Rod Thalictrum.

4. Th. aquilegiifolium L. — Po osojnim šibljacima oko Plavnice. Cvjeta maja, juna.

5. Th. angustifolium L. — Po bujnim livadama oko Vir-Pazara i Plavnice. Cvjeta juna, jula.

6. Th. elatum Murr. — U brdskim bukovim šumama na Jastrebici i Lovćenu. Cvjeta jula.

7. Th. flavum L. — Po brdskim bukovim šumama na Jastrebici, naročito u osoju. Cvjeta jula.

Crnogorska se biljka razlikuje nešto od srednjojevropskih primjeraka iste vrste krojem i veličinom lišća. Dok jevropski primjerci imaju listiće dosta duge i uske, u crnogorskih biljaka ne dosežu ni. dužinu od 1 cm.

Rod Anemone (sasa).

8. A. apennina L. — Po kamenitim pašnjacima na podini Jastrebiće, u osoju; na visini od 1000 do 1300 m. Cvjeta maja.

Ništa se ne razlikuje od istovrsnih talijanskih i dalmatinskih primjeraka.

9. A. nemorosa L. — Po bukovim šumama u osoju Jastrebice, među 900 i 1200 m. visine. Cvjeta aprila, maja.

GRAĐA ZA FLORU KRALJEVINE CRNE GORE.

3

Rod Ficaria (ledinjak).

10. F. calthaefolia Rehb. — Po privlažnim pašnjacima i okraj-
cima šuma u cijeloj grahovskoj nahiji. Cvjeta marta i aprila.

Obično se viđa oblik *nudicaulis* Kern., nu lišće je kod ovih
crnogorskih primjeraka znatno sitnije nego kod srednjojevropske
istovrsne biljke.

Rod Ranunculus (ljutić).

11. R. millefoliatus Vahl. — Po šibljacima i šumarcima oko Krsca. Cvjeta aprila, maja.

12. R. Spreitzenhoferi Heldr. — Na istim mjestima uz gornju vrstu, od koje se u glavnome razlikuje čekinjastim dlakama na čašinim listićima i vrlo malo zakrivljenim vrhom plodića. Cvjeta aprila, maja.

13. R. Thora L. var. scutatus W. K. — Po kamenitim pašnja-
cima i kamenjarima Jastrebice, od 1400 m. do vrha. Cvjeta jula.

14. R. illyricus L. — Po prisojnim šibljacima na Rumiji, na visini od 800—1100 m. Cvjeta aprila, maja.

15. R. arvensis L. — Među usjevima i po njivama oko Plav-
nice. Cvjeta maja.

16. R. nemorosus L. — Po bukovim šumama na podini Ja-
strebice, od 1000—1200 m. Cvjeta juna.

17. R. sardous Cr. var. *parvulus* Lge. — Po livadama i paš-
njacima oko Bara. Cvjeta aprila, maja.

18. R. muricatus L. — Po njivama na podini Rumije. Cvjeta aprila.

19. R. repens L. — Po livadama i vlažnim mjestima oko Plav-
nice. Cvjeta od maja do jeseni.

20. R. neapolitanus Ten. — Po pašnjacima Volovice kod Pristana (Bar). Cvjeta aprila, maja.

21. R. ophioglossifolius Vill. — Po barama i pokraj voda
oko Vir-Pazara. Cvjeta maja, juna.

22. R. Flammula L. — Po barama i vodama oko Plavnice.
Cvjeta juna, jula.

23. R. velutinus Ten. — Po bujnim livadama i pokraj potoka između Golubovaca i Plavnice. Cvjeta maja, juna.

*

4

L. ADAMOVIĆ,

Rod Batrachium.

24. **B. trichophyllum** F. Sz. (*Ranunculus paucistamineus* Tsch.) — Po mirnim vodama oko Plavnice i na Skadarskom blatu. Cvjeta maja, juna.

Rod Helleborus (sprež).

25. **H. multifidus** Vis. — Po šibljacima na podini Jastrebice i na Pustom Liscu, između 700 i 1400 m. Cvjeta februara, marta.

Naši primjerci ne pokazuju nikakve prelaze ka *Helleborus odorus* WK, nego su uvijek tipski i jednoliki.

Rod Wigella (mačkov brk).

26. **W. arvensis** L. — Po njivama i baštama oko Ucinja. Cvjeta od maja do avgusta.

27. **W. damascena** L. — Po utrinama, pašnjacima i šibljacima na podini Rumije Planine. Cvjeta aprila, maja.

Rod Delphinium (žavornjak).

28. **D. Consolida** L. — Među usjevima i po okrajcima njive oko Plavnice i Golubovaca. Cvjeta ljeti.

Primjedba. Na Jastrebici nađoh u krševima jedan žavornjak, koji po obliku lišća pripada vrsti *D. fissum* WK., nu pošto Pančić ne spominje iz te okoline ovu biljku, već naprotiv „in saxosis supra Grahovo“ navodi *D. hybridum* W., to treba potražiti ovu biljku u cvijetu i tačno odrediti. kojoj od te dvije vrste pripada. U ostalom, ove su dvije vrste vrlo srodne i slične, i po mišljenju mnogih autora razlikuju se samo odjećom.

Rod Paeonia (božur).

29. **P. peregrina** Andrz.? — Na sjevernom obronku Jastrebice u osojnim gredama. Cvjeta maja.

Ostavljam gornje ime ovoj biljei, jer je i Pančić pod tim imenom iz Grahova navodi. Nu oblik lišća više sjeća na *P. corallina* Retz., nego li na gornju vrstu. Treba je potražiti u cvijetu.

Rod Aquilegia (kandilka).

30. **A. dinarica** G. Beck. — Po nepristupnim krševima plaNinskoga pojasa na Jastrebici; dosta rijetka. Cvjeta juna, jula.

5

## BERBERIDACEAE.

Rod **Berberis** (šimširika).

31. **B. vulgaris** L. — Po nepristupnim gredama brdskoga i planinskog pojasa na Jastrebici. Cvjeta juna.

## PAPAVERACEAE.

Rod **Papaver** (mak).

32. **P. Argemone** L. — Po njivama i poljima oko Plavnice idući ka Golubovcima. Cvjeta aprila, maja.

33. **P. Rhoeas** L. — Po usjevima cijele grahovske, cetinjske i njeguške nahije. Cvjeta od aprila do juna.

Rod **Chelidonium** (rosopas).

34. **Ch. majus** L. — Po krševima, naročito osojnim, u nižim dijelovima Rumije i Jastrebiće. Cvjeta od aprila do avgusta.

## FUMARIAECEAE.

Rod **Fumaria** (dimnjača).

35. **F. flabellata** Gasp. — Po šibljacima, plotovima i šumar cima oko Bara. Cvjeta aprila.

Vrlo je srodna i slična sa *F. capreolata* L., s kojom je često u društvu, nu razlikuje se oblikom ploda i rehavošću evasti.

Ovu je biljku prvi našao u Crnoj Gori (u blizini Ucinja) J. Rohlena (Vierter Beitrag zur Flora von Montenegro, Prag 1904., p. 18.).

36. **F. officinalis** L. — Po usjevima i dócima oko Kobiljega dola u grahovskoj nahiji. Cvjeta maja, juna.

Rod **Corydalis** (mlađa).

37. **C. cava** Schweig. — Po dócima oko Bojevice i Bukova prodola u grahovskoj nahiji. Cvjeta aprila.

Ovi primjerci imaju vrlo duboke i veoma razvijene krtole (gomolje), a i lišće im je krupnije negoli u srednjojevropske biljke.

## CRUCIFERAE.

Rod **Barbarea**.

38. **B. bracteosa** Guss. — Po planinskim privlažnim pašnja-cima na vrhu Jastrebice. Cvjeta jula i avgusta.

6

L. ADAMOVIĆ,

Rod Matthiola.

39. **M. tristis** R. Br. — Po kamenjarima i krševima oko Zagona u grahovskoj nahiji. Cvjeta juna, jula.

Rod Nasturtium.

40. **N. pyrenaicum** R. Br. — Po prisojnim pašnjacima na podini Rumije i Jastrebice. Cvjeta od aprila do jula.

41. **N. lippicense** D. C. — Po planinskim privlažnim pašnjacima na vrhu Jastrebice. Cvjeta od juna do avgusta.

42. **N. silvestre** R. Br. — Po livadama, pokraj potoka i bara Skadarskog Blata oko Vir-Pazara. Cvjeta ljeti.

Rod Arabis.

43. **A. alpina** L. — Po osojnim krševima po vrhu Jastrebice. Cvjeta od juna do avgusta.

44. **A. muralis** Bert. — Po krševima u bukovoj šumi na sjevernoj strani Jastrebice. Cvjeta juna, jula.

45. **A. sagittata** D. C. — Po brdskim stijenama u osoju Jastrebice. Cvjeta maja, juna.

46. **A. perfoliata** Lam. — U bukovim šumama brdskoga pojasa na Jastrebici. Cvjeta maja, juna.

Rod Cardamine.

47. **C. carnosa** W. K. — Po krševima, naročito osojnim pri vrhu Jastrebice. Cvjeta juna, jula.

48. **C. glauca** Spr. — Po osojnim krševima brdskoga pojasa na Rumiji i planinskoga pojasa Lovćena. Cvjeta od maja do avgusta.

Primjerci Rumije znatno se razlikuju od onih sa Lovćena. Dok ovi posljednji sjećaju na oblik *C. croatica*, oni sa Rumije liče u nekoliko talijanskoj *C. Plumieri*, no ipak se ne mogu uvrstiti u ovu vrstu.

49. **C. hirsuta** L. — Po šumarcima, šibljacima i kamenitim docima oko Kobiljega dola, Zagona, Jasenova dola i Jabuke u grahovskoj nahiji. Cvjeta od aprila do juna.

Rod Dentaria.

50. **D. bulbifera** L. — Po bukovim šumama Jastrebice, Rumije i Lovćena. Cvjeta od aprila do juna.

7

Rod Hesperis.

51. H. matronalis L. — Na okrajcima bukove šume i šibljaka u brdskom pojasu Jastrebice. Cvjeta maja, juna.

52. H. runcinata W. K. — Po šibljacima i okrajcima bukove šume u podgorskom pojasu Jastrebice. Cvjeta ljeti.

Rod Malcolmia.

53. M. Pančićii Adamov. (Allgem. botan. Zeitschrift, Karlsruhe 1897.) (M. serbica Panč.) Po krševima brdskoga pojasa na Lovćenu. Cvjeta juna.

Dvogodišnja biljka, sva obrasla gustim bijelim maljem. Stabljika je uspravljena ili ustajuća, sa dna ili od sredine razgranjena. Lišće jalovih rozeta na dugim je drškama, obodom je isjeckano, ka dršci klinasto a pri vrhu zaokruženo; gornje lišće (na stabljici) ovalno je, rovašeno i u dugu dršku suženo; najgornje (podcvjetno) je lancetasto, nešto šiljasto i zupčasto. Cvjetni su grozdovi malovjetni, pri osnovi imaju priperke. Peteljke su gotovo čašine dužine. Čaša je pri osnovi jako dvogrbasta. Kruničine su liske ružičaste, veoma plitko urezane. Ljuska je uspravljena, linearna, pri dnu nešto sužena.

Pančić je u svojoj Flori kneževine Srbije (str. 129.) uspostavio novu vrstu M. serbica, koju ne samo da nije nigdje opisao, nego ju je naprotiv označio tako pogrješnim karakterima, da je svatko morao držati, da je to sasvim druga biljka nego ona, koju sam ja docnije u Srbiji našao i gornjim imenom označio. Dok je moja biljka očevidno dvogodišnjeg trajanja, ima isjeckano lišće, zeleno-bjeličastu odjeću i plitko urezane kruničine listiće, navodi Pančić za M. serbica da je jednogodišnjega trajanja, da ima cijelo lišće, pepeljavu odjeću, duboko urezane kruničine listiće sa žutim nokacem.

Ja sam ipak pored skroz pogrješne Pančićeve oznake bio zadržao njegov naziv iz velikog poštovanja prema njegovoj sjeni, ali pošto po zakonima bečkoga botaničkoga sastanka (god. 1905.) to nije dopušteno, nego prioritet ide mome nazivu, jer je pod tim imenom biljka prvi put potpuno i tačno opisana, to ću i ja od sada zadržati svoj naziv za tu biljku.

Odjećom sjeća ova biljka na grčku vrstu M. graeca Boiss. et Spr., ali se od ove razlikuje dvogodišnjim trajanjem (grčka je biljka jednogodišnja), grozdovima sa pripercima, plitko urezanim

8

L. ADAMOVIĆ,

kruničinim okrajkom i t. d. *M. cymbalaria* Heldr. et Sart. pak, koja je također dvogodišnja, mnogo je srodnija našoj biljci. Nu *M. cymbalaria* ima donje lišće pri osnovi srcasto, rehaviju odjeću (te cijela biljka izgleda zelenija); osim toga, lišće joj je prilično meko (kod naše je pokruće), gornje ovalno-rombno, zatočasto-zupčasto i cvijeće nešto krupnije. *M. Pančićii* raste u Srbiji, Bugarskoj, Arbaniji, Hercegovini i Crnoj Gori.

### Rod Erysimum.

54. **E. repandum** L. — Po usjevima i neobrađenim mjestima oko Kobiljega dola u Grahovu. Cvjeta s proljeća.

55. **E. helveticum** D. C. — Po krševima na podini Rumije Planine (na južnoj strani). Cvjeta od aprila do juna.

56. **E. Borryanum** Boiss. — Po krševima oko Sutormana i Rumije Planine. Cvjeta maja, juna.

Slaže se dobro sa grčkim istovrsnim primjercima.

### Rod Stenophragma.

57. **S. Thalianum** Čel. (*Sisymbrium Thalianum* (L.) Rchb.) — Po utrinama, pašnjacima i šumarcima na podini Rumije Planine. Cvjeta od marta do maja.

### Rod Sisymbrium.

58. **S. polyceratium** L. — Po neobrađenim mjestima oko Plavnice. Cvjeta od juna do jeseni.

59. **S. Columnae** Scop. — Pokraj živih ograda, po okrajcima njiva i vrtova u Njegušima. Cvjeta od aprila do jula.

60. **S. officinale** (L.) Scop. (*Chamaeplium officinale* Wallr.) — Po neobrađenim mjestima oko Plavnice. Cvjeta ljeti.

61. **S. Loeselii** L. — Po pašnjacima i plotovima cetinjskoga polja. Cvjeta od maja do jula.

Lišće je nešto uže i relativno duže negoli kod istovrsne srednjojevropske vrste.

### Rod Diplotaxis.

62. **D. tenuifolia** D. C. — Po neobrađenim mjestima između Bara i Spiča, nadomak kraljevu ljetnikovcu. Cvjeta cijeloga ljeta.

63. **D. muralis** D. C. — Pokraj putova i na neobrađenima mjestima na podini Rumije Planine. Cvjeta ljeti.

9

Rod Brassica.

64. B. nigra K. (Sinapis nigra L.) — Na neobrađenim mjestima oko Ucinja. Cvjeta od maja do avgusta.

Rod Sinapis.

65. S. arvensis L. (S. taurica D. C. — S. orientalis L.) — Po neobrađenim mjestima oko Zagona u grahovskoj nahiji. Cvjeta ljeti.

Rod Eruca (kikula).

66. E. sativa Lam. — Po baštama i neobrađenim mjestima oko Ucinja. Cvjeta maja, juna.

Rod Lunaria.

67. L. biennis Moench. (L. annua L.) — Po šibljacima i okrajcima šuma oko Plavnice. Cvjeta s proljeća rano.

Cvijeće je sad blijedo, sad zagasitije ružičasto-crvene boje; ponekad je gotovo čisto bijelo, nu vrlo rijetko.

68. L. rediviva L. — Po bukovim šumama podno Jastrebice (Žestikova Glavica). Cvjeta ljeti.

Rod Berteroa.

69. B. Gintlii Rohlena (Vierter Beitrag zur Flora v. Montenegro p. 24.) — Po kamenitim pašnjacima oko Krseca. Cvjeta od juna do jeseni.

Vrlo znamenita biljka, koja drži sredinu između B. incana (L.) D. C. i B. mutabilis Vent. Od prve se razlikuje višim uzrastom (visoka je do 80 cm.), dužim cvijetnim grozdovima, glatkim ljuščicama, kraćim stubićem i krilatim sjemenjem. B. mutabilis se odlikuje većim ljuščicama (plodićima), koje nijesu nikad dlakave i uvijek su sploštene.

70. B. mutabilis Vent. — Po neobrađenim mjestima između Bara i Spiča. Cvjeta ljeti.

Ni u čemu se ne razlikuje od dalmatinskih primjeraka.

71. B. incana (L.) D. C. — Po kamenitim okrajcima putova oko Kobiljega Dola i Jabukova Dola u grahovskoj nahiji. Cvjeta od jula do oktobra.

10

L. ADAMOVIĆ.

Rod Peltaria.

72. P. alliacea L. — Po kamenitim šibljacima na podini Pu-
stoga Lisca u Grahovu. Cvjeta ljeti.

Rod Erophila.

73. E. praecox Stev. (Draba verna L. p. p.) — Po kamenitim pašnjacima na Volovici kod Bara. Cvjeta februara, marta.

Stabljičica je ponekad vrlo sitna, gotovo neprimjetna (jedva 1 cm. visoka), a visoka ponekad 3—5 cm. Cvijeće je u većini slučajeva bijelo, ali ponekad i ružičasto.

Rod Draba.

74. D. muralis L. — Po neobrađenim mjestima oko Ucinja, Sutormana i Plavnice. Cvjeta aprila, maja.

75. D. verna L. — Po kamenjarima, obično u osoju, na podini Rumije Planine a i oko Kobiljega dola u Grahovskoj nahiji. Cvjeta aprila, maja.

Rod Vesicaria.

76. V. graeca Reut. — Po krševima planinskoga pojasa Ja-
strebice. Cvjeta juna, jula.

Mnogi pisci (Velenovský, Rohlena i dr.) misle, da se ova vrsta gotovo nikako ne razlikuje od zapadnojevropske vrste V. *utriculata* Poir. Upoređujući mnogo materijala iz Grčke, Makedo-nije, Bugarske, Srbije, Dalmacije i južne Francuske, došao sam i ja do uvjerenja, da su razlike između te dvije vrste veoma sitne prirode. Rohlena tvrdi, da obje ove vrste rastu u Crnoj Gori, i navodi kao razlike zvjezdastu odjeću donjega lišća i golu ivicu gornjeg kod V. graeca. Nu kao što i sam Rohlena (Vierter Beitrag zur Flora von Montenegro p. 25.) umjesno pita, teško da su time te dvije vrste dovoljno specifično različne. Vrlo je za-nimljivo i čudnovato, da ova biljka ne pokazuje znatnih razlika ne samo kod tako velikoga horizontalnog, nego i kod znatnog vertikalnog svog rasprostranjenja. Ova se biljka naime nalazi i u zagorju, i na malim (50 m.) i na velikim visinama (1800 m.), pa ipak nema primjetnih razlika u obliku i građi.

Jedino, što se može pouzdano utvrditi, jesu razlike u dimensi-
jama između grčke i naše biljke: grčki su primjerci znatno niži
od crnogorskih.

11

Rod Alyssum.

77. A. montanum L. — Po planinskim pašnjacima na vrhu Jastrebice. Cvjeta juna, jula.

78. A. campestre L. — Po njivama i poljima oko Jabuke, Zagare i Ivanova dola u grahovskoj nahiji. Cvjeta od maja do avgusta.

79. A. calycinum L. — Po neobrađenim kamenitim mjestima oko Njeguša. Cvjeta maja, juna.

Primjerci su sad zbivenijega sad štrkljastijeg rasta; sad im je lišće dlakavije, sad nagolo; nu u glavnome se potpuno slažu sa srednjojevropskim istovrsnim biljkama.

80. A. minimum Willd. — Po kamenjarima oko Rijeke i Go-lubovaca. Cvjeta od marta do maja.

Rod Aethionema.

81. A. saxatile (L.) R. Br. — Po kamenjarima i šibljacima gotovo cijele grahovske nahije do visine od 1500 m. Cvjeta s proljeća.

Vrlo je promjenljiva ova vrsta u obliku lišća i u dimensijama stabljike. Sad je zbivenijega, a sad štrkljastijeg uzrasta; sad joj je lišće vrlo usko i dugo i narijetko poređano, sad opet kratko, zaokrugljeno i gusto zbiveno. Ovaj posljednji oblik sjeća na Ae. gracile i Ae. ovalifolium, nu oblikom ljuštice (ploda) ne slaže se s tim vrstama.

Rod Iberis.

82. I. umbellata L. var. tenuifolia Vis. — Po pašnjacima i šibljacima oko Ucinja. Cvjeta aprila, maja.

Cvijeće je crvenkaste boje i time sjeća na oblik roseo-purpurea Sag., nu ne slaže se s ovim poradi znatno većih kruničinih listića.

83. I. Garrexiana All. var. serrulata Vis. — Po planinskim krševima i kamenjarima na Jastrebici. Cvjeta ljeti.

Cvijeće je po pravilu bijele boje, ali ima dosta primjeraka ružičaste boje, pa čak i crvenkasto-ljubičaste.

Rod Camelina.

84. C. sativa (L.) Cr. — Između žita oko Zagare i Spile u grahovskoj nahiji. Cvjeta juna, jula.

12

L. ADAMOVIĆ,

Rod Thlaspi.

85. Th. arvense L. — Po njivama i dócima oko Trubjele u grahovskoj nahiji. Cvjeta od aprila do juna.

86. Th. perfoliatum L. — Po pašnjacima i poljima između Bara i Ucinja. Cvjeta marta, aprila.

87. Th. alliaceum L. — Po njivama oko Brestice i Ogorjełoga Ždrijela na podini Pustoga Lisca. Cvjeta ljeti.

88. Th. goesingense Hal. — Po planinskim pašnjacima na vrhu Jastrebice. Cvjeta juna.

I ako sam ovu biljku brao samo u cvijetu, ipak držim, da će po svoj prilici pripadati istaknutoj vrsti, a ne Thl. montanum, kako Pančić (Elenchus plant. vascul. quas aest. 1873. in Crna Gora legit, pag. 7.) navodi.

Već samo to, da je cijela stabljika, ozdo do vrha, snabdjevena lišćem, daje prava, da ovu biljku držimo za Th. goesingense, s kojim se slaže i krojem lišća.

89. Th. praecox Wulf. — Po kamenjarima i šibljacima oko Cerova polja, Ivanova dola, Zagonâ i Kamena u grahovskoj nahiji. Cvjeta marta, aprila.

Rod Hutchinsia.

90. H. petraea (L.) R. Br. — Po kamenitim pašnjacima oko Vir-Pazara. Cvjeta s proljeća.

Rod Coronopus.

91. C. procumbens Gil. (C. depressus Moench., C. Ruillii All.) — Po neobrađenim privlažnim mjestima oko Rijeke i Golubovaca. Cvjeta od maja do avgusta.

Rod Lepidium.

92. L. campestre (L.) R. Br. — Po docima i njivama oko Ucinja. Cvjeta ljeti.

93. L. Draba L. — Po neobrađenim mjestima oko Plavnice i Ucinja. Cvjeta gotovo cijele godine.

94. L. graminifolium L. — Pokraj putova i na neobrađenim mjestima oko Ucinja. Cvjeta ljeti.

95. L. ruderale L. — Po docima i njivama oko Trubjele u grahovskoj nahiji. Cvjeta ljeti.

13

Rod Capsella (tarčužak).

96. C. bursa pastoris L. — Po neobrađenim mjestima cijele grahovske nahije i ostale Crne Gore. Cvjeta cijeloga ljeta.

var. *alpicula* G. Beck, po planinskim pašnjacima na Jastrebici.

var. *gracilis* Gren., po planinskim pašnjacima na Lovćenu (na Velikom Stirovniku).

var. integrifolia (D. C.) G. Beck; po utravljenim mjestima oko Plavnice.

97. C. rubella Reut. Po kamenjarima i utrinama između Bara i Ucinja. Cvjeta gotovo cijele godine.

Rod Bunias.

98. B. Erucago L. — Po neobrađenim mjestima na podini Rumije i Sutormana. Cvjeta s proljeća.

Neki primjerci imaju stabljiku odjevenu oštrim dlačicama i pripadaju obliku B. asperum.

Rod Raphanus.

99. R. Raphanistrum L. — Po njivama i neobrađenim mjestima oko Ucinja. Cvjeta ljeti.

CISTACEAE.

Rod Helianthemum.

100. H. canum (L.) Bmg. f. *vineale* (Willd.) Syme. — Po sušnim pašnjacima brdskih predjela na Rumiji Planini. Cvjeta od aprila do juna.

101. H. salicifolium (L.) Mill. — Po prisojnim kamenitim pašnjacima oko Bara i Spiča. Cvjeta aprila, maja.

Sjemenje je većinom crvene boje, plodovi dosta krupni i pripadaju obliku α) *macrocarpum* Willk.

102. H. nummularium (L.) Dun. (*H. vulgare* Gaertn.). — Po kamenitim pašnjacima u cijeloj Rumiji Planini a i na Sutormanu. Cvjeta od aprila do ljeta.

103. H. hirsutum (Thuill.) Mér. f. *litorale* (Willk.) Janch. — Po prisojnim pašnjacima oko Bara. Cvjeta od marta do jula.

Unutrašnji su čašini listići među rebrima (nervima) golušavi ili gotovo goli, a duž rebara su gusto dlakavi. Lišće je uže nego u gornje vrste.

14

L. ADAMOVIĆ,

104. **H. nitidum** Clem. f. glaucescens (Murb.) Janch. — Po planinskim pašnjacima na Jastrebici. Cvjeta ljeti.

Dosta promjenljiva vrsta. Lišće je sad uže, sad šire, ponekad veoma sitno; cvijeće je dosta sitno, čašini listići uvijek su trbušasti.

105. **H. rupifragum** Kern. f. hercegovinicum (Gross.) Janch. — Po kamenjarima na Rumiji i na Jastrebici. Cvjeta ljeti.

Gornje granje i cvast gusto su žljezdičave. Uzrasta je sad zbivenijega, sad štrkljastijeg. Odlikuje se mnogobrojnošću cvjetova.

Ova je vrsta u tijesnoj vezi ne samo sa *Hel. rupifragum f. orientale*, nego i sa *H. italicum*. Ponekad se susreću prelazni oblici i ka *Hel. alpestre f. melanothrix*.

Naši se primjerci potpuno slažu sa dalmatinskim, hercegovačkim i bosanskim oblicima ove vrste.

### Rod Tuberaria.

106. **T. guttata** (L.) Fourr. (*Helianthemum guttatum* Mill.) f. vulgaris (Willk.) Janch. — Po sušnim, kamenitim pašnjacima oko Ucinja. Cvjeta aprila.

Lišće rozete znatno je manje nego donje na stabljici. Stabljika je obično razgranjena; peteljke su duže od čašice. Kruničini listići imaju obično pri dnu mrku mrlju.

### Rod Fumana.

107. **F. thymifolia** (L.) Verl. (*Helianthemum glutinosum* Lam., D. C. et Pers. *Fumana viscida* Sp.; *F. thymifolia* Fourr.; *F. glutinosa* Boiss.) — Po sušnim pašnjacima oko Bara. Cvjeta aprila, maja.

Crnogorski primjerci imaju vrlo gusto žljezdasto lišće i pripadaju obliku *f. glutinosa* (L.) Burn.

108. **F. nudifolia** (Lam.) Janch. (*Helianthemum Fumana* Mill.) — Po sušnim pašnjacima oko Bara. Cvjeta aprila, maja.

## RESEDACEAE.

### Rod Reseda.

109. **R. inodora** Rchb. — Po pašnjacima, neobrađenim mjestima i uz putove oko Ucinja i Plavnice. Cvjeta ljeti.

GRAĐA ZA FLORU KRAIJEVINE CRNE GORE.

15

110. **R. lutea** L. var. *stricta* Mill. — Po neobrađenim mjestima oko Plavnice. Cvjeta od aprila do jeseni.

111. **R. Phyteuma** L. — Po docima i neobrađenim mjestima oko Plavnice. Cvjeta cijele godine.

112. **R. Luteola** L. — Po neobrađenim mjestima i okrajcima dolaca oko Njeguša i Plavnice. Cvjeta ljeti.

## VIOLACEAE.

Rod **Viola** (ljubičica).

113. **V. alba** Bess. — Po šibljacima i šumarcima u cijeloj grahovskoj nahiji, nu ipak rijetka. Cvjeta marta, aprila.

Po svoj prilici pripada srodnoj vrsti V. scotophylla Jord., nu pošto nijesam nigdje zatekao cvijeće, to je teško riješiti.

114. **V. odorata** L. — Po šibljacima i šumarcima oko Njeguša svagdje u grahovskoj nahiji. Cvjeta rano s proljeća.

115. **V. tricolor** L. — Po usjevima, docima i kamenitim pašnjacima oko Plavnice. Cvjeta s proljeća.

Na Jastrebici raste čudnovat oblik ljubičice, koja po svoj prilici pripada grčkoj vrsti V. gracilis Sibth. et Sm., koju već Pančić navodi za to mjesto. Moj je primjerak nepotpun i ne dopušta nikakav pouzdan sud.

## POLYGALACEAE.

Rod **Polygala**.

116. **P. nicaeensis** Risso. — Po pašnjacima oko Krsca i oko Bara. Cvjeta od aprila do juna.

117. **P. comosa** Schk. — Po kamenitim pašnjacima oko Kobiljega dola, Ponora i Cerova polja u grahovskoj nahiji. Cvjeta s proljeća.

Na mnogim mjestima nailazimo na prelazne oblike između gornje vrste i ove.

## SILENACEAE.

Rod **Agrostemma** (kukolj).

118. **A. Githago** L. — Među pšenicom i raži na njivama u grahovskoj nahiji. Cvjeta ljeti.

16

L. ADAMOVIĆ.

Rod **Lychnis**.

119. **L. coronaria** Desrouss. in Lam. (Agrostemma coronaria L.) — Po kamenitim šibljacima i šumarcima u cijeloj grahovskoj i cetinjskoj nahiji. Cvjeta cijeloga ljeta.

Rod **Melandryum**.

120. **M. pratense** Roehl. (Lychnis vespertina Sibth. L. dioica D. C). — Pokraj plotova i u šibljacima gotovo cijele grahovske nahije. Cvjeta ljeti.

Rod **Saponaria**.

121. **S. officinalis** L. — Pokraj potoka oko Rijeke i Vir-Pazara. Cvjeta cijeloga ljeta.

Rod **Heliosperma**.

122. **H. quadrifidum** Rchb. — Po krševima na Jastrebici i na Lovćenu. Cvjeta juna, jula.

123. **H. pusillum** W. K. — Po osojnim krševima pri vrhu Jastrebice. Cvjeta ljeti.

124. **H. Tommasinii** Vis. — Po osojnim kamenjarima na Jastrebici i Lovćenu. Cvjeta ljeti.

Na nekim primjercima s Lovćena primjećavam nešto kraće čašice i kruničine listiće kao u *H. chromodonthum* Rchrb., nu zbog oskudice plodova ne mogu utvrditi, da li ovoj vrsti pripadaju.

Rod **Drypis**.

125. **D. spinosa** L. — Po krševitim kamenjarima na Jastrebici. Cvjeta ljeti.

Rod **Silene**.

126. **S. conica** L. — Po sušnim pašnjacima i kamenjarima oko Ucinja. Cvjeta maja, juna.

127. **S. noctiflora** L. — Po živim ogradama i pokraj potoka oko. Plavnice i Golubovaca. Cvjeta ljeti.

128. **S. trinervia** Leb. Mam. — Po pašnjacima i utravljenim mjestima između Bara i Ucinja. Cvjeta od maja do jula.

129. **S. dichotoma** Ehrh. — Po. šibljacima i živim ogradama oko Bara. Cvjeta ljeti.

17

130. **S. venosa** Gilib. (*S. inflata* Sm.) — Po kamenitim pašnjacima cijele grahovske nahije. Cvjeta od maja do jula.

Vrlo promjenljiva u obliku lišća, veličini evijeća i uzrastu.

131. **S. italica** Pers. — U šibljacima oko Kršca (Njeguš) i Kobiljega dola (Grahovo). Cvjeta ljeti.

132. **S. nutans** L. — Po bukovim šumama brdskoga pojasa na Jastrebici i Pustom Liscu. Cvjeta ljeti.

133. **S. saxifraga** L. — Po osojnim krševima pri vrhu Jastrebice. Cvjeta ljeti.

134. **S. Kitaibelii** Vis. — Po nepristupnim gredama na Jastrebici. Cvjeta ljeti.

135. **S. Reichenbachii** Vis. — Po kamenjarima na podini Jastrebice. Cvjeta ljeti.

136. **S. gallica** L. — Po kamenjarima i šibljacima na podini Rumije Planine. Cvjeta od maja do jula.

### Rod Vaccaria.

137. **V. parviflora** Mnch. — Između žita u Zagonima i Bojevici u grahovskoj nahiji. Cvjeta ljeti.

Uvijek u obliku V. grandiflora Jaub.

### Rod Tunica.

138. **T. saxifraga** Scop. — Po kamenjarima i krševima cijele grahovske i cetinjske nahije. Cvjeta s proljeća.

### Rod Kohlrauschia.

139. **K. obcordata** Reut. — Po sušnim pašnjacima oko Zaslapa u Grahovu. Cvjeta ljeti.

140. **K. prolifera** Kunth. (*Dianthus prolifer* L.) — Po pašnjacima cijele grahovske nahije. Cvjeta ljeti.

141. **K. glumacea** Boiss. Ch. — Po kamenjarima i pašnjacima oko Ucinja. Cvjeta od juna do avgusta.

### Rod Dianthus.

142. **D. Knappii** Aschers. — Po kamenitim šumarcima oko Zaslapa u grahovskoj nahiji. Cvjeta ljeti.

143. **D. inodorus** L. (*D. silvestris* Wulf.) — Po kamenjarima na Jastrebici u oblicima prelaznim ka var. brevicalyx Beck. Cvjeta ljeti.

R. J. A. 195.

2

18

L. ADAMOVIĆ,

144. D. liburnicus Bartl. — Po šumarcima oko Zagona i Zaslapa u grahovskoj nahiji. Cvjeta ljeti.

145. D. croaticus Borb. — Po kamenitim pašnjacima na vrhu Jastrebice. Cvjeta ljeti.

146. D. cruentus Grsb. — Po planinskim kamenjarima na Jastrebici. Cvjeta ljeti.

147. D. dalmaticus Čel. — Po kamenjarima na više mjesta u grahovskoj nahiji. Cvjeta ljeti.

## ALSINACEAE.

### Rod Cerastium.

148. C. grandiflorum W. K. — Po krševima pri vrhu Jastrebice. Cvjeta juna, jula.

149. C. lanigerum Clem. — Po krševima i kamenjarima na Lovćenu. Cvjeta juna, jula.

150. C. campanulatum Viv. — Po sušnim pašnjacima oko Bara. Cvjeta od aprila do juna.

### Rod Alsine.

151. A. verna Bartl. — Po kamenitim pašnjacima na Jastrebici i Pustom Liscu. Cvjeta ljeti.

152. A. graminifolia Gmel. var. glaberrima Vis. — Po krševima na Jastrebici i Lovćenu. Cvjeta ljeti.

### Rod Arenaria.

153. A. serpyllifolia L. — Po utravljenim mjestima oko Plavnice i Golubovaca. Cvjeta od aprila do avgusta.

154. A. clandestina Portenschl. — Po kamenitim pašnjacima na Jastrebici. Cvjeta ljeti.

### Rod Mochringia.

155. M. muscosa L. — U bukovim šumama brdskoga popisa na Jastrebici. Cvjeta od maja do jula.

### Rod Sagina.

156. S. apetala L. — Po neobrađenim mjestima između Plavnice i Golubovaca. Cvjeta maja, juna.

19

Rod Moenchia.

157. M. mantica Bartl. — Po livadama i pašnjacima oko Bara i Vir-Pazara. Cvjeta maja, juna.

Strkljastiji primjerci sjećaju na M. bulgarica Vel., nu nemaju onako krupno cvijeće kao bugarska biljka.

Rod Stellaria.

158. S. graminea L. — Po pašnjacima planinskoga pojasa na Jastrebici. Cvjeta ljeti.

159. S. media L. — Po utravljenim šibljacima oko Kobiljega dola u grahovskoj nahiji. Cvjeta maja, juna.

Rod Malachium.

160. M. aquaticum L. — Po barama i kraj voda oko Plavnice. Cvjeta ljeti.

LINACEAE.

Rod Linum (lan).

161. L. tenuifolium L. — Po planinskim kamenjarima na Jastrebici. Cvjeta juna, jula.

162. L. angustifolium Huds. — Po kamenitim pašnjacima na Rumiji. Planini. Cvjeta maja, juna.

163. L. corymbulosum Rehb. — Po sušnim pašnjacima oko Ucinja. Cvjeta maja, juna.

164. L. strictum L. — Po brežuljcima i sušnim pašnjacima oko Ucinja. Cvjeta maja, juna.

165. L. nodiflorum L. — Po maslinskim docim i pašnjacima oko Ucinja. Cvjeta, juna.

166. L. catharticum L. — Po planinskim pašnjacima na Jastrebici. Cvjeta juna, jula.

MALVACEAE.

Rod Malva (sljez).

167. M. moschata L. — Po šibljacima i pašnjacima na Jastrebici. Cvjeta juna, jula.

Rod Althaea.

168. A. cannabina L. — Po livadama između Plavnice i Gołubovaca. Cvjeta ljeti.

*

20

L. ADAMOVIĆ.

169. Á. hirsuta L. — Po pašnjacima oko Ucinja. Cvjeta maja, juna.

Rod Lavatera.

170. L. thuringiaca L. — Po šibljacima i šumarcima oko Za-
slapa (Grahovo). Cvjeta ljeti.

Rod Abutilon.

171. A. Avicennae (L.) Gaertn. — Po privlažnim pjeskovitim mjestima oko Plavnice. Cvjeta ljeti.

TILIACEAE.

Rod Tilia (lipa).

172. T. argentea Dsf. — U šumama na podini Jastrebice.
Cvjeta juna.

HYPERICINEAE.

Rod Hypericum (bogorodičina trava).

173. H. veronense Schk. — Po sušnim pašnjacima i šumarcima oko Ucinja. Cvjeta ljeti.

ACERACEAE.

Rod Acer (javor).

174. A. obtusatum W. K. — Po planinskim šumama na Ja-
strebici, Rumiji i Lovćenu. Cvjeta maja.

175. A. monspessulanum L. — Po šumarcima i šibljacima oko Kobiljega dola i Jabuke (Grahovo). Cvjeta maja.

176. A. campestre L. — Po bukovim šumama na Jastrebici.
Cvjeta maja.

GERANIACEAE.

Rod Geranium.

177. G. dissectum L. — Po kamenitim šumarcima oko Kobi-
ljega dola (Grahovo). Cvjeta maja, juna.

178. G. sanguineum L. — Po šibljacima i kamenitim pašnja-
cima svih nahija. Cvjeta od maja do jula.

179. G. lucidum L. — Po kamenitim šumama na podini Ru-
mije Planine. Cvjeta od maja do jula.

21

180. **G. pusillum** L. — Po neobrađenim mjestima oko Zaslapa (Grahovo). Cvjeta maja, juna.

181. **G. molle** L. — Po utravljenim mjestima oko Kobiljega dola (Grahovo). Cvjeta maja, juna.

**Rod Erodium** (rodin kljun).

182. **E. cicatarium** l' Her. — Po utravljenim mjestima i šibljacima svagdje u Grahovu. Cvjeta s proljeća.

f. *leucanthum* G. Beck. — Po šibljacima oko Vir-Pazara, nju rijetko.

### OXALIDEAE.

**Rod Oxalis** (zečija soca).

183. **O. corniculata** L. — Po utravljenim mjestima oko Sutormana i Plavnice. Cvjeta ljeti.

### RUTACEAE.

**Rod Ruta** (ruta).

184. **R. divaricata** Ten. — Po kamenjarima na podini Jastrebice i Rumije. Cvjeta maja, juna.

**Rod Dictamnus** (jasenak).

185. **D. albus** L. — Po šumama i šumarcima na Jastrebici. Cvjeta maja.

### CELASTRINEAE.

**Rod Staphylea** (klokočika).

186. **S. pinnata** L. — U bukovim šumama na Jastrebici. Cvjeta maja, juna.

**Rod Evonymus** (popova kapa).

187. **E. latifolius** Scop. — Po šumarcima na podini Jastrebice. Cvjeta maja, juna.

188. **E. europaeus** L. — Po šibljacima oko Kobiljega dola (u Grahovu). Cvjeta maja, juna.

22

L. ADAMOVIĆ.

## RHAMNACEAE.

### Rod Rhamnus.

189. R. cathartica L. — Po šibljacima oko Kobiljega dola u grahovskoj nahiji. Cvjeta maja, juna.

190. R. fallax Boiss. (Rh. carniolica Kern.) — Po šumarcima na Jastrebici. Cvjeta maja, juna.

### Rod Frangula.

191. F. Wulfenii Rehb. (Rhamnus rupestris Scop.) — Po ka-menitim šibljacima i krševima na Jastrebici. Cvjeta maja, juna.

### Rod Paliurus (erna drača).

192. P. australis Gaertn. — Po šibljacima na podini Rumije Planine. Cvjeta juna.

### Rod Zizyphus (čičimak).

193. Z. sativus L. — Ovdje ondje sađen po baštama oko Ucinja. Cvjeta juna.

## ANACARDIACEAE.

### Rod Rhus (ruj).

194. R. Cotinus L. (Cotinus Coggygria Scop.) — Po šibljacima na Rumiji i Pustom Liscu, Lovćenu i Jastrebici. Cvjeta maja, juna.

### Rod Pistacia (smrdljika).

195. P. Terebinthus L. — Po šumarcima na podini Rumije Planine. Cvjeta juna.

## AQUIFOLIACEAE.

### Rod Ilex (zelenika).

196. I. Aquifolium L. — Po brdskim šumarcima i krševima na Lovćenu. Cvjeta juna, jula.

## VITACEAE.

### Rod Vitis (loza).

197. V. vinifera L. — Samonikla u šibljacima oko Plavnice i pod Rumijom. Cvjeta juna.

GRADA ZA FLORU KRALJEVINE CRNE GORE.

23

## PAPILIONACEAE.

Rod *Spartium* (žukva).

198. S. pinceum L. — Po šibljacima među Plavnieom i Golubovecima. Cvjeta juna.

### Rod Genista.

199. G. dalmatica Bartl. — Po kamenjarima na podini Rumije. Cvjeta maja, juna.

200. G. sericea Wulf. — Po kamenitim pašnjacima u donjem dijelu Rumije Planine. Cvjeta maja, juna.

201. G. tinctoria L. — Po privlažnim livadama i šibljacima oko Rijeke. Cvjeta juna, jula.

### Rod Cytisus (zanovet).

202. C. pauciflorus (Ebel) Adamov. (Cyt. Tommasinii Vis. Fl. Dalm. III. 1852. — Cyt. capitatus var. pauciflorus Ebel, Zwölf Tage in Montenegro, 1844). — Po šibljacima oko Zagona u grahovskoj nahiji. Cvjeta maja, juna.

203. C. hirsutus L. — Po šumarcima i šibljacima podbrdskoga pojasa cijele grahovske, cetinjske i njeguške nahije. Cvjeta od marta do maja.

204. C. nigricans L. var. mediterraneus Pantk. — Po šumarcima oko Kobiljega dola u Grahovu. Cvjeta maja, juna.

205. C. Kitaibelii Vis. — Po kamenjarima i šibljacima oko Zaslapa u Grahovu. Cvjeta maja, juna.

### Rod Petteria (zanovet).

206. P. ramentacea Sieb. (Cytisus ramentaceus Sieb. — Cyt. Weldeni Vis. — Cyt. fragrans Weld.). — Po šibljacima na Rumiji Planini, na Pustom Liscu i uopće gotovo svagdje u grahovskoj mahiji. Cvjeta maja, juna.

### Rod Lupinus.

207. L. hirsutus L. — Po baštama i docima oko Ucinja. Cvjeta maja, juna.

### Rod Ononis.

208. O. spinosa L. — Po neobrađenim mjestima među Plavnicom i Golubovecima. Cvjeta ljeti.

24

L. ADAMOVIĆ,

Rod Anthyllis.

209. A. illyrica G. Beck. (A. Dillenii Schult. var.) — Po kamenjarima na podini Rumije Planine. Cvjeta juna.

210. A. aurea Vis. — Po kamenjarima na Jastrebici. Rumiji i Lovćenu. — Cvjeta juna, jula.

211. A. alpestris Kit. var. dinarica G. Beck. — Po planinskim pašnjacima na Jastrebici. Cvjeta jula.

Rod Medicago.

212. M. orbicularis All. — Po utravljenim mjestima i masljnjacima na podini Rumije Planine. Cvjeta maja, juna.

213. M. minima L. — Po pašnjacima i kamenjarima oko Zagona u Grahovu. Cvjeta aprila, maja.

214. M. Gerardii W. K. (M. rigidula L.) — Po šibljacima i kamenjarima na podini Rumije Planine. Cvjeta maja, juna.

Rod Trigonella.

215. T. corniculata L. — Po pašnjacima i utravljenim mjestima oko Plavnice. Cvjeta maja, juna.

Rod Trifolium (djetelina).

216. T. medium L. — Po šibljacima među Plavnicom i Golubovcima. Cvjeta maja, juna.

217. T. ochroleucum L. — Po planinskim pašnjacima na Jastrebici. Cvjeta ljeti.

218. T. stellatum L. — Po utravljenim mjestima na podini Rumije Planine. Cvjeta aprila, maja.

219. T. angustifolium L. — Po pašnjacima na podini Rumije Planine. Cvjeta aprila, maja.

220. T. dalmaticum Vis. — Po pašnjacima i kamenjarima ponad Vir-Pazara na cetinjskom putu. Cvjeta aprila, maja.

221. T. scabrum L. — Po pašnjacima među Plavnicom i Golubovcima. Cvjeta maja, juna.

222. T. alpestre L. — Po planinskim pašnjacima na Jastrebici. Cvjeta juna, jula.

223. T. repens L. — Po livadama i utravljenim privlažnim mjestima oko Plavnice. Cvjeta ljeti.

224. T. fragiferum L. — Po utravljenim privlažnim mjestima oko Plavnice. Cvjeta ljeti.

25

225. **T. physodes** Stev. — Po utravljenim mjestima na podini Rumije Planine. Cvjeta ljeti.

226. **T. patulum** Tsch. — Po šibljacima u brdskom pojasu Rumije Planine i Jastrebice. Cvjeta ljeti.

227. **T. Pignantii** Fauch. Ch. f. *piligerum* Rohl. — Po planinskim šumama na Jastrebici. Cvjeta juna, jula.

### Rod Dorycnium.

228. **D. herbaceum** Vill. — Po šibljacima među Plavnicom i Golubovcima i na podini Rumije Planine. Cvjeta od maja do jula.

### Rod Bonjeanea.

229. **B. hirsuta** Rchb. (*Dorycnium hirsutum* Ser.) — Po kamenjarima na podini Rumije Planine. Cvjeta maja, juna.

### Rod Lotus.

230. **L. corniculatus** L. — Po pašnjacima na Pustom Liscu u grahovskoj nahiji. Cvjeta ljeti.

Ovi se primjerci razlikuju od istovrsne biljke, koja je inače rasprostranjena po cijeloj Crnoj Cori, znatno užim lišćem, tanjim stabljikama i dlakavijim granama. Drži sredinu među *D. tenuifolius* L. i *ciliatus* Koch.

### Rod Coronilla.

231. **C. emeroides** Boiss. — Po šibljacima na Rumiji i u grahovskoj nahiji. Cvjeta od aprila do juna.

### Rod Arthrolobium.

232. **A. scorpoides** D. C. (*Coronilla scorpoides* L.) — Među usjevima oko Plavnice. Cvjeta maja, juna.

### Rod Ornithopus.

233. **O. compressus** L. — Po sušnim pašnjacima među Barom i Ucinjom. Cvjeta maja, juna.

### Rod Bonaveria.

234. **B. Securidaca** Rchb. (*Securigera Coronilla* L.) — Po utravljenim mjestima na podini Rumije Planine. Cvjeta aprila, maja.

26

L. ADAMOVIĆ,

Rod *Hippocrepis*.

235. **H. comosa** L. — Po planinskim pašnjacima na Jastrebici. Cvjeta juna, jula.

Rod *Scorpiurus*.

236. **Sc. subvillosus** L. — Po sušnim pašnjacima oko Plavnice. Cvjeta aprila, maja.

Rod *Hymenocarpus*.

237. **H. circinnata** Savi. — Po sušnim pašnjacima i po maslinjacima među Barom i Ucinjem. Cvjeta od aprila do juna.

Rod *Colutea* (grohotuša).

238. **C. orescens** L. — Po šibljacima na Pustom Liscu i na podini Jastrebice. Cvjeta maja, juna.

Rod *Psoralea*.

239. **P. bituminosa** L. — Po utravljenim mjestima među Plavnicom i Golubovcima. Cvjeta maja, juna.

Rod *Astragalus*.

240. **A. angustifolius** L. — Po planinskim kamenjarima Jezerskoga vrha na Lovćenu. Cvjeta juna, jula.

241. **A. glycyphyllos** L. — Po šumarcima na Pustom Liscu i na Jastrebici. Cvjeta od maja do jula.

Rod *Oxytropis*.

242. **O. dinarica** Murb. — Po planinskim kamenjarima na vrhu Jastrebice. Cvjeta jula, avgusta.

Rod *Onobrychis*.

243. **O. Caput galli** L. — Po sušnim pašnjacima oko Ucinja. Cvjeta aprila, maja.

Rod *Pisum* (grašak).

244. **P. elatius** Stev. → Po okrajcima njiva, naročito po živim plotovima oko Ucinja. Cvjeta maja, juna.

27

Rod Lathyrus.

245. L. Aphaca L. — Po njivama i pašnjacima oko Plavnice.
 Cvjeta maja, juna.

Rod Orobus (grahor).

246. O. variegatus Ten. — Po šumarcima na Pustom Liscu i na podini Jastrebice. Cvjeta aprila, maja.

Rod Vicia (grahorica).

247. V. tenuifolia Roth. — Po pašnjacima na Pustom Liscu i na Rumiji Planini. Cvjeta maja, juna.

Rod Ervum.

248. E. hirsutum L. var. leiocarpum Moris. — Po utravljenim mjestima oko Plavnice. Cvjeta maja. juna.

Rod Melilotus.

249. M. alba L. — Po utravljenim mjestima oko Ucinja i Plavnice. Cvjeta ljeti.

AMYGDALACEAE.

Rod Prunus (trn; rašeljka).

250. P. prostrata Lab. — Po planinskim krševima na vrhu Jastrebice. Cvjeta juna.

251. P. Mahaleb L. — Po šibljacima na Pustom Liscu i na mnogim mjestima u Grahovu. Cvjeta maja.

252. P. spinosa L. — Po šibljacima i šumama na Pustom Liscu i Rumiji. Cvjeta marta, aprila.

Primjedba. Na južnom pristranku Rumije, na samoj podini naišao sam na jedan trn, bez cvijeća i bez ploda, koji po obliku lišća i grana sjeća na bajam. Po svoj će prilici to biti divlji bajam (Amygdalus communis), kojega ima već u obližnjoj južnoj Dalmaciji.

POMACEAE.

Rod Pyrus (kruška).

253. P. amygdaliformis Vill. — Po šibljacima na Rumiji Planini i oko Kabiljega dola (Grahovo). Cvjeta aprila, maja.

28

L. ADAMOVIĆ,

Rod Malus (jabuka).

254. M. pumila Mill. (Pyrus Malus L.) — Po šumarcima na Pustom Liscu i na Jastrebici. Cvjeta aprila, maja.

Rod Sorbus (oskoruša; mukinja; brekinja).

255. S. Aria Cr. — Po planinskim šumama na Jastrebici. Cvjeta aprila, maja.

Rod Cydonia (dunja).

256. C. vulgaris Pers. — Sadi se po voćnjacima oko Plavnice. Cvjeta aprila, maja.

Rod Amelanchier.

257. A. vulgaris Mönch. var. grandiflora Bald. (Aronia rotundifolia Pers. — Mespilus Amelanchier L.) — Po šumama na Pustom Liscu i na Jastrebici. Cvjeta maja, juna.

Rod Pyracantha.

258. P. coccinea L. — Po šibljacima na podini Rumije Plavnice. Cvjeta maja, juna.

Rod Crataegus (glog).

259. C. Insegnae L. — Po šibljacima i neobrađenim mjestima oko Cetinja i Grahova i drugdje. Cvjeta aprila, maja.

260. C. Oxyacantha L. — Po šibljacima na Pustom Liscu, Jastrebici i Lovćenu. Cvjeta aprila, maja.

Rod Cotoneaster.

261. C. tomentosa Lindl. — Po krševima na Jastrebici i na Lovćenu (Velikom Stirovniku). Cvjeta maja, juna.

ROSACEAE.

Roseae.

Rod Rosa (ruža).

262. R. dalmatica Kern. — Po planinskim krševima pri vrhu Jastrebice. Cvjeta juna, jula.

263. R. sempervirens L. — Po šibljacima oko Ucinja i na podini Rumije. Cvjeta maja.

29

264. **R. pimpinellifolia** L. — Po krševima na Lovćenu (Veliki Stirovnik). Cvjeta maja, juna.

265. **R. rubrifolia** Vill. — Po kamenitim šibljacima u brdskom pojasu Lovćena. Cvjeta maja, juna.

### Rubeae.

### Rod Rubus (kupina).

266. **R. ulmifolius** Schott. — Po šibljacima oko Zagona u grahovskoj nahiji. Cvjeta ljeti.

267. **R. tomentosus** Borkh. — Po šibljacima i plotovima oko Kobiljega dola u Grahovu. Cvjeta ljeti.

268. **R. caesius** L. — Po neobrađenim mjestima oko Plavnice. Cvjeta ljeti.

269. **R. Idaeus** L. — Po planinskim šumama na Jastrebici. Cvjeta maja, juna.

### Rod Fragaria (jagoda).

270. **F. vesca** L. — Po šumarcima i utravljenim mjestima među Plavnicom i Golubovecima. Cvjeta marta, aprila.

271. **F. elatior** Ehrh. — Po bukovim šumama brdskoga pojasa na Jastrebici. Cvjeta aprila, maja.

### Potentilleae.

### Rod Alchemilla.

272. **A. amphiargyrea** Bus. — Po planinskim pašnjacima na vrhu Jastrebice. Cvjeta od juna do avgusta.

### Rod Geum.

273. **G. urbanum** L. — Po bukovim šumama na Jastrebici i Rumiji Planini. Cvjeta ljeti.

### Rod Potentilla (petoprsnica).

274. **P. micrantha** Ram. — Po šumarcima i bukovim šumama na Rumiji Planini. Cvjeta od marta do maja.

275. **P. speciosa** Willd. v. *elatior* Th. Wolf. — Po krševima na Jastrebici i Lovćenu. Cvjeta od juna do avgusta.

276. **P. caulescens** L. — Po planinskim krševima, naročito osojnim pri vrhu Jastrebiće. Cvjeta ljeti.

154

L. ADAMOVIĆ, BILJNOGEOGR. FORMACIJE ZAGORSKIH KRAJEVA

(42)

<table>
  <tr>
    <td>Parnassia palustris<sup>3</sup></td>
    <td>Dianthus superbus<sup>1</sup></td>
  </tr>
  <tr>
    <td>Trifolium badium<sup>3</sup></td>
    <td>Veratrum album<sup>1</sup></td>
  </tr>
  <tr>
    <td>Trifolium repens<sup>3</sup></td>
    <td>Alchemilla glabra<sup>1</sup></td>
  </tr>
  <tr>
    <td>Vaccinium uliginosum<sup>3</sup></td>
    <td>Orchis sambucina<sup>1</sup></td>
  </tr>
  <tr>
    <td>Stachys palustris<sup>3</sup></td>
    <td>Orchis bosniaca<sup>1</sup></td>
  </tr>
  <tr>
    <td>Geranium palustre<sup>3</sup></td>
    <td>Aconitum Napellus<sup>1</sup></td>
  </tr>
  <tr>
    <td>Sonchus uliginosus<sup>3</sup></td>
    <td>Eunotia monodon<sup>1</sup></td>
  </tr>
  <tr>
    <td>Trollius europaeus<sup>3</sup></td>
    <td>Eunotia tetraodon<sup>1</sup></td>
  </tr>
  <tr>
    <td>Pinguicula vulgaris<sup>3</sup></td>
    <td>Euastrum oblongum<sup>1</sup></td>
  </tr>
  <tr>
    <td>Philonotis calcarea<sup>3</sup></td>
    <td>Micrasterias rotata<sup>1</sup></td>
  </tr>
  <tr>
    <td>Brachythecium rivulare<sup>3</sup></td>
    <td>Micrasterias papillifera<sup>1</sup></td>
  </tr>
  <tr>
    <td>Alisma Plantago<sup>3</sup></td>
    <td>Stigonema informe<sup>1</sup></td>
  </tr>
  <tr>
    <td>Catabrosa aquatica<sup>3</sup></td>
    <td>Madotheca rivularis<sup>1</sup></td>
  </tr>
  <tr>
    <td>Cardamine-vrste<sup>2</sup></td>
    <td>Penium digitus<sup>1</sup></td>
  </tr>
  <tr>
    <td>Geum rivale<sup>2</sup></td>
    <td>Urococcus insignis<sup>1</sup></td>
  </tr>
  <tr>
    <td>Pedicularis-vrste<sup>2</sup></td>
    <td>Dichodontium pellucidum<sup>1</sup></td>
  </tr>
  <tr>
    <td>Cirsium-vrste<sup>2</sup></td>
    <td>Rhynchostegium rusciforme<sup>1</sup></td>
  </tr>
  <tr>
    <td>Lythrum-vrste<sup>2</sup></td>
    <td>Oxyria digyna<sup>1</sup></td>
  </tr>
  <tr>
    <td>Gratiola officinalis<sup>2</sup></td>
    <td>Batrachospermum moniliforme<sup>1</sup></td>
  </tr>
  <tr>
    <td>Mentha-vrste<sup>2</sup></td>
    <td>Zygnema-vrste<sup>1</sup></td>
  </tr>
  <tr>
    <td>Rumex-vrste<sup>2</sup></td>
    <td>Enastrum oblongum<sup>1</sup>.</td>
  </tr>
  <tr>
    <td>Plantago gentianoides<sup>1</sup></td>
    <td></td>
  </tr>
</table>

Biljnogeografska literatura dinarskih zemalja.

Adamović, L.

1. Botanički izlet na Sniježnicu (Glasnik hrvat. naravoslov. društva I. Zagreb 1886.).

2. Vegetativno-klimatične opaske u okolini zadarskoj (Dalmat. Gospodar. List 1. Zadar 1887.).

3. Iz Zadra u Posedarije; botan.-putop. certica (Smotra; Zagreb 1887.).

4. Biljnofenološke opaske u Zadru (Dalmat. Gospodar. List 8. Zadar 1887.).

5. Gragja za floru dubrovačku (Glasnik hrvat. naravosl. društva II. Zagreb 1888.).

6. Naknadno k flori južne Bosne i Hercegovine (Glasnik zemalj. muzeja u Bosni i Hercegovini I. Sarajevo 1889.).

7. Nachträgliches z. Flora v. Südbosnien (Deutsche botan. Monatschr., Arnstadt 1889. p. 113.).

8. Botaničke šetnje po okolini dubrovačkoj („Srgj“, sveska 3. Dubrovnik 1901.).

9. Die Sibljak-Formation, ein wenig bekanntes Buschwerk der Balkanländer (Botan. Jahrb. XXXI. Heft 1. Leipzig 1901.).

10. Bericht über die im Auftrage der Kaiserl. Akademie d. Wissen. unternommene botan. Forschungsreise auf der Balkanhalbinsel (Akad. Anzeiger, Okt. 1905. Wien).

11. Die Entwicklung der Balkanflora seit der Tertiärzeit (Botan. Jahrb. N. 81. Leipzig 1905.).

12. Beitrag z. Kenntnis d. pflanzengeogr. Stellung der Balkanhalbinsel (Résult. scient. du Congrès intern. de Botan. Vienne 1905.; Jena 1906.).

13. Die pflanzengeographische Stellung und Gliederung der Balkanhalbinsel (Denkschrift d. Kaiserl. Akademie d. Wissen. LXXX. Wien 1907.).

14. Die Panzerföhre im Lovćen-Gebirge (Magy. botan. lap. VII. N. 7/8. Budapest).

15. Die landwirtschaftlichen Verhältnisse Dalmatiens (Neue Freie Presse 26. X. Wien 1907.).

16. Vegetationsbilder aus Dalmatien (Schenk und Karsten: Vegetationsbilder VII. Reihe, Heft 4.).

156

L. ADAMOVIĆ,

(44)

17. *Vegetationsbilder aus Bosnien und Hercegovina* (na istom mjestu, VIII. Reihe, Heft 2.).

18. *Bericht über die im Auftrage der Kaiserl. Akad. d. Wissenschaftenbom. Reise in der westl. Balkanhalbinsel im Jahre 1910.* (Akad. Anzeiger Wien 1910.).

19. *Die Pflanzenwelt Dalmatiens* (Leipzig 1911.).

20. *Die Wälder Dalmatiens* (Centralbl. f. d. gesamte Forstwesen XXXVII. Jahrg. Wien, Nov. 1911.).

21. *Einfluß der Kälte auf die Pflanzen* (Wiener Zeitung N. 214, 1908.

22. *Das Kulturland Dalmatiens* (Oesterr. Garten-Zeitung Wien, VIII, IX, X, 1911.).

23. *Die Entwicklungsgeschichte d. Pflanzenwelt d. Balkanhalbinsel* (Oesterr. Monatschr. f. naturw. Unterr. Pern 1911.).

24. *Lebensbedingungen der Pflanzen, insbesond. Dalmatiens* (Wien. Zeitung N. 192, 1912.).

## Agardh, C.

*Aufzählung einiger in den österreichischen Ländern aufge fundener neuer Gattungen und Arten von Algen* („Flora" p. 625. Regensburg 1827.).

## Agardh, J. G.

*Algae maris mediterranci ac adriatici* (Paris 1842.).

## Alschinger, A.

1. *Flora jadrensis* (Jaderae 1832.).

2. *Supplementum florae jadrensis* (u godišnjem izvješću gimnazije u Zadru 1853.).

3. *Phaenologisches aus Zara* (Oesterr. botan. Wochenblatt, Wien 1859. p. 387.),

4. *Botanischer Ausflug auf den Biokovo* (Oesterr. botan. Wochenbl., Wien 1859. p. 387.).

5. *Das Brennholz in Zara* (Oesterr. botan. Wochenblatt, Wien 1860. p. 37.).

6. *Zur Flora von Lesina* (Oesterr. botan. Wochenblatt, Wien 1861. p. 98.).

## Antoine, F.

*Pinus leucodermis* (Oesterr. botan. Wochenblatt, Wien 1846 p. 366.).

## Ascherson, P.

1. *Eine botanische Excursion in Süddalmatien* (Verhandl. d. botan. Ver. d. Provinz Brandenburg IX., 1867.).

2. *Beitrag zur Flora von Dalmatien* (Oesterr. botan. Wochenblatt, Wien 1869. p. 65.).

(45)

BILJNOGEOGRAFSKA LITERATURA DINARSKIH ZEMALJA.

157

3. *Bemerkungen über einige von Pichter 1868. in Dalmatien gesammelte Pflanzen* (Oesterr. botan. Wochenbl., Wien 1869. p. 565.).

4. *Ueber Fumaria Petteri* (Oesterr. botan. Wochenbl., Wien 1870. p. 38.).

5. *Ueber Visiani's Supplement* (Botan. Zeitung, Leipzig 1872. p. 62.).

6. *Bemerkungen über zwei dalmatinische Medicago Arten* (Oesterr. bot. Wochenblatt, Wien 1872. p. 141.).

7. *Zur Flora der adriatischen Küstenländer* (Oesterr. botan. Wochenblatt. Wien 1885. p. 355.).

### Ascherson et Kanitz.

*Catalogus cormophytorum et anthophytorum Serbiæ, Bosniæ, Hercegovinae, Montis Scodri, Albanæ* (Claudiopoli 1877.).

### Baldacci, A.

1. *Biljke cetinjskog polja* (u Glasu Crnogorca, Cetinje 1886.).

2. *Le Bocche di Cattaro ed i Montenerini. Impressioni di viaggio e notizie per servire per introduzione alla flora della Cernagora* (Bologna 1886.).

3. *Nel Montenegro* (Malpighia 1890. p. 331. 1891. p. 62.—68).

4. *Altre notizie intorno alla flora del Montenegro* (Malpighia 1892. p. 58.).

5. *La stazione delle doline* (Nuovo giornale botan. ital. 1893. p. 137.).

6. *Relazione intorno al piretro insetticida di Dalmazia* (Bologna, Soc. agr. 1894.).

7. *Contributo alla conoscenza della flora dalmata, montenegrina, albanese, epirota e greca* (Nuova giorn. botan. ital. 1894. p. 90.).

8. *Crnagora. Memorie di un botanico* (Bologna 1897.).

9. *Il mio settimo viaggio nel Montenegro* (Bollett. della Soc. geogr. ital. Roma 1898.).

10. *Contributo alla conoscenza della flora del confine montene-grino-albanese* (Mem. della r. accad. delle scienze, Bologna 1900.).

11. *Risultati botanici e fitogeografici delle due missioni scientifiche ital. del 1902 e 1903 nel Montenegro* (Rendic. d. r. Accad. d. scienze, Bologna 1904.).

12. *Nel paese del Cem. Viaggi di esplorazione nel Montenegro* (Bollett. della Soc. geogr. ital., Roma 1904.).

13. *La vegetazione autunnale della Volovica* (Memor. della r. Accad. d. scienze, Bologna 1905.).

### Bartling, F. G.

1. *Bericht über die Reise nach Fimme („Flora“ I. Regensbung 1819.).*

158

L. ADAMOVIĆ,

(46)

2. De litoribus ac insulis maris liburnici (Hannoverae 1820.).

3. Beiträge zur Flora der oesterreichischen Küstenländer (in Bartling und Wendland: Beiträge zur Botanik II., 1825. p. 35.).

Beck Ritter von Mannagetta G.

1. Flora von Südbosnien und der angrenzenden Hercegovina (Annalen des k. k. Naturhist. Hofmuseums, Wien 1886.).

2. Die alpine Vegetation der südbosnisch-hercegovinischen Hochgebirge (Verhandlung. d. zool. bot. Gesell. Wien 1888. p. 787.).

3. Ueber die Hochgebirge Südbosniens und der angrenzenden Hercegovina (Monatsberich. d. Wissensch. Klubs. Wien 1889. p. 103.).

4. Interessante Nadelhölzer im Okkupationsgebiete (Mitteil. d. Sektion f. Naturkunde d. österr. Touristenklubs. 1889.).

5. Pinus leucodermis, eine noch wenig bekannte Föhre der Balkanländer (Wiener illustr. Gartenzeitung. 1889.).

6. Bericht über die floristische Erforschung von Bosnien und der Hercegovina (Oesterr. botan. Zeitschrift. Wien 1890. p. 246.).

7. Die Gattung Hedraeanthus (Wiener illustr. Gartenzeitung 1890.).

8. Gärtnerische Reflexionen über Dalmatien (Wiener illustr. Gartenzeitung 1894. p. 367.).

9. Aus den Hochgebirgen Bosniens und der Hercegovina (Nachrichten d. Sektion Austria d. deutsch. u. oesterreich. Alpenvereins II. p. 12.).

10. Die Wälder Dalmatiens und seines Hinterlandes (Monatsblätt. d. Wissensch. Klubs, Wien 1895. XVI. p. 27.).

11. Die bosnische Schuvertilie (Iris bosniaca) (Wiener illustr. Gartenzeitung 1895. p. 295.).

12. Eine neue Laminaria aus der Adria (Verhandl. d. zool. botan. Gesell. 1896. p. 50.).

13. Ueber die Formen der Anthyllis Dillenii (Verhandl. d. zool. botan. Gesell. 1896. p. 53.).

14. Die Armeria-Arten d. Balkanhalbinsel (Verhandl. d. zool. botan. Gesell. 1897. p. 577.).

15. Ein botanischer Ausflug auf den Troglav bei Livno (Wissensch. Mitteil. a. Bosnien u. Hercegovina 1897. p. 480.).

16. Aus den Hochgebirgen Bosniens und der Hercegovina (Oesterr. Touristenzeitung 1897. p. 125.).

17. Die Vegetationsverhältnisse der illyrischen Länder (in Engler und Drude: Vegetation der Erde Bd. IV. Leipzig 1901.).

18. Flora Bosne, Hercegovine i Novopazarskog Sandžaka I. dio (Glasn. Zemalj. Muzeja za Bosnu i Hercegovinu. Sarajevo 1903.).

(47)

159

Beck Ritter von Mannagetta, G. et de Szyszyłowicz, J.

Plantae a Dr. Szyszyłowicz in itinere per Cernagoram et Al-baniam collectae (Schrift. d. Akad. d. Wissen. Krakau XIX. 1888.).

Bernátsky, J.

Növénökologiai megfigyelések Lussin szigete déli reszen (Termész. Fűz. XXIV. 1901.).

Biasoletto, B.

Relazione del viaggio di S. M. Re Frederico Augusto di Sasonia (Trieste 1841.).

Biasoletto und Tommasini, M.

Streifzug von Triest nach Istrien im Frühling 1833; mit besonderer Rücksicht auf Botanik (Triest 1837.).

Blau, O.

Reisen in Bosnien und der Hercegovina (Berlin 1877.).

Boller, A.

Eine botanische Wanderung um Bihać in Bosnien und im angrenzenden Teile Kroatiens (Verhand. d. zool. bot. Gesell. Wien 1892. p. 250.).

Borbás V. von

1. Adatok Arbe és Veglia szigetek nyári flórája közelebbi ismertetehéz (Math. term. Közl. 1877. XIV p. 365.).

2. Veglia és Arbe nyári flórája (Term. tud. Közl. 1877. p. 130.).

3. Kirándulás Arbe és Veglia szigetekre (Természet 1877. p. 225-230; 239-243).

4. Dianthus Knappii, D. membranaceus Borb. (Termész. tud. Közl. 1881. p. 227.).

5. Zur Flora von Kroatien und Dalmatien (Oesterr. botan. Zeitschrift 1882. p. 69.).

6. Ueber die Geschichte der Einwanderung des Delphinium orientale in Ungarn und im Quarnero (Oesterr. botan. Zeitschrift 1882. p. 387.).

7. Exiguitas florae bosniacae (Oesterr. bot. Zeitschr. 1882. i Math. és therm. tud. Közl. 1883.).

8. Vicia dinara Borbas (Oesterr. botan. Zeitschrift 1904. p. 463.).

Bornmüller, J.

1. Fünf Pflanzen aus Dalmatien (Oesterr. botan. Zeitschrift 1887. p. 272.).

2. Beitrag zur Flora von Dalmatien (Oesterr. botan. Zeitschr. 1889. p. 333.).

160

L. ADAMOVIĆ,

(48)

Bottini, A.

Beitrag zur Laubmoosflora von Montenegro (Hedwigia 1892. p. 142.).

Brancsik, K.

Bericht über die im Jahre 1885 nach Bosnien unternommene Reise (Jahresheft des naturforsch. Ver. Trencsin 1891., XIII.).

Braun, H.

1. Eine neue Rose aus dem kroatischen Litorale (Oesterr. bot. Zeitschr. 1882. p. 144.).

2. Rosa petrophila Borb. et Braun (Oesterr. botan. Zeitschrift 1886. p. 144.).

Brehm V. und Zederbauer E.

Das September-Plankton des Skutarisees (Verhandl. d. zool. botan. Gesell. Wien 1905. p. 45—52).

Brunnthaler, J.

Planktonstudien. Prošćansko jezero (Verhandl. d. zool. botan. Gesell. Wien 1900. p. 382.).

Brusina, S.

Spisak dubrovačkih biljaka (Viesnik narod. muz. u Zagrebu 1870. p. 198.).

Bubak, F.

1. Ein Beitrag zur Pilzflora von Bosnien und Bulgarien (Sitzungsber. d. kön. böhm. Ges. d. Wissensch. 1900.).

2. Zweiter Beitrag zur Pilzflora v. Bosnien u. Bulgarien (Oesterr. botan. Zeitschr. 1903. p. 61.).

3. Ein Beitrag zur Pilzflora von Montenegro (Sitzungsber. d. kön. böhm. Gesell. d. Wissensch. 1903. XII.).

Buberl, M.

Der gegenwärtige Stand der bosnisch-hercegovinischen Karstfrage (Oesterr. Vierteljahrschrift f. Forstwesen 1895. p. 234.).

Carteron, E.

Exploitation forestière du Monténégro. Les ressources. Son avenir (Paris 1892.).

Čelakovský, L.

1. Ueber Paronychia Kapela (Oesterr. bot. Wochenblatt, 1876. p. 400.).

2. Dianthus dalmaticus n. sp. (Oesterr. bot. Zeitschrift., 1885. p. 189.).

3. Ueber einige orientalische Pflanzenarten (Oesterr. bot. Zeit-schr. 1887. p. 337.).

(49)

161

Comelli.

Intorno alle alghe microscopiche del Dr. Biasoletto (Udine 1833.).

Conrath, P.

1. Beitrag zur Flora von Banjaluka (Oesterr. botan. Zeitschr. 1887. p. 378.)

2. Ein weiterer Beitrag zur Flora von Banjaluka (Oesterr. botan. Zeitschr. 1888. p. 16.).

Czörnig, C.

Ein Ausflug nach den Quarnerischen Inseln (Zeitschrift d. deutsch. u. oesterr. Alpenver. 1872. p. 361.).

Czompo, I.

Dissertatio de Euphorbia Hungar. Croat. Transylv. Dalmat. et Litor. hung. (Pestini 1837.).

Degen, A. von

1. Bemerkungen über einige orientalische Pflanzenarten (Oesterr. bot. Zeitschr. 1891—1900.).

2. Iz botanične ostavštine Franje Fiale (Glasnik zemalj. muz. Sarajevo 1899. p. 317.).

3. Ueber das spontane Vorkommen eines Vertreters der Gattung Sibiraea in Südkroatien und der Hercegovina (Magy. bot. Lapok 1905. p. 245.).

4. Remarques sur quelques plantes rares (Bull. de l' Assoc. Pyrén. Quimper 1906. p. 16.).

5. Zwei neue Pflanzen der westlichen Balkanhalbinsel (Oesterr. bot. Zeitschr. 1894. p. 302.).

6. Zwei neue Arten der Gattung Asperula (Oesterr. botan. Zeitschr. 1890. p. 13.).

7. Megjegyzések néháni keleti növenyfajról (Mag. botan. Lapok 1910. N. 4/7.)

Delić, J.

Borica (Daphne blagayana) (Glasnik zemalj. muz. Sarajevo 1890. p. 176.).

Derganc, L.

1. Geographische Verbreitung der Daphne Blagayana (Allgem. bot. Zeitschr. Karlsruhe 1902. N. 11.).

2. Geographische Verbreitung des Gnaphalium Leontopodium (Allgem. bot. Zeitschr. Karlsruhe 1905. p. 154.).

Dörfler, I.

1. Halacsya, eine interessante Pflanzengattung der Flora Bosniens (Allgem. bot. Zeitschr. Karlsruhe 1903. p. 46.).

R. J. A. 195.

11

162

L. ADAMOVIĆ,

(50)

2. Ueber eine interessante Pflanzengattung Bosniens (Verh. d. zool. bot. Gesell. Wien 1903. p. 1.).

Dornitzer, M.

Eindrücke einer Reise nach Dalmatien („Lotos“, Zeitschr. für Naturwiss. Prag 1852. p. 152.).

Donati, V.

Storia naturale marina dell'adriatico (Venezia 1750.).

Ebel, W.

Zwölf Tage auf Montenegro (Königsberg 1842., 1844., I., II.)

Engelhardt, H.

1. Ueber bosnische Tertiärpflanzen (Sitzungsber. d. Naturwiss. Gesell. „Isis“. Dresden 1883. p. 85.).

2. Tercijerne biljke iz Foče, na jugoistoku Bosne (Glasn. zemalj. muz. Sarajevo 1895. p. 555.).

Engler, A.

Grundzüge der Entwicklung der Flora Europas seit der Tertiärzeit (Bericht ü. d. dritte Zusammenkunft d. freien Verein. d. system. Botan. u. Pflanzengeogr. Leipzig 1905.).

Ettingshausen, C. von

Die eozäne Flora des Monte Promina (Denkschr. d. kaiserl Akad. d. Wissen. VIII., 1854. p. 17.).

Fenzl, F.

Sedum magellense Ten. und S. olympicum Boiss., nebst einer Notiz über Armeria rumelica und canescens Boiss. (Verhandl. d. zool. bot. Vereins 1866. p. 917.).

Fiala, F.

1. O nekim endemičnim biljkama u okupiranim zemljama (Glasnik zem. muzeja. Sarajevo 1889. p. 16.).

2. Prilozi flori Bosne i Hercegovine (Glasnik zemalj. muz. Sarajevo 1890. p. 309.).

3. Dvije vrste crnogorice u bosanskim šumama (Glasnik zem. muz. Sarajevo 1890. p. 376.).

4. Floristične vijesti iz Bosne (Glasnik zemalj. muzeja. Sarajevo 1891. p. 45.).

5. O vegetaciji kotara ljubuškog (Glasnik zemalj. muzeja. Sarajevo 1891. p. 144.).

6. Floristični prilozi iz Bosne (Glasnik zemalj. muzeja. Sarajevo 1891. p. 280.).

7. Bosanski runolist (Gnaphalium Leontopodium) (Glasnik zem. muz. Sarajevo 1892. p. 73.).

(51)

163

8. Botanički prilozi (Glasnik zemalj. muzeja. Sarajevo 1892. p. 187.).

9. Botanički pohod Klek-planine (Glasnik zem. muzeja. Sarajevo 1892. p. 245.).

10. Osječenica i Klekovača planina kod Petrovca (Glasnik zem. muzeja. Sarajevo 1892. p. 336.).

11. Bilješke o flori Bosne i Hercegovine (Glasnik zem. muzeja. Sarajevo 1893. p. 117.).

12. Nova biljka nađena u Bosni (Glasnik zem. muz. Sarajevo 1893. p. 683.).

13. Beiträge zur Pflanzengeographie Bosniens u. d. Hercegovina (Wissensch. Mitteil. aus Bosn. u. Hercegov. 1893. p. 549.).

14. Viola Beckiana, nova species (Glasnik zem. muz. Sarajevo 1895. p. 425.).

15. Adnotationes ad floram Bosnae et Hercegovinae (Wissensch. Mitteil. aus Bosn. u. Herc. 1895. p. 615.).

16. Eine neue Pflanzenart Bosniens, Veronica bosniaca (Wissensch. Mitteil. aus Bosn. u. Herceg. 1895. p. 619.).

17. Prilozi flori Bosne i Hercegovine (Glasnik zem. muzeja. Sarajevo 1896. p. 293.).

Fischer, Th.

Studie über den Oelbaum (Peterm. Geogr. Mitteil. Ergänzungsheft 147. Gotha 1904.).

Fischer, L. H.

Ragusa und Umgebung (Wien 1897.).

Forenbacher, A.

Otok Lastovo (Rad Jugoslav. Akademije znan. i umjetnosti. Zagreb 1910.).

Formanek, E.

1. Viola bosniaca (Oesterr. botan. Wochenblatt. 1877. p. 368.).

2. Scutellaria hercegovinica (Oesterr. botan. Zeitschrift. 1887. p. 443.).

3. Beitrag zur Flora von Bosnien und der Hercegovina (Oesterr. botan. Zeitschr. 1888. p. 240.).

4. Zweiter Beitrag z. Flora von Bosnien u. d. Hercegovina. (Oesterr. botan. Zeitschr. 1890. Beilage).

Fortis, A.

Saggio di osservazioni sopra l' isola di Cherso ed Ossero (Venezia 1771.).

Frauenfeld, G. von

1. Bericht über einen Ausflug von Spalato nach Sinj (Verhandl. d. zool. bot. Ver. Wien 1853.).

*

164

L. ADAMOVIĆ.

(52)

2. Reisen an den Küsten Dalmatiens (Verhandl. d. zool. bot. Ver. 1854. p. 80.).

3. Aufzählung der Algen der dalmatinischen Küste (Verhandl. d. zool. bot. Vereins. 1855. p. 317.).

### Freyn, J.

1. Ueber Paronychia Kapela (Oesterr. bot. Wochenblatt. 1876. p. 387.).

2. Fünf bisher unbeschriebene Arten der Mediterranflora („Flora“ Regensb. 1880. p. 24.).

3. Phytographische Notizen, insbesondere aus dem Mittelmeer-gebiete („Flora“ 1881. p. 209.).

### Freyn und Brandis

Beitrag zur Flora v. Bosnien u. d. angrenz. Hercegovina (Verhandl. d. zool. bot. Gesell. 1888. p. 577.).

### Frischauf, J.

1. Bergtouren im kroatischen Berglande (Jahrbuch d. oesterr. Touristenklubs VI. 1875. p. 1.).

2. Die Insel Arbe (Jahrbuch des deutsch. u. oesterr. Alpen-ver. 1888. p. 285.).

### Fritsch, K.

1. Beiträge zur Flora der Balkanhalbinsel I.—V. (Verhandl. d. zool. bot. Gesell. 1894., 1895., 1910.).

2. Ueber eine neue Cardamine aus der Hercegovina (Oesterr. botan. Zeitschr. 1897. p. 44.).

3. Schedae ad floram ersiccatam austro-hungaricam (Viennae 1900.—1906.).

### Gasperini, R.

Chiave analitica per la determinazione delle piante fanerogame di Spalato e dei suoi dintorni (Spalato 1882.).

### Ginzberger, A.

1. Botanische Skizzen aus Dalmatien (Mitteil. d. Sektion für Naturkunde d. österr. Touristenklubs 1896. p. 17.).

2. Arbe (Oesterr. Touristenzeitung. 1901. p. 54.).

3. Fünf Tage auf Oesterreichs fernsten Eilanden („Adria“ Triest. 1911. Juniheft.).

### Ginzberger und Maly, K.

Exkursion in die illyrischen Länder (im Führer 2. d. Exkurs. d. internat. bot. Congr. zu Wien. 1905.).

### Gjonović, N. B.

Enumeratio auctorum, qui florae Dalmatiae studio operam derunt (Mostar 1905.).

(53)

165

Gjurašin, S.

Daphne Blagayana Freyer (Glasnik Hrvat. narav. društva. Zagreb 1890. p. 183.).

Głowacki, J.

Die Flechten des Tommasini'schen Herbars (Verhandl. d. zool. bot. Verelns. Wien 1874. p. 539.).

Groller von Mildensee

Die Inselgruppe Pelagosa im Adriatischen Meere (Deutsche Rundschau f. Geogr. u. Statist. 1896. p. 215.).

Groß, L.

Uebersicht über die in Montenegro vorkommenden Gefäßpflanzenfamilien, nebst Angabe der bis jetzt bekannten Artenzahlen (Allgem. bot. Zeitschr. Karlsruhe 1896. p. 195.).

Groß und Kneucker

Unsere Reise nach Istrien, Montenegro, der Hercegovina und Bosnien, im Juli und August 1900 (Allg. bot. Zeitschrft. Karlsruhe 1902. N. 10.).

Gussone, J.

Plantae rariores, quas in itinere per oras Jonii ac Adriatici maris collegit Joannes Gussone (Neapoli 1826.).

Guttenberg, H. v.

Der Karst und seine forstlichen Verhältnisse (Zeitschr. d. Deutsch. u. Oesterr. Alpenver. 1881. p. 24.).

Guttenberg, A. v.

Bericht über die Erkursion des österreichischen Reichsforstvereines nach Bosnien u. Hercegovina (Oesterr. Vierteljahrschrift für Forstwesen 1895. p. 265.).

Gutwinski, R.

1. O nađenim dosele u Bosni i Hercegovini halagama (Glasnik zem. muz. Sarajevo 1896. p. 346.).

2. Ein Beitrag zur Kenntnis der fossilen Diatomaceen Bosniens (Wissensch. Mitteil. a. Bosn. u. Herceg. 1899. p. 679.).

3. Ueber die von Prof. Brandis in der Umgebung von Travnik gesammelten Algen (Wissensch. Mitteil. aus Bosn. und Herceg. 1899. p. 685.).

4. Systematische Uebersicht der von Dr. I. Karlinski in der Umgebung von Gračanica während des Herbstes 1897 gesammelten Algen (Wissensch. Mitteil. a. Bosn. und Herceg. 1899. p. 189.).

166

L. ADAMOVIĆ,

(54)

Halacsý, E. v.

1. *Beiträge z. Flora d. Balkanhalbinsel* (Oesterr. botan. Zeit-
schrift. 1890.—1893.).

2. *Aufzählung der von Prof. Dr. Adamović im Jahre 1905. auf der Balkanhalbinsel gesammelten Pflanzen* (Oesterr. bot. Zeitschr. 1906. N. 5—6).

Handel-Mazzetti v. H. und Janchen, E.

*Die botanische Reise des naturwissensch. Vereines nach West-
bosnien im Juli 1904.* (Mitteil. d. naturwissen. Vereins
a. d. Univers. Wien 1905.).

Handel-Mazzetti, Stadlmann, Janchen, Faltis

*Beitrag zur Kenntnis der Flora von Westbosnien* (Oesterr. bot.
Zeitschr., 1905. p. 350.).

Hansging, A.

1. *Beitrag zur Kenntnis der quarnerischen und dalmatinischen Meeresalgen* (Oesterr. bot. Zeitschr. 1899. p. 4.).

2. *Ueber neue Süsswasser- und Meeresalgen* (Sitzungsber. der kön. böhm. Gesell. d. Wissensch. 1890. p. 3.).

3. *Neue Beiträge zur Kenntnis der Meeresalgenflora der oesterr. ungar. Küstenländer* (Sitzungsber. d. kön. böhm. Gesell. d. Wissensch. 1892. p. 212.).

Haračić, A.

1. *Sulla vegetazione dell'isola di Lussin I.*—III. (Progr. dell'i. r. scuola nautica 1890., 1891., 1895.).

2. *Die Insel Lussin, ihr Klima und ihre Vegetation* (Deutsche Rundschau für Geograph. u. Statist. 1892. Heft 10.).

3. *Allium ampeloprasum var. lussinense* (Sitzungsber. d. zool. bot. Gesell. 1893. p. 46.).

4. *Ueber das Vorkommen einiger Farne auf der Insel Lussin* (Verhandl. d. zool. bot. Gesell. 1893. p. 207.).

5. *Prilog za narodnu botaničku nomenklaturu* (Glasnik hrvat. narav. društva. Zagreb 1894.).

6. *L' isola di Lussin, il suo clima e la sua vegetazione* (Lussinpiccolo 1905.).

Hardy, M.

*La végétation des pays illyriens* (La Géographie VI, N. 5, p. 309—312.).

Hassert, K.

1. *Der Durmitor* (Zeitschrift d. Deutsch. u. Oesterr. Alpenvereins 1893. p. 124.).

2. *Landschaftsformen von Montenegro* (Petermann's Geogr. Mitteil. 1904.).

(55)

167

3. Beiträge zur physischen Geographie von Montenegro (Petermann's Geogr. Mitteil. Ergänzungsheft CXV. 1895.).

Hauck, F.

1. Ueber das Massenauftreten von Nitzschia Closterium Gm. in der Adria (Oesterr. botan. Zeitschr. 1872. p. 253.).

2. Aufzählung einiger in dem sogenannten Seeschleime der Adria vorkommenden Diatomaceen (Oesterr. bot. Zeitschrift. 1872. p. 331.).

Hayek, A. v.

Ein Beitrag zur Kenntnis der Flora des Sandschaks Novipazar (Magy. bot. Lap. 1906. p. 273.).

Hellweger, M.

Zur ersten Frühlingsflora Norddalmatiens (Deutsche botan. Monatschr. 1898. p. 7.).

Hermann, O.

Onobrychis Visianii Borb. (Term. Füzet III. 1879.).

Hirc, D.

1. Ueber Salvia Bertolonii Vis. (Oesterr. bot. Zeitschr. 1881. p. 251.).

2. Revisio florae croaticae (u Radovima Jugoslav. akad. knj. 155., 158., 159., 161., 167., 169., 173., 179., 181., 183. i 190.; još izlazi).

Höhnel, F. v.

Beitrag zur Kenntnis der Laubmoosflora des Küstenstriches von Görz bis Skutari (Oesterr. bot. Zeitschr. 1893. p. 405; 1894. p. 23.).

Hoffmann, K.

Ueber den Eichenschälwaldbetrieb in Bosnien (Oesterr. Vierteljahrsschrift f. Forstwesen 1895. p. 226.).

Hofman, C.

Untersuchungen über Scolopendrium hybridum Milde (Oesterr. bot. Zeitschr. 1899. p. 161.).

Hofman, F.

1. Beitrag zur Kenntnis der Flora von Bosnien (Oesterr. bot. Zeitschr. 1882. p. 73.).

2. Symphyandra Hofmanni Pantocs. (Wien. illustr. Gartenz. 1884. p. 352.).

Holl, F.

Die Karstaufforstung (Sarajevo 1901.).

168

L. ADAMOVIĆ,

(56)

Hooker, J. D.

*Symphyandra Hofmanni* (Botan. Magaz. 1893. p. 7291.).

Hoppe D. und Hornschuh, F.

*Tagebuch einer Reise nach den Küsten des Adriatischen Meeres*
(Regensburg 1817.).

Horak, B.

1. Ergebnisse einer botan. Reise nach Montenegro (Sitzungsberichte d. kön. böhm. Gesell. d. Wiss. 1898. XXXIV.).

2. Zweiter Beitrag zur Flora von Montenegro (Oesterr. bot. Zeitschr. 1900. p. 156.).

3. O poměry doby ledové ku floře mediterraní (Rozpravy České Akad. Cis. Frant. Jos. Praha 1902. p. 1—6.).

Janchen, E.

1. Ein Beitrag zur Kenntnis der Flora der Hercegovina (Mitt. d. Naturw. Ver. a. d. Univ. Wien 1906.).

2. Eine botanische Reise in die Dinarischen Alpen und den Velebit (Mitt. d. Naturw. Ver. a. d. Univ. Wien. VI. Jahrg. p. 69.).

3. Die Edrajanthus-Arten der Balkanländer (Mitt. d. Naturw. Ver. a. d. Univers. Wien VIII. p. 1—40.).

4. Ein Beitrag zur Kenntnis d. Flora der Dinarischen Alpen (Oesterr. bot. Zeitschr. 1908. — u saradnji sa A. von Degenom i B. Watzl-om).

Jetter, C.

*Ein Frühlingsausflug an die dalmatinische Küste* (Oesterr. bot. Zeitschr. 1888. p. 127.).

Josch, E.

*Ergebnisse einer botanischen Reise nach der Insel Ossero im Quarnero* (Oesterr. bot. Zeitschr. 1863. p. 65.).

Juratzka, J.

*Moose von Dr. E. Weiss in Istrien und Dalmatien gesammelt* (Verh. d. zool. bot. Ver. 1867. p. 759.).

Kanitz, A.

*Uebersicht der pflanzengeogr. Verhältnisse Ungarns, Siebenbürgens, Dalmatiens, Kroatiens und Slavonien* (Regensburg 1867.).

Karlinski, J.

1. Beitrag zur Phaenologie der Hercegovina (Wissensch. Mitt. aus Bosn. u. Herceg. 1895. p. 581.).

2. Flora kremen. haluga ili gljiviea (Glasnik zemalj. muzeja. Sarajevo 1896.).

(57)

169

3. Die Kieselalgen der Flora Bosniens und der Hercegovina (Wiss. Mitt. aus Bosn. u. Herc. 1897. p. 464.).

Keissler, R. v.

Ueber eine neue Daphne-Art und die geogr. Verbreitung derselben (Verh. d. zool. bot. Gesell. 1896. p. 214.).

Keller, J. B.

Notiz über bosnische Rosen (Oesterr. bot. Zeitschr. 1887. p. 183.).

Keller, R.

1. Beiträge zur Kenntnis der bosnischen Rosen (Engl. Bot. Jahrb. 1893. p. 493; 1895. p. 28.).

2. Die Treskavica-Planina, ein bosnisches Landschafts- und Vegetationsbild (Biolog. Centralbl. 1895. p. 449.).

Kerner, A. v. Marilaun

1. Beschreibung neuer Pflanzenarten der österreichischen Flora (Oesterr. bot. Zeitschr. 1869. i 1870.).

2. Zur Flora von Dalmatien, Kroatien, Ungarn (Oesterr. bot. Zeitschr. 1873. p. 6.).

3. Ueber Paronychia Kapela Kern. (Oesterr. botan. Zeitschr. 1876. p. 394.; 1877. p. 13.).

4. Ueber Euphorbia dalmatica Vis. (Oester. bot. Zeitschrift. 1877. p. 29.).

5. Oesterreich-Ungarns Pflanzenwelt (Die österr. ungar. Monarchie in Wort u. Bild; Uebersichtsband 1886. p. 185.).

6. Schedae ad floram exsiccatae Austro-Hungaricae (Viennae 1881.—1899.).

Kneucker, A.

Ein Ausflug an die Kerkafälle in Dalmatien (Allgem. botan. Zeitschr. Karlsruhe 1901. p. 151.).

Koch, G. D. J.

Biasolettia und Hladnikia, zwei neue Gattungen („Flora“ Regensburg 1836. p. 161.).

König, A.

Die Landwirtschaft im Okkupationsgebiete (Mitt. d. k. k. Geogr. Gesell. Wien 1900. p. 181.).

Körber, G. W.

Lichenes novi a Dre. Weiss in Dalmatia lecti (Verhandl. d. zool. bot. Gesell. 1867. p. 611.).

Krasser, F.

1. Fossile Pflanzenreste aus Bosnien (Annal. d. k. k. Naturhistor. Hofmus. Wien 1890. p. 290.).

170

L. ADAMOVIĆ,

(58)

2. Ueber die algologischen Forschungen des Freiherrn Franz von Liechtenstern in der Adria. (Verhandl. d. zool. bot. Ges. LIII. p. 559.).

### Kummer et Sendtner

Enumeratio plantarum in itinere Sendtneriano in Bosnia lec-tarum (Flora 1849.).

### Lorenz J. v. Liburnau

1. Physikalische Verhältnisse und Verteilung der Organismen im Quarnerischen Golf (Wien 1863.).

2. Vom Quarnergebiete (Oesterr. Revue. Wien 1863. p. 312.

3. Studien über das Adriatische Meer (Oesterr. Revue 1863. III.; 1864. II.).

4. Skizzen über Landeskultur Dalmatiens (Oesterr. Revue 1864. I. 142.).

5. Skizzen aus dem liburnischen Karst (Oesterr. Revue 1867. p. 127.).

### Ludwig Salvator von Toscana, kais. Hoheit, Erzherzog

1. Der Golf von Buccari und Portorè (Prag 1871.

2. Cannosa (Prag 1897.).

3. Ueber den Durchstich der Landenge von Stagno (Prag 1906.).

4. Der Canal von Calamotta (Prag 1911.).

### Maly, K.

1. Zur Flora von Nordostbosnien (Verh. d. zool. bot. Gesell. 1893. p. 431.).

2. Floristični prilozi (Glasnik zemalj. muz. za Bosnu i Her-cegovinu. Sarajevo 1899. p. 127.).

3. Floristische Beiträge (Wissensch. Mitteil. aus Bosnien und Hercegovina. 1900. p. 526.).

4. Heliosperma (Silene) Retzdorffianum (Oesterr. bot. Zeitschr. 1903. N. 9 i u Glasn. bos. herc. muz. Sarajevo 1903. p. 559.).

5. Zwackhia Sendtneri (Boiss.) (Glasnik zem. muz. u Bosni i Hercegovini. Sarajevo 1903. p. 581.).

6. Beiträge z. Kenntnis d. Flora Bosniens u. d. Hercegovina (Verh. d. zool. bot. Gesell. 1904. p. 165. ff.).

7. Plodovi i sjemenje iz predhistorične sojenice u Donjoj Dolini (Glasn. bos. herc. muzeja. Sarajevo 1905. p. 487 i u Wiss. Mitt. 1905. p. 165.).

8. Hedraeanthus hercegovinicus (Glasn. zem. muz. u Bosni i Hercegovini. Sarajevo 1906. p. 277.).

9. Prilozi za floru Bosne i Hercegovine (Glasnik zemalj. muz. u Bosni i Hercegovini. Sarajevo 1910. p. 685.).

### Maly, K. und Ginzberger, A.

Exkursion in die illyrischen Länder (im Führer 2. d. Exkurs. d. internat. bot. Congr. zu Wien 1905.).

(59)

171

Manganotti, A.

Cenni di geografia e paleontologia botanica in relazione specialmente d'Italia settentrionale e Dalmazia (Verona 1854.).

Manger von Kirchberg

Beobachtungen über Standorte und Lebensweise dalmatinischer Seetange (Sitzungsber. d. zool. bot. Gesell. 1859. p. 87.).

Marchesetti, C. de

1. Descrizione dell' isola di Pelagosa (Bollett. d. scienze natur. di Trieste 1876.—1877. N. 3.).

2. Alcune monstruosità della flora illirica (Bollett. d. scienze natur. d. Trieste 1877. p. 514.).

3. Von Spalato nach Sarajevo (Wiss. Mitt. aus Bosnien und Hercegovina. 1893. p. 318.).

Meneghini, G.

1. Alghe italiane e dalmatiche illustrate (Padova 1842.—1846. I—V.).

2. Nuove specie di Callithamnium e di Griffithsia trovate in Dalmazia (Giorn. bot. ital. 1844.).

Menis, G.

Il mare adriatico descritto ed illustrato (Zara 1848.).

Murbeck, Sv.

1. Beiträge zur Kenntnis der Flora von Südbosnien und der Hercegovina (Lunds Univ. Arsskrift 1891.).

2. Veronica poljensis (Oesterr. bot. Zeitschr. 1893. p. 365.).

3. Ueber eine neue Alectorolophus-Art (Oesterr. bot. Zeitsch. 1898. p. 42.).

Murr, F.

1. Zur Flora der Insel Lesina (Deutsche botan. Monatschr. 1897. p. 14.).

2. Ein Strauss aus dem nördlichsten Dalmatien (Deutsche bot. Monatschr. 1897. p. 67.).

Naccari, F. L.

Algologia adriatica (Bologna 1828.).

Nikolić, E.

1. Unterschiede in der Blütezeit einiger Frühlingspflanzen in der Umgebung Ragusas (Oesterr. bot. Zeitschr. 1895. p. 413.).

2. Phaenologische Mitteilungen aus der Winterflora Ragusas (Oesterr. bot. Zeitschr. 1898. p. 448.).

172

L. ADAMOVIĆ,

(60)

3. *Le variazioni secolari della costa adriatica* (Progr. del ginn. super. di Zara 1902.).

4. *Cenni sulla flora Arbense* (Rassegna dalmata. Zara 1904. p. 10.).

### Pančić, J.

1. *Botanische Bereisung von Montenegro im Jahre 1873.* (Oesterr. bot. Zeitschr. 1874. p. 82.).

2. *Elenchus plantarum vascularium quas aestate 1873. in Crnagora legit* (Belgradi 1875.).

3. *Eine neue Konifere in den südöstlichen Alpen* (Picea Omorika) (Belgrad 1876.).

### Pantoczek, J.

1. *Plantae novae, quas aestate anni 1872. per Hercegovinam et Montenegro collegit et descripsit* (Oesterr. bot. Zeitschr. 1873. p. 4.).

2. *Annotationes ad floram et faunam Hercegovinae, Crnagorae et Dalmatiae* (Verh. d. Ver. f. Naturk. Pressburg 1874.).

3. *Ueber bosnische und hercegovinische Pflanzen* (Oester. bot. Zeitschr. 1881. p. 347.).

### Partsch, P.

*Plantae insulae ragusanae Meleda* (Wien 1829., u svome izvješću o detonacijama na Mljetu).

### Penck, A.

*Die Eiszeit auf der Balkanhalbinsel* (Globus 1900. p. 133.).

### Petraschek, K.

*Skizze der natürlichen und forstwirtschaftlichen Verhältnisse Bosniens und der Hercegorina* (Oesterr. Vierteljahrschrift f. Forstwesen 1895. p. 212.

### Petter, K.

1. *Bericht über die auf einer Reise nach den Quarnero-Inseln gesammelten Pflanzen* (Verhandl. d. zool. hot. Gesell. 1862. p. 607.

2. *Verzeichnis der auf einer Reise nach den Quarnero-Inseln gesammelten Pflanzen* (Oesterr. bot. Zeitschr. 1862. p. 350.).

### Petter, F.

1. *Botanischer Wegreiser in der Gegend von Spalato in Dalmatien* (Zara 1832.).

2. *Bericht über die botanische Tätigkeit in Dalmatien* (Flora 1832. p. 193.).

3. *Bericht aus Dalmatien* (Regensburg. „Flora“ 1834. p. 183. 1836. p. 291; 1849. p. 673.).

(61)

173

4. Botanischer Bericht aus Dalmatien („Flora“. Regensburg: 1843. p. 257.).

5. Liste dalmatinischer Pflanzen (Oesterr. bot. Wochenblatt. 1851. p. 13.).

6. Inselflora von Dalmatien (Oesterr. bot. Wochenbl. 1852. p. 18.).

7. Uebersicht über die Erforschung Dalmatiens (Sitzungsber. der zool. bot. Gesell. 1853. p. 18.).

8. Exkursion auf den Berg Jelena-Gora im Kreise Ragusa (Oesterr. bot. Wochenbl. 1853. p. 169.).

9. Dalmatien in seinen verschiedenen Beziehungen (2 sveske; Wien 1856.).

### Philippson, A.

Das Mittelmeergebiet (Leipzig 1904.).

### Pichler, A.

1. Skice iz mostarske flore (Peti god. izvješt. gimnaz. u Mostaru 1899.).

2. Tri nametnice: Viscum album L., Loranthus europaeus L. i Arcenthobium Orycedri M. B. u Hercegovini (Glasn. zem. Muz. u Bosni i Herceg. Sarajevo 1901. p. 113.).

3. Flora hercegovačkih grobalja (Glasn. zem. muz. u Bosni i Hercegovini. Sarajevo 1902. p. 113.).

### Pietschmann, V.

Bericht über die Exkursion des naturw. Vereines nach Bosnien und der Hercegovina (Mitt. d. naturw. Ver. a. d. Univ. Wien 1903. p. 9.).

### Pittoni, J. v.

Th. Pichler's Reise nach Dalmatien und Montenegro 1868. (Oesterr. bot. Zeitschr. 1869. p. 150.).

### Pohl, N.

Korrespondenz über die von Baron von Welden in Dalmatien gesammelten Pflanzen („Flora“ 1829. p. 43.).

### Portenschlag-Ledermeyer, F. de

Enumeratio plantarum in Dalmatia lectarum (Wien 1824.).

### Poscharsky, G. A.

Beiträge zur Flora von Kroatien und Dalmatien (Dresdener Flora 1896.).

### Pospichal, E.

Flora des österreichischen Küstenlandes (Leipzig Bd. I. 1897. Bd. II. 1898.).

174

L. ADAMOVIĆ,

(62)

### Protić, G.

1. Prilozi k poznavanju flore resina Bosne i Hercegovine (Glasn. zem. muz. u Bosni i Hercegovini. Sarajevo 1897.).

2. Prilozi k poznavanju kremenjašica Bosne i Hercegovine (Glasnik zem. muz. u Bosni i Herceg. Sarajevo 1897.).

3. Prilog k poznavanju gljiva Bosne i Hercegovine (Glasnik zem. muz. u Bosni i Herc. Sarajevo 1898. p. 93.).

4. Prilog k poznavanju flore okoline Vareša u Bosni (Glasnik zem. muz. u Bosni i Herc. Sarajevo 1898. p. 657.).

5. Prilog k poznavanju mahovina okoline Vareša (Glasnik zem. muz. u Bosni i Herc. Sarajevo 1899. p. 773.).

6. Zur Kenntnis der Flora der Umgebung von Vareš (Wiss. Mitt. a. Bosn. u. Herceg. 1900. p. 485.).

7. Prilog k poznavanju flore Bosne i Hercegovine (Glasn. zem. muz. u Bosni i Hercegovini. Sarajevo 1900. p. 437.).

8. Prilog k poznavanju flore resina Albanije (Glasn. zem. muz. u Bosni i Hercegovini. Sarajevo 1902. p. 275.).

9. Treći prilog k poznavanju flore Bosne i Hercegovine (Glasu. zem. muz. u Bosni i Herceg. Sarajevo 1902. p. 12.).

10. Peti prilog k poznavanju flore okoline Vareša (Glasn. zem. muz. u Bosni i Herceg. Sarajevo 1903. p. 273.).

11. Drugi prilog k poznavanju flore resina Bosne i Hercegovine (Glasn. zem. muz. u Bosn. i Herc. Sarajevo 1906. p. 5.).

12. Prilog k poznavanju mahovina Bosne i Hercegovine (Glasn. zem. muz. u Bosni i Herceg. Sarajevo 1906. p. 129.).

### Puschnig, R.

Bericht über die Reise des naturw. Vereins nach Bosnien u. Hercegovina (Mitt. d. naturw. Ver. a. d. Univers. Wien 1896. p. 33.).

### Radlkofer, L.

Algen aus Fiume und Lesina (Sitzungsber. d. zool. bot. Gesell. 1860. p. 60.).

### Reichardt, H. W.

1. Ueber einen Ausflug auf Lussin Piccolo (Sitzungsber. der zool. bot. Gesell. 1862. p. 55.).

2. Bericht über die auf einer Reise nach den Quarnero-Inseln gesammelten Sporenpflanzen (Verh. d. zool. bot. Gesell. 1863. p. 461.).

3. Notiz über die von Dr. C. Heller auf Lacroma gesammelten Sporenpflanzen (Verh. d. zool. bot. Gesell. 1864. p. 34.).

4. Ueber das Vorkommen der Scabiosa crenata in Montenegro (Verh. d. zool. bot. Gesell. 1866. p. 837.).

### Reiser, O.

Materialien zu einer Ornis balcanica I—V (Wien 1894.—1903.).

(63)

175

Rohlena, J.

1. Erster Beitrag zur Flora von Montenegro (Sitzungsber. d. Kön. böhm. Gesell. d. Wissen. Prag 1902.).

2. Zweiter Beitrag zur Flora von Montenegro (Sitzungsber. d. kön. böhm. Gesell. d. Wissen. Prag 1902.).

3. Dritter Beitrag zur Flora von Montenegro (Sitzungsber. d. kön. böhm. Gesell. d. Wissensch. Prag 1903.).

4. Vierter Beitrag zur Flora von Montenegro (Sitzungsber. d. kön. böhm. Gesell. d. Wissensch. Prag 1905.).

5. Beitrag zur Flora von Montenegro (Originaldiagnosen in Fedde's Repertorium III. [1906.] p. 145.).

Sabransky, A.

Zur Rubus-Flora Bosniens (Oesterr. bot. Zeitschr. 1887. p. 233.).

Sagorski, E.

1. Mitteilungen über die in Montenegro gesammelten Pflanzen (Mitt. d. Thüring. bot. Ver. 1897. p. 15.).

2. Calamintha montenegrina n. sp. (Oesterr. bot. Zeitschrift 1903. p. 20.).

3. Beitrag zur Flora der Hercegovina (Mitteil. d. Thüring. bot. Ver. 1903. p. 33.).

4. Marrubium montenegrinum (M. apulum × M. candidissimum) nov.-hybrid. (Oesterr. bot. Zeitschr. 1905. p. 27.).

Sardagna, M. v.

Ein Ausflug auf den Biokoro in Dalmatien (Oesterr. botan. Zeitsehr. 1861. p. 177.).

Schaarschmidf, J.

Fragmenta phycologiae bosniaco-serbicae (Claudiopoli 1883.; Magy. növ. Lap. VII. 1883. p. 33.).

Scheele, A.

Beiträge zur Flora von Dalmatien (Linnaea 1852. p. 266.).

Schiffner, V.

1. Die bisher bekannt gewordenen Lebermoose Dalmatiens (Verh. d. zool. bot. Gesell. 1906. LXI.).

2. Hepaticae Latzelianae (Verhandl. d. zool. bot. Gesell. 1909.).

Schlosser de Klekowsky et Vukotinović Farkaš de

Flora croatica (Zagabriae 1869.).

Seenus, Freih. v.

Reise nach Istrien und Dalmatien (Nürnberg 1805.).

176

L. ADAMOVIĆ.

(64)

### Sendtner, O.

1. *Nachricht über die Reise durch Bosnien* („Flora“, Regensburg 1847. p. 295.).

2. *Reise nach Bosnien von einem botanischen Reisenden* (Ausland 1848. p. 130.).

3. *Beobachtungen über die klimatische Verbreitung der Laub-moose durch das österr. Küstenland und Dalmatien* (Flora 1848. p. 189.).

4. *Moose aus Dalmatien und den Quarnero-Inseln* (Sitzungsber. d. zool. bot. Gesell. 1857. p. 86.).

### Seunik J. und Delić St.

*Daphne Blagayana Fr.* (Wiss. Mitt. a. Bosn. u. Herceg. 1893. p. 588.).

### Spreitzenhofer, G. C.

*Botanische Reise nach Dalmatien* (Sitzungsber. d. zool. bot. Ges. 1876. p. 92.).

### Stadlmann, J.

1. *Die botanische Reise des Naturwissenschaftlichen Vereines nach Westbosnien im Juli 1904* (Mitt. d. Naturw. Ver. a. d. Univ. Wien 1905.).

2. *Ueber die geographische Verbreitung von Pedicularis Fride-rici Augusti Tomm. und P. petiolaris Ten.* (Oesterr. botan. Zeitschr. 1906. N. 11.).

### Stapf, O.

*Bericht über den Ausflug der k. k. zoologisch. botan. Gesellschaft nach dem Litorale und dem Quarnero* (Verh. d. zool. bot. Gesell. 1887. p. 491.).

### Stark, M.

*Eine Prenj-Tour* (Mitt. d. Naturw. Ver. a. d. Univers. Wien 1903. p. 41.).

### Stossich, M.

*Escursione sull' isola di Pelagosa* (Boll. d. Soc. adriat. di scienz. nat. Trieste 1875. p. 217.).

### Strobl, G.

1. *Aus der Frühlingsflora und Fauna Illyriens* (Verh. d. zool. bot. Gesell. 1872. p. 577.).

2. *Nachträgliche Berichtigungen* (Verh. d. zool. bot. Gesell. 1872. Appendix).

3. *Eine Frühlingsreise nach Süden* (Graz 1872.).

### Struschka, H.

*Die Umgebung Mostars* (Jahresbericht d. k. k. Staatsgymn. Kremsier 1880.).

(65)

177

Studniczka, C.

*Beiträge zur Flora von Süddalmatien* (Verh. d. zool. bot. Gesell. 1890. p. 55.).

Tommasini, M.

1. Botanische Wanderungen im Kreise von Cattaro („Flora“ 1835. Beiblatt II. i III.).

2. Die Orchideen des österreichisch-illyrischen Küstenlandes (Oesterr. bot. Zeitschr. 1851. p. 9.).

Unger, F.

1. Der Waldstand Dalmatiens von einst und jetzt (Sitzungsber. d. kais. Akad. d. Wiss. Wien 1864. p. 211.).

2. Die Inseln Curzola und Lakroma (Oesterr. Revue 1886. II. 116.).

3. Der Rosmarin und seine Verwendung in Dalmatien (Sitzungsbericht d. kais. Akad. d. Wiss. Wien 1867. p. 586.).

Vandas, K.

1. Beitrag zur Kenntnis des Flora von Südhercegovina (Oesterr. bot. Zeitschr. 1888., 1889.).

2. Floristisches Referat über Bosnien und die Hercegovina für 1890./1891. (Oesterr. bot. Zeitschr. 1891. p. 252.).

3. Neue Beiträge zur Kenntnis der Flora Bosniens und der Hercegovina (Sitzungsber. d. kön. böhm. Ges. d. Wiss. 1890.).

4. Dalši přispěvky ku poznaní květeny Bosenské a Hercegovské (Jahresber. d. k. k. böhm. Real-Obergymn. Prag 1892.).

5. Dalši přispěvky ku poznaní florist. pomerů Bosny a Hercegoviny (Progr. d. böhm. Gymn. zu Kolin 1895.).

6. Reliquiac Formanekianae (Brünn 1904.).

Veseli, J.

*Ein Ausflug in die Krivošije und auf den Orijen* (Wien. illustr. Gartenzeitung 1890. p. 383.).

Vierhapper, F.

*Aufzählung der von Prof. Dr. Oskar Simony im Sommer 1901. in Südbosnien gesammelten Pflanzen* (Mitt. d. Naturw. Ver. a. d. Univ. Wien 1906. p. 65.).

Visiani, R. de

1. *Stirpium dalmatic. specimen* (Patavii 1822.).

2. *Plantae rariores in Dalmatia recens detectae* („Flora“ 1829.).

3. *Plantae dalmaticae nunc primum editae* („Flora“ 1830. p. 40.).

4. *Flora dalmatica* (Lipsiae Vol. 1842.; Vol. II. 1847.; Vol. III. 1850.).

R. J. A. 195.

12

178

L. ADAMOVIĆ,

(66)

5. *Piante fossili della Dalmazia* (Mem. dell' Istit. Veneto di scienz. Venezia 1858. p. 421.).

6. *Sulla vegetazione dell' isola di Lacroma* (1863.).

7. *Illustrazione della Cheilanthes Szovitsii F. et M.* (Atti dell' Istit. Veneto di scien. Venezia 1866. p. 656.).

8. *Florae dalmaticae Supplementum* (Mem. d. Ist. Ven. di scien. Venezia 1872.).

9. *Florae dalmaticae supplementum alterum* (pars I. 1877.; pars II. 1878. in Mem. d. Istit. Ven. di scienze Venezia).

Weiß, E.

1. *Floristisches aus Istrien, Dalmatien und Albanien* (Verh. d. zool. bot. Gesell. 1866. p. 571.).

2. *Floristisches aus Istrien und Dalmatien* (Verh. d. zool. bot. Gesell. 1867. p. 753.).

3. *Lichenen aus Istrien und Dalmatien* (Verh. d. zool. bot. Gesell. 1868. p. 1.).

Welden, L. von

1. *Ueber die Vegetation Dalmatiens* („Flora“ 1830. p. 193.).

2. *Frühlingsflora in Dalmatien* („Flora“ 1830. p. 251.).

3. *Floristische Korrespondenz* („Flora“ 1832. p. 308.).

4. *Ueber Ebel's Reise in Dalmatien* („Flora“ 1841. p. 652.).

Wetscky, M.

Liparis Loeselii Rich. in Bosnien (Magy. bot. Lap. 1905. p. 336.).

Wettstein R. v. Westersheim

1. *Die Flora der Balkanhalbinsel und deren Bedeutung für die Geschichte der Iflanzenwelt* (Wien 1892.).

2. *Monographie der Gattung Hedraeanthus* (Denkschr. d. Akad. d. Wiss. Wien 1887. Bd. LIII.).

3. *Ueber das Auffinden der Daphne Blagayana in Bosnien* (Sitzungsber. d. zool. bot. Ges. 1888. p. 16.).

4. *Die Omorikafichte, Picea Omorika* (Sitzungsber. d. kais. Akad. d. Wiss. 1890. XCIX. p. 503.).

5. *Floristischer Bericht über Dalmatien* (Oesterr. bot. Zeitschr. 1890. p. 209.).

6. *Das Vorkommen der Picea Omorika in Bosnien* (Oesterr. bot. Zeitschr. 1890. p. 357.).

7. *Ueber einige Orchideen Dalmatiens* (Sitzungsber. d. zool. bot. Gesell. 1892. p. 53.).

8. *Die Hebung der Blumenkultur in Dalmatien* (Oesterr. Rundschau 1906. p. 157.).

Wiesbaur, J.

1. *Phytographische Studien* (Oest. uot. Zeitschr. 1874. p. 64.; 108.).

(67)

179

2. Zur Flora von Travnik (Oesterr. bot. Zeitschr. 1882. p. 281.).

3. Die Rosenflora von Travnik (Oest. bot. Zeitschr. 1883. p. 315.; 1884. p. 12.).

4. Ergänzungen zur Rosenflora von Travnik (Oesterr. bot. Zeitschr. 1884. p. 337.).

### Zahlbruckner, A.

1. Prodromus iener Flechtenflora Bosniens und der Hercegovina (Annal. d. k. k. Naturhist. Hufmus. 1888., 1900., 1905.).

2. Materialien zur Flechtenflora Bosniens und der Hercegovina (Wiss. Mitt. a. Bosn. u. Herceg. 1895. p. 596.).

3. Vorarbeiten zu einer Flechtenflora Dalmatiens I—III (Oester. bot. Zeitschr. 1901., 1903., 1905.).

### Zahn, H. K.

Beiträge zur Kenntnis der Archieracien Ungarns und der Balkanländer (Magy. bot. Lap. 1906. p. 63.).

### Zanardini, G.

1. Synopsis algarum in mari adriatico hucusque cognitarum (Mem. d. r. Accad. di Torino 1841. p. 165.).

2. Saggio di classificazione naturale delle Ficee ed enumerazione di tutte le specie scoperte e raccolte dall'autore in Dalmazia (Venezia 1843.).

3. Iconographia phycologica adriatica (Mem. dell'Istit. Ven. di scien. Venezia 1862.—1876.).

### Zavodny, Dr.

Eine botanische Reise durch die Hercegovina (Deutsche bot. Monatsschr. XV. Jahrg. p. 262.).

### Zederbauer u. Brehm

Das September-Plankton dcs Skutarisees (Verhandl. d. zool. botan. Gesell. Wien 1905. p. 45—52.).

### Zoch, J.

1. Ptytophaenologische Beobachtungen (Jahresber. d. Realgymn. Sarajevo 1880/81. i 1881/82.).

2. Nekoliko izleta u okolicu sarajevsku (God. izvješ. real. gimn. Sarajevo 1881/82.).

*

Jedno projektivno izvođenje općene površine
4. reda.

Primljeno u sjednici razreda matematičko-prirodoslovnoga Jugoslavenske akademije znanosti i umjetnosti dne 4. maja 1912.

NAPISAO PRAVI ČLAN DR. JURAJ MAJCEN.

Istraživanja površine 4. reda oteščana su upravo time, što se u izvođenju površine, koliko je meni poznato, ne upotrebljavaju skupovi pravaca kao temeljne tvorevine izvođenja. U recima, koji slijede, upotrijebit će se za projektivno izvođenje površine 4. reda korespondencija među snopom površinâ 2. reda i involutornom linearnom kongruencijom, pa će tako studij površine dopustiti mnogo jasniji pregled odnosâ, nego što je to u dosada poznatim izvođenjima površine bilo moguće.

U radnji se u prvom redu radi o udešenju korespondencije temeljnih tvorevina, koje izvode površinu četvrtoga reda, pa o nekim svojstvima te površine, koja upravo iz prikazanoga načina izlaze posve jednostavno.

Osobito izvođenje dopušta još i pogled u odnose, koji se tiču pitanja o stepenu višestrukih elemenata (krivulja i pojedinih singularnih točaka). Pokazuje se, da izvođenje vodi do takova tipa površine 4. reda, za koji nema višestrukih elemenata, premda je očito, da će na površini biti jednostavnih pravaca. Tim se podaje nov dokaz za to, da površina 4. reda ne mora imati višestrukih elemenata, makar na njoj ima jednostavnih pravaca, dakle dokaz, koji obara protivnu tvrdnju, kakova se u literaturi pojavila. Za tu protivnu tvrdnju piše mi poznati sintetik R. Sturm (u pismu od 21. 6. 1912.) : „Schaffen Sie in Ihrer bevorstehenden Veröffentlichung mit meiner Einwilligung diesen Ausspruch aus der Welt“.

(2)

JEDNO PROJEKTIVNO IZVOĐENJE OPĆENE POVRŠINE 4. REDA.

181

Osobito izvođenje površine 4. reda bit će možda i zato zgodno, što se njim dolazi do temeljnih svojstava površine, koja su u najužoj svezi s korespondencijom temeljnih tvorevina, onakovim istim putem, kako je to dovoljno poznato za površine 2. i 3. reda.

1. Snop [$F^2$] površinâ 2. reda $F_i^2$ može se dovesti u jedno-dvoznačnu korespondenciju s involutornom linearnom kongruencijom $[a, b]^2$. Kod uređenja korespondencije ne će se za sada uzeti posebni obzir na realnost ili imaginarnost za obje osi $a$ i $b$ kongruencije.

Uzmimo, da je neka površina 2. reda $H^2$ (s realnim ili imaginarnim pravcima) preslikana na linearnu kongruenciju $[a, b]$. Poznato je*, da je korespondencija u obadva smisla jednoznačna: svakoj točki na $H^2$ korespondira jedna zraka u $[a, b]$; svakoj izvodnici na $H^2$ (kao nizu točaka) korespondira u $[a, b]$ pramen zraka, kojemu je vrh na $a$ ili na $b$; makar kojoj krivulji 2. reda na $H^2$ korespondira u $[a, b]$ hiperboloid.

Površina se $H^2$ može učiniti involutornom iz makar koje točke $T$ prostora, pa se lako vidi, da će snop $[T]$ biti u jedno-dvoznačnoj korespondenciji sa zrakama kongruencije. Makar koja zraka $t$ kroz $T$ siječe $H^2$ u dvije (realne ili imaginarne) točke, kojima u $[a, b]$ korespondiraju istovrsne dvije zrake, svakoj pak zraci u $[a, b]$ odgovara samo jedna zraka u $[T]$. Položi li se kroz $T$ makar koja ravnina $\tau$, koja $H^2$ siječe u krivulji $k^3$, dobit će se na $k^2$ involucija točaka, koju određuje $T$ kao involutorno središte. Involutornoj će dakle krivulji $k^2$ korespondirati u $[a, b]$ involutorni hiperboloid. Uzme li se na $H^2$ neka krivulja 2. reda $h^2$, kojoj ravnina ne ide točkom $T$, pa se $h^2$ projicira iz $T$ stošcem 2. reda ($T, h^2$), dobit će se kao drugi dio presjeka obadviju površina opet neka krivulja 2. reda $g^2$. Krivuljama će $h^2$ i $g^2$ korespondirati u $[a, b]$ dva hiperboloida, koji će osim pravaca $a$ i $b$ imati još dvije zajedničke izvodnice, i to one, kojima na $H^2$ korespondiraju obadvije presječne točke krivuljâ $h^2$ i $g^2$.

Od svih će stožaca 2. reda u snopu $[T]$ biti osobito istaknut reelni ili imaginarni dodirni stožac površine $H^2$, koji neka bude označen sa $\Delta^2$. Budući da je svaka izvodnica toga stošca

* Gl. moju raspravu: Ueber eine Abbildung der allgemeinen Fläche 3. Ordnung und einige daraus abgeleitete Eigenschaften der rationaleinen ebenen Kurven 3. und 4. Ordnung, Sitzungsber. der k. Akademie, Wien, math.-naturw. Klasse, IIa, CXVII. (1908.), str. 631.

182

J. MAJCEN,

(3)

tangenta površine $H^2$, korespondirat će dodirnoj točki $D$ te iz-
vodnice dvije konsekutivne zrake linearne kongruencije. Kako
pak sve dodirne točke $D$ leže na krivulji 2. reda $\delta^2$, tvorit će
svi parovi korespondentnih konsekutivnih izvodnica u $[a, b]$ hi-
perboloid $\chi^2$. Taj je hiperboloid u involutornoj kongruenciji dvo-
struk; on se ovdje odnosi prema ostalim hiperboloidima kon-
gruencije upravo tako, kako se u involutornom pramenu zrakâ
odnose dvojne zrake prema ostalim jednostavnim zrakama. Poradi
jedno-dvoznačne korespondencije obadviju tvorevina $[T]$ i $[a, b]^2$
bit će i korespondentne površine $\Delta^2$ i $\chi^2$ u takovoj srodnosti.
Analogno prema Weyr-ovu nazivlju možemo $\Delta^2$ označiti „odvoj-
nim“ stošcem u snopu $[T]$ s obzirom na korespondentni dvo-
struki hiperboloid $\chi^2$.

Budući da se makar koje dvije krivulje 2. reda $h^2$ i $g^2$ na površini $H^2$ sijeku u dvije točke, koje će biti na dodirnoj krivulji $\delta^2$ (ako je točka $T$ vrh stošca, na kojemu su obje izabrane krivulje $h^2$ i $g^2$), to se vidi, da će u $[a, b]^2$ takvim krivuljama korespondirati dva hiperboloida, koji će osim pravaca $a$ i $b$ imati još dvije zajedničke izvodnice na dvostrukom hiperboloidu $\chi^2$. Svakoj će izvodnici jednoga hiperboloida korespondirati involutorno izvodnica drugoga; dvojne će izvodnice biti obje istaknute zajedničke izvodnice na $\chi^2$.

Neka bude $[F^2]$ makar koji snop, dakle skup od $\infty^2$ površina
2. reda, koje imadu osam zajedničkih temeljnih točaka

$M_i (i = 1, 2, \dots, 8).$

Ako je $Q$ makar koja točka prostora, moći će se za točku $Q$
odrediti polarni snop $[Q']$ ravninâ za snop $[F^2]$, pa je poznato,
da će svakoj ravnini snopa $[Q']$ korespondirati po jedna površina
$F^2$, a svakoj zraci snopa $[Q']$ pramen ($F^2$), koji je sadržan u
snopu $[F^2]$. Da postoji projektivitet $[Q'] \wedge [F^2]$, jednoznačan u
obadva smisla, vidi se odatle, što će za makar koju površinu
snopa

$[F^2] \equiv F_1^2 + \lambda F_2^2 + \mu F_3^2 = 0$

izlaziti za polarnu ravninu točke $Q$:

$[Q'] \equiv R, + \lambda R_2 + \mu R_3 = 0.$

(4)

183

Za iste vrijednosti parametara $\lambda, \mu$ u obadva snopa dobit će se po dva korespondentna elementa u jednoznačnom projektivitetu.

Korespondencija među linearnom kongruencijom $[a, b]$ i snopom $[F^2]$ može se postići tako, da se snopovi $[T]$ i $[Q']$ učine recipročnima. Bit će onda naime:

$$[a, b]^2 \triangleleft [T] \triangleleft [Q'] \triangleleft [F^2].$$

Svakoj će površini snopa $[F^2]$ korespondirati u kongruenciji $[a, b]^2$ dvije zrake; obrnuto pak svakoj zraci kongruencije odgovara jedna površina snopa $[F^2]$. Ako je naime $x_1$ neka zraka u $[a, b]^2$, korespondirat će joj na površini $H^2$ neka točka $X_1$, u snopu $[T]$ dakle zraka $TX_1$, u snopu $[Q']$ ravnina $\xi_1$, a u snopu $[F^2]$ površina $F_{x_1}^2$ i obrnuto, gdje se uz $x_1$ javlja još i pripadna zraka $x_2$ u involutornoj kongruenciji.

Istim se načinom može lako uvidjeti, da će makar kojem involutornom hiperboloidu kongruencije $[a, b]^2$ korespondirati obični pramen površinâ ($F^2$) u snopu $[F^2]$ i obrnuto.

Neka bude $i$ neka izvodnica dvostrukoga hiperboloida $\chi^2$ linearne kongruencije $[a, b]^2$. Pramenove zraka, koji su određeni sjecištima $I'$ i $I''$ izvodnice $i$ i osî $a, b$ kongruencije, označit ćemo sa $(I', b)$, $(I'', a)$. Budući da se oba ta pramena zajedno mogu držati degeneriranim involutornim hiperboloidom kongruencije, to se vidi, da će obadvjema pramenima korespondirati u snopu $[F^2]$ pramen površinâ $(F')_i$, pa da će jedna površina toga pramena biti korespondentna zajedničkoj zraci $i$ obadvaju pramenova $(I', b)$, $(I'', a)$ u linearnoj kongruenciji.

Da će skupu svih izvodnica dvostrukoga hiperboloida $\chi^2$ kongruencije korespondirati u snopu $[F^2]$ pramen površina $F^2$, koji je drugoga stepena, može se ovako pokazati: Dvostrukomu hiperboloidu $\chi^2$ korespondira u snopu $[T]$ stožac $\Delta^2$, a ovome opet u snopu $[Q']$ recipročna tvorevina $\Sigma^2$, t. j. sistem tangencijalnih ravnina stošca 2. razreda. Sve površine snopa $[F^2]$, koje korespondiraju pojedinim tangencijalnim ravninama stošca $\Sigma^2$, činit će dakle jednostavno neizmjernu raznoličnost, koja u $[F^2]$ korespondira izvodnicama dvostrukoga hiperboloida $\chi^2$, kao zrakama kongruencije $[a, b]^2$. Ima li se u snopu

$$[Q'] \equiv R_1 + \lambda R_2 + \mu R_3 = 0$$

184

J. MAJCEN,

(5)

karakterizirati makar kakov sistem tangencijalnih ravnina stošca Σ², učinit će se to najjednostavnije tako, da se postavi*

$$ \lambda = \alpha\nu, \quad \mu = b\nu^2. $$

Tom će supstitucijom parametara prijeći pripadna površina u snopu [$F^2$] za makar koju ravninu sistema Σ² u oblik:

$$ F_1^2 + \alpha\nu \cdot F_2^2 + b\nu^2 \cdot F_3^2 = 0. $$

To je pak jednadžba svežnja 2. reda površinâ $F^2$ u snopu [$F^2$], koji korespondira dvostrukomu hiperboloidu $\chi^2$ u $[a, b]^2$.

Istim će se, načinom pokazati, da će i svakomu paru konjugiranih hiperboloida kongruencije $[a, b]^2$ korespondirati u snopu [$F^2$] svežanj 2. reda površinâ $F^2$.

Svakomu paru konjugiranih hiperboloida kongruencije korespondira naime u snopu [$T$] stožac 2. reda, kojemu će opet u snopu [$Q'$] odgovarati sistem tangencijalnih ravnina stošca 2. reda slično kao i prije $\Sigma^2$ za $\chi^2$, dakle u snopu [$F^2$] opet svežanj 2. reda površinâ $F^2$.

Označimo li svežanj 2. reda. koji odgovara dvostrukomu hiperboloidu, sa $(F^2)_\chi$, a svežanj 2. reda, koji korespondira makar kojemu konjugiranom paru hiperboloidâ kongruencije $[a, b]^2$, sa $(F^2)_t$, opazit će se, da makar koji svežanj $(F^2)_t$ ima svagda dvije površine $F^2$ zajedničke sa svežnjem 2. reda $(F^2)_\chi$, jer obadva pripadna hiperboloida imadu svagda dvije svoje zajedničke izvodnice (koje su ujedno zrake kongruencije) na dvostrukom hiperboloidu $\chi^2$. Vidi se podjedno, da je svežanj $(F^2)_t$ sastavljen od konjugiranih parova površinâ $F^2$ u snopu [$F^2$], koji imadu svoje dvije dvostruke površine $F^2$ u svežnju $(F^2)_\chi$.

2. Jedno-dvoznačna korespondencija tvorevina [$F^2$] i $[a, b]^2$ određuje površinu, koja je geometričko mjesto probodištâ pojedinih zraka kongruencije s pripadnim površinama $F^2$ snopa [$F^2$].

Neka bude $p$ makar koji pravac prostora, koji prema kongruenciji i snopu [$F^2$] nema nikakov osobiti položaj. Pokazat ćemo, da [$F^2$] i $[a, b]^2$ određuju na pravcu $p$ korespondenciju [2, 2].

* Gl. za ovo moju raspravu: „Die Fläche 4. Ordnung mit einer Doppelgeraden und eine besondere lineare Mannigfaltigkeit von Flächen 2. Ordnung“, Sitzungsber. der k. Akademie der Wissenschaften, Wien, math.-naturw. Klasse, sv. CXXI., IIa, 1912., str. 1470.

(6)

JEDNO PROJEKTIVNO IZVODENJE OPĆENE POVRŠINE 4. REDA.

185

Neka bude P makar koja točka na p. Kroz P ide pramen ($F^2$) površinâ, koji pripada snopu [$F^2$]. Pramenu ($F$) korespondira u snopu [$Q'$] svežanj ravnina, a ovome korespondira u recipročnom snopu [$T$] pramen zraka, koji površinu $H^2$ siječe u involutornoj krivulji 2. reda. Budući da toj krivulji odgovara u kongruenciji [$a, b]^2$ involutorni hiperboloid, koji pravac $p$ siječe u dvije točke $P_1$ i $P_2$, to se vidi, da će u naznačenom smislu svakoj točki P na $p$ korespondirati dvije točke $P_1, P_2$. Položimo li obrnuto onom istom točkom $P \equiv R$ na $p$ zraku kongruencije, korespondirat će joj u snopu [$F^2$] neka površina 2. reda, koja pravac $p$ siječe u točkama $R_1$ i $R_2$. I u ovome smislu odgovaraju dakle makar kojoj točki pravca $p$ dvije točke $R_1, R_2$. Na pravcu se $p$ javlja prema tomu korespondencija [2, 2]. Svaka koincidencija točaka te korespondencije znači točku pravca $p$, koja je podjedno točka površine izvedene iz tvorevina [$F^2$] i [$a, b]^2$. U svakoj se naime takovoj koincidenciji sastaje točka na zraci li-nearne kongruencije s pripadnom površinom snopa [$F^2$].

Budući da korespondencija [2, 2] ima uopće četiri koinciden-cije, vidi se, da će izvedena površina biti četvrtoga reda; označit ćemo je sa $F^4$.

Uzmimo makar koji involutorni hiperboloid u kongruenciji [$a, b]^2$, i na njemu pravac $q$, koji pripada istom sistemu, kao i obje osi $a, b$ kongruencije. Hiperboloid će označiti na izvodnici $q$ involuciju točaka. Hiperboloidu korespondira u snopu [$T$] pramen zraka, a ovome odgovara u snopu [$Q'$] svežanj ravnina, za koji je u snopu [$F^2$] korespondentan neki linearni pramen površina ($F^2$). Taj će pramen ($F^2$) sjeći pravac $q$ u involuciji točaka, koja s onom prvom involucijom na $q$ nije uopće identična. Oba-dvije će involucije na $q$ imati četiri koincidencije, pa će prema tome svaka izvodnica involutornoga hiperboloida kongruencije (koja ne pripada sistemu zrakâ kongruencije), sjeći izvedenu po-vršinu $F^4$ u četiri točke.

3. Dokazat ćemo, da osi $a$ i $b$ kongruencije pripadaju posve površini $F^4$, pa da je svaka od osam temeljnih točaka snopa [$F^2$] na $F^4$.

Položit ćemo kroz os $a$ makar koju ravninu, koja os $b$ siječe u nekoj točki $B$. Ta će ravnina sjeći kongruenciju u pramenu zraka ($B, a$), kojemu na površini $H^2$ korespondira niz točaka na jednoj izvodnici od $H^2$, dakle u snopu [$T$] pramen zraka, koji je s tim nizom perspektivan. Kako pak pramenu zraka u [$T$]

R. J. A. 195.

12a

186

J. MAJCEN,

(7)

korespondira u snopu [F²] neki linearni pramen površine (F²), koji ravninu (Ba) siječe u pramenu krivuljâ 2. reda, bit će u toj ravnini ujedinjena dva projektivna pramena: jedan je (B, a), a drugi je pomenuti pramen krivuljâ 2. reda. Obadva će ova pramena tvoriti ravnu krivulju 3. reda, koja je sasvim na površini F⁴. Svaka je naime točka te krivulje zajednička točka neke zrake kongruencije [a, b]² i pripadne njezine površine iz snopa [F²]. Budući da će se takova krivulja 3. reda dobiti u makar kojoj ravnini kroz os a, a tako isto u makar kojoj ravnini kroz os b, to izlazi, da su osi a i b kongruencije jednostavni pravci na površini F⁴. Svaka zraka kongruencije siječe dakle površinu u dvije točke, koje su na osima a i b, i u druge dvije točke, u kojima ona probada pripadnu površinu 2. reda iz snopa [F²].

Isto izlazi i drugim načinom ovako: Neka bude p neki pravac prostora, koji siječe os a u točki A'; kako će se dobiti točke, u kojima p siječe površinu F⁴?

Pravcima p i a određena je ravnina, koja os b siječe u točki B'. Sve zrake kongruencije, koje sijeku p, čine pramen (B', a). Kako je gore spomenuto, korespondira takomu pramenu u snopu [F²] neki pramen površinâ (F²), koji opet siječe pravac p u involuciji točaka.

Na pravcu će dakle p biti određena pomenuta involucija i još jednostavni niz, u kojemu pramen (B' a) siječe p. Obadva će dakle niza točaka dati na p korespondenciju (2, 1), koja ima tri koincidencije. Prema tomu će na p osim točke B' biti još tri točke površine F⁴, što je u skladu s određenjem reda površine F⁴. Iz svega izlazi ponovno, da je svaka os a ili b za površinu F⁴ jednostavan pravac.

Snop [F²] ima osam temeljnih točaka Mᵢ. Položit ćemo točkom M₁ zraku kongruencije. Toj će zraci korespondirati u snopu neka površina F², koja svakako sadržava M₁, pa prema tomu siječe u toj točki položenu zraku kongruencije. Isto vrijedi za svaku ostalu točku Mᵢ. Svaka je dakle od osam temeljnih točaka snopa [F²] na površini F⁴ i to kao jednostavna točka, jer se svakom može položiti samo jedna zraka kongruencije, a toj zraci može u snopu [F²] korespondirati samo jedna površina F².

Da je svaka temeljna točka Mᵢ samo jednostavna točka površine, može se i ovako pokazati:

(8)

187

Položit ćemo kroz $M_1$ makar koji pravac $p$. Kojom god točkom na pravcu $p$ ide linearni pramen površinâ 2. reda, koji pripada snopu [$F^2$]. Tomu će pramenu korespondirati u kongruenciji [$a, b]^2$ involutorni hiperboloid, koji $p$ siječe u dvije točke. U tome će se dakle smislu dobiti za svaku točku pravca $p$ po jedan par točaka, koji potječe od različnih involutornih hiperboloida. Ako se obrnuto makar kojom točkom na $p$ položi zraka kongruencije, korespondirat će joj u snopu [$F^2$] površina 2. reda, koja pravac $p$ siječe, osim u stalnoj točki $M_1$, samo još u jednoj točki. Za sve moguće zrake kongruencije, koje sijeku pravac $p$, dobit će se dakle na pravcu $p$ jednostavan niz točaka, koji potječe od nekoga svežnja površinâ $F^2$ u [$F^2$], za koji je $M_1$ točka temeljne krivulje. Prije određeni involutorni niz i taj jednostavni niz određuju na pravcu $p$ korespondenciju [2, 1]. pa će prema tomu biti na $p$ osim $M_1$ još tri točke površine $F^4$ kao korespondencije u korespondenciji [2, 1]. Tim je pak dokazano, da je točka $M_1$ jednostavna točka površine $F^4$, a isto vrijedi i za ostalih sedam temeljnih točaka snopa [$F^2$]. Istim će se načinom moći pokazati, da će na pravcu $q$, koji je spojnica dviju temeljnih točaka $M_1, M_2$, biti osim $M_1$ i $M_2$ još samo dvije točke površine $F^1$, ako se uzme u obzir, da će pravac $q$ odrediti s ostalih šest temeljnih točaka $M_i$ svežanj (pravčastih) površina 2. reda, kojemu će u kongruenciji [$a, b]^2$ korespondirati involutorni hiperboloid; točke. u kojima hiperboloid siječe pravac $q$, jesu obje ostale zajedničke točke pravca $q$ i površine $F^4$.

Neka bude $m_1$ ona zraka kongruencije, koja ide temeljnom točkom $M_1$ snopa [$F^2$]. Toj će zraci korespondirati u snopu neka površina $F_1^2$. Tangencijalnu ravninu površine $F_1^2$ u točki $M_1$ označit ćemo sa $\mu_1$. a makar koju tangentu površine $F_1^2$ u točki $M_1$, t. j. pravac povučen kroz $M_1$ u ravnini $\mu_1$, označit ćemo sa $s_1^i$.

Neka bude $m_1'$ neka zraka kongruencije, koja je susjedna zraci $m_1$. Zraci će $m_1'$ korespondirati u snopu [$F^2$] površina $F_1'^2$, koja će biti susjedna površini $F_1'^2$. Obje će naime susjedne zrake $m_1$ i $m_1'$ imati na površini $H^2$ (gl. čl. 1.) dvije korespondentne susjedne točke $\overline{M_1}$ i $\overline{M_1'}$ poradi toga, što je preslikavanje površine $H^2$ na kongruenciju [$a, b]^2$ posljedica perspektivnoga položaja obadviju tvorevina, t. j. što je ono preslikavanje kontinuirano. Budući da će se obje točke $\overline{M_1}$ i $\overline{M_1'}$ projicirati iz vrha $T$ snopa

*

188

J. MAJCEN,

(9)

[T] dvjema susjednim zrakama, kojima opet u snopu. [Q'] korespondiraju dvije susjedne ravnine, to se vidi, da će tim ravnnama, dakle i obadvjema zrakama $m_1$ i $m_1'$ kongruencije, korespondirati u snopu [$F^2$] dvije susjedne površine, koje su označene sa $F_1^2$ i $F_1'^2$. Zraka će dakle $m_1'$ sjeći korespondentnu površinu $F_1'^2$ u nekoj točki $M_1'$, koja će biti susjedna točki $M_1$ površine $F_1'^2$. Uzmemo li, da se zraka $m_1'$ u kongruenciji približi neizmjerno zraci $m_1$, približit će se u snopu [$F^2$] površina $F_1'^2$ neizmjerno površini $F_1'^2$, dakle će i točka $M_1'$ biti neizmjerno bliska točki $M_1$. Na granici, u kojoj prelazi zraka $m_1'$ u zraku $m_1$, prijeći će površina $F_1'^2$ u površinu $F_1'^2$, a točka $M_1'$ u točku $M_1$ površine $F_1'^2$. Spojnica će dakle $M_1M_1'$ na toj granici biti tangenta površine $F_1'^2$, t. j. neki pravac $s_1^i$ ravnine $\mu_1$. Ravnina će $\mu_1$ sjeći površinu $F_1'^2$ u nekoj osobitoj krivulji 2. reda (u Dupinovoj indikatrisi), a svakom će se točkom te krivulje moći zamisliti položena zraka kongruencije, koja će biti zraci $m$ neizmjerno bliska, jer će sve te zrake činiti vitoperu (neizmjerno usku) površinu četvrtoga reda, na kojoj ima jednostavno neizmjerno mnogo izvodnica i za koju je indikatrisa jednostavna krivulja. Budući da se na granici prelaza makar koje zrake pomenute vitopere površine dolazi istim načinom, kao i za zrake $m_1$ i $m_1'$, do jedne tangente $s_1^i$ površine $F_1'^2$ u točki $M_1$, a ta će tangenta biti ujedno tangenta površine $F^4$, to se vidi, da će površina $F^4$ u temeljnoj točki $M_1$ doticati onu površinu $F_1'^2$ snopa, koja korespondira zraci $m_1$ kongruencije.

To isto vrijedi za makar koju drugu temeljnu točku $M_i$ snopa, pa se vidi, da će površina $F^4$ u temeljnim točkama snopa doticati osam površina drugoga reda, koje pripadaju snopu.

4. Promotrit ćemo pitanje, može li koja zraka kongruencije [a, b]² biti ujedno pravac, koji posve pripada izvedenoj površini $F^4$. Makar koja zraka kongruencije siječe korespondentnu površinu $F^2$ snopa [$F^2$] uopće u dvije točke. Ako neka zraka ima sa svojom korespondentnom površinom tri točke zajedničke, bit će ona posve na površini $F^2$, a tim podjedno posve na površini $F^4$. Na površini $F^4$ bit će takova zraka posve sadržana zato, što u pomenutom slučaju ima s površinom $F^4$ pretpostavljena tri sjećišta na $F^2$ zajednička, a osim toga još i one dvije točke, u kojima ona siječe oba pravca a i b površine $F^4$ — t. j. u svemu pet točaka. Izlazi dakle, da će neka zraka kongruencije biti

(10)

189

samo onda pravac površine $F^4$, ako je ona posve sadržana na svojoj korespondentnoj površini $F^2$ snopa.

Od zrakâ kongruencije dolaze prema tomu uopće u obzir samo one, koje su podjedno pravci na različnim površinama $F^2$ snopa [$F^2$]. Poznato je, da svi pravci na površinama snopa [$F^2$] čine kompleks trećega stepena. Prema općenoj formuli¹

$$s = p(m + n),$$

u kojoj $m$ i $n$ znače temeljne brojeve kongruencije a $p$ stepen kompleksa, činit će sve zajedničke zrake obadviju tvorevina pravčastu površinu $f^3$ reda $s$, koja za pomenutu koincidenciju zraka može doći u obzir; u našem će dakle slučaju taj red biti $s = 6$.

Izvodnice površine $f^6$ i one zrake kongruencije, koje su korespondentne pojedinim izvodnicama (t. j. onim površinama $F^4$ snopa, kojima izvodnice pripadaju), činit će na osi $a$ dva niza, koji će imati neki konačni broj koincidencija. No uopće ne će biti izvodnica površine $f^6$ i ona zraka kongruencije, koja je sijěče u nekoj koincidenciji, pravci identični, nego će za to biti nuždan posebni međusobni položaj za temeljne tvorevine [$a, b]^2$ i [$F^2$]. Za općeni položaj temeljnih tvorevina ne će dakle mijedna zraka kongruencije biti na korespondentnoj površini $F^2$ snopa [$F^2$], t. j., nijedna zraka kongruencije ne će biti posve sadržana na površini $F^4$.

Prema tomu je uopće nemoguće, da bi koja zraka kongruencije mogla biti dvostruk pravac površine $F^4$.

Ispitat ćemo dalje, je li uopće moguće, da na osi $a$ ili $b$ kongruencije bude neka dvostruka točka površine $F^4$:

Zamislimo kroz os $a$ kongruencije položenu makar koju ravninu, koja os $b$ siječe u točki $B$. U čl. 3. pokazano je, da će položena ravnina ($aB$) sjeći površinu $F^4$ u praveu $a$ i u někoj krivulji 3. reda, koja se izvodi iz pramena zraka ($B, a$) i iz onoga pramena krivuljâ 2. reda, u kojem ravninu ($aB$) siječe korespondentan pramenu ($B, a$) svežanj površinâ $F^2$ u snopu [$F^2$]. Takova krivulja 3. reda može u vrhu $B$ pramena ($B, a$) imati samo onda dvostruku točku, ako jedna od četiri temeljne točke pramena 2. reda u ravnini ($aB$) bude identična s vrhom $B$, — s drugim riječi

¹ Sturm, *Liniengeometrie* I., str. 43.

190

J. MAJCEN,

(11)

čima, ako kroz vrh B pramena (B, a) prolazi temeljna krivulja 4. reda onoga svežnja površinâ u snopu [F²], koji korespondira pramenu (B, a) kongruencije.

Svim pramenima ($B^i$, a) kongruencije, koji imadu svoje vrhove $B^i$ na osi b, korespondirat će dakle tim načinom $\infty^1$ krivuljâ 4. reda u prostoru, koje pripadaju snopu [F²], t. j., koji sadržavaju osam temeljnih točaka toga snopa. Svakom točkom $B^i$ osi b ide doduše po jedna krivulja 4. reda, koja pripada snopu, no takvoj će krivulji pripadati u kongruenciji [$a, b$]² uopće neki involutorni hiperboloid, a ne pramen zraka ($B^i$, a), koji ovdje dolazi jedini u obzir.

Među pomenutim brojem $\infty^1$ prostornih krivulja 4. reda bit će dakle moguć samo konačan broj takovih krivulja, koje sijeku pravac b. No nijedna od tih konačno određenih krivulja ne će uopće sjeći os b upravo u onoj točki $B^i$, koja je vrh pramena ($B^i$, a), koji korespondira dotičnoj krivulji 4. reda, jer će se obje tvorevine [$a, b$]² i [F²] moći svagda tako namjestiti, da promotrena koincidencija ne bude moguća.

Prema tomu izlazi, da uopće ne će ni na osi a ni na osi b kongruencije biti dvostrukih točaka površine $F^4$.

Napokon izlazi posve naprosto, da ni izvan osi a ili b kongruencije ne će moći površina $F^4$ imati pojedinih dvostrukih točaka. Takva bi dvostruka točka mogla postati tako, da se u njoj sijeku bar dvije zrake kongruencije sa dvije korespondentne površine $F^2$ snopa [F²]. No kako makar kojom točkom prostora može promaziti samo jedna zraka linearne kongruencije [$a, b$]², to se vidi, da na površini $F^4$ uopće ne će biti dvostrukih točaka. Podjedno je jasno, da površina $F^4$ zbog navedenih razloga ne će moći imati nikakve višestruke prostorne ili ravne krivulje.

Tim je pokazano, da postoji tip površina četvrtoga reda $F^4$, koje doduše imadu jednostavnih pravaca (u našem su slučaju to pravci a i b), ali da ne moraju imati dvostruke krivulje.

Prema tomu ne stoji ona tvrdnja, koja je pomenuta u uvodu ove radnje, i koju je R. Sturm* izrekao ovako: „Nach dem allgemeinen Prinzip, dass eine Gerade auf einer Fläche n-ter Ordnung liegt, wenn sie mit ihr n+1 Punkte gemein hat, ist bekannt.

* Ueber die Flächen mit einer endlichen Zahl von (einfachen) Geraden, vorzugsweise die der vierten und fünften Ordnung, Math. Annalen, sv. 4., str. 249.

(12)

191

daß die Flächen von höherer als der 3-ten Ordnung vielfache Punkte oder Kurven besitzen müssen, um Gerade enthalten zu können“.

5. Jasno je, da će površina $F^4$ sjeći makar koji hiperboloid kongruencije u prostornoj krivulji 6. reda, jer obje površine imadu zajednička dva jednostavna pravca a i b. Ako je q izvodnica makar kojega hiperboloida kongruencije, i to takova, koja pripada sa a i b istom sistemu, dobit će se na njoj četiri točke površine $F^4$. Budući da će te četiri točke biti na presječnoj krivulji 6. reda hiperboloida i površinę $F^4$, to se vidi, da krivulja 6. reda pripada vrsti (4, 2), a to se potvrđuje i tim, što su na svakoj zraci kongruencije po dvije točke površine $F^4$ dakle i presječne krivulje 6. reda.*

I dvostruki će hiperboloid $F^2$ kongruencije sjeći površinu $F^4$ u prostornoj krivulji 6. reda vrste (4, 2). Izvodnicama toga hiperboloida, koje ne pripadaju sistemu a, b, korespondira u [$F^2$] svežanj drugoga reda površinâ $F^2$ (gl. čl. 1.); ako je h makar koja izvodnica na $\chi^2$, koja pripada sistemu a, b, sjeći će ona svaku zraku kongruencije na $\chi^2$ u točki, kojoj će korespondirati dvije presječne točke na h s onom površinom u snopu [$F^2$], koja korespondira izabranoj zraci.

Polože li se pak istom onom točkom na h obje površine svežnja 2. reda u snopu, koji je korespondentan dvostrukomu hiperboloidu $\chi^2$, odgovarat će im na $\chi^2$ dvije izvodnice, koje h sijeku u paru točaka. Na h se dakle javljaju dva niza točaka u korespondenciji [2, 2], tako da će broj koincidencija njihovih, t. j. broj točaka presječne krivulje 6. reda ($F^4\chi^2$) na h, biti opet jednak četiri.

Točke, u kojima makar koji par konjugiranih zraka involutorne kongruencije siječe pripadnu površinu snopa [$F^2$], jesu uopće rastavljene.

Ako se takve dvije konjugirane zrake ujedine u neku izvodnicu dvostrukoga hiperboloida $\chi^2$, sjeći će takva dvostruka izvodnica pripadnu površinu $F^2$ snopa [$F^2$] u dvije točke, od kojih svaka vrijedi dvostruko na tangenti presjeka s dvostrukim hiperboloidom. Tangenta u svakoj takovoj točki bit će podjedno tangenta izvedene površine $F^4$, tako da se može reći, da površina $F^4$ u svakoj točki presjeka svoga s dvostrukim hiperbolo-

* Tu je vrstu krivulja 6. reda istražio A. Baule u disertaciji: *Ueber Raumkurven sechster Ordnung, Göttingen 1872.*, str. 10. i d.

192

J. MAJCEN,

(13)

idom kongruencije ima zajedničku tangentu s hiperboloidom i s onom površinom 2. reda iz snopa [$F^2$], koja korespondira dvostrukoj izvodnici dvostrukoga hiperboloida, što prolazi dotičnom zajedničkom točkom ($\chi^2 F^4$). S drugim riječima: Tangente krivulje 6. reda ($\chi^2 F^4$) jesu podjedno tangente onih površinâ $F^2$ iz snopa [$F^2$], koje prolaze diralištima.

Kako svaka točka na krivulji ($\chi^2 F^4$) zajedno s pripadnom tangentom krivulje znači dvije odredbene točke za površinu 2. reda, to se vidi, da će točkom na krivulji ($\chi^2 F^4$) i temeljnim točkama $M_i$ snopa [$F^2$] položena površina 2. reda imati s krivuljom ($\chi^2 F^4$) jednostavan dodir u izabranoj točki krivulje.

Inhaltsangabe.

In dem vorstehenden Aufsatze: „Ueber eine projektive Erzeugungsweise der allgemeinen Fläche vierter Ordnung“ wird vor Allem eine ein-zweideutige Korrespondenz zwischen einem Flächenbündel [$F^2$] von Flächen zweiter Ordnung und einer linearen involutorischen Kongruenz [$a, b]^2$ hergestellt.

Einem Kongruenzstrahl entspricht hierbei im Bündel [$F^2$] eine Fläche $F^2$, und einer Fläche des Bündels korrespondieren in der Kongruenz [$a, b]^2$ zwei Strahlen. Sämtliche Kongruenzstrahlen können in Regelschaaren eingeteilt werden, und man unterscheidet hierbei involutorische und nur konjugierte Hyperboloide. Den ersteren entspricht in [$F^2$] je ein gewöhnliches lineares System von Flächen $F^2$, den letzteren ein Flächenbüschel, von welchem durch einen jeden Punkt des Raumes zwei Flächen hindurchgehen*. Alle Doppelerzeugenden der Kongruenzhyperboloide liegen auf dem Doppelhyperboloid $\chi^2$ von [$a, b]^2$, und diesem entspricht in [$F^2$] ein Verzweigungssystem 2. Ordnung von Flächen $F^2$.

Die projektive Verwandtschaft beider Grundgebilde wird zu einer Erzeugung der allgemeinen Fläche 4. Ordnung verwendet. Aus der Natur der Zuordnung von Grundelelementen geht hervor, daß die beiden Kongruenzachsen $a$ und $b$ einfache

* Man sehe die Abhandlung des Verfassers: „Die Fläche 4. Ordnung mit einer Doppelgeraden und eine besondere lineare Mannigfaltigkeit von Flächen 2. Ordnung“, Sitzungsb. der kais. Akademie der Wissenschaft., Wien, math.-naturw. Klasse, B. CXXI., IIa, 1912., S. 1470.

(14)

INHALTSANGABE.

193

Geraden der erzeugten Fläche $F^4$ sind, und daß die acht Grundpunkte des Flächenbündels [$F^2$] einfach der Fläche $F^4$ angehören.

Den Kongruenzstrahlen, welche je einen der acht Grundpunkte von [$F^2$] enthalten, entsprechen im Flächenbündel acht Flächen $F_i^2$, und die Tangentialebenen an je eine dieser Flächen in den zugehörigen Grundpunkten sind zugleich Tangentialebenen der Fläche $F^4$, so daß also die erzeugte Fläche von acht Flächen des Bündels in den Grundpunkten berührt wird.

Es wird weiter gezeigt, daß i. A. kein Kongruenzstrahl von [a, b]² der Fläche $F^4$ ganz angehören kann, und daß umsoweniger ein Kongruenzstrahl eine Doppelgerade der Fläche $F^4$ sein könnte. Es ergibt sich ferner, daß die Fläche $F^4$ keine Doppelpunkte, insbesondere keine vereinzelten Doppelpunkte, weder auf a oder b noch außerhalb dieser Geraden, enthalten kann, womit also ein Typus von Flächen vierter Ordnung karakterisiert wird, welcher keine Doppelelemente zuläßt, obwohl die Flächen des Typus zwei einfache gerade Linien enthalten.

Zum Schluße werden einige Bemerkungen über die Raumkurven 6. Ordnung gemacht, in welchen die erzeugte Fläche $F^4$ die Hyperboloide der Kongruenz schneidet. Es zeigt sich, daß in den Punkten derjenigen Schnittkurve 6. Ordnung, in welcher $F^4$ von dem Doppelhyperboloid $\gamma^2$ der Kongruenz getroffen wird, die erzeugte Fläche $F^4$ mit je einer Fläche $F^2$ aus dem Bündel [$F^{2'}$] eine gemeinsame Tangente besitzt, d. h., sämtliche Flächen des Bündels, welche durch je einen Punkt der Schnittkurve ($\gamma^2 F^4$) hindurchgehen, berühren die Schnittkurve in dem gewählten Punkte.

Sämtliche Grundeigenschaften der erzeugten Fläche $F^4$ können also auf dieselbe Weise gewonnen werden, wie dies für andere projektive Erzeugungen von Kurven und Flächen niedriger Ordnungen genügend bekannt ist.

R. J. A. 195.

13

(Sa 6 tablica.)

Primljeno u sjednici razreda matematičko-prirodoslovnoga Jugoslavenske akademije nanosti i umjetnosti dne 1. februara 1913.

NAPISALA CVIJETA CIHLAŘ.

U prirodnoj porodici Gesneracea dvije su supfamilije: Cyrtandroideae i Gesneroideae. Nekoji su reprezentanti ove familije veoma zanimljivi toga radi, što je kod njihova nastupa i raširenja odlučivao skup raznih utjecaja, koji su im vanjski habitus dosta mijenjali. To su tri vrste Ramondia i tri vrste Haberlea. Kakva je tim biljkama unutarnja građa, slabo je poznato.

Dr. K. Fritsch, obrađivač gesneraceja, u djelu: „Natürliche Pflanzenfamilien“¹ veli, da su one anatomijski vrlo malo istražene, a u anatomijskom pregledu gesneraceja od Soleredera² spomenute su Ramondiae i Haberlea samo ondje, gdje se govori o trihomima. Rechinger³ se naime donekle bavio izučavanjem unutarnje građe nekih dlaka vrsta Ramondia Myconi (zapravo Pyrenaicae), Ramondia serbica i Haberlea Heldreichii.

Upozorena u botaničko-fiziologičkom zavodu našega sveučilišta od prof. dra. Heinza i dra. Forenbachera na te nedostatke u poznavanju anatomijskih prilika spomenutih Cyrtandroidea, odlučila sam ispitati i prikazati i građu drugih njihovih ustroja.

Prije nego što navedem rezultate, dužnost mi je zahvaliti se gosp. prof. dru. Heinzu i gosp. dru. Forenbacheru na svakom

¹ IV. Teil. Abt. 3b, 1893.

² Dr. H. Solereder: Systematische Anatomie der Dycotiledonen (3. Lieferung u. Ergänzungsb.).

³ Dr. K. Rechinger: Vergleichende Untersuchungen über die Trichome des Gesneraceen (Östereich. bot. Zeitschrift, 1899. p. 89).

(2) PRILOG POZNAVANJU ANATOMIJSKE GRAĐE NEKIH CYRTANDROIDEA.

195

savjetu i nastojanju, da dobijem nužne biljke i potrebnu literaturu. Na nekoje literarne podatke upozorio me je i gosp. dr. N. Košanin, profesor beogradskoga sveučilišta, pa na tom i njemu hvalim, kao i na dobrohotnoj dobavi živoga materijala.

* * *

Pošto sam spomenula, da su Ramondiae i Haberleae doživjele nekoje promjene, valja mi i o tom nešto reći:

Mijenjajući zemlja svoje obličje, nije ostavljala u miru ni svoje bilinske stanovnike; jedne je uništila, druge silila na seljenje, a nekoje sasvim izmjenjivala. Radi novoga površja naime i uvjeti su za život bivali drugačiji, pa ako ih je biljka mogla podnositi, ostajala je i dalje na svom obitavalištu; ako se mogla seliti na zgodnije mjesto, poduzimala je radije to; a nije li bila dovoljno jaka ni za jedno ni za drugo, valjalo joj je uginuti.

U životu supfamilije Cyrtandroideâ nije se dogodila jedna jedina takova promjena. Vijek njen seže sve do u tercijar, a možda još i dalje; sigurni o tom nijesmo potpuno, jer relikata ona nije ostavila. A po čemu možemo onda suditi, da je u tercijaru već živjela? Tumačenje toga sadržaje „Flora bulgarica“ (J. Velenovský, 1898.) i djelo dra. L. Adamovića „Die Vegetationsverhältnisse der Balkanländer“.¹ Od supfamilije Cyrtandroidea ima u Evropi samo šest zastupnika. No to nije toliko važno, koliko činjenica, da one danas živu na vrlo razmaknutim, t. zv. disjunktnim arealima: pet njih u priličnoj međusobnoj blizini i to: Ramondia serbica i Ramondia Nathaliae poglavito na Balkanu, Haberlea rhodopensis na Rodopskom gorju, Haberlea Ferdinandi Coburghi kod Loveča, Haberlea Heldreichii na tesalskom Olimpu, a jedna jedina daleko od ovih na Pirenejima, a to je Ramondia pyrenaica. Da se ta udaljenost rastumači, valjalo je zaći u tercijar.

Prema istraživanju geologâ bila je za tercijara, napose u južnoj Evropi, klima veoma blaga i radi ogromnih mora, koja su se prostirala od zemalja balkanskih k sjeveru, zapadu i istoku, a to je bivše Panonsko i današnje Crno more, koje je tada bilo mnogo veće. Uz to je na južnoj strani bilo Sredozemno more, pa je klima bila toliko pogodna, da je moglo uspijevati na evropskom

¹ U „Die Vegetation der Erde“ (Engler u. Drude, XI. B. 1909.).

*

196

CV. CIHLAŘ,

(3)

jugu ne samo suptropsko bilje, nego i tropsko, a *Cyrtandroideae*
su takove, budući da ih danas osim tih naših zastupnika nalazimo
samo u takvim predjelima.

Poput razdiobe mora odlučna je i razdioba kopna. Sredozemno
more nije bilo u tercijaru suvislo kao danas, jer se sjeverna
Afrika držala Sicilije, a ova Sardinije, Korsike i Ligurije. Afrika
je bila u svezi s Pirenejskim poluotokom, a na istoku bila je
preko Krete u svezi s Grčkom. Mala je pak Azija stvarala sa
sjevernom Grčkom suvislo kopno, te je na taj način ovoj sup-
familiji bilo omogućeno tako daleko raširenje od Pireneja preko
Sicilije, Afrike, Grčke i Balkana sve do u najistočniju Aziju,
gdje danas živi upravo u velikom broju.

Prema tomu bi imala i kod nas ta supfamilija biti jednako
obilna, da nije u životnim prilikama nastao opet preokret, koji
je najvećemu broju uskratio opstanak. Nastalo je naime glaci-
jalno doba; temperatura se tako snizila, da je nijesu mogle pod-
nijeti biljke vikle toplomu zraku. Junakinjama se pokazaše samo
spomenute preostale vrste. Mnogo im je kod toga pomogao zgodan
smještaj, koji je uza sve to zahtijevao neko prilagođenje, neke
zgodnije uredbe u njihovoj organizaciji. Isporedimo li im vanj-
štinu s izvanevropskim zastupnicama, to vidimo, da su doduše i
jedne i druge dlakave. ali ove naše nijesu u tolikoj mjeri, jer
im više nije nužna tolika obrana od isušenja. A i malena visina
biljke, pa sitno, nisko, u ružicu pribrano lišće govore o nekoj
adaptaciji, o boljoj zaštiti od zime i o lakšem primanju veće
množine svjetlosti. Savijajući pak listove prema gore izlažu suši
više dlakavu, dakle bolje pokrivenu donju stranu, a sakrivaju
golu osjetljiviju. Morfologički pak stoje Ramondiae i Haberleae
vrlo blizu jedne drugima.

Otkriće balkanskih vrsta ne seže jako daleko. Petroviću i
Pančiću, koji su mnogom novom vrstom oboćatili srpsku floru,
zahvaljuju i balkanske Ramondiae svoj pristup u indeks evrop-
skih bilina. God. 1850. pada otkriće Ramondiae serbicae. Našao ju
je na Rtnju prof. Pančić. Pokazalo se kasnije, da ona nije tako
rijetka. I Jelašnica i Suva Planina njom su nakićene, kako je to
konstatirao god. 1879. Petrović; kasnije je nađena na još ne-
kim mjestima. Isti je Petrović našao u Srbiji još jednu ramon-
diju, kojoj je s Pančićem dao ime kraljice Natalije. Za nji-
hovu suvrstu, što živi na Pirenejima, znao je već Linné, te ju je
uvrstio među divizme, nazvavši je Verbascum Myconi. No habitus

(4) PRILOG POZNAVANJU ANATOMIJSKE GRAĐE NEKIH CYRTANDROIDEA.

197

nije odgovarao tomu imenu, kako se uvjerio francuski botanik Richard sastavljajući floru Pireneja. Radi toga čini ona od toga doba poseban rod i nosi današnje ime po drugom francuskom botaniku Ramondu. Otkriće *Haberlea rhodopensis* zapada Frialvaldskoga.

Za anatomičko istraživanje imala sam svjež i suh materijal. Svježu *Ramondia serbica*, *Ramondia pyrenaica* i *Haberlea rhodopensis* dobila sam iz beogradskoga botaničkog vrta, a *Ramondia Nathaliae* imala sam samo sušenu, i to iz herbarija botaničko-fiziologijskog zavoda našega sveučilišta.

Najveću jasnoću svježih prereza, pravljenih običnim mikrotomom, postizavala sam uklapajući ih u glicerin. Suhi su pak prerezi morali duže vremena ležati u 20% alkoholu, da se istjera sav zrak, a zatim su i oni dolazili u glicerin ili u hloralhidrat, ako ih je trebalo rasvijetliti. I jedni su i drugi prerezi dolazili konačno u glicerin-gelatinu, da budu podobni za trajnije istraživanje.

Za istraživanje se upotrebio obični Reichertov mikroskop, i to veliko povećanje 540-kratno s objektivom 7a i malo 95-kratno objektivom 3; kod jednoga i drugog povećanja služio je okular 4.

Ramondia serbica (Pančić).

*Ramondia serbica* jedan je od većih primjeraka, premda i kod nje izbija lišće odmah iz rizoma; ono se ipak nešto uzdiže nad zemljom, pa je tamno, produženo, ozgo s papilastim nabreklinama; dlake ga pokrivaju na obje strane. Na cvijetnoj stapci ima do tri široka zvonolika cvijeta, boje ljubičaste i ružičaste. Prašnika ima pet (rjeđe četiri) s filamentima dužima od prašnica. Plod je tobolac. Cvate od svibnja do konca lipnja, a raste na vapnovitim stijenama.

Poprečni prerez lista (slika 1.) pokazuje, da je građen bifacijalno, t. j. mesofil mu se sastoji i od palisadnih stanica i od spužvastoga parenhima; na obje je strane omeđen epidermom, koju na gornjoj strani, na licu, sačinjavaju nešto veće i u tangencijalnom smjeru produžene stanice, a na naličju su one manje i više okrugla oblika. Površni prerezi epiderme (slika 2. i 3.) pokazuju također, da ona nije jednako građena na obje strane. Gornje stanice naime imaju više izbočina stijene. Kutikula, koja

198

CV. CIHLAŘ.

(5)

obrubljuje epidermu, prilične je debljine na obim stranama. Palisadnih stanica ima tri reda; oblika su duguljasta, a smještene su u pravilnu redu. Spužvasti parenhim sastoji se obično od četiri niza stanica; intercelularni su mu prostori vrlo maleni.

Epiderma nije suvisla, nego čini ili otvore —, a to su puči — ili razne izbočine, dlake. List nema puči kao u većini slučajeva samo na donjoj strani, nego su one porazmještene i gore, dakako u mnogo manjem broju; oblikom se svojim od donjih ništa ne razlikuju. Na poprečnom se prerezu (slika 4.) vide dvije zatvorene stanice, a zatim nastavljanje kutikule preko njih. Puči su obično nešto izbočene nad ostalom površinom, i to više na donjoj strani, osobito nad provodnim snopićem. Površni prerez (slika 2. i 3.) daje njihov oblik, koji je nešto eliptičan, i omeđenje sa tri pokrajne stanice.

Kao daljnji proizvod epiderme valja nam držati dlake. Na donjoj strani lista, gdje su one i brojnije, nalazimo dvije vrste nitastih dlaka. Jedne se sastoje od dosta širokih stanica, kojih može biti četiri do devet (slika 5.). U mlađem su stadiju dvije do tri prve stanice bezbojne, a ostale ispunjene smeđom masom, koja se kasnije raširi po čitavoj dlaci. Jednake se nalaze na gornjoj strani, samo u manjem broju.

Druga se vrsta nitastih dlaka poređala vrlo gusto po epidermi, koja na drugoj strani pokriva provodni snopić. Stanice su nešto uže od stanica kod ostalih dlaka, no nadmašuju ih brojem. Vrlo su to duge niti, jer sadržavaju gdjekad i do stotinu stanica. Pri dnu lista one su puno brojnije. Odebljanje stijene kod svih je jednako.

Rechinger u spomenutom već djelu (str. 89.) kaže, da vršna stanica može imati ili jedan mali lumen ili više odijeljenih lumena jedan uz drugi ili može biti čitava ispunjena; no ja nijesam mogla opaziti takove razlike između vršne stanice i ostalih, a ni množinu zrnaca u stanici, koja graniči s vršnom. On za list spominje i dvije vrste dlaka.

Između tih su se dlaka umetnule smeđe niske žljezdaste dlake (slika 6.). Na jednoj nožnoj stanici sjedi glavica od četiri stanice. Preko čitave dlake prelazi kutikula. I one su obilnije zastupljene na naličju, gdje su osobito na površini provodnoga snopića vrlo mali razmaci među njima.

Provodni je snopić dakle u svakom pogledu zaštićen. On je uklopljen u spužvasti parenhim. Građu njegovu pokazuje slika 7.

(6)

199

Tipa je kolateralna, oblika više eliptična. Hadrom je na gornjoj strani lista, a leptom niže njega. Hadrom se sastoji ód traheja sa spiralnim odebljanjem, što se može vidjeti na uzdužnom pre-rezu. Leptom je dobro razvijen. Stanice pratilice dosta su brojne. Hadrom graniči su nekoliko parenhimskih stanica, koje se zrakasto u nj uvlače, a i čitav je snopić u parenhimskom toku.

Cvijet i cvijetnu stapku imala sam samo od Ramondia, i to u sušenu stanju, a to je zahtijevalo već prije spomenuto prepariranje.

Poprečni prerez kroz cvijetnu stapku (slika 8.) pokazuje kolateralne provodne snopće, poređane jedan do drugoga u kolut. Zaštićeni su čvrstim prstenom lika, koji ih na vanjskoj strani naokolo omata. Zatim slijedi prema vani kolenhnu i epiderma, koja se sastoji od dva sloja stanica i dosta debele kutikule. I stapka je dlakava. Nitaste su dlake jednake dlakama na listu, samo im je broj stanica manji, pa su radi toga kraće. Glavičaste dlake posve su drugačije formirane. Vidi se to po slici 9. Na niti od tri duge uske stanice sjedi glavica, nešto manja od glavice na listu. Na dnu cvijetne stapke duge su nitaste dlake poput onih na provodnom snopiću lista, samo dosta kraće; sadrže najviše 20 stanica.

Cvijet ima čašku i vjenčić. Poprečni sam prerez pravila samo zato, da vidim staničnu građu mesofila, jer za ostalo motrenje nije nužno nikakvo rezanje, budući da su i lapori i latice sasvim tanki. Na slici se 10. vidi poprečni prerez latice vjenčića, koji je jednak vjenčiću čaškinih lapova. Građen je od stanica jednaka oblika, samo su epitelijske stanice nešto različne: jedne više protegnute, a druge gotovo kvadratičnih dimensija.

Gledajući ozgo u lap čaške, nalazimo na njemu puči dosta velike, veće nego na listu (slika 11.). Svaku puč prati do pet pokrajnih stanica. Na istoj se slici vidi, da epitelijske stanice nemaju zavoja stijene.

I čaška i vjenčić nose dlake. Čaška je više dlakava na vanjskoj strani. I tu su one dvovrsne: nitasta dlaka (slika 12.) ima 2-4 dosta široke stanice, a glavičasta (slika 13.) nogu od četiri stanice i glavicu od četiri stanice, dakle poput glavice na cvijetnoj stapci, samo je nešto šira. Kod nitastih dlaka stanice su male, pa je po tom i dlaka kratka. Glavičaste prevlađuju brojem.

Na vjenčiću na unutarnjoj strani samo pri dnu svake latice duge žute dlake su nepretinjene, t. j. od jedne stanice, koja je

200

CV. CIHLAŘ,

(7)

na vrhu zaokružena, kako se vidi na slici 14. Po čitavoj vanjskoj strani latica ima mnogo glavičastih dlaka, a i nešto šiljastih. Jedne i druge odgovaraju dlakama na lapu čaške.

Istraživajući adventivno korijenje, našla sam prema vrhu brojne dlake za apsorpciju (slika 15.). One su malo duže od najmanjih listanih dlaka. Sastoje se od jednog a dijela, a radi ugibanja pred tvrdim česticama poprimaju razne oblike.

Poprečni prerez toga korijena (slika 16.), gledan na malo povećanje, daje sliku, koja pokazuje radijalni namještaj provodnih snopića. Uvijek su trijarhični.

Veće povećanje (slika 17.) pokazuje podrobnosti. Među dva hadromska dijela nalaze se sitaste cijevi sa stanicama pratilicama. Prema sredini je srčika. Sve je to obrubljeno periciklom, zatim endodermom. Ona tamnija mjesta u njoj su t. zv. Casparyjeve točke, koje nastaju radi valovitoga savijanja središnje lamele. Zatim slijede brojne stanice kore, pa epiderma.

Ramondia Nathaliae (Panč. i Petr.).

Velenovský je smatrao Ramondia Nathaliae varijetetom Ramondiae serbicae, no drugi istraživači balkanske flore drže to neopravdanim, jer isporedivši jednu s drugom opaziše očitu razliku a i postojanost njihovih karakternih osobina. U prvom je redu već lišće ove ramondije posve drugoga oblika. Mnogo je šire, gotovo okruglo, rubovi su mu jednako izrovašeni; ne strši od zemlje, nego se uz nju priljubilo. Daljnja je izrazita razlika u cvijetu, koji je ovdje tetrameran te više otvoren i plitak, a prašnici nijesu poput prašnika koe Ramondiae serbicae, nego su upravo obratno građeni, jer su tu prašnice duge, a filamenti kratki.

Anatomička bi građa govorila više u prilog Velenovskoga, ako se ona kod toga uopće može uzeti u obzir.

Ramondia Nathaliae s dosta se neznatnom razlikom udaljuje od Ramondiae serbicae. List je u svakom pogledu jednako građen; samo je broj palisadnih redova ovdje manji za jedan.

Cvijetna je stapka posve jednaka i u poprečnom i u uzdužnom prerezu i u građi dlaka, samo je nešto slabije dlakava. Kod cvijeta samo nešto lapori čaške divergiraju s užim mesofilom od dva reda stanica i s dužim nitastim dlakama od 3—6 stanica.

(8) PRLOG POZnavanju anatomijske građe nekih cyrtandroidea. 201

Veću razliku daje poprečni prerez adventivnoga korijena (slika 18.), i to tim, što je provodni snopić sasvim drugoga tipa. U sredini ima vrlo malo srčike, a zatim oko nje hadrom i onda opet sve naokolo leptom. Građa mu je dakle hadrocentrična, a ne radijalna. Inače je i ovdje pericikul, endoderma, kora i dvostruka epiderma kao i kod *Ramondiae serbicae*.

Ramondia pyrenaica (Rich.).

Ni ovo nije nikakav orijaš, jer iz kratka rizoma, koji nosi
sitne korjenčiće, izbija odmah neveliko jajoliko lišće dosta dla-
kavo, osobito na donjoj strani, i drži se tla. Lijepi cvijetovi,
ljubičasti i ružičasti, posuti na unutarnjoj strani tamnijim točki-
cama, sjede na malim stapkama. Broj lapova, latica i prašnika
redovno je pet. Filamenti su kratki. Raste na pirenejskim visi-
nama od 2000 m. Cvate od svibnja do lipnja.

Anatomija ove biljke odgovara donekle i anatomiji kod prvih  
dviju.

Sastav je lista (slika 19.) jednak sastavu od Ramondia Na-
thaliae. Ova slika daje potpuni prerez kroz list i provodni snopić.
Od Ramondia serbica razlikuje se brojem palisadnih redova.

Dlake su i opet nitaste i žljezdaste. Nitaste su na licu lista
srednje veličine, a sastoje se od širokih stanica, kojih ima obično
četiri do šest (slika 20.a). Dlake na donjoj strani mnogo su
uže, i to dlake provodnih snopića duže su, po prilici od 10—20
stanica, a dlake među provodnim snopićima na naličju najmanje
su i širinom i brojem stanica (slika 20.b). Najobičnije ih ima
tri na broju. Po tom se vidi, da bi se ipak mogla naći prilična
anatomijska nejednakost s obzirom na Ramondia serbica i Ra-
mondia Nathaliae. Dlake su provodnoga snopića ovdje šire i
mnogo kraće, jer znamo, da takove dlake mogu brojiti kod Ra-
mondia serbica i stotinu stanica, a ovdje tek oko 20, dok su i
dlake, koje se nalaze na ostaloj površini naličja, ovdje mnogo
kraće a i znatno uže. Rechinger navodi za Ramondia pyre-
naica samo jednu vrstu dlaka.

Žljezdaste dlake ne pokazuju nikakve razlike.

Tako je isto i provodni snopić u listu istoga sastava a i tipa.
kao i provodni snopić kod Ramondia serbica.

202

CV. CIHLAČ,

(9)

Uzdužni prerez puči ne daje nikakve promjene; samo po površnom prerezu donje epiderme (slika 21.) moramo suditi, da su one ovdje više ovalna oblika.

Kod istraživanja cvijetnih dijelova nailazi se na razliku u tom, što su nitaste dlake čaške uže, a glavičaste na rijetko posute. Puči su i ovdje samo na gornjoj strani. no nijesu iste veličine kao puči kod *Ramondia serbica*, jer su zatvorne stanice nešto manje, po prilici onakova oblika kao i kod lista.

Kod vjenčića bila bi novost nitaste dlake od tri male stanice, a i to, što su glavičaste dlake nešto veličinom napredovale. U mesofilu se čaške i vjenčića slaže sa *Ramondia Nathaliae*, a korijen ima opet radijalne provodne snopiće kao i *Ramondia serbica*.

## Haberlea rhodopensis (Friv.).

Odmah se kod prvoga pogleda istakne drukčija građa cvijeta. Modro bojadisan je to zvončić s cjevastom čaškom i vjenčićem, kojega se cijev na vrhu razdijelila na pet nejednakih latica, koje mu radi toga nejednakog oblika daju dvousnato lice, a to je osobito zgodna adaptacija za oprašivanje kukcima; kod toga pomažu još dobro razvijeni diski („discus“). Prašnici su didinamički i nešto iskrivljeni. Lišće je nešto bujnije i šiljastije. Raste na Rodopskom gorju u visini između 300 i 1300 m.

Od ove biljke nijesam imala cvijeta. Ostali dijelovi svojom nutrinom pokazuju priličnu razliku.

Poprečni prerez lista podaje posve novu sliku (slika 22.). Mesofil je mnogo širi, jer se sastoji od četiri reda palisada, a spužvasti je parenhim još nešto širi. Ovaj je mnogo rahliji negoli kod *Ramondia*, jer je pun velikih intercelularnih prostora.

Površni prerez donje epiderme pokazuje, da je ona iste građe kao i kod *Ramondia serbica*, no gornja se epiderma razlikuje; nema naime puči, a stijene njenih stanica nijesu onako valovite kao kod *Ramondia*; to se vidi na slici 23. Stijene su i ovdje odebljane na pojedinim mjestima.

Provodni je snopić u listu (slika 24.) opet kolateralan. Hadrom je složen u redove; među njih se i ovdje umetnuše parenhimske zrake. To sve odgovara sastavu kod *Ramondia*; nova je stečevina ovdje endoderma s Casparyjevim točkama; ona naokolo obrubljuje provodni snopić.

(10) PRILOG POZNAVANJU ANATOMIJSKE GRAĐE NEKIH CYRTANDROIDEA.

203

Dlakama je pokriven list i na gornjoj i na donjoj strani; na ovoj mnogo gušće, a podina dlake — one naime dvije epidermne stanice, koje se nalaze na bazi stanice — nije tako izbočena kao na gornjoj strani. Ovo posljednje vrijedi i za Ramondiae. Na gornjoj su strani rjeđe nitaste dlake, a tako isto i žljezdaste, koje se u građi slažu sa svim dosadanjima. Dugih dlaka kao na naličju Ramondia ovdje ne nalazimo, nego su dlake šire i sastoje se samo od 3—7 stanica.

U korijenu se opet susretamo s hadrocentričnim tipom pro-
vodnoga snopića, kakav smo vidjeli na poprečnom prerezu od
Ramondia Nathaliae.

Ostale dvije *Haberleae* nijesam mogla dobiti.

Ni anatomija drugih Gesneraceae nije još potpuno poznata. U
spomenutom već djelu Soleredera, gdje on navodi sva dosa-
danja anatomička istraživanja, vidimo, da nekoje Gesneraceae nose
u nutrini svojoj mnogo ustroja, koje Ramondiae i Haberlea ne-
maju. Oksalno kiseloga vapna u obliku kristalnih iglica, pa kri-
stalnih kukanaca, kojih ovdje nijesmo našli, kod nekih ostalih
gesneracea dosta često ima. A i hipoderma u listu, koja skuplja
vodu, ovdje se ne pojavljuje. Kod nekojih ima i tipskih snopova
rafidâ, pa i pravih cistolita i spikularnih niti u mesofilu i raz-
granjenih dlaka, čega svega kod Ramondiae i Haberlea nema.

Ako se konačno sve karakteristike onih dijelova, koje sam
mogla motriti, resumiraju, dođe se do ovog rezultata:

Sve četiri vrste imaju bifacijalno građen list. Dlake su lista
nitaste i žljezdaste; nitaste su trovrsne veličine, a žljezdaste
uvijek s jednom nožnom stanicom i s četiri stanice u glavici.

Cvijet i cvijetna stapka pokriveni su također nitastim dlakama (na laticama vjenčića ima ih i nepretinjenih); osim ovih ima i glavičastih, kod kojih četverodiona glavica sjedi na niti od 3—4 stanice. Odebljanja stijenâ kod svih su dlaka jednaka. To vrijedi i za apsorptivne dlake adventivnoga korijena.

Epiderma je svagdje građena jednako, jednostavna je sastava i
istoga odebljanja kutikule. Samo se epiderma korijena sastoji od
dva rča stanica.

(12)

PRLOG POZNAVANJU ANATOMIJSKE GRADE NEKIH CYRTANDROIDEA.

205

Slika 6. *Ramondia serbica.*

Slika 7. " "

Slika 8. " "

Slika 9. " "

Slika 10. " "

Slika 11. " "

Slika 12. " "

Slika 13. " "

Slika 14. " "

Slika 15. " "

Slika 16. " "

Slika 17. " "

Slika 18. " *Nathaliae*

Slika 19. " *Pyrenaica*

Slika 20.a i b " "

Slika 21. " "

Slika 22. " *Rhodopensis*

Slika 23. " "

Slika 24. " "

Žljezdasta dlaka.

Poprečni prerez provodnoga snopića u listu; t = parenhimski tok, l = leptom, h = hadrom, t. p. = temeljni parenhim.

Poprečni prerez kroz stapku cvijeta; e = epiderma, k/l = kolenhim, st. l. = stanice lika, s = srčika.

Dlaka na stapci cvijeta.

Prerez kroz laticu vjenčića.

Puč čaške.

Dlaka na lapu čaške.

Glavičasta dlaka na lapu čaške.

Nepretinjena dlaka latice vjenčića.

Korijenova dlaka za apsorpciju.

Poprečni prerez adventivnoga korijena.

Poprečni prerez adventivnoga korijena. Veće povećanje; k = kora, en = endoderma.

Poprečni prerez korijena.

Poprečni prerez lista.

Dlake lista na gornjoj i donjoj strani.

Površni prerez lista; donja strana.

Poprečni prerez lista.

Površni prerez lista, gornja strana.

Poprečni prerez kroz provodni snopić u listu.

## Kurze Zusammenfassung.

Die anatomische Untersuchung der vier Vertreter der *Subfamilie Cyrtandroideae*, und zwar *Ramondia serbica*, *Ramondia Nathaliae*, *Ramondia pyrenaica* und *Habertea rhodopensis* ergab folgende Resultate:

Alle vier Arten haben ein bifacial gebautes Blatt. Die Härchen des Blattes sind fadenförmig und drüsenartig. Die fadenförmigen sind von dreierlei Grösse, die drüsenartigen haben immer eine Fusszelle und vier Zellen im Köpfchen.

Die Blüte und der Blütenstiel sind auch mit fadenförmigen Härchen bedeckt (auf den Kronblättern sind sie auch ungegliedert); ausser dieser gibt es auch köpfchenförmige, auf welchen das vierteilige Köpfchen auf 3—4zelligen Fäden steht. Die Zellwände sind bei allen Fäden gleichmässig verdickt.

206

CV. CIHLÁŘ.

(13)

Dies gilt auch für die Absorbtionsfädchen der adventiven Wurzeln.

Die Epidermis ist überall gleich gebaut, die Cuticula ist gleichförmig gebaut und verdickt. Nur die Epidermis der Wurzel besteht aus zwei Reihen Zellen.

Die Spaltöffnungen sind von gewöhnlichem Bau mit zwei Schlüss- und drei Nebenzellen, und sind bei allen — ausser bei *Haberlea rhodopensis* — auf beiden Seiten des Blattes verteilt, und zwar an der unteren Seite in grösserer Zahl.

Die Gefässbündel des Blattes sind collateral, bei *Ramondia* von einer Parenchym-, bei *Haberlea* von einer Endodermscheide umgeben.

Die Gefässbündel des Stengels sind ebenso collateral und bei allen vier Arten gleich. Als mechanische Elemente dienen Bast und Kollenchym.

In der Adventivwurzel zeigen die Gefässbündel bei *Ramondia serbica* und *Ramondia pyrenaica* einen Radialtypus, während sie bei *Ramondia Nathaliae* und *Haberlea rhodopensis* einen konzentrischen Typus besitzen, und zwar so, dass sich der Hadrom in der Mitte befindet.

Prilog fauni cvrčaka Hrvatske.

Primljeno u sjednici razreda matematičko-prirodoslovnoga Jugoslavenske akademije znanosti i umjetnosti dne 1. februara 1913.

NAPISAO DR. AUGUST LANGHOFFER.

U 193. knjizi „Rada“ Jugoslavenske akademije (str. 365.—370.) priopćio sam svoja opažanja na trim većim vrstama naših cvrčaka, a spomenuo sam i mjesta, gdje sam te vrste opažao.

Zbirka našega zemaljskog muzeja ima podataka, koji se pro-
težu na te tri vrste, a uz to u primjercima zbirke ima podataka
i za ine vrste. K tome pridolaze još i literarni podaci, koji dobro
služe za dopunjak. Budući da je položaj naše faune zgodan, pa
i jer su cvrčci značajni zastupnici mediteranske zone, a uz to i
jer imamo sporadičnih dokaza za njihovo pojavljivanje na razli-
čitim mjestima naše domovine, to sam sabrao sve to u ovu ras-
pravicu.

Od literarnih izvora osvrćem se na ova tri:

1. Fieber. Les Cicadines d'Europe d'après les originaux et les publications les plus récentes. Par le Dr Franz-Xavier Fieber. Traduit de l'allemand par Ferd. Reiber. Revue et magasin de Zoologie 1876. Travaux inédits. U posebnom razdjelu, koji ima 258 strana. — 2. Melichar Dr. L. Cicadinen (Hemiptera-Homoptera von Mitteleuropa). Berlin 1896. Ima XXVI. 364 strana i 12 tablica. — 3. Horváth Dr G. Hemiptera, u djelu „Fauna regni Hungariae. III. Arthropoda“ povodom milenija, izašlo u Budimpešti 1900. Spomenuti odio ima 64 strane. U ovom djelu čini VII. područje Hrvatska i Slavonija (regio croatica), a VIII. područje čini primorje (regio adriatica).

Za opažene podatke upućujem na spomenutu svoju raspravicu
u 193. knjizi „Rada“. Ovdje navedeni podaci pobilježeni su go-
tovo svi prema zbirci zemaljskoga zoologičkog muzeja u Zagrebu.
Primjerci iz Bakra god. 1888., iz Senja, Bribira, Osijeka, Kotora,

208

A. LANGHOFFER,

(2)

Selaca, Vinjerca, Starigrada kod Vinjerca, Dolaca u Velebitu, Sv. Jurja, Grabarja i Jablanca god. 1912. jesu od mene; iz Zapeća, iz Karlobaga, Stinice i Jablanca god. 1908. od muzejskoga kućstosa dra. Krunoslava Babića; iz Vinjerca i Starigrada kod Vinjerca nekisu primjerci od prof. dra. Ervina Rösslera; iz Žaklja, Orehovice i Vezice od prof. Korlevića; iz Šibenika i Vratnika od pokojnoga M. Snapa; iz Vrđnika od dra. A. Henscha; iz Klanjca od Kv. Broza; iz Osijeka 1890. od pok. prof. Furlića; iz Starigrada na Hvaru od asist. I. Plančića; iz Broda na Šavi od moga bivšeg gimn. učenika Bobinca, a iz Novih Banovaca od moga bivšeg gimn. učenika Nattera. Svima budi i ovdje izrečena srdačna hvala na pomoći!

Čuo sam evrčka gdje se javlja u okolici Vrapča kod Zagreba, a čuo sam ga i u Slavoniji za vožnje željeznicom. Nijesam ih vidio, ne mogu ništa pobliže reći.

Natkontrolor kr. ug. drž. željeznica V. Stiller ljubazno mi je za muzej dao evrčka Cicada plebeja ulovljena u željezničkom vlaku sa Rijeke. I ja sam jednom zgodom, usavši u vlak sa Rijeke, ulovio evrčka. To su bez sumnje „putniei bez karte", koji su iz hrvatskoga primorja vlakom putovali. Na taj način može se gdjegdje koji evrčak unesti i održati u predjelu, gdje ga prije nije bilo.

Jedan dio muzejskih evrčaka prošao je kroz ruke poznatoga stručnjaka dv. savj. dra. G. Horvátha u Budimpešti, a nekoje cikadete ljubezno je determinirao dr. A. Hensch u Krapini. On je meni i vrlo ljubezno ustupio podatke evrčaka iz svoje zbirke. Budi im i ovom zgodom izrečena hvala za uslugu!

Od većih evrčaka možemo govoriti o trima vrstama kao primadnicama naše faune, a to su one navedene u mojoj već spo menutoj raspravici: *Tettigia orni* L., *Cicada plebeja* Scop. i *Tibi cina haematodes* Scop. K tome dolazi od manjih još *Cicadatra atra* Ol. i pet vrsta roda *Cicadetta*, u svemu devet vrsta, za koje imamo podataka iz naših krajeva.

1. *Tettigia orni* L. Fieber kaže za ovu vrstu, da je obična na jugu, rjeđa i isolirana u srednjoj Evropi.¹ Melichar kaže za ovu vrstu, da je česta u južnoj Evropi; pojedince ima je u srednjoj Evropi, u južnom Tirolu a i kod Beča.² Horváth navodi kao nalazišta različita mjesta Ugarske, za Hrvatsku. Breze

¹ Fieber p. 17. — ² Melichar p. 4.

(3)

PRILOG FAUNI CVRČAKA HRVATSKE.

209

(na cesti Ogulin — Jasenak — Novi Vinodolski), a od primorskih mjesta ova: Rijeku, Bakar, Crikvenicu, Bribir, Novi Vinodolski i Senj, dok za ostala mjesta k jugu od Senja ne ima podataka.¹ U muzejskoj zbirci imamo tu vrstu s ovim podacima: Vezica 8. 7. 1887. i 8. 7. 1888., Draga 13. 7. 1887., Orehovica 13. 7. 1887., Kotor 2. 8. 1894., Meja 29. 7. 1899., Šibenik 12. 9. 1902., Vratnik 24. 7. 1903., Jablanac 5. 7. 1908., 10. 7. 1908., 4. 8. 1912; Karlobag 9. 7. 1908., Selce 10. 7. 1909., Starigrad (na otoku Hvaru) 8. 10. 1910., Vinjerac 15. 7. 1911., 30. 7. 1911., Dôci 23. 7. 1911., Grabarje 2. 8. 1912.

2. Cicada plebeja Scop. Fieber navodi za nalazište južnu Evropu, regiju mediteransku, u junu; isolirano je da ima u Štajerskoj i kod Regensburga.² Melichar spominje južnu Evropu, pojedince u Štajerskoj, u južnom Tirolu i kod Beča pojedinci.³ Horváth spominje iz Ugarske samo jedno nalazište (Kis Örs u Zadunavlju). a iz hrvatskoga primorja ova mjesta: Rijeku, Bakar, Crikvenicu, Novi Vinodolski, Senj, Jablanae, Karlobag.⁴ Dr. A. Hensch ima u svojoj zbirci primjerak ove vrste iz Budve u Dalmaciji i Vrdnika iz Srijema; u Vrdniku ulovljen je 10. 7. 1892. sa Cicadetta tibialis.

U muzejskoj zbirci imamo je iz ovih mjesta: Draga i Vezica bez potanje oznake, zatim Žakalj 25. 6. 1887., Vezica 25. 6. 1888., Bribir 28. 6. 1890., Senj 18. 7. 1899., Meja 29. 7. 1899., Bakar 26. 7. 1907., Jablanac 16. 6. 1808., 5. 7. 1908., 4. 8. 1912., 5. 8. 1912., Stinica 6. 7. 1908., Zapeć x. 7. 1909., Novi Vinodolski 9. 7. 1909., Starigrad (kod Vinjerca) 17. 7. 1911., Sv. Juraj 22. 7. 1912.

3. Tibicina haematodes Scop. Fieber veli za ovu vrstu da je ima u južnoj i srednjoj Evropi, pojedince u okolici Pariza, Frankfurta, Würzburga, Beča, a mnogo ih više prema jugu.⁵ Melichar spominje za nalazište srednju i južnu Evropu, pojedince kod Beča i Bozena.⁵ Horváth navodi neka ugarska nalazišta različitih predjela, a od nalazišta naše faune ova: Fužine, Rijeka, Bakar, Karlobag.⁷ U našoj muzejskoj, zbirci imamo je sa ovih nalazišta: Rječina 28. 6. 1886., 23. 6. 1888., Žakalj 25. 6. 1887., Orehovica 25. 6. 1887., Osijek 19. 6. 1892., Grabarje 2. 8. 1912.

¹ Horváth p. 53. — ² Fieber p. 19. — ³ Melichar p. 5. —

⁴ Horváth p. 53. — ⁵ Fieber p. 26—27. — ⁶ Melichar p. 6. —

⁷ Horváth p. 53.

R. J. A. 195.

14

210

A. LANGHOFFER,

(4)

4. *Cicadatra atra* Ol. Fieber veli, da je ima u regiji mediteranskoj do Austrije.¹ Melichar crpa valjada iz Fiebera, kada kaže, da je ima u sredozemnoj regiji zalazeći i u Austriju (Dalmacija).² Horváth navodi osim nalazišta iz jugoistočne Ugarske (Berzászka) kao naše nalazište Vrdnik.³

Mi je imamo iz Vrdnika i iz Novih Banovaca god. 1905.

Od vrsta roda *Cicadetta* spominjem ove:

5. *Cicadetta Megerlei* Fieb. Fieber spominje za nalazište Austriju⁴; Melichar navodi po Fieberu Austriju, Dalmaciju, a inače Tirol, Innsbruck, Raibl.⁵ Horváth ima osim nalazišta južne Ugarske (Mehadija) od naših ova: Vrdnik, Osijek i požešku županiju.

Naš muzej ima primjerak iz Osijeka 18. 5. 1890., a od našega lepidopterologa Arnošta Grunda primjerak s oznakom „Podsused juni 1901.“

6. *Cicadetta montana* Scop. Po Fieberu ima je u cijeloj Evropi⁶, kako to navodi i Melichar⁷. Kod dra. Henscha vidio sam više primjeraka ulovljenih u Krapini. Mi je imamo u muzeju sa oznakom „Zagreb 1. 7. 1899.“ i „Sljeme 27. 8. 1901“.

7. *Cicadetta Brulléi* Fieb. U Fiebera je spomenuto nalazište kod Trsta⁸, a čini se, da je to odavle preuzeo Melichar“. Horváth ima od naših nalazišta Rijeku i Bakar¹⁰.

U muzeju imamo primjerak sa oznakom „Rječina 28. 6. 1886.“

8. *Cicadetta tibialis* Panz. Fieber je spominje iz Austrije, i to iz okolice bečke, iz Dalmacije, iz okolice riječke na travnatim mjestima u junu, julu¹¹. Melichar preuzeo je ove podatke i veli, da ih ima na crnogorici i bjelogorici, ali spominje mjesec jul i august¹². Horváth ima nalazišta iz različitih predjela Ugarske, uz to iz Slavonije Rumu i Vrdnik, a iz hrvatskoga primorja: Rijeku, Dragu i Bakar.¹³ Dr. Hensch našao je ovu vrstu 10. 7. 1892. u Vrdniku, a ima je i iz Rume i Krapine uhvateene u julu.

Nalazišta muzejskih primjeraka jesu: Draga 3. 7., 10. 7. 1887., 15. 6. 1888., Orehovica 23. 6. 1885., Vezica 2. 7. 1888,

¹ — Fieber p. 69. — ² Melichar p. 8. — ³ Horváth p. 53. —
⁴ Fieber p. 69. — ⁵ Melichar p. 10. — ⁶ Fieber p. 79. — ⁷ Me-
lichar p. 10. — ⁸ Fieber p. 89. — ⁹ Melichar p. 10. — ¹⁰ Horváth
p. 53. — ¹¹ Fieber p. 100. — ¹² Melichar p. 13. — ¹³ Horváth
p. 53.

(5)

211

Brod n. S. 1900., Bakar 13. 6. 1888., 10. 7. 1899., Klanjec 12. 7. i 17. 7. 1904. Profesori dr. Stj. Gjurašin i Oton Iveković pa ravn. učitelj Kvirin Broz — koga ide hvala za naše muzejske primjerke iz Klanjca — veli mi, da su cvrčci u Klanjcu poznati pod imenom „peček“. kada za ljetne žege sunce peče, a da se ondje dosta a i glasno javljaju. Da li svi pripadaju ovoj vrsti ili možda i kojoj drugoj, to valja još opažati.

9. *Cicadetta dimissa* Hag. Fieber spominje uz Balkan i Rijeku.¹ I Horváth spominje samo Rijeku².

Naši primjerci imaju oznaku: Vezica 30. 6. 1887., 25. 6. 1888., Draga 28. 6. 1887.

U literaturi ima podataka za neke vrste iz našega susjedstva, koje ću ovdje još spomenuti — možda će ih se naći s vremenom i u našem području —, a to su:

*Cicadetta adusta* Hag. po Melicharu u južnoj Rusiji i Ugarskoj, po Horváthu u erdeljskom području Ugarske⁴.

*(Cicadetta transsylvanica* Fieb. po Fieberu iz Erdelja⁵. Melichar čini se da tek Fiebera citira* Horváth navodi nalazište u Erdelju (Szucsák)⁷.

*Cicadetta mediterranea* Fieb. Nalazište joj je Italija⁸ Melichar veli, da ju je Handlirsch sabirao na travnatim mjestima kod Pule⁹.

*Cicadetta argentata* Ol. Po Melicharu ima je u zapadnoj Evropi, u južnom Tirolu kod Merana i Sarche¹⁰.

*(Cicadetta annulata* Brul. Horváth je navodi iz jugoistočne Ugarske (Dunászoros)¹¹

Ovo bi bila nalazišta u austro-ugarskoj monarhiji. Ima više vrsta poznatih iz južne Evrope: Španjolske, Italije i Grčke, zatim iz Franceske i južne Rusije. Imamo značajnih zastupnika naše faune i među kukcima, koje su zajednički sa tim zemljama; ima ih osobito u Dalmaciji, a pojedinci su zašli i u naše primorje. Može biti, da ćemo intenzivnim sabiranjem i proučavanjem naše faune s vremenom još kojega zastupnika cvrčaka moći pribrojiti našoj fauni, koja nam već ovim podacima dokazuje zanimljive svoje osobine.

¹ Fieber p. 77. — ² Horváth p. 53. — ³ Melichar p. 9. — ⁴ Horváth p. 53. — ⁵ Fieber p. 84. — ⁶ Melichar p. 11. — ⁷ Horváth p. 53. — ⁸ Fieber p. 97. — ⁹ Melichar p. 13. — ¹⁰ p. 14. — ¹¹ p. 53.

*

212

A. LANGHOFFER.

(6)

Kurze Zusammenfassung.

Anknüpfend an die im „Rad“ 193. mitgeteilten Beobachtungen an den 3 größeren Cicaden werden hier die Daten nach den sowol von mir, als auch von Anderen gesammelten Exemplaren, welche sich in der Sammlung des kroat. zoologischen Landesmuseums Zagreb befinden, hier mitgeteilt mit Rücksicht auf die kroatische Fauna im bisher gebräuchlichem Umfange: Kroatien, Slavonien, Dalmatien. Außer den grösseren Cicaden: *Tettigia orni*, *Cicada plebeja* und *Tibicina haematodes*, wo auch auf die oben erwähnte Abhandlung hingewiesen wird, werden noch *Cicadatra atra* und 5 Arten der Gattung *Cicadetta* angeführt. Ergänzt werden die Daten auch mit Litteratur-Angaben aus den zitierten Werken von Fieber, Melichar und Horváth.

Entomobiologička opažanja hrvatske faune.

Primljeno u sjednici razreda matematičko-pravodoslovnoga Jugoslavenske akademije znanosti i umjetnosti dne 1. februara 1913.

Kukci su vrlo prikladni predmeti ne samo za mnogobrojna
opažanja faunistička, nego i za proučavanja biologička.

U „Radu“ Jugoslavenske akademije publicirao sam nekada¹ svoj faunistički materijal za 12 godina, naime uključivo sa god. 1897., o kornjašima i rilčarima. K tome dolaze moji podaci u rukopisu za god. 1898., 1899., 1900., zatim kasniji materijal zajedno sa materijalom našega zemaljskog zoologičkog muzeja. Nadolazi još moja zbirka dvokrilaca, koju sakupljam više od 25 godina, i mnogi podaci, koji su s njom u svezi. Na koncu spominjem zbirku moju i muzejsku za ostale odjele kukaca, u prvom redu opnokrilaca, ali i ostalih skupina: pravokrilaca, mrežokrilaca, lepira. Sve to daje mi široku podlogu za različita opažanja, iz kojih izbijaju i dokazi za posebne prilike naše faune. Dobar dio tih opažanja, što ih već duže vremena pribirem, sabrat ću evo pod ovim natpisom.

Faunu Hrvatske uzimam analogno prema „Flora croatica“ i prema „Fauna kornjašah“ u opsegu Hrvatske, Slavonije i Dalmacije, a to ću obrazložiti drugom zgodom.

I. Kornjaši (Coleoptera).

Za opažanja ove skupine imam zanimljiva opažanja u spomenutoj već svojoj radnji, a poslužit ću se zgodom i inim malo prije spomenutim podacima, koje ću prigodice spomenuti. Osvrnut ću se osobito na dvije skupine pojava pojavljivanja.

¹ Prilozi entomološkoj fauni Hrvatske. „Rad“ knj. 141., Zagreb 1900. Rhynchota Hrvatske p. 12.—26., Kornjaši Hrvatske p. 50.—81.

R. J. A. 195.

14a

214

A. LANGHOFFER,

(2)

1. Razdoblje pojavljivanja.

Za život kornjaša važno je, kada se pojavljuju, u kolikom broju, kako dugo traje njihovo pojavljivanje. Za podlogu uzimam podatke priopćene u spomenutom „Radu". U tu svrhu priredio sam sebi podatke tako, da sam odabrao samo one vrste, za koje imam tri i više podataka; time sam ih doduše stegnuo na znatno manji broj, ali su ti podaci postali zato mnogo pouzdaniji i imaju jaču dokaznu moć. Da se odredi razdoblje pojavljivanja, razmak od prvoga do posljednjeg opažanja, nije prikladno uzimati podatke posve osamljene, jer tu može mnogo utjecati slučaj. Opaža se to i na vrstama sa dva podatka, donekle i kod vrsta sa tri podatka ali se jasno opaža, kako postepeno postaju sve to vrědniji. Smeta kod većega broja podataka, ako niz datuma nije suvisao, nego prekinut odužom stankom.

U nizu mojih opažanja ističe se osobito godina 1892. iz Osijeka, gdje su mi za tamošnjega učiteljevanja u gimnaziji i učenici izdašno pomagali, da za neke vrste saberem što više podataka. Dopunjak toj godini daje godina 1893., a i Furlićevi podaci iz Osijeka godine 1890. U drugom redu dolaze u obzir podaci iz Senja, gdje sam prije Osijeka učiteljevao, a i podaci iz Zagreba, kamo sam došao iz Osijeka.

Vrste tu sabrane dobrim su dijelom obične vrste po pojavlji-
vanju i po množini, dakle za ovu svrhu prikladne, ili su se u
toj godini opažanja u većem broju pojavile, što je i opet bilo
podesno.

Poredak i nomenklaturu trebalo bi danas promijeniti; pridržao
sam ipak sve to zaradi sveze sa onom mojom radnjom, iz koje
erpam. Prvi broj znači dan, drugi mjesec, a treći godinu.

A sada neka govore brojke :

*Cicindela campestris* L., Osijek 24. 3. 1892., 29. 3. 1892., 1. 4. 1892., 2. 4. 1892., 26. 4. 1892., 28. 4. 1892., 29. 4. 1892., 2. 5. 1892., 3. 5. 1892., 4. 5. 1892., 5. 5. 1892., 24. 5. 1892.; svega 12 podataka; razmak od prvoga podatka do posljednjega čini 62 dana.

*Cicindela silvicola* Latr., Osijek 1. 4. 1892., 4. 4. 1892., 26. 5 1892.; svega 3 podatka, razmak 56 dana.

*Calosoma inquisitor* L., Osijek 1. 5. 1890., 15. 5. 1890., 18. 5. 1890., 10. 6. 1890.; svega 4 podatka, razmak 41 dan.

(3)

ENTOMOBIOLOGIČKA OPAŽANJA HRVATSKE FAUNE.

215

*Procerus gigas* Creutz., Zagreb 24. 5. 1896., 5. 6. 1896., 9. 6. 1897.; svega 3 podatka, razmak 17 dana.

*Harpalus aeneus* F., Osijek 8. 3. 1892., 22. 3. 1892., 23. 3. 1892., 28. 3. 1892., 29. 3. 1892., 9. 4. 1892.; svega 6 podataka, razmak 33 dana.

*Anisodactylus binotatus* F., Osijek 2. 4. 1892., 9. 4. 1892., 29. 4. 1892., 2. 5. 1892.; svega 4 podatka, razmak 31 dan.

*Diachronus germanus* L., Osijek 1. 4. 1892., 2. 4. 1892., 29. 4. 1892.; svega 3 podatka, razmak 29 dana.

*Brachynus explodiens* Duft., Osijek 18. 3. 1892., 29. 4. 1892., 2. 5. 1892.; svega 3 podatka, razmak 46 dana.

*Dytiscus marginalis* L., Osijek 4. 5. 1892., 5. 5. 1892., 11. 5. 1892.; svega 3 podatka, razmak 8 dana.

*Cybister laterimarginalis* Deg., Osijek 12. 4. 1892., 25. 4. 1892., 2. 5. 1892.; svega 3 podatka, razmak 21 dan.

*Hydrous piceus* L., Osijek 29. 3. 1892., 12. 4. 1892., 2. 5. 1892., 3. 5. 1892., 4. 5. 1892., 5. 5. 1892.; svega 6 podataka, razmak 38 dana.

*Staphylinus caesareus* Cederh., Osijek 13. 3. 1892., 26. 4. 1892., 28. 4. 1892., 19. 6. 1892.; svega 4 podatka, razmak 99 dana.

*Hister quadrimaculatus* L., Osijek 25. 4. 1890., 27. 4. 1890., 18. 5. 1890.; svega 3 podatka, razmak 24 dana; — Osijek 30. 3. 1892., 17. 4. 1892., 26. 4. 1892., 28. 4. 1892.; svega 4 podatka, razmak 30 dana.

*Platycerus cervus* L., Osijek 10. 5. 1892., 24. 5. 1892., 13. 6. 1892., 14. 6. 1892., 18. 6. 1892., 22. 6. 1892., 23. 6. 1892., 30. 6. 1892.; svega 8 podataka, razmak 52 dana.

*Dorcus parallelepipedus* L., Osijek 24. 5. 1892., 27. 5. 1892., 30. 5. 1892., 31. 5. 1892., 10. 6. 1892., 13. 6. 1892.; svega 6 podataka, razmak 21 dan.

*Copris lunaris* L., Osijek 26. 4. 1892., 28. 4. 1892., 29. 4. 1892., 10. 5. 1892., 12. 5. 1892., 13. 5. 1892., 26. 5. 1892., 1. 6. 1892., 4. 6. 1892., 18. 6. 1892.; svega 10 podataka, razmak 54 dana.

*Geotrupes mutator* Marsh., Osijek 30. 3. 1892., 2. 4. 1892., 26. 4. 1892., 2. 5. 1892., 4. 5. 1892.; svega 5 podataka, razmak 36 dana.

*Lethrus cephalotes* Pall., Osijek 24. 3. 1892., 28. 3. 1892., 30. 3. 1892., 5. 4. 1892., 9. 4. 1892., 24. 4. 1892., 25. 4. 1892., 28. 4. 1892., 29. 4. 1892., 2. 5. 1892., 4. 5. 1892., 6. 5. 1892., 12. 5.

*

216

A. LANGHOFFER,

(4)

1892., 16. 5. 1892., 24. 5. 1892., 5. 7. 1892.; svega 16 podataka, razmak 104 dana.

*Oryctes nasicornis* L., Osijek 30. 3. 1892., 21. 5. 1892., 11. 6. 1892., 13. 6. 1892., 16. 6. 1892., 18. 6. 1892., 21. 6. 1892., 23. 6. 1892., 25. 6. 1892., 27. 6. 1892., 30. 6. 1892., 5. 7. 1892.; svega 12 podataka, razmak 98 dana.

*Rhizotrogus aequinoctialis* Hbst., Osijek 2. 4. 1892., 4. 4. 1892., 24. 4. 1892.; svega 3 podatka, razmak 23 dana.

*Cetonia aurata* L., Osijek 29. 4. 1892., 30. 5. 1892., 31. 5. 1892., 10. 6. 1892., 19. 6. 1892., 1. 7. 1892.; svega 6 podataka, razmak 64 dana.

*Potosia marmorata* F., Osijek 20. 5. 1892., 27. 5. 1892., 30. 5. 1892., 31. 5. 1892., 10. 6. 1892.; svega 5 podataka, razmak 22 dana.

*Potosia metallica* F., Osijek 24. 4. 1892., 6. 5. 1892., 30. 5. 1892., 31. 5. 1892., 10. 6. 1892., 19. 6. 1892.; svega 6 podataka, razmak 57 dana.

*Valgus hemipterus* L., Osijek 28. 4. 1892., 29. 4. 1892., 2. 5. 1892., 3. 5. 1892., 5. 5. 1892., 6. 5. 1892., 11. 5. 1892., 12. 5. 1892., 20. 5. 1892.; svega 9 podataka, razmak 23 dana.

*Anthaxia candens* Pz., Senj 10. 5. 1890., 11. 5. 1890., 17. 5. 1890., 18. 6. 1890.; svega 4 podatka, razmak 40 dana.

*Cantharis rustica* F., Osijek 19. 4. 1890., 30. 4. 1890., 16. 5. 1890., 18. 5. 1890.; svega 4 podatka, razmak 30 dana.

*Malachius aeneus* L., Osijek 3. 5. 1892., 5. 5. 1892., 6. 5. 1892., 12. 5. 1892.; svega 4 podatka, razmak 10 dana.

*Clerus mutillarius* F., Osijek 7. 4. 1892., 15. 4. 1892., 18. 4. 1892., 29. 4. 1892., 30. 4. 1892., 3. 5. 1892., 6. 5. 1892., 16. 5. 1892., 20. 5. 1892., 24. 5. 1892., 4. 6. 1892.; svega 11 podataka, razmak 59 dana.

*Clerus formicarius* L., Osijek 25. 3. 1892., 28. 3. 1892., 29. 3. 1892., 4. 4. 1892., 5. 4. 1892., 7. 4. 1892., 28. 4. 1892., 19. 5. 1892.; svega 8 podataka, razmak 56 dana.

*Trichodes apiarius* L., Osijek 5. 4. 1892., 2. 5. 1892., 27. 5. 1892., 14. 6. 1892., 21. 6. 1892., 23. 6. 1892., 27. 6. 1892.; svega 7 podataka, razmak 84 dana.

*Bruchus fur* L., Osijek 1. 4. 1892., 4. 4. 1892., 5. 4. 1892., 8. 4. 1892.; svega 4 podatka, razmak 8 dana.

*Pedinns helopioides* Ahr., Osijek 25. 4. 1892., 4. 5. 1892., 6. 5. 1892., 20. 5. 1892., 31. 5. 1892., 10. 6. 1892.; svega 6 podataka, razmak 47 dana.

(5)

217

*Opatrum sabulosum* L., Osijek 23. 3. 1892., 2. 4. 1892., 3. 4. 1892., 4. 4. 1892., 5. 4. 1892., 7. 4. 1892., 24. 4. 1892., 25. 4. 1892., 28. 4. 1892., 29. 4. 1892., 5. 5. 1892., 6. 5. 1892., 11. 5. 1892., 17. 5. 1892., 28. 5. 1892., 1. 6. 1892., 3. 6. 1892.; svega 17 podataka, razmak 73 dana.

*Tenebrio molitor* L., Osijek 5. 5. 1892., 9. 5. 1892., 23. 6. 1892., 30. 6. 1892.; svega 4 podatka, razmak 57 dana.

*Helops quisquilius* F., Osijek 2. 4. 1892., 24. 4. 1892., 5. 5. 1892.; svega 3 podatka, razmak 34 dana.

*Omophlus betulae* Hbst., Osijek 29. 4. 1892., 3. 5. 1892., 5. 5. 1892., 6. 5. 1892., 11. 5. 1892., 12. 5. 1892., 13. 5. 1892., 20. 5. 1892., 24. 5. 1892.; svega 9 podataka, razmak 26 dana.

*Meloë variegatus* Donov., Osijek 24. 3. 1892., 25. 3. 1892., 28. 3. 1892., 4. 4. 1892., 4. 5. 1892.; svega 5 podataka, razmak 42 dana.

*Lytta vesicatoria* L., Osijek 10. 6. 1892., 11. 6. 1892., 21. 6. 1892., 28. 6. 1892.; svega 4 podatka, razmak 19 dana.

*Hapalus bipunctatus* Germ., Osijek 15. 3. 1892., 22. 3. 1892., 28. 3. 1892., 29. 3. 1892., 30. 3. 1892., 4. 4. 1892.; svega 6 podataka, razmak 21 dan. — Osijek 27. 2. 1893., 8. 3. 1893., 13. 3. 1893.; svega 3 podatka, razmak 15 dana.

*Hapalus bimaculatus* L., Osijek 8. 3. 1892., 13. 3. 1892., 14. 3. 1892., 15. 3. 1892., 21. 3. 1892., 27. 3. 1892., 28. 3. 1892., 29. 3. 1892., 30. 3. 1892.; svega 9 podataka, razmak 23 dana.

*Pyrochroa coccinea* L., Osijek 30. 4. 1890., 15. 5. 1890., 17. 5. 1890.; svega 3 podatka, razmak 18 dana. — Osijek 28. 4. 1892., 29. 4. 1892., 5. 5. 1892., 6. 5. 1892., 11. 5. 1892.; svega 5 podataka, razmak 14 dana.

*Otiorhynchus alpinus* Richter. Zagreb 13. 8. 1886., 24. 8. 1886., 7. 9. 1886.; svega 3 podatka, razmak 26 dana.

*Otiorhynchus ligustici* L., Osijek 4. 4. 1892., 9. 4. 1892., 24. 4. 1892., 25. 4. 1892.; svega 4 podatka, razmak 22 dana. — Zagreb 6. 5. 1896., 15. 5. 1896., 18. 6. 1896.; svega 3 podatka, razmak 44 dana.

*Cleonus nebulosus* L., Osijek 12. 5. 1893., 26. 5. 1893., 30. 5. 1893.; svega 3 podatka, razmak 19 dana.

*Cleonus piger* Scop., Osijek 2. 4. 1892., 18. 4. 1892., 24. 4. 1892.; svega 3 podatka, razmak 23 dana.

*Lepyrus palustris* Scop., Osijek 22. 3. 1896., 26. 3. 1896., 22. 7. 1896.; svega 3 podatka, razmak 123 dana.

218

A. LANGHOFFER,

(6)

*Hypera murina* F., Osijek 28. 3. 1892., 12. 4. 1892., 29. 4. 1892.; svega 3 podatka, razmak 33 dana.

*Calandra granaria* L., Osijek 4. 4. 1892., 7. 4. 1892., 25. 4. 1892.; svega 3 podatka, razmak 22 dana.

*Miarus campanulatus* L., Osijek 15. 5. 1890., 16. 5. 1890., 25. 5. 1890.; svega 3 podatka, razmak 11 dana.

*Rhynchites purpureus* L., Osijek 20. 5. 1890., 29. 5. 1890., 10. 6. 1890.; svega 3 podatka, razmak 22 dana.

*Prionus coriarius* L., Osijek 22. 6. 1892., 25. 6. 1892., 27. 6. 1892., 5. 7. 1892., 7. 7. 1892.; svega 5 podataka, razmak 16 dana.

*Leptura livida* F., Osijek 1. 6. 1892., 23. 6. 1892., 1. 7. 1892.; svega 3 podatka, razmak 31 dan.

*Cerambyx Scopolii* Füssl., Senj 24. 4. 1890., 20. 5. 1890., 24. 11. 1890.; svega 3 podatka, razmak 205 dana. — Osijek 3. 4. 1892., 5. 4. 1892., 28. 4. 1892., 29. 4. 1892., 17. 5. 1892., 20. 5. 1892., 28. 5. 1892., 4. 6. 1892., 21. 6. 1892., 23. 6. 1892.; svega 10 podataka, razmak 82 dana.

*Phymatodes testaceus* v. variabilis L., Osijek 15. 5. 1890., 20. 5. 1890., 25. 5. 1890., 29. 5. 1890.; svega 4 podatka, razmak 15 dana.

*Pyrrhidium sanguineum* L., Osijek 31. 3. 1890., 15. 4. 1890., 29. 4. 1890., 30. 4. 1890.; svega 4 podatka, razmak 31 dan.

*Hylotrupes bajulus* L., Osijek 5. 5. 1892., 14. 6. 1892., 21. 6. 1892., 22. 6. 1892., 23. 6. 1892., 25. 6. 1892., 1. 7. 1892., 4. 7. 1892., 8. 7. 1892.; svega 9 podataka, razmak 65 dana.

*Rhopalopus clavipes* L., Senj 11. 6. 1890., 16. 6. 1890., 22. 6. 1890.; svega 3 podatka, razmak 12 dana. — Osijek 18. 5. 1890., 20. 5. 1890., 25. 5. 1890.; svega 3 podatka, razmak 8 dana.

*Aromia moschata* L., Osijek 17. 6. 1892., 23. 6. 1892., 30. 6. 1892.; svega 3 podatka, razmak 14 dana.

*Plagionotus arcuatus* L., Osijek 29. 4. 1892., 2. 5. 1892., 3. 5. 1892., 5. 5. 1892., 6. 5. 1892., 12. 5. 1892., 31. 5. 1892., 4. 7. 1892.; svega 8 podataka, razmak 67 dana.

*Xylotrechus rusticus* L., Osijek 5. 5. 1892., 16. 5. 1892., 27. 6. 1892.; svega 3 podatka, razmak 54 dana.

*Clytus arietis* L., Osijek 28. 4. 1892., 29. 4. 1892., 5. 5. 1892., 20. 5. 1892.; svega 4 podatka, razmak 23 dana.

(7)

219

*Clytus rhamni* Germ., Senj 23. 5. 1890., 4. 6. 1890., 12. 6. 1890.; svega 3 podatka, razmak 21 dan.

*Dorcadion fulvum* Scop., Osijek 4. 4. 1892., 5. 4. 1892., 9. 4. 1892., 24. 4. 1892., 26. 4. 1892., 27. 4. 1892., 28. 4. 1892., 29. 4. 1892., 2. 5. 1892., 3. 5. 1892., 4. 5. 1892., 6. 5. 1892., 11. 5. 1892., 12. 5. 1892., 16. 5. 1892., 17. 5. 1892., 20. 5. 1892., 23. 5. 1892., 24. 5. 1892., 13. 6. 1892., 19. 6. 1892.; svega 21 podatak, razmak 77 dana.

*Dorcadion pedestre* Poda, Osijek 5. 4. 1892., 9. 4. 1892., 24. 4. 1892., 26. 4. 1892., 27. 4. 1892., 28. 4. 1892., 29. 4. 1892., 4. 5. 1892., 11. 5. 1892., 12. 5. 1892., 16. 5. 1892., 23. 5. 1892., 24. 5. 1892., 22. 6. 1892.; svega 14 podataka, razmak 79 dana. — Zagreb 13. 5. 1896., 15. 5. 1896., 18. 6. 1896.; svega 3 podatka, razmak 37 dana.

*Morimus funereus* Muls., Osijek 7. 4. 1892., 17. 4. 1872., 29. 5. 1892.; svega 3 podatka, razmak 53 dana.

*Lamia textor* L., Osijek 6. 5. 1892., 11. 5. 1892., 12. 5. 1892., 23. 5. 1892., 24. 5. 1892., 26. 5. 1892., 28. 5. 1892., 30. 5. 1892., 1. 6. 1892.; svega 9 podataka, razmak 27 dana.

*Haplocnemia curculionoides* L., Osijek 30. 3. 1892., 27. 5. 1892., 28. 5. 1892.; svega 3 podatka, razmak 60 dana. — Zagreb 13. 5. 1896., 22. 5. 1896., 27. 5. 1896., 9. 6. 1892.; svega 4 podatka, razmak 28 dana.

*Saperda scalaris* L., Osijek 1. 5. 1890., 20. 5. 1890., 25. 5. 1890., 26. 5. 1890.; svega 4 podatka, razmak 26 dana.

*Clythra laeviuscula* Ratzer, Osijek 21. 6. 1892., 22. 6. 1892., 30. 6. 1892.; svega 3 podatka, razmak 10 dana.

*Chilotoma musciformis* Goeze, Osijek 29. 3. 1892., 4. 4. 1892., 5. 4. 1892., 9. 4. 1892., 24. 4. 1892., 3. 5. 1892.; svega 6 podataka, razmak 36 dana.

*Cryptocephalus biguttatus* Scop., Senj 11. 5. 1890., 20. 5. 1890., 9. 6. 1890.; svega 3 podatka, razmak 30 dana.

*Timarcha Olivieri* Facrm., Osijek 28. 3. 1892., 30. 3. 1892., 1. 4. 1892.; svega 3 podatka, razmak 5 dana.

*Chrysomela haemoptera* L., Osijek 1. 4. 1892., 7. 4. 1892., 25. 4. 1892., 28. 4. 1892., 13. 5. 1892., 10. 6. 1892., 11. 6. 1892., 14. 6. 1892., 23. 6. 1892.; svega 9 podataka, razmak 84 dana.

*Chrysomela sanguinolenia* L., Osijek 22. 3. 1892., 24. 3. 1892., 15. 4. 1892., 26. 4. 1892., 23. 6. 1892.; svega 5 podataka, razmak 94 dana.

220

A. LANGHOFFER,

(8)

*Chrysomela fastuosa* Scop., Osijek 25. 4. 1892., 27. 4. 1892., 28. 4. 1892., 3. 5. 1892., 12. 5. 1892., 20. 5. 1892., 24. 5. 1892., 1. 6. 1892., svega 8 podataka, razmak 38 dana.

*Chrysomela menthastri* Suffr., Senj 19. 5. 1890., 4. 6. 1890., 11. 6. 1890.; svega 3 podatka, razmak 24 dana. — Senj 14. 5. 1891., 15. 5. 1891., 20. 6. 1891.; svega 3 podatka, razmak 38 dana.

*Phytodecta fornicata* Brüggm., Osijek 5. 4. 1892., 25. 4. 1892., 28. 4. 1892., 29. 4. 1892., 2. 5. 1892., 3. 5. 1892., 4. 5. 1892., 5. 5. 1892., 6. 5. 1892., 11. 5. 1892., 12. 5. 1892., 17. 5. 1892.; svega 12 podataka, razmak 43 dana.

*Plagiodera versicolora* Laich, Osijek 22. 3. 1896., 24. 3. 1896., 31. 3. 1896., 5. 4. 1896., 3. 8. 1896., 26. 8. 1896.; svega 6 podataka, razmak 158 dana.

*Melasoma 20-punctata* Scop., Osijek 28. 3. 1892., 29. 3. 1892., 30. 30. 1892., svega 3 podatka, razmak 3 dana.

*Melasoma populi* L., Osijek 5. 5. 1892., 6. 5. 1892., 20. 5. 1892., 24. 5. 1892., 3. 6. 1892.; svega 5 podataka, razmak 30 dana.

*Agelastica alni* L., Osijek 29. 4. 1892., 2. 5. 1892., 5. 5. 1892., 10. 5. 1892., 20. 5. 1892., svega 5 podataka, razmak 22 dana.

*Lochmaea crataegi* Forst., Osijek 29. 3. 1892., 25. 4. 1892., 6. 5. 1892., svega 3 podatka, razmak 39 dana.

*Cassida vibcx* L., Osijek 29. 4. 1892., 20. 5. 1892., 10. 6. 1892.; svega 3 podatka, razmak 43 dana.

*Adonia variegata* v. litigiosa Ws., Osijek 5. 4. 1892., 2. 5. 1892., 5. 5. 1892., svega 3 podatka, razmak 31 dan.

*Coccinella 7-punctata* L., Osijek 17. 4. 1892., 25. 4. 1892., 2. 5. 1892., 4. 5. 1892., 5. 5. 1892., 6. 5. 1892., 12. 5. 1892., 18. 5. 1892., 20. 5. 1892., 11. 6. 1892.; svega 10 podataka, razmak 56 dana. — Osijek 29. 3. 1897., 9. 4. 1897., 24. 9. 1897.; svega 3 podatka, razmak 27 dana.

U svemu ima tu 93 niza podataka sa 86 vrsta u 73 roda, i to:

39 nizova sa 3 podatka

15 nizova sa 4 podatka

8 nizova sa 5 podataka

9 nizova sa 6 podataka

1 niz sa 7 podataka

4 niza sa 8 podataka

6 nizova sa 9 podataka

3 niza sa 10 podataka

1 niz sa 11 podataka

3 niza sa 12 podataka

1 niz sa 14 podataka

1 niz sa 16 podataka

1 niz sa 17 podataka

1 niz sa 21 podataka

(9)

221

Kod primjera sa 3, 4 i 5 podataka ima nekoliko slučajeva, gdje je razmak između prvoga i posljednjega dana manji od 1/2 mjeseca; kod većine ovih skupina kao i svih ostalih razmak je veći, a to govori za to, da je kod maloga broja opažanja za istu vrstu moguće, da su kukci nađeni u nekoliko dana, možda na jednom mjestu ili blizu njegla, a takovi su podaci manje pouzdati za razmak, pa se mogu neuvažiti. Veću važnost dobivaju slučajevi sa 8, 9 i 10 a pogotovu oni sa još više podataka, osobito ako su u lijepu kontinuiranu nizu. Pitanje je dakako, da li je takav niz podjedno prirodni niz jedne generacije. Kod vrsta *Cerambyx carinatus* Küst iz Senja sa mjesecima V. VI. i VII. 1889. kao i *Cerambyx Scopolii* Füssl. iz Senja IV. V. i VI. 1889. govore podaci za prirodni niz kao i mnogi ini spomenuti nizovi. Mislim, da ondje, gdje u nizu nema ovećih međurazmaka — razmaka među pojedinim podacima —, možemo radi dužine razvoja kod kornjaša držati to prirodnim nizom jedne generacije.

Veliki su međurazmaci za istu vrstu kod ovih: *Cicindela silvicola*, *Brachynus explodiens*, *Staphylinus caesareus*, *Lethrus cephalotes*, *Oryctes nasicornis*, *Cetonia aurata*, *Meloë variegatus*, *Lepyrus palustris*, *Hylotrupes bajulus*, *Plagionotus arcuatus*, *Xylotrechus rusticus*, *Morimus funereus*, *Haplocremia curculionoides*, *Chrysomela sanguinolenta*, *Plagiodera versicolor*, *Coccinella septempunctata*.

Neki kornjaši — kao što su to: *Tenebrio molitor*, *Calandra granaria*, *Bruchus fur*, *Hylotrupes bajulus* i ini česti u kućama mogu se radi toga mimoići.

Ne ima tu podataka za ferijalne mjesece, a malo i za mjesece jesenske. S te strane valjalo bi doduše opažanja dopuniti, ali se moji podaci s velikom većinom prekidaju već prije toga razdoblja, te bi sabrani valjada povećali onu skupinu, za koju niže navodim primjere i slutim, da pripadaju dvjema generacijama. A time dolazim do pitanja, u kojega razglabanje se ovaj put ne upuštam.

Sabrani podaci jasno govore u nekim slučajevima, da se dotični kornjaši pojavljuju u rano proljeće, kao n. pr. *Harpalus aeneus*, *Staphylinus caesareus*, *Harpalus bipunctatus* i *bimaculatus* i ini, dok se *Platycerus cervus*, *Dorcus parallelepipedus*, *Anthaxia candelens*, *Rhynchites purpureus*, *Lamia textor* i ini pojavljuju kasnije, a *Lytta vesicatoria*, *Prionus coriarius*, *Aromia moschata*, *Lythra laeviuscula* i ini još kasnije. Svratit ću se na to drugom zgodom.

Tu, gdje je međurazmak veći od mjesec dana, treba razjašnjenja. Može se u onim slučajevima gdje je prije toga velikog

222

A. LANGHOFFER,

(10)

međurazmaka ili poslije njega samo jedan podatak, držati, da je
taj osamljeni podatak nekim slučajem preuranjeni ili zakašnjeli
primjerak. Tako je n. pr. kod

*Oryctes nasicornis* prvi datum 30. 3. 1892., a slijedeći tek 21. 5. 1892.,

*Haplocnemia curculionoides* prvi datum 30. 3. 1892., slijedeći tek 27. 5. 1892.,

a u ovu skupinu dali bi se uvrstiti i neki drugi podaci sa ma-
njim međurazmakom. Možda su se prvi primjerci na prisojnu ili
inače osobito zgodnu mjestu ili prekopavanjem ili inim načinom
pojavili, prije obična vremena; oni su preuranjeni.

U drugu ruku ima podataka, primjerice kod

*Lethrus cephalotes* pretposljednji datum 24. 5. 1892., a posljednji tek 5. 7. 1892.

*Plagionotus arcuatus* pretposljednji datum 31. 5. 1892., a posljednji tek 4. 7. 1892.

*Xylotrechus rusticus* pretposljednji datum 16. 5. 1892., a posljednji tek 27. 6. 1892.

*Chrysomela sanguinolenta* pretposljednji datum 26. 4. 1892., a posljednji tek 23. 6. 1892.

*Staphylinus caesareus* pretposljednji datum 28. 4. 1892., a posljednji tek 19. 6. 1892.

Tu je osamljeni posljednji datum možda posljedica razvoja
zakašnjelog poradi nepovoljnih prilika. Može se pomišljati i na
drugu generaciju, koja se razvila od primjeraka prvih. ako je
međurazmak još veći, a pogotovu, ako ima više takovih sluča-
jeva, kao što je n. pr. kod

*Lepyrus palustris* pretposljednji datum 26. 3. 1896., a posljednji tek 22. 7. 1896.

*Plagiodera versicolora* četvrti datum 5. 4. 1896., a slijede 3. 8. 1896. i 26. 8. 1896.

*Coccinella septempunctata* pretposljednji datum 9. 4. 1897., a posljednji tek 24. 9. 1897.

Za neke vrste imam zabilježeno i to, koliko sam primjeraka
koji dan imao. Vrijedi to za godinu 1892. u Osijeku. Gdje se
radi o 1 ili 2 primjeraka. nije vrijedno spomenuti; zato ću istak-
nuti samo vrste sa većim brojem. Nijesam prijatelj bezdušna ubi-

(11)

ENTOMOBIOLOGIČKA OPAŽANJA HRVATSKE FLORE.

223

janja ni kukaca u velikoj množini, nu kod te izuzetne zgode
nijesam oteretio svoju savjest previše, jer sam tek kod 9 vrsta
mogao odabrati zgodne podatke, i to kod:

*Omophlus betulae* Hbst. 9 komada 5. 5., 3 komada 6. 5., 8 komada 11. 5., 2 komada 12. 5., 1 komad 13. 5., 6 komada 20. 5., 2 komada 24. 5.;

*Copris lunaris* L. po 1 komad 26. 4., 28. 4., 4 komada 29. 4., a po 1 komad 10. 5., 12. 5., 13. 5., 26. 5. te 1. 6., 4. 6. i 18. 6.;

*Lethrus cephalotes* Pall. po 1 komad 24. 4. i 25. 4., 6 komada 28. 4., 2 komada 29. 4., 5 komada 2. 5., 4 komada 4. 5., a po 1 komad 6. 5., 12. 5. i 16. 5.;

*Valgus hemipterus* L. 2 komada 29. 4., 2 komada 2. 5., 2 komada 3. 5., 8 komada 5. 5., 9 komada 6. 5., 3 komada 11. 5., 5 komada 12. 5., 2 komada 20. 5.;

*Plagionotus arcuatus* L. 6 komada 29. 4., 1 komad 3. 5., 7 komada 5. 5., 1 komad 6. 5., 2 komada 12. 5., 1 komad 31. 5., 1 komad 4. 7.;

*Dorcadion fulvum* Scop. 1 komad 4. 4., 2 komada 9. 4., 27 komada 26. 4., 12 komada 27. 4., 43 komada 28. 4., 1 komad 29. 4., 2 komada 2. 5., a po 1 komad 3. 5., 4. 5., 6. 5., 11. 5. i 12. 5., 3 komada 16. 5., 3 komada 17. 5., 1 komad 20. 5., 1 komad 23. 5., 2 komada 24. 5., 1 komad 13. 6.

*Dorcadion pedestre* Poda 1 komad 5. 4., 2 komada 9. 4., 4 komada 24. 4., 19 komada 26. 4., 2 komada 27. 4., 49 komada 28. 4., 8 komada 29. 4., 1 komad 4. 5., 2 komada 11. 5., po 1 komad 12. 5., 16. 5. i 23. 5., 2 komada 24. 5., 1 komad 22. 6.;

*Chrysomela fastuosa* Scop. 1 komad 25. 4., 4 komada 27. 4., 20 komada 28. 4., 10 komada 3. 5., 1 komad 12. 5., 4 komada 20. 5., 4 komada 24. 5., 8 komada 1. 6.;

*Phytodecta fornicata* Brüggm. 1 komad 5. 4., 1 komad 25. 4., 3 komada 28. 4., 9 komada 29. 4., 3 komada 2. 5., 1 komad 3. 5., 1 komad 4. 5., 26 komada 5. 5., 4 komada 6. 5., 3 komada 11. 5., 1 komad 12. 5. i 17. 5.

Dakako, i tu može slučaj dosta odlučivati, ali mislim, da se
već iz ovih nizova dosta jasno razabire uzlazni niz po broju,
neki kraći ili duži maksimum na početku pojavljivanja ili kasnije.

Da se primjerci kornjaša neke vrste ne pojave svi najednom,
nego u nekom nizu, koji vodi postepeno do maksima a tada opet

224

A. LANGHOFFER,

(12)

pada, držim da možemo smatrati zgodnom prirodnom regulacijom. Kada bi se sva ta množina pojavila istodobno, ne samo da bi grozno haračili po bilju, kako to gospodari kadšto teško osjećaju već i ovako, nego bi lako nastupile katastrofalne neprilike i za kukce same, koji bi radi nestašice dovoljne količine hrane za sve morali od gladi poginuti. Ovako se sve to zgodno razdijeli i donekle regulira u prilog bilju, koje lakše preboli tu nepriliku, a i u prilog kukaca, koji u većini slučajeva lakše dođu do svoje hrane, a vrijedit će to i za životinjsku hranu.

Kod kornjaša rado opisuju stručnjaci svakojake sitnice u sistematičke svrhe; za čudo se malo bave ovim ovdje nabačenim i sličnim pitanjima pojavljivanja, na koje sam želio množinom sabranih podataka svratiti veću pozornost, jer se tu radi o snošaju skupine primjeraka, koji sačinjavaju vrstu, prema prilikama života. Većina starijih a i mnogi današnji koleopterolozi zadovoljuju se oznakom mjesta kornjaša, dok ja još tamo počevši od god. 1886. bilježim godinu, mjesec i dan; to zadaje doduše znatno više posla, ali daje i točne podatke za razglabanja ovih i sličnih pitanja, na koja se kanim osvrnuti u slijedećim člancima.

## Kurze Zusammenfassung.

### Entomobiologische Beobachtungen der kroatischen Fauna. *I. Coleoptera.*

An der Hand der im 141. „Rad“ veröffentlichten coleopterologischen Daten für die 12 Jahre bis einschliesslich 1897 werden diejenigen zusammengestellt, welche für die Beurteilung der Erscheinungsdauer brauchbares Material liefern. Es werden jene Daten zusammengestellt, welche sich auf 3 und mehr Angaben für eine und dieselbe Art während eines Jahres beziehen und mit Rücksicht auf die Entwicklungsdauer der Käfer wol die natürliche Serie einer Generation darstellen. Grössere Pausen in der Serie zwischen dem ersten und den folgenden Daten, wie auch zwischen mehreren und einzelnen letzten Daten, lassen verfrühte oder verspätete Exemplare vermuten, während sehr grosse Pausen auf eine zweite Generation hindeuten.

Für 9 Arten ist auch die Zahl der gefangenen Exemplare notiert. Diese kleine Serie deutet auf ein Maximum hin, welches gleich am Anfange der Erscheinungszeit oder später einsetzt.

(13)

225

Der Autor vermutet in der Verteilung der Käfer auf eine längere Erscheinungsperiode — nicht einige Tage, sondern mehrere Wochen, ja Monate — eine passende natürliche Regulation der Lebensverhältnisse; diese wäre günstig für die Pflanzen, um den ihnen zugefügten Schaden leichter zu ertragen, wie auch für die Käfer, um die Konkurrenz der Nahrungsfrage zu mildern und aus Nahrungsmangel nicht zu verbungern, wie es die massenhafte Erscheinung einzelner Insekten manchmal mit sich bringt. Auch für die nicht pflanzenfressenden Insekten mag dies von Nutzen sein.

R. J. A. 195.

15

Isola de Lagusta. Knjiga o uredbama i običajima skupštine i občine otoka
Lastova; K 3. — Knj. 9. Liber statutorum civitatis Ragusii a. 1272;
K 7.

6. Zbornik za narodni život i običaje južnih Slavena. (Knj. 1.—17.)
Knj. 1.—6. i 8.—17. po K 5. — Knj. 7. K 6.

7. Građa za povijest književnosti hrvatske. (Knj. 1.—7.)
Knj. 1. i 2. po K 3'60; knj. 4. K 3; knj. 3., 5., 6. (Pisma pisana
Dru. L. Gaju) i 7. po K 4.

8. Ljetopis Jugoslav. akademije znanosti i umjetnosti. Sv. 1.—26. Svez. 1., 2.
i 8. po K 1'20, svez. 3.—7., 9.—11. po K 2, svez. 12. K 3, svez. 13. K
K 1'60, svez. 14.—26. po K 2.

9. Diplomatički zbornik (Codex diplomaticus) kraljevine Hrvatske, Dalmacije i Slavonije. Sabrao i uredio T. Smičiklas. Sv. 2. Listine 12. vijeka (1101.—1200.); — sv. 3. Listine godina 1201.—1235.; — sv. 4. Listine godina 1236.—1255.; — sv. 5. Listine godina 1256.—1272.; — sv. 6. Listine godina 1272.—1290. Svezak po K 10. — Sv. 7. Listine godina 1290.—1300.; K 6. — Sv. 8. Listine godina 1301.—1320.; — sv. 9. Listine godina 1321.—1331.; sv. 10. Listine godina 1332.—1342. Svezak po K 10.

10. Prinosi za hrvatski pravno-povijestni rječnik. Napisao V. Mažuranić. Sv. 1. (A—čtenija). 1908. — Sv. 2 (čteta—grabež). 1909. — Sv. 3. (gradovan—kanat) 1912. Svezak po 4 K.

## II. Rječnik hrvatskoga ili srpskoga jezika.

Dio 1. Obradio Đ. Daničić; sv. 1.—4. — Dio 2. Obradili Đ. Daničić, M. Va-
javec, P. Budmani; sv. 5.—8. — Dio 3. Obradio P. Budmani; sv. 9.—12.
— Dio 4. Obradio P. Budmani; sv. 13.—17. — Dio 5. Obradio P. Bud-
mani; sv. 18.—23. — Dio 6. sv. 24. — Obradili P. Budmani i T. Ma-
retić. sv. 28. i 29. Obradio T. Maretić. Cijena dijelu po K 24. — Dio 7.
sv. 30. obradio T. Maretić K 6.; sv. 31. obradio T. Maretić K 4.

## III. Posebna djela, koja je izdala Akademija.

Razreda historičko-filologičkoga i filosofičko-juridičkoga.

1. Dvie službe rimskoga obreda za svetkovinu sv. Čirila i Metuda. Izdao Ivan Berčić. 1870.; K 2.

2. Historija dubrovačke drame. Napisao prof. A. Pavić. 1871.; K 2'50.

3. Pisani zakoni na slovenskom jugu. Bibliografski načrt dra. V. Bogišića. 1872. K 2'50.

4. Izprave o uroti bana Petra Zrinskoga i kneza Fr. Frankopana. Skupio dr. Fr. Rački. 1873.; K 6.

5. Zbornik sadašnjih pravnih običaja u južnih Slovena. Osnovao, skupio, uredio V. Bogišić. Knjiga 1. 1874.; K 12.

6. Vetera monumenta Slavorum meridionalium historiam illustrantia. Edidit A. Thei-
ner, tomus 1. Romae 1863., tomus 2. Zagrabiae 1875. Tom 2. K 10.

7. Korijeni s riječima od njih postalijem u hrvatskom ili srpskom jeziku. Napisao dr. Gj. Daničić. 1877.; K 8.

8. Figure u našem narodnom pjesničtvu s njihovom teorijom. Napisao L. Zima.
1880.; K 5.

9. U proslavu petdesetgodišnjice priporoda hrvatske knjige g. 1885. (Rad knj. 80); K 4.

10. Euchologium, glagolski spomenik manastira Sinai brda. Izdao dr. Lavoslav Geitler. 1882.; K 4.

11. Psalterium, glagolski spomenik manastira Sinai brda. Izdao dr. L. Geitler 1883.; K 7.

12. Lekcionarij Bernardina Spljećanina. 1885. Po prvom izdanju od g. 1495. K 3.

13. Nekoj većinom sintaktične razlike izmedju čakavštine, kajkavštine i što-
kavštine. Napisao Luka Zima. 1887.; K 5.

14. Hrvatski spomenici u kninskoj okolici uz ostale suvremene dalmatinske iz dobe narodne hrvatske dinastije. Napisao Frane Bulić. 1888.; K 5'20

15. Istorija hrvatskoga pravopisa latinskijem slovima. Napisao dr. T. Maretić 1889.; K 7.

16. Dviestogodišnjica oslobodjenja Slavonije. 1. dio: Slavonija i druge hrvatske zemlje pod Turskom i rat oslobodjenja. Napisao T. Smičiklas. 1891.; K 3. — 2. dio: Spomenici o Slavoniji u 17. vijeku (1640—1702). Skupio T. Smičiklas. 1891.; K 6.

17. Koluničev zbornik. Hrvatski glagolski rukopis od godine 1486. Izdao M. Valjavec. 1892.; K 5.

18. Zadarski i Ranjinin lekcionar. Za štampu priredio Milan Rešetar. 1894.; K 6.

19. Sbornik jugoslavenskih umjetnih spomenika. Prvi svezak: Zavjetna spomen-
slika slavenskih apostola i srodni joj spomenici. Razpravio Prof. Dr. Luka
Jelić. 1895.; K 4.

20. Život i djela dra. Franje Račkoga. Napisao T. Smičiklas. 1895.; K 1.

21. Akcenti u glagola. Napisao Gjuro Daničić. 1896.; K 1·40.

22. Regesta documentorum regni Croatiae, Dalmatiae et Slavoniae saeculi XIII. Collegit et digessit I. Kukuljević de Saceis. Zagrabiae 1896.; K 12.

23. Nacrt života i djelâ biskupa J. J. Strossmayera i izabrani njegovi spisi: govori, rasprave i okružnice. Napisao i sabrao T. Smičiklas. 1906.; K 2.

24. Statuti primorskih gradova i općina. Bibliografički načert. Napisao dr. Ivan Strohal. 1911.; K 2.

25. Hrvatski spomenici iz ninskoga područja iz dobe narodnih hrvatskih vladara: Dvorska Kapela sv. Križa. Napisao dr. Luka Jelić. 1911.; K 4.

### Razreda matematičko-prirodoslovnoga.

1. Flora croatica. Auctoribus. Dr. Jos. Schlosser et Lud. Farkaš-Vukotinović 1869.; K 12.

2. Fauna kornjaša trojedne kraljevine. Od dra. J. K. Schlossera Klekovskoga. 1877—1879. Knj. 1., 2., 3. po K 6.

3. Izvješeće o zagrebačkom potresu 9. studenoga 1880. Sastavio J. Torbar. 1882. K 4.

4. Flora fossilis Susedana (Susedska fosilna flora. — Flore fossile de Sused.) Auctore Georgio dr. Pilar. 1883.; K 16.

5. Geografije koordinate ili položaji glavnijih točaka Dalmacije, Hrvatske, Slavonije i djelomice susjednih zemalja, imenito Bosne i Hercegovine, Istre, Kranjske itd. Sastavio dr. Gj. Pilar. 1890.; K 8.

6. De piscibus fossilibus. — Fosilne ribe Komena, Mrzleka, Hvara i M. Libanona. Napisao dr. Drag. Gorjanović-Kramberger. 1895.; K 7.

7. Gragja za neogensku malakološku faunu Dalmacije, Hrvatske i Slavonije uz neke vrste iz Bosne, Hercegovine i Srbije. — Matériaux pour la faune malacologique néogène de la Dalmatie, de la Croatie et de la Slavonie avec des espèces de la Bosnie, de l'Herzégovine et de la Serbie. Složio Spiridion Brusina. Sa 21 tablicom. 1897.; K 12.

8. O srednjem trijasu Gregurić-brijega u Samoborskoj gori i o njegovoj fauni. Sa 5 tablica. Napisao dr. Marijan Salopek. 1912.; K 2·50.

9. Fosilni probosoidi Hrvatske i Slavonije (De proboscidibus fossibus Croatiae et Slavoniae). Sa 4 tablice. Napisao dr. Dragutin Gorjanović-Kramberger 1912.; K 2·50.

10. Fosilni rinocerotidi Hrvatske i Slavonije (De rhinocerotidibus fossilibus Croatiae et Slavoniae). Sa 13 tablica. Napisao dr. Dragutin Gorjanović. Kramberger, 1903. K 12

## IV. Znanstvena djela za opću naobrazbu.

1. Historija srednjega vijeka za narod hrvatski i srpski. Napisao N. Nodilo. Knj. 1. Rimski svijet na domaku propasti i varvari. 1898. Knj. 2. Bizantija i germanski zapad do smrti cara Justinijana I. (476—565.) 1900. Knj. 3. Varvarstvo otima mah nad Bizantijom, do smrti cara Heraklija (566—641) 1905. (Ispor. knjige pod V. 8.); po K 2.

2. Knj. 4. Naša narodna epika. Napisao T. Maretić. 1909.; K 2·50.

3. Knj. 5. Pogledi na biologičke i bionomičke odnose u Jadranskome moru. Napisao dr. Krunoslav Babić. 1911.; K 2·50.

4. Knj. 6. Crvi nametnici, s osobitim obzirom na čovjeka. Napisao dr. August Langhoffer. 1911.; K 1·50.

## V. Knjige, koje su prešle u svojinu Akademije ili su izašle njezinim troškom:

1. Jugoslavenski imenik bilja. Sastavio dr. B. Šulek. 1879.; K 4.

2. Povjestni spomenici južnih Slavena. Izdao I. Kukuljević. Knj. 1. (Acta croatica.) 1863.; K 6.

3. Рјечник из књижевних старинна српских. Написао Ђ. Даничић. Књига 3.; K 6.

4. Живот св. Саве и Симеуна од Доментијана. На свијет издао Ђ. Даничић; К 2·60.

5. Животи кръзева и археопискона српских од Данила. На свијет издао Ђ. Даничић; К 2·60.

6. Kurelac: Stope Hristove; K 1. Jačke; K 2.

7. Rački: Assemanov evangjelistar; K 6.

8. Historija srednjega vijeka za narod hrvatski i srpski. Napisao N. Nodilo. Knj. 3. Varvarstvo otima mah nad Bizantijom, do smrti cara Heraklija (566—641.) U Zagrebu 1905. (Vidi knjige pod 4. 1.); po K 2.

Knjige 1.—59. zajedničke za sva tri razreda; od njih nema više u zalihi knj. 4.—10. i 14; ostale pak stoje: knj. 1.—19. po K 2·50, knj. 20.—59. po K 3. Počevši od knj. 60.: posebne knjige razredâ historičko-filologičkoga i filosofičko-juridicičkoga: svaka knj. po K 3, samo 129. knj K 4, 142. knj. K 3·50; posebne knjige razreda matematičko-prirodoslovnoga: knj. 137., 139., 141., 149. i 163. po K 2, ostale knj. po K 3, samo knj. 120. za K 4, knj. 122. i 185. po K 5, a 123. za K 1·50; u slavu petdesetgodišnjice priporoda hrv. knjige g. 1885. knj. 80. K 4, Boškovićeva stogodišnjica: knj. 87., 88. i 90. zajedno stoje K 9.

2. Stari pisci hrvatski. (Knj. 1—21.)

Knj. 1. Pjesme M. Marulića K 4; — knj. 2. Pjesme Šiška Menčetića Vla-
žovića i Gjora Držića K 4; — knj. 3. i 4. Pjesme Mavra Vetranića
Čavčića; 3. knj. K 4, 4. knj. K 5; — knj. 5. Pjesme Nikole Dimitrovića
i Nikole Nalješkovića K 4; — knj. 6. Pjesme Petra Hektorovića i Hani-
bala Lucića K 4; — knj. 7. Djela Marina Držića K 6; — knj. 8. Pjesme
Nik. Nalješkovića, A. Cubranovića, M. Pelegrinovića i S. Mišetića Boba-
ljevića i Jegjupka neznana pjesnika, K 3·40; — knj. 9. Djela Ivana Fr.
Gundulića K 10; — knj. 10. Djela Frana Lukarevića Burine K 5; —
knj. 11. Pjesme Miha Bunića Babulinova, Maroja i Oracija Mažibradića
i Marina Burešića K 3·60; — knj. 12., 13. i 14. Djela Gjona Gjora Pal-
motića: 12. K 6, 13. K 7, 14. K 4; — knj. 15. Djela Antuna Gleđevića
K 4; — knj. 16. Djela Petra Zoranića, Antuna Sasina i Savka Gučetića
Bendeviševića K 5; — knj. 17. Djela Jurja Barakovića K 6; — knj. 18.
Pjesni razlike Dinka Rańine K 5; — knj. 19. Djela Gjona Gjora Palmo-
tića. (Dodatak.) K 1; — knj. 20. Crkvena prikazaņa starohrvatska 16. i
17. vijeka K 5; — knj. 21. Djela Dominka Zlatarića K 5.

3. Starine. Knjiga 1.—33. (1869—1911.) Knjiga 1. K 2·50, knj. 7., 10., 21., 22., 23., 24., 25., 26., 29., 30., 31. i 32. po K 4, knj. 33. K 7, ostale po K 3.

Knj. 1—5., 9., 12., 17., 21., 22. Listine o odnošajih izmedju južnoga Slavенstva i mletačke republike; 1., 2., 3. i 9. po K 6; 4., 21., 22. po K 8; 5. i 12. po K 5; 17. za K 4. — Knj. 6., 8., 11., Commissiones et relationes Venetae. Tom. 1. 2. 3.; 6. i 11. knj. po K 4, 8. knj. K 5. — Knj. 7. Documenta historiae chroaticae periodicam antiquum illustrantia K 12. — Knj. 10., 13., 27., 28. i 29. Monumenta Ragusina: t. 1.—5.: knj. 10. K 5, knj. 13. K 6, knj. 27. K 5, knj. 28 K 5, knj. 29. K. 7. — knj. 14. Scriptores. Vol. 1. Annales Ragusini Anonymi, item Nicolai de Ragnina K 6. — Knj. 15., 16. i 20. Spomenici hrvatske krajine. Vol. 1.—3.; knj. 15. i 16. po K 6, knj. 20. K 8. — Knj. 18. Acta Bulgariae ecclesiastica. K 6. — Knj. 19. Acta coniurationem Petri a Zrinio et Francisci de Francopan nec non Francisci Nadasdy illustrantia K 5·60. — Knj. 23. Acta Bosnae potissimum ecclesiastica; K 10. — Knj. 24. Index rerum, personalum et locorum in voluminibus 1.—5. Monumentorum spectantium historiam Slavorum meridionalium; K 6. — Knj. 25. Scriptores. Vol. 2. Chronica Ragusina J. Restii et J. Gundulae; K 7. — Knj. 26. Scriptores. Vol. 3. Thomas archidiaconus: Historia Salonitana; K 4. — Knj. 30./. Scriptores. Vol. 4. Kercselich Annuae; K 5. — Knj. 30/2. Scriptores. Vol. 4. Kercselich Annuae; K 5. — Knj. 31. Scriptores. Vol. 5. A. Vrancmez Kronika; K 2. — Knj. 32. Monumenta Usocchorum; K 8. — Knj. 33. Acta comitiali I.; K 6.

Knj. 1. Statuta et leges civitatis Curzulae; K 6. — Knj. 2. Statuta et leges civitatis Spalati; K 6. — Knj. 3. Statuta et leges civitatis Buduae, civitatis Scardonae et civitatis et insulae Lesinae; K 9. — Knj. 4. Statuta lingua croatica conscripta. Hrvatski pisani zakoni: vinodolski, poljički, vrbanski i donekve svega krčkoga otoka, kastavski, veprinački i trsatski; K 6. — Knj. 5. Ubaria lingua croatica conscripta. Hrvatski urbari. Svezak 1.; K 8. — Knj. 6. Acta croatica. Tom. 1. (Ab anno 1100.—1499.) K 7. — Knj. 7. Statuta confraternitatum et corporationum Ragusinarum. Bratovštine i obrtne korporacije u republici dubrovačkoj od 13. do konca 18. vijeka. Sveska 1. i 2.; po K 3. — Knj. 8. Libro delli ordinamenti e delle usance della uniuersitade et dello commun della

2

DURO KÖRBLER,

dubrovačkoga. A da bi se on zvao i „Dubravica“, koje mu prezime pripadom daje dr. G. A. Kaznačić¹ ne pomińući za to prezime nikakove potvrde, tomu nijesam našao traga u bogatom arhivu dubrovačkom, koji u XVIII. vijeku poznaje doduše porodicu „Dubravica“, ali govoreći o Didaku i ńegovoj svojti redovno bičeći samo prezime „Arboscelli“. Pored toga sam znao, da je Didak Arboscelli pravničke nauke svršio u Italiji, a i poslije toga neko vrijeme da je živio u Rimu, dok napokon ne postade kancelarom republike dubrovačke. Poznato je pak, da su kancelarsku službu u Dubrovniku često vršili tuđinci, ponajviše obrazovani Talijani. I tako sam već stao pomišlati, da je možda Kaznačić sam poradi srodnoga značeńa, što ga talijansko prezime „Arboscelli“ ima sa starim dubrovačkim prezimenom „Dubravica“, dao našemu Didaku i ovo hrvatsko prezime.

Bojazan moju nije mogla razbiti ni vijest u Appendinija², da je Didak Arboscelli bio ujak dvaju liječnika Dubrovčanina Mihaila Grgurevića i Đure Hidže, a ńegov ujak da je bio liječnik Petar Bianchi (Bianchi), o kojem je Cerva³, nešto stariji suvremenik ńegov izrijekom zabičežio, da se rodio u Dubrovniku i ondje da je svršio znatan dio nauka svojih. Podajući naime život Dominika, brata Petrova, Cerva pripomiše, da je Anđel otac ovo dvoje braće bio „Romanus“, dakle svakako stranač u Dubrovniku, pa ipak i Dominika prozvaše neki pisci XIX. vijeka Blankovićem⁴.

Tek pred kratko vrijeme, dok sam u dubrovačkom župnom arhivu pregledavao sačuvane kńige krštenih iz XVIII. vijeka, da pribерem pouzdanih vijesti o životu tadašnih nekih latinista, namjerio sam se na potvrdu, koja je razbila svaku moju sumnu. U kњizi naime krštenih od 1711.—1729. (fo 200.) našao sam i ovu bičešku:

„Anno Dni 1727. die 30. Martij. Ego Stephanus Rosa sacrista etc. baptizavi infantem natum die 26. currentis mensis et anni, quae fuit feria 4. hora 21., e Marco Blasij Dubraviza, et Maria Bianchi coniugibus. Cui infanti impositum est nomen Didacus. Patrini fuerunt Excmus Doctor Petrus Bianchi, et Paula, uxor Andreae Altesti.“

¹ Nešto o dru. Gjuru Higji (Hidži). Program dubrovačke gimnazije za 1871./2. godinu, str. 56.

² Notizie istorico-critiche II, 157.

³ Bibliotheca Ragusina IV, 13. i I, 301.

⁴ Kukułević, Bibliografija hrvatska, str. 22., br. 199.

DUBROVČANIN PETAR BIANCHI I DIDAK DUBRAVICA-ARBOSCELLI.

3

Ne može biti sumne, da taj Didak Dubravica nije nitko drugi
nego naš pjesnik Arboscelli, koji je prema ovoj vijesti rođeni
Dubrovčanin. Ta nam vijest potvrđuje ujedno, da talijansko
prezime „Arboscelli“ Didak nije naslijedio od oca, koji se mogao
u Dubrovniku ponijeti lijepim prezimenom „Dubravica“, nego da
mu ga je tek kasnije netko dao potalijanivši naprosto hrvatsko
ńegovo prezime. A taj čovjek jamačno nije bio nitko drugi nego
ujak i kum ńegov Petar Bianchi, koji mu je uz lijepu baštinu
namr'o, čini se, i svoje prezime, da ga doda potalijańenomu svomu
prezimenu, a i na krstu mu je odabrao talijansko ime „Diego",
kojim su se Dubrovčani drukčije slabo služili.

Kad sam obaznao ovo, dao sam se na posao, da istražim i pri-
kažem ovdje život i kńiževni rad Petra Bianchija i nećaka ńegova.
I Petar naime Bianchi došao je još za života na glas poradi obra-
zovanosti svoje i kńiževnoga rada, te ga je Cerva već 1742. godine
uvrstio u kolo Dubrovčana kńiževnika, ako i ne naznačuje pobliže,
što je napisao. U popisu ga dubrovačkih kńiževnika pomiñe i Dolci¹,
koji tako isto nije imao u ruci nijedan plod kńiževnoga ńegova
rada, nego je samo čuo pripovijedati o ńemu, a nije ga vidio ni
Appendini², koji se poziva na Dolcija govoreći o Petru Bianchiju.

I.

Kńige krštenih sačuvale su se u župnom arhivu dubrovačkom
počevši od 1642. godine, pa iz nih doznajemo i za dan, kojega
se rodio Petar Bianchi. On se rodio 9. marta 1699. kao šesto i
posledne dijete Anđela, sina Dominikova, i žene mu Marije, kćeri
nekoga Ivana iz Slana. Kumovi su mu na krstu bili 29. marta
Antun Baretta Ivanov i Katarina, žena Vita Caleghera, koji mu
dadoše imena Antun Petar.

Otac ńegov nije bio rođeni Dubrovčanin, nego je došao onamo
iz Furlanske, kako razbiramo iz dodatka „de Friuli“ uz ime
ńegovo u kńigama župnoga arhiva, a po zvańu je bio kamenar
(lapicida, cementarius). Sa ženom Marijom rodio je on prvijenca
Dominika 5. decembra 1686. i dao mu ime svoga oca, nadałe
kćer Mariju Jakobinu 12. aprila 1694., pa sinove Ivana u početku
1690., Josipa, koji se rodio 5. marta 1692., a umr'o je već 24.
novembra 1694., i Marka, koji se rodio 25. aprila 1696.

¹ *Fasti litterario-ragusini*, str. 52.

² Notizie istorico-critiche II, 39. i d.

*

4

DURO KÖRBLER,

Petar je jedva prevalio prvu godinu života, kad mu je 12. augusta 1700. umr'o otac, a i od braće negove još su se dvojica u djetišnoj dobi preselila u vječnost: Ivan i Marko. No i ostaloj braći nije bio dosuđen dug život, kako ćemo odmah čuti.

Drukčije o djetiństvu Petrovu ne doznajemo ništa, nego da je 21. maja 1709. primio sakramenat potvrde. Kakove su bile imućstvene prilike negove matere udove, nije nam poblže poznato, ali da je ona morala imati nešto imutka, razbiramo već odatle, što je dva sina slala u daše škole, a kćer Mariju Jakobinu sa 18 godina udala za ugledna građanina Marka Dubravicu.

Sin je Dominik odabrao svećenički stalež. Pošto je svršio srednu školu u isusovačkom kolegiju, a filozofiju kod Dominikanaca u Dubrovniku, izučio je još teologiju i postao svjetovni svećenik. Cerva mu je bio školski drug, i od nega doznajemo da priroda Dominika nije obdarila osobitim duhom, no da je zato ipak bio vrijedan svećenik. Što više, on je radio i na kњiževnom połu, pa je s francuskoga jezika preveo u jezik „slovinski“ znamenitu u ono doba kњigu Isusovca Frańe Nepveua: *De l'amour de Notre Seigneur Jésus-Christ et des moyens de l'acquérir*, koja je prvi put ugledala svijet u Nantesu 1684. godine i brzo doživjela nekoliko izdaњa i prijevoda¹. Prijevod svoj, kojemu je dodao i nekoliko mołitava, štampao je Dominik u Mlecima kod Frańe Stortija 1722. godine davši mu natpis: „Od їubavi Isusove i od načina steći je. Pismo oca Fr. Nepueu prinešeno u jezik slovinski“. Prevodilac nije nigdje naznačio svoga imena. Kњižica ima 154 strane. U Cervino su je doba marљivo čitale žene dubrovačke. Danas je dosta rijetka. Prevodiocu nezinu nije bio suđen dug život: Dominik je već duše vremena bolovao od sušice, ali je krio bolest, dok je mogao. Tek pošto je već sasvim iznemogao, dao se nagovoriti, da ode na liječeњe u Padovu, gdje je, kako ćemo čuti, bio tada najmlađi negov brat Petar, no dok je iz Jakina putovao u Mletke, umrije na lađi 23. aprila 1723. i bude pokopan u Mlecima. Bilo mu je tek 36 godina.

I Petar je srednu školu svršio kod dubrovačkih Isusovaca, no filozofiju je učio kod Frańevaca, kako doznajemo od Cerve, a tada se zaputio u Napuљ na medicinske nauke. Čini se, da mu je već u to ime dubrovačka republika davala godišnu potporu. Appendini

¹ Sommervogel C., S. J., *Bibliothèque de la Compagnie de Jésus V*, 1626.

5

naime pripovijeda¹, da je senat dubrovački u ono doba odlučio slati u Italiju darovite mladiće Dubrovčane, e bi ondje izučili medicinu. Na tu ga je odluku potaklo očito gorko iskustvo, što ga je imao s liječnicima iz tuđine. Dubrovčani su naime vajkada brižljivo nastojali oko toga, da im grad bude oskrblen vrsnim liječnicima. Većina tih liječnika bili su tuđinci, a k tomu su se dosta često mijećali. Tako u doba, dok je Dubrovčanin Đuro Baglivi (1666.—1705.) kao neobično vrstan liječnik ubirao lovorike u Rimu, u Dubrovniku su liječničku praksu vršili sami stranci. Bole nije bilo ni kasnije, te je senat na pr. odlučio 30. januara 1711., da se pozovu iz Italije tri liječnika: Tomo Baccassini (Bogašini), Klaudije Foresti i Ivan Sismit (Seismit). Ali već 8. oktobra 1716. trebalo je tražiti nova liječnika, jer je Sismit ostavio Dubrovnik, i na negovo mjesto dođe neki liječnik Dominik iz Napuļa. A nekoliko mjeseci kasnije i Boccassini je napustio svoje mjesto u Dubrovniku, te senat mora slati činovnika svoga u blagajnici (massaria) Damjana Draškovića, da u Firenci nanovo najmi liječnika Serafina Rigolija, koji je već bio liječnik u Dubrovniku. Rigoli doista dođe u Dubrovnik 1717. godine, ali je već 11. aprila 1722. po drugi put ostavio Dubrovnik. Da bi se dakle dobavio stalnih liječnika, te ne bi trebalo svaki čas tražiti po Italiji nove i skupe liječnike, senat je stvorio onaj zaključak i poslao važada više mladića na nauke u Italiju. Appendini je samo dvojicu od nih spomenuo, Marka Florija i našega Petra, jer je uspomena na tu dvojicu bila još živa u negovo doba, a i štampano je nešto od nihova roda.

Rano, navršivši jedva 22. godinu života, svršio je Bianchi sveučilišne nauke u Napuļu i dobio naziv doktora filozofije i medicine. Već u drugoj polovini 1722. godine sretamo ga u Mlecima i Padovi, kamo je otišao, da se za liječničko zvaće praktički izvješti. Sveučilišne naime nauke, što ih je kandidat medicine morao svršiti, bile su tada i u Italiji poglavito teoretičke, i tek iza promocije trebalo je da se mladi doktori praktički obrazuju². No i praktičko obrazovaće stojalo je dosta novaca, a Bianchi nije bio imućan od kuće, pa se zato, jamačno još 1722. godine, obratio na senat dubrovački s molbom, da mu dade u to ime potporu. O molbi

¹ Notizie istorico-critiche II, str. 39.

² Da je ovo obrazovaće bilo prijeko potrebno prije nego je mladi doktor medicine otpočeo liječničku praksu, doznajemo i od Facciolatija, De gymnasio Patavino syntagmata XII ex ejusdem gymnasii fastis excerpta (Patavii 1752.), str. 73.

6

DURO KÖRBLER,

ńegovoj, napisanoj talijanskim jezikom, raspravłalo se tek u sjednici senatskoj od 10. aprila 1723., a kod toga se čitala i prepisala u zapisnik ŏegova molbenica, koja je poput svake molbenice puna lijepih obećańa. Mladi je doktor spreman „sacrificar anche la vita stessa in servizio di V^e E^e e di quella patria ove l' ho avuta“. Ali sada treba „continuar per qualche anno ancora l' esercizio della pratica e d' altre applicazioni necessarie a rendermi in stato capace di servirle e con loro soddisfazione e con mio onore“, pa zato „umilmente porgo al benigno riflesso delle E^e V^e le spese, che in ciò mi saranno occorrendo, e nello stesso tempo imploro la generosa pubblica assistenza“.

Senat, kojemu je bilo ozbiłno stalo do toga, da dobije što bołe liječnike, odluči, da se Bianchiju dade za dvije godine potpora po od 200 dukata. A da bi se namakla ta svota, bude određeno nekoliko dana kasnije, 14. aprila, da se na državni račun otvori dućan soli na Pločama „cum hoc, quod de lucro dictae venditionis debeant solvi praedicti ducati 200 annui supradicto Di Petro Bianchi“. Kad su pak minule prve dvije godine, senat mu 10. februara 1725. podijeli potporu i za dałe dvije godine i ujedno povisi na 250 dukata na godinu.

O životu ņegovu u ove četiri godine doznajemo nešto i od Cerve, koji je zabiłežio, da Bianchi, pošto je postao doktorom medicine, nije odmah htio da vrši liječničko zvańe, premda su ga mnogi molili, da bi ih liječio, nego je prije toga želio obići znamenite neke liječnike u Italiji, da motri ńihov način liječeńa i tako što više nauči. Od mjestâ u Italiji, u kojima se tada dułe zadržao, pomiñe Cerva izrijekom Padovu, Bolognu i Firenzu. U tim su ga gradovima primili u svoje društvo najznatniji tadašni liječnici, pa je tako imao izobila zgode, da vidi i upozna, kako se liječe različne bolesti, ukratko svagda je i svagdje nastojao naučiti štogod novo, „ut diversa medendi ratione a diversis hausta, artis prae-certius, atque tutius, cum se occasio praeberet, ad usum removeret.“¹

Da Cerva ne pretjeruje govoreći o marłivošti ņegovoj, s kojom se praktički spremao za potońe zvańe, potvrdu nam za to daje život i rad ņegov u Padovi 1722. i 1723. godine. Ondje mu je bio učitelem i glasoviti u ono doba liječnik Antun Vallisnieri (1661.—1730.), tada prvi profesor teoretičke medicine u artističkom

¹ Bibliotheca Ragusina IV, 13.

7

faku'tetu koji je nešto prije Bianchijeva dolaska štampao u Mle-
cima, 1721. godine, opsežnu kńigu: „Istoria della generazione
dell' uomo, degli animali se sia de' vermicelli spermatici o dalle
uova, con un trattato, nel fine, della sterilità e dei suoi remedi.“
U toj kńizi, kako već iz natpisa razbiramo, pretresa se i pitańe,
kojim su se fisiolozi mnogo bavili u prvoj polovini XVIII. vijeka
prepirući se živo o tome, razvije li se živo biće od sjemena, koje
već krije u sebi sićušne žive stvorove, ili od jajeta. Osim te
prepirke između animalkulistâ i ovistâ, kako se nazivahu pristaše
ova dva smjera, pretresalo se tada i među ovistima pitańe o tome,
da li se živo biće tek obrazuje u jajetu (epigenesis) ili je već gotovo
u ņemu, pa treba samo da se odļusne i dałe razvija (evolutio).
Vallisnieri je stekao velikih zasluga time, što je nastojao pokazati,
kako je upravo jaje znamenito za razvitak živoga bića. A i on je
dakako vjerovao još, da veliku moć oplođivańa ima voń sjemena
(aura seminalis). Istom C. F. Wolff, kako je poznato, otkrio je
1759. godine, da zametak živa bića nastaje od listićâ u sjemenu
(Keimblätter), koji prokliju, da je dakle dugotrajno i često strasno
prepirańe starijih istraživača bilo ponajviše sasvim uzaludno².


Ja sam se na prijeporno to pitańe morao ukratko obazreti, jer
ńemu dugujemo kńiževni jedan rad našega Dubrovčanina, jedini
plod ŏegova duha, koji je i štampom ugledao svijet, a i taj ga je
ugledao bez ŏegova prethodnog znańa i dopušteńa.

Kratko naime vrijeme iza spomenute Vallisnierijeve kńige, 1722.
godine, izišao je u Mlecima spis: „De generatione hominis", što
ga je napisao Ivan Krstiteł Paitoni (1703.—1788.), mladi doktor
filozofije i medicine, kojemu je tada bilo jedva 19. godina. U tom
su spisu bile štampane dvije raspravice. U prvoj od nih Paitoni
je pokušao razložiti pitańe o postańu živa bića pristajući uz nauku
ovistâ, no glavna mu je svrha bila, da pobije Vallisnierijevo mi-
šłeńe, po kojem sitni crvići (vermes, ἔλιμνθες), što se opažaju kašto
u sjemenu ļudî i nekih životińa, imadu zadaću, kako će sjeme,
podržavajući ga u neprestanom kretańu, očuvati od propasti, te se
ne bi zgusnulo. Paitoni naprotiv tvrdi, da se ti crvići, ako ih uopće
ima, samo slučajno nahode u sjemenu, a pogotovu da ne imaju ni-
kakvu osobitu svrhu. U drugoj pak raspravici kuša Paitoni pobiti

¹ Vidi: Facciolati, *Fasti gymnasii Patavini* ab anno MDXVII., quo restitutae scholae sunt, ad MDCCLVI. (Patavii 1757.), str. 346.

² Landois L., Lehrbuch der Physiologie des Menschen, str. 1152¹⁰.

8

DURO KÖRBLER,

glavne razloge, što su ih tada animalkulisti iznosili za svoje tvrdne,
a usput se obara i protiv Vallisnierijeve tvrdne, da oplođivaće biva
„in ovariis", nastojeći dokazati protiv toga, da ono biva „in utero".
Mimogred je taj mladić pokušao suzbiti ili bar ispraviti još nekoliko
tvrdna, što ih je Vallisnieri iznesao u rečenoj kњizi.

Paitonijevo su razlagaće odobravali neki profesori padovskoga
sveučilišta i ugledni liječnici. Od profesorâ pristajahu uza ń Matija
Martini, koji je od 1702. bio u Padovi učiteł logike¹, i Aleksandar
Knips Macoppe, koji je tada bio redovni profesor druge teoretičke
medicinske škole, a kasnije, od 1727. godine, profesor praktičke
medicine². A i ugledni liječnik u Mlecima Frańo Ludovici bio je
ńegov pristaša. Ova trojica, čini se, upravo su nagovorili Paitonija,
da štampa prigovore svoje protiv Vallisnierijeva razlagańa, s kojim,
napose s ńegovim razlagańem o crvićima u sjemenu, nije se mogao
složiti ni znameniti tadašni profesor anatomije u padovskom sve-
učilištu Ivan Krstiteł Morgagni (1682.-1771.), poznati osnivač
patologičke anatomije³. Sve to doznajemo od Paitonija iz obram-
benih ńegovih spisa, koje ću naskoro spomenuti.

No i Vallisnieri je imao mnogo pristaša, koji su zamjeravali
Paitoniju, što se usudio navaliti na uglednoga ńihova učiteła.
S perom u ruci ustao je na ńegovu obranu naš Petar Bianchi.
U to je on ime napisao dva pisma i upravio ih na Nikolu Sar-
dagnu, koji je tada bio prosindik artističkoga fakulteta i ńegov
dobar drug u naukama⁴. Ova dva pisma nije on doduše štampom
izdao, ali su se u nekoliko prijepisa brzo raširila među đacima
padovskoga sveučilišta i poradi oštre satire izazvala kod ńih buru
odobravańa, dok je Paitoni među ńima imao samo malo pristaša.
Prvo je pismo osvanulo kod đakâ mjeseca decembra 1722., a kod
drugoga je Bianchi sam pribiљežio, da ga je dovršio u Mlecima
5. jauuara 1723. Paitoni, koji je u ono doba boravio u Bologni,
doznao je sve to od svojih pristaša, koji su ga pozivali, da se
obrani od napadaja, i u to mu ime poslali oba pisma u točnu
prijepisu. On se odmah dao na posao, i već 12. maja 1723. piše

¹ Facciolati, *Fasti*, str. 308.

² Facciolati, *Fasti*, str. 350. i 336.

³ Facciolati, *Fasti*, str. 396.

⁴ Nikola Salvator Sardagna (plemićski mu je pridjevak „von Meamberg und Hohenstein“) Bečanin bio je prosindik artističkoga fakulteta u Padovi od 18. augusta 1722. Naslijedio ga je u istoj časti 2. novembra 1723. brat Josip Karlo. Vidi: Facciolati, *Fasti*, str. 245.

9

mu Martini, koji mu je pribavio prijepis prvoga pisma, da je
primio i pročitao ńegovu obranu pa da je ńome potpuno za-
dovołan, napose blagim riječma, kojima je umio odbiti nedolične
poruge svoga protivnika. Nešto kasnije, 27. jula, isto mu ot-
prilike javła i Knips Macoppe. Ali kńiga, u kojoj je ta obrana
izašla uporedo s Bianchijevim pismima, doštampana je tek u po-
četku 1724. godine, pošto je pisac 5. januara rečene godine dobio
još dopušteće od bolognske akademije, da se u ńoj potpiše kao
ńezin član, a štampana je u Faenzi kod Josipa Antuna Archija,
kojega se tiskara služila znakom Merkurija na kugli zemałskoj,
a ne Apolona, kako je pogrješno naznačeno na natpisnom listu
te kńige pod slikom glasonoše Merkurija. Oblik je kńige velika
četvrtina¹.

* * *

Paitonijeva kńiga, koja je lijepo opremlena, ima ovaj natpis:
*Joannis Baptistae* | *Paitoni* | *philos. et medici Veneti*, | *Bononiensis*
*Instituti Scientiarum Academiae* | *socii* | *Vindiciae* | *Contra*
*Epistolas Petri Blanchi* | *M. D.* | (znak Merkurija
glasnika na kugli zemałskoj) | *Faventiae* *MDCCXXIV.* | *Ex*
*Praelo Josephi Antonii Archii Impressoris Came* | *ralis*, *ac Sancti*
*Officii.* *Sub signo Apollinis.* | *Praesidium facultate.*

Kńiga se raspada na tri dijela, od kojih svaki napose broji
strane. Prvi dio ima 24 strane označene rimskim brojkama. Prva
su dva lista potrošena za natpise, jer se na prvoj strani nahodi
samo kraći natpis: *Jo. Baptistae* | *Paitoni* | *Vindiciae*, a tek na
trećoj se strani podaje onaj potpuni natpis. Na dałim stranama
ovoga dijela čitamo:

1. pismo, kojim Paitoni posvećuje kćigu kardinalu Korneliju Bentivoglio (1668.—1732.), tadašnemu legatu Romagne (str. V. do VIII.);

2. obrambeni predgovor (*praefatio apologetica*) nekoga pristaše Paitonijeva, doktora medicine, koji se krije pod pseudonimom „M. Caecilius Justus Marinensis“, a nije očito nitko drugi nego Frańo Ludovici, liječnik u Mlecima (str. IX. do XVIII.);

3. pismo Frańe Marije Zanottija, tajnika akademije u Bologni, kojim se daje piscu spomenuto već dopušteće, da se potpiše kao član akademije (str. XIX.);

³ Primjerak rijetke te kńige, koja se jamačno nije štampala u velikom broju, ima berlinska Kraļevska biblioteka (sign. L. 346. 4º).

10

DURO KORBLER,

4. pismo Aleksandra Knipsa Macoppea (str. XX. i XXI).;

5. pismo Matije Martinija (str. XXII. do XXIV.).

U drugom je dijelu štampano najprije prvo Bianchijevo pismo (str. 3.—16.) i Paitonijev odgovor na to pismo (str. 17.—24.), a tako isto u trećem dijelu drugo Bianchijevo pismo (str. 3.—20.) i Paitonijeva obrana protiv ņega (str. 21.—45.). Obje su obrane Paitonijeve pregledno razdijełene na osobita poglavla.

Na dałe dvije strane otisnuta su dopušteńa crkvenih oblasti u Bologni i F'aenzi, da se kńiga štampa, a naznačene su i neke štamparske pogrješke. No u oba Bianchijeva pisma nahodimo još svu silu pogrješaka, koje ovdje na kraju nijesu ispravłene, tako odmah na str. 4. prve rasprave u retku 4. giudicio, r. 3. connatus; str. 5. r. 15. alys, r. 26. experentie; str. 8. r. 2. inquio, r. 8. faecerim, r. 12. eque; str. 11. r. 28. bellissimo; str. 12. r. 5. alliud, r. 8. accescat; r. 9. prestari, r. 11. faecisset, r. 18. ad hoc ejus Paragrafum, r. 32. atrhaentium i t. d. No i krupnijih gramatičkih pogrješaka nahodimo gotovo na svakoj štampanoj strani ova dva pisma, koje su se Bianchiju, ako je brzo radio, lako mogle potkrasti, ali bi ih zacijelo bio opazio, da je sam spremao djelo svoje za štampu. Tako nekoliko puta čitamo indikativ u neupravnim pitańima, neispravnu konstrukciju uz neke glagole, a nahodimo kadšto i pogrješku koju protiv konsekucije vremenâ. Kako su mnoge i raznolične te pogrješke ostale u ņegovim pismima, razbiramo iz onoga obrambenog predgovora, što ga je valada, kako sam spomenuo, napisao prijateł Paitonijev Frańo Ludovici.

Taj čovjek u početku predgovora preporučuje uglađenost i finoću u znanstvenim raspravama i hvali Paitonija kao učena i fina čovjeka, a odmah iza toga strasno navałuje na našega Petra vrstajući ga među ļude, koji zavide mladomu istraživaču zbog uspjeha, što ga je postigao kćiževnim svojim radom (str. XI.): „Inter hos surrexit Petrus Blancus quidam a Ragusio, qui defensurus placita doctissimmi viri Antonii Vallisnerii, in Patavino Archilyceo Primarii Med. Theoricae Professoris, a quibus Paitonus noster aliquando dissentit, binas scriptitavit epistolas ubique rabie & felle conspersas itaut in illis neque modus, neque modestia ulla animadverti possit.“ Da bi se pak razlika između Paitonija i ņegova protivnika jasnije vidjela, trebalo je pokazati, da Paitoni piše savršeno latinski, dok Bianchi ne može izbjeći i krupnijim pogrješkama. Zato Ludovici napose ističe, da su oba pisma pomńivo i vjerno prepisana, pa ako se čitalac namjeri u ņima na kakvugod pogrješku, neka znade, da

11

ona ne potječe ni od prepisivača ni od slagara. Nekoliko se pak
redaka dače (na str. XII.) kazuje, kako su se Paitoni i ńegov bra-
niteł začudili zamijetivši u pismu Bianchijevu mnoge nedostatke,
napose loš jezik i još lošiji stil: kako u svemu, tako ga je Paitoni
i u tom dvojem daleko pretekao. Jezik dakle i stil Bianchijev trebalo
je da bude što lošiji, te bi i u tome bila što veća razlika između
ńega i Paitonija, a na korist Paitonijevu. Ali unatoč bezbrojnim
pogrješkama najrazličnije vrste ova nam dva pisma podaju izobila
potvrde, da je Bianchi dobro znao latinski, ako i nije nastojao oko
toga, da se služi samo riječma klasičke latinštine Ciceronove, te
više puta upotrijebi i koju grčku ili noviju zgodnu latinsku riječ,
samo da bude razlagaće ńcgovo živje.

Drukčije Ludovici je 12 strana svoga predgovora napunio naj-
različnijim grdńama, kojima se nabacio na Bianchija, i pohvalama,
kojima je obasuo Paitonija. Od ńega se ne razlikuju mnogo ni ona
dva profesora iz Padove, samo su ńihova pisma mnogo kraća, jer
je Ludovici imao razložiti cijeli historijat ove raspre između Paitonija
i Bianchija. Najpristojniji je od ove trojice Knips Macoppe, kojemu
je Bianchi bar „eximius adversarius“, a najžešći i najstrasniji Martini.
Pošto je i on obasuo bujicom pohvalnih riječi Paitonija, podaje nam
profesor logike iz Padove ovu karakteristiku Bianchija i ńegovih
pisama (str. XXIII.): „Adversarius viru turgidus, suorumque stu-
diorum initia male auspicatus totus livet. Satyram pertractat, non-
philosophicam disceptationem. Urit, secat, corrumpit omnia. Turpem
affectatus dicacitatem, ingerit scurrilitates, sibique magis placere
videtur in Te vexando, quam Peleus in Machaera. At parum dixi
in Te vexando; conatus siquidem Tuos non modo causatur, verum
causatur probatores ipsos conatuum, quasi Te seduxerint per blandi-
loquentiam, & melle lito, ut ajunt, gladio jugulaverint. Proh dignam
maleferiato cerebro accusationem!“ Da ove riječi, koje označuju
način Bianchijeve kritike, nijesu pretjerane, vidjet ćemo odmah,
kad doznamo, što se sve i kako prebacuje Paitoniju u ona dva
pisma.

U prvom pismu Bianchi je u prvom redu ustao protiv Paitonija
ne pomińući ga nigdje po imenu ńegovu, što je iza Val-
lisnierijeve učene kńige izdao „Academicum quiddam", spis, koji se
bavi istim pitańem, ali je pu protivuriječja i isprazna takmaćeńa.
Samo mimogred pomińe se u ńemu nekolicina ļudi, koji su mladića
poticali u bezuspješnom ńegovu poslu. U drugom pak pismu uzeo
je on boje na nišan Paitonijeve pristaše ne pomińući i od ńih

12

DURO KORBLER,

nikoga po imenu, koji su skrivili, „ut aegrotus Adolescentis animus in deteriorem partem praecipitaretur“. Da su oni, kako im je bila dužnost, opomenuli mladića i oštro osudili ńegov ludi naum, bio bi se on jam čno okanio jalova posla. A sada, pošto je izašlo to ńegovo djelce, ni svi mu prijateći ne će ništa pomoći ugledom svojim, te mu se razumni ludi ne bi rugali.

Najoštrije prebacuje se Paitoniju, što se premlad i bez osobite spreme lakomisleno dao na posao, koji je Vallisnieri dovršio: a da se na taj posao dao neposredno poslije Vallisnierija, već se odatle razbira, da je ńegovo djelce napereno upravo protiv zaslužnoga istraživača. Raspravlaće se ńegovo u oba dijela raspada na dvoje, na općeni dio, koji ne podaje ništa novo, nego ponavla odavno poznate čiinenice, često riječma uglednih istraživača, kod čega je mladić mnogo toga pokrao od Vallisnierija¹, pa na nekoliko digresija, iz kojih probija žeła, da bi se ispravile neke tvrdne Vallisnierijeve, ali to je ispravlaće puno gluposti i smiješnih tvrdna. Pa kako bi i mogao u ovim najtežim pitańima donijeti štogod novo mladić, koji se nije nigda ozbiłno bavio anatomijom? K tomu taj čovjek ima zlu naviku, da na tuđe riječi neposredno nadoveže svoje misli, valada zato, da bi se lakše moglo razabrati, kako neukusno i glupo raspravla o pojavama, kojih nije ni vidio, o kojima nije dapače nigda ni razmišlao. Tvrdnu svoju, da crvići, što se kadšto nahode u sjemenu ludi i životinâ, ne imaju nikakove osobite svrhe, kušao je Paitoni potkrijepiti time, što i Vallisnieri priznaje, da tih crvića ne ima više puta u sjemenu, pa se ono ipak ne pokvari. Bianchi protiv toga razlaže, da tada drugi razlozi (causae succenturiatae) čuvaju sjeme od propasti, kako često biva i u prirodi: tako u ostalim zemlama smokve se same oplođuju i same se od sebe razviju do zrela ploda, a u Grčkoj smokava uopće ne bi bilo, da ih ne oplođuju nekakvi komari. Na sličan način nastoji Paitoni i u drugom dijelu svoga spisa utvrditi mišleće o oplođivańu „in utero“ primjerom trudne žene, koja je pala s drveta i naglo preminula, a imala je „ovaria foede scirrosa“, dakle nepodobna za rasplođivaće. Bianchi dopušta, da je u te žene ona bolest „in ovariis“ mogla postojati jo prije ńezine smrti, ali svakako nije ona bila tako znatna u doba začetka.

¹ Na str. 7. prvoga pisma ističe se, da je sadržaj Paitonijeva djelca mršav, pa će se Sardagna to više čuditi ludosti pisca, kad opazi, da je i ovo nešto „abalijs mutuo accepta“. Tima je riječma dodana bišeška: „Meliora a Vallisnerio furatus“.

13

Na sličan otprilike način pobija Bianchi i ostale tvrdne Paitonija, kojima ovaj kuša ispraviti Vallisnierija; Bianchi nastoji svagdje pokazati, da Paitoni ništa ne zna, da nije ništa ozbišno učio, da se samo od bolesna takmačeňa dao na ludi onaj posao, te bi ispravio zrelu Vallisnierijevu nauku, ukratko da je čitavo ńegovo raspravlańe ne samo nepotrebno, nego upravo smiješno i nezgrapno.

Oba dijela obrane Paitoni je pregledno porazdijelio na osobita poglavla, u kojima još jednom kuša utvrditi svoje mišleće i odbija strasnu kritiku Bianchijevu. Kod toga mu je latinski jezik sasvim ispravan, a način razlagańa miran i uglađen: protivnika naziva on „ornatissimum adolescentem“ i milije bi mu bilo, da mu je Bianchi postao pomagačem u naukama, nego što ga ima za protivnika. Ali i iz te obrane raspoznajemo naviku Paitonija, da razlagańe u pojedinim poglavlima rado otpočiće navodeći najprije tuđe riječi — Bianchijeve dakako sa svima onim pogrješkama, što su ostale neispravlene —, a tek na ńih nadovezuje svoje misli dotično obranu.

Protiv prigovora, da se premlad dao na taj posao, brani se Paitoni tim, da je u onom spisu iznesao samo uvjereće svoje, a to je dopušteno svakomu istraživaču bez obzira na dob ńegovu. Da je razlagańe ńegovo bilo sasvim ispravno, o tom je on i sada živo uvjeren i nastoji što jačim dokazima, pomińući mišleće i opažańa uglednih istraživača, da suzbije Bianchijeve prigovore. Łuto ga je zabołela naročito podvala protivnikova, da se on nije nigda ozbišno bavio anatomijom: ta nije on tek jedamput vidio „ovaria, oviductus, & matrices in ovibus, in canibus, ac in mulieribus quoque“, a kod toga je potanko istražio „ea accuratissime dissecando, minimarum quoque partium naturam, ac officia“. Nije on u svome radu ni mislio na to, da prigovori štogod zaslužnomu Vallisnieriju ili naškodi ńegovu glasu. Slava je toga istraživača odviše velika, a da bi joj moglo nauditi štogod ńegovo pisaće. Mimo to on i sam uvelike cijeni i poštuje učenoga profesora, ako ga i ne poznaje lično, jer mu nigda nije bio đakom. Bianchi se pak na nedoličan način narugao pristašama Paitonijevim i ne pomińući ih po imenu, a treba znati, da su dvojica od ńih profesori sveučilišta u Padovi kao i Vallisnieri. A težak bi i zališan posao bio, kad bi tko htio da prikupi sve one uvrede, kojima se Bianchi na ń nabacio; i Plautove bi domišlatosti trebao, ako bi ih želio dolično uzvratiti.

14

DURO KORBLER,

Zališan bi trud bio, kad bi danas htio tkogod da govori o tome, tko je od ove dvojice imao pravo: nas mogu Bianchijeva pisma zanimati samo kao spomenici hrvatskoga latinizma, pa zato treba u prvom redu da odredimo svrhu, što ju je Bianchi htio da postigne pišući ona pisma.

Ako ogledamo Bianchijevu kritiku Paitonijeva pisma, opazit ćemo, da je ona doista veoma podrugliva, oštra i strasna. Ne ima u noj strane, na kojoj Bianchi nije upotrijebio protiv Paitonija oštriju koju riječ, pogotovu u drugom pismu, u kojem mu prebacuje „immoderatam, & foedam scribendi libertatem; incoeptum omnis consilij, & rationis expers; cum summa ignoratione rerum conjunctam proterviam“; ćega sama potvora poradi neznańa, ne razboritosti, lakomislenosti, drskosti; rad ćegov naziva „nugas, fabulas, figmenta, commenta, somnia“ i dodaje, da on tek štogod izmišla i piše „cum pessimo consilio in aemulatione stultissima“. Nerazboriti se taj mladić dao na zališan posao, da napiše „Iliada post Homerum“ i to „nullis opibus ingenij, nullo praeterea industriae, experientiaeque munimento, sed insanabile illo scribendi, & notescendi cachoete ductum“. Cijeli drugi dio ćegova spisa nije drugo nego „incredibilis difficillimarum rerum confarcinatio, cum immoderata, & foeda scribendi libertate coniuncta“. Pa i smiješnih tvrdna ima u tom spisu; no najsmješnija je ona, „cujus unicum modo Auctorem reperio, ova Virginibus aeque & mulieribus nullo coitus, & abstinentiae discrimine ad uteri cavitatem delabi“, zato se na nu i ne treba dałe obazreti¹. Da bi uštedio Sardagni trud, da sam pročita glupi spis Paitonijev, Bianchi u oba pisma priopćuje ukratko sadržaj ćegova dva dijela, i to samo s nekoliko riječi primjećujući, da je sadržaj nihov potpuno iscrpao i da ne ima u nima ništa drugo, što bi bilo spomena vrijedno, ne će li čovjek da se obazre na različne gluposti. No najoštriju je porugu Bianchi sačuvao, da nom završi drugo pismo.

Potkraj drugoga dijela u svom spisu obećao je Paitoni, da će raspravlaće o mjestu oplođivaće nastaviti, pošto da lim istraživaćem odredi, koju od mnogih stanica „in ovario“ vała držati za jaje. Tomu se obećańu podruguje Bianchi ovim ijetkim riječma: „Ego jam, quod mearum partium erat, videor exequutus; nam quod ille de edendis in posterum alijs hujusmodi agitat, ad me quidem id

¹ Paitoni je sasvim ozbiłno vjerovao u partenogenezu, pa i brani to vjerovaće u odgovoru na drugo pismo (str. 34.).

15

nihil pertinet; si quid me rogaret, cgo illud Persij¹ ad rem exi-
stimarem:

at cur non potius teneroque Palumbo
Et Regum pueris similis pappare minutum
Poscis, & iratus mamae lalare recusas.

Verum ita arbitror, quod, si expectandum nobis sit, donec ex
tot globulis in ovario hic tandem suis oculis, ex illa, quam jam
perspectam habere potes, mentis acie, quodnam vero ovum sit,
dignoscat, extra aetatem nostram id futurum sit: qui propterea
credo, nunc habet sic, plures esse in ovario globulos, quod per
transennam vetulae cujusquam ovaria sic viderit, ut eam externae
faciei eorum speciem pro interiore substantia animo conceperit.
Forte, & illud stimulo multum detrahet, quod videbit primas has
misere perditas Chartas, contemptui doctis Viris, joco aequalibus
suis esse, & a nemine sine praefatione summae imprudentiae
inscitiaeque nominari. Immo cautiorem, si Vir est, eum suum
Magistrum imposterum futurum existimo, neque amplius commis-
surum propter inconsideratissimi Adolescentis nugas, suum nomen
foedis rumoribus differri. Sed eas mitto. Quicquid interea ex Val-
lisnerij monumentis accepimus, & habemus, manet, mansurumque
est in animis hominum, in aeternitate temporum, fama rerum.
Satis metuo, ne tibi molestus fuerim; propterea his ne verbum
quidem addo. Da operam, ut valeas, & me diligas amore tuo
singulari.

Kako iz više drugih podruglivih mjesta u oba pisma, tako se i
iz ovoga zaglavka jasno raspoznaje nihova svrha, a razabrao ju
je već Martini, kako smo čuli. Bianchiju je u prvom redu stalo
do toga, da u drugova izazove opravdani smijeh, što se golobrado
momče, koje se tek nešto malo uputilo u medicinske nauke, upustilo
u takmačene i htjelo izazvati ráspru sa zaslužnim starijim istraži-
vačem, koji se na nezrelu tu kritiku nije htio ni da obazre.
Držeći, da lakomislenost i drskost mladića, koji je međutim tek
tri godine bio mlađi od nega, ne smije ostati bez zaslužene kazni,
prihvatio je Bianchi čitavo razlagaće Paitonijevo sa smiješne strane,
pa se od srca narugao nezrelim negovim tvrdnama, logičkim po-
grješkama u zaklučivańu, slabomu poznavańu medicine, anatomije
i uopće nepotpunoj obrazovanosti. A kod toga se još nekoliko puta

¹ Iz Persijeve satire III., st. 16—18.

16

DURO KÖRBLER,

izrijekom naglasuje, da je kritika puna obzira i plemenitosti prema piscu, jer se nije narugala najprije čitavomu djelu, a onda tek pojedinim dijelovima, a lako je bilo „adnotare, quibus in locis sectetur inania, omittat rationum robora, sibi non constet, methodum nullam norit, sese venditet, quae obvia sunt convaset omnia, ut libellum Dijs, & Deabus omnibus adversis nobis impertiat“. Da bi snaga satire bila jača, upliću se na više mjesta zgodna retorička pitańa ili koji uzvik prema Plautovu primjeru, na pr. na str. 13. prvoga pisma: „Ilen’ prospicere, aut judicare, suam in rem quid sit, potest?“ ili na str. 9. istoga pisma: „Proh! quam caute ratiocinatur! Često nahodimo na zgodnu mjestu i po koju grčku riječ ili po dva tri stiha iz Terencija, Persija ili Juvenala. A prvo se pismo i završuje ovim distihom, što ga je Bianchi važada sam složio, da bi se boje raspoznala svrha i vrsta toga kniževnog ploda:

Pars superest coepti, pars est exacta laboris,
Hic teneat nostras anchora iacta rates.

Da je Bianchi rečenu svrhu u punoj mjeri postigao, razbiramo odatle, što je Paitoni, raspoznavši važada odmah snagu ņegove satire, držao za potrebno, da se ozbiłno brani od ņegovih napadaja. Dugo se on i poslije toga skańivao opet štogod štampati, te je tek god. 1740. izdao prigodni spis, u kojem je prikazao život i rad liječnika Fabricija Bartholeta, učiteła svoga u Bologni¹. Na Bianchijevu kritiku i ako je još koja kasnije ugledala svijet, nije se on više obazreo ostajući kod svoje izjave, što ju je dao u obje obrane, da se u buduće ne će više obazirati na takove kritike. No i Bianchi je pustio kasnije Paitonija na miru. On je doduše obrekao Sardagni na početku drugoga pisma, da će mu još poslati „σχόλιον in libri indicem“ i „ἀπάντησιν“, bude li imao štogod prosta vremena, ali je već potkraj rečenoga pisma zaboravio na to obećańe, jer izjavljuje, da je s Paitonijem zauvijek obračunao. Pa da je i napisao štogod više o tome, pouzdano možemo reći, da on toga ne bi bio štampao, dok znamo, da i ona dva pisma nije odredio

¹ Zanimliva je pojava, da je Paitoni i kasnije, kad je već bio ugledan liječnik u Mlecima, rodnom svome gradu, i prvak tamošnega liječničkog zbora, 1772. godine, očutio potrebu, da napiše i štampa spis, u kojem je nanovo, ali dakako zrelije i u obliku razgovora, razložio misli svoje o postańu čovjeka. Vidi o ņemu članak u Hirschovu zborniku: Biographisches Lexikon der hervorragenden Aerzte aller Zeiten und Völker IV, 464.

17

za štampaće. Ne može po tome biti ispravna vijest, što je čitamo
u Dolcija, da je Bianchi „e Bononiensibus typis“ izdao
„aliquot de nescio qua Medica Quaestione Epistolas; salibus,
ut mihi narratum est, refertas Plautinis“. Oznaka naime,
što je Dolci podaje prema uputama svoga vrela o tim pismima,
što su štampana tobože u Bologni, dobro pristaje i na pisma, što
ih je Paitoni dao štampati, a osim nih ne da se bibliografički
ustanoviti nikakav drugi štampani rad Bianchijev. Onaj dakle
čovjek, koji je kazivao Dolciju o Bianchiju, očito je zamijenio
Faenzu s Bolognom.

Ta dva pisn a Bianchijeva nijesu doduše znatan kńiževni rad od
ne znam kakove kńiževne vrijednosti, ali već iz nih raspoznajemo,
da je mladi naš Dubrovčanin bio oštrouman i dosjetljiv čovjek, da
je za ono doba bio važano obrazovan i da je od prirode imao dara
za zdrav humor i ijetku satiru. U drugu ruku nahodimo u tim
pismima izobila potvrde za to, da se Bianchi u Italiji ozbižno bavio
medicinskim naukama. Na više mjesta u oba pisma podaje mu
iskustvo negovo dokaze, kojima će pobiti protivnika. Tako je
Vallisnieri opažańem ustanovio, da je sjeme u razbludnih ludi
rjeđe nego u onih, koji uredno žive, pa je odatle zaklučio „condi
in vesiculis partem seminis, nec inde nisi per coitum proficisci“.
Bianchi dodaje, da je sličnu pojavu opazio i kod žuči, koja se
zgusne, kad ne može pravilno oticati. A više puta govori on i
o anatomičkim svojim vježbama i suzbija ili poučava protivnika
na temelju iskustva, što ga je kod toga dobio. Tako se na pr. na
str. 15. drugoga pisma prebacuje Paitoniju nepoznavaće anatomije
i ujedno podaje pouka o tome, kakav oblik imadu i kako su sa-
stavljene „tubae“. Pouzdano dakle možemo reći, da je Bianchi
boravjeće svoje u Italiji korisno upotrijebio za nauke i dobro se
izvještio u liječničkoj praksi.

* * *

Kad su minule one četiri godine obrazovaņa negova na račun
dubrovačke republike, vratio se Bianchi 1726. godine u Dubrovnik
i bio je ondje prema vijesti u Cerve ugledan liječnik, koji je zvaņe
svoje vršio na korist svojih sugrađana, a imao je i pristojnu plaću.
Da ga je i senat dubrovački uvelike cijenio, razbiramo odatle, što
ga je 12. aprila 1728. potvrdio u službi za dałe dvije godine i
kratko mu vrijeme poslije toga, 14. maja, podijelio dopust od dva

R. J. A. 196.

2

18

DURO KORBLER,

mjeseca, da ode „in ditionem Turcicam“, jamačno u Hercegovinu ili Bosnu, da liječi ondje ugledna kojega poglavicu turskoga, a povrh toga je napose odredio, 20. maja, da mu se ima isplatiti plaća i za ta dva mjeseca. Ali on sam, čini se, nije nigda bio pravo zadovołan u Dubrovniku, premda je ondje imao roda, pa je 30. marta 1727. i kumovao muškomu čedu, što ga je rodila sestra mu Marija. Dubrovnik je za ń, čini se, bio odveć malen i srce ga je vuklo u veće koje mjesto, gdje bi se i vrsnoća ńegova više cijenila. Pošto se dakle vratio s onoga dvomjesečnog dopusta, samo je još dvije godine ostao u zavičaju, a onda zamoli od senata i dobi, 25. augusta 1730., dopušteće, da ode na šest mjeseci u Italiju bolesti radi, ali se s ovoga dopusta nije nigda više povratio u Dubrovnik. Kad je minulo onih šest mjeseci dopusta, dobi senat pismo ńegovo iz Beča od 2. marta 1731., u kojem moli, da bi mu se dopust produžio na dałih šest mjeseci, jer je otišao u Beč, da bi ondje našao lijeka svojoj bolesti, ali se dotada nije još mogao izliječiti. Senat mu 2. aprila 1731. podijeli dopust na dałih šest mjeseci.

Da nije samo bolest bila razlogom odlasku ńegovu iz Dubrovnika, znao je još Appendini¹, koji je zabiłežio, da je nastala nekakva razmirica između Bianchija i starijega mu druga u liječničkom zvańu Marka Florija, i ova razmirica, plod takmačeńa između ńih, da je napokon bila razlog Bianchijevu odlasku iz Dubrovnika. I Flori je naime bio vrstan liječnik. Na ń se obratio talijanski liječnik Frańo Roncalli Parolino (1692.—1763.), kad je kupio građu za djelo, u kojem je htio da prikaže stańe liječništva u Evropi oko polovine XVIII. vijeka, pa je u to ime pozvao više liječnika iz različnih krajeva, da mu opišu svoje prebivalište i bolesti, što se u ńemu najčešće javlaju, pa kako ih ludi liječe². Flori mu je u pismu ocrtao łekovita kupališta u Bosni i u susjednim krajevima, pa kako se u Dubrovniku ludi, ako ih ujede otrovna zmija lutica, liječe sokom biłke „kopitnica ili jasenak mali“⁴. I ovo zanimlivo pismo priopćio je Roncalli Parolino u kńizi „Europae medicina a sapientibus illustrata et observationibus adacta“, što ju je god. 1749. štampao u Bresciji, zavičaju svome i prebivalištu. Flori je bio nešto stariji od Bianchija — on je umr'o god. 1756. u 60. godini života —, a kako je u službi republike dubrovačke bio već od

¹ Notizie istorico-critiche II, 39.

² Vidi o ńemu članak u Hirschovu zborniku IV., 494.

19

1722. godine naslijedivši Serafina Rigolija¹, imao je i više plaće od Bianchija, pa je i zbog toga lako moglo doći do trveńa između nih.

Zašto je Bianchi upravo Beč odabrao za mjesto dałega svoga boravłeńa, lako ćemo razumjeti, dok znamo, da se on u Padovi oprijateljo s plemićem Nikolom Sardagnom Bečaninom, a jamačno i s mnogim drugim mladim ludma odande, koji su tada jatomice polazili na nauke u Italiju, napose u Padovu i Bolognu, jer je bečko sveučilište, pogotovu medicinski fakultet u nemu, bio na lošem glasu u prvoj polovini XVIII. vijeka. Može biti, da je Bianchija upravo Sardagna nagovorio, da ostavi Dubrovnik i dođe u Beč. Iz prvoga naime Bianchijeva pisma doznajemo, da su ńega sa Sardagnom vezale i veze zajedničkoga naučnoga istraživańa i da je Bianchi do negova suda mnogo držao². Može biti, da je ova veza i dałe postojala između nih, a svakako je Sardagna s još nekim prijatelima pomogao Bianchiju, da se u Beču ustanovi. Ali i mjesto u Dubrovniku ni e on važada naprečac htio da napusti, dok ne vidi, hoće li u Beču moći živjeti. Tek pošto mu je senat nakon godine dana dopusta i nešto prijeko nanovo ponudio mjesto trećega liječnika u Dubrovniku, stade on tražiti odviše veliku plaću, te se pregovarańe s nima konačno razbilo, a on je i dałe ostao u Beču. Trag se tomu pregovarańu sačuvao u zapisniku senatske sjednice od 21. januara 1732. Od toga vremena preko četiri godine ne pomiñe se ime negovo u spisima dubrovačke kancelarije.

Nanovo se o Bianchiju povela riječ u senatu dubrovačkom 18. augusta 1736., kad je stiglo onamo pismo negovo iz Beča, u kojem nudi republici svoju službu, ali ovaj put ne više kao liječnik, nego da bi je izvješćivao o političkim prilikama u Beču. Dubrovnik je naime već nekoliko desetak godina bio u tješnoj vezi s Bečom,

¹ *Consilia Rogatorum, khiga 151., fo 31.: Marko Flori postaje liječnikom u Dubrovniku sa godišnom plaćom od 200 dukata 17. decembra 1722.*

² U predgovoru toga pisma pomiñe Bianchi, da je Sardagni obrekao kritiku Paitonijeva spisa, i sada mu šałe polovicu te kritike, a onda nastavla: „Interim paucis accipe, quae me causae adhortatae sint, ut hanc potius scribendi materiam per hoc amplum spatium selegerim, intermissa illa nostra priore cura: ita fiet, ut primo cessationis veniam fortasse ex dificili facilem reddam; testatum deinde faciam, me nullius judicio plura deferre quam tuo: quandoquidem hos conatus meos nemini ex sodalibus meis cautius quam tibi commendari intelligerem“.

*

20

DURO KÖRBLER,

otkako su carske čete vojevale protiv Turaka, pa je gdjekoji plemić dubrovački stupio i u austrijsku vojsku. A upravo u ono vrijeme mir se između Austrije i Turske opet mutio, i Dubrovčanima je bilo do toga, da dobro poznaju namjere i odluke bečkoga dvora, te bi prema tome znali udesiti svoje vladaće prema Turcima. Tä rat je mogao planuti, a i planuo je doista dosta blizu ńihova područja. Zato im je Bianchljeva ponuda došla u dobri čas, pa kako su već bili okretni i lukavi, brzo zaboraviše na razmirice, što su ih možda imali s Bianchijem, te mu još istoga dana doznačiše nagradu od stotine ugarskih dukata na godinu, samo da bi ih o svemu pouzdano obavješćivao. Bianchi je preuzetu obvezu doista zdušno vršio: počevši od toga vremena, napose iz godinâ 1737. i 1738., dakle iz doba nesretnoga onoga rata s Turskom, u koji se Karlo VI. potkraj života zapleo kao saveznik Rusije, a koji se bio s većim dijelom u Bosni i u Srbiji, gdje se i svršio s poznatim mirom u Biogradu 1739. godine, u dubrovačkom arhivu ima nekoliko svežnića ńegovih pisama, koja potanko javlaju Dubrovčanima osnove bečkoga dvora, kretańa carskih četa i najnovije vijesti sa bojnoga poła.

U doba nesretnoga toga rata s Turskom Bianchi je postao i liječnikom carice Amalije, mnogogodišne udove iza cara Josipa I., koja je mlade dane proživjela u Modeni, pa je vołela imati u svojoj službi ļude, koji su se obrazovali u Italiji. Prvi, koliko znam, dao mu je naziv dvorskoga liječnika nadbiskup skopłanski Mihoil Summa¹ u pismu, što mu ga piše 24. augusta 1738. Bianchi je dakle nakon dolaska svoga u Beč naskoro jamačno došao na glas poradi liječničke vještine. Bar od Cerve doznajemo, da su ga bečki liječnici — razumije se, u prvom redu oni, koji su zajedno s ćim svršili nauke u Italiji, jer s članovima medicinskoga fakulteta u Beču imao je kasnije još i razmiricâ, kako ćemo naskoro čuti — da su ga dakle drugovi liječnici primili u svoje društvo, pošto je u više zgoda pokazao osobitu vještinu, a da je došao na glas i zbog obrazovanosti svoje, koja se napose ogledala u okretnosti, što ju je imao rješavajući teže matematičke zadatke. Što više, on je bio pozvan, da liječi i cara Karla VI. za posledne bolesti ńegove. U pismu naime, što ga je pisao senatu dubrovačkomu 14. maja 1740., javla on među ostalim i to, da su ga pozvali, neka bi

1 Vidi o ćemu kratku vijest u Farlati-Coletovu zborniku: *Illyricum sacrum VIII*, 21.

["DUBROVČANIN PETAR BIANCHI I DIDAK DUBRAVICA-ARBOSCELLI.", "21", "liječio bolesnoga cara, koji umrije 20. oktobra one iste godine. A kad je 10. aprila 1742. umrla i carica-udova Amalija, odlikovala ga je carica Marija Terezija za višegodišne vjerno službovaće na dvoru nazivom dvorskoga savjetnika. Iste ga je godine zapalo još jedno odlikovaće: senat dubrovački, kojemu je on već preko šest godina javlao sve znatnije političke zgode sa bečkoga dvora, posdijeli mu 5. prosinca 1742. naziv i službu poslanika dubrovačke republike u Beču.", "Ali samo kratko je vrijeme Bianchi u miru mogao uživati visoke časti, što su ga jedna za drugom tako brzo dopale. Naskoro poslije toga započe s ćim neugodnu raspru medicinski fakultet bečkoga sveučilišta¹. Premda je već preko deset godina živio u Beču i vršio ondje liječničku praksu, ipak se on postojano ustručavao, da prema tadašnem običaju pristupi u medicinski fakultet bečkoga sveučilišta. Tkogod je naime svršio nauke u inozemstvu, trebalo je kao i danas da čast, što ju je ondje stekao, pozakoni u državi, u kojoj je htio da vrši zvaće, što je bilo u vezi s onom čašću². Tako je bilo i u Beču: ako je koji liječnik na temeљu doktorata, što ga je sebi prববীৰ ইনোম্বস্ত্রু, হ্যুদা দার্শি দাঁড়ি দেখায় প্রাপ্ত বী ইনোম্বস্ত্রু, হ্যুদা দাঁড়ি দেখায় প

22

DURO KORBLER,

lčkarima zabraniti, da na ńegovo određene izdaju lijekove. No Bianchi i ovaj put nije htio da posluša, jer je važada držao, da bi bilo nedostojno za ń, kad bi sada, nakon toliko godina uspješna rada u liječničkom zvańu, iznova polagao ispit, i to možda pred ispitačima, koji mu po znańu ne bi bili ravni. Kako se on uporno ustručavao pristupiti k ispitu, a i liječničku je praksu daće vršio, morala je napokon dvorska kancelarija riješiti tu raspru. Sa slušavši dakle mnijeće medicinskoga fakulteta odredi carica Marija Terezija dekretom od 1. decembra 1744., da Bianchi, kojega je liječnička vještina općeno poznata, ne treba polagati osobit ispit i javno raspravljati o zadatim pitańima, ali svakako vała da plati fakultetu pristojbu od 132 dukata i „ex tempore" razloži na kojem bolesniku ńegovu bolest, pa kako bi je liječio. Pošto je on prema zapovijedi spomenutoga dekreta platio određenu pristojbu i 13. juna 1745. „ex tempore" razložio bolest, koja mu se zadala, bila je i ta neprilika izglađena.

Drukčije tek malo štogod znademo o Bianchijevu životu u to
doba. Kao liječnik mora da je i daće bio zaboravljen poglavito u
odličnijim kućama, dok ńegov potpis čitamo na svjedoġbi o bo-
lesti Marka Contarinija, poslanika mletačke republike na dyoru
u Beču: ta je svjedoġba napisana 28. augusta 1744., dakle u
doba one raspre s medicinskim fakultetom, pa nas upućuje, da je
Bianchi i tada bez zapreke vršio liječničku praksu¹. A i poslaničke
je dužnosti do pred smrt zdušno vršio. Još 9. oktobra 1746.
tražio je senat od ńega neka objašneńa o tadašnim političkim
prilikama u Beču, napose o savezu, što ga je Marija Terezija
ugovorila s Rusijom protiv zajedničkih dušmana. Posledne pismo,
što ga je on otpremio u zavičaj, napisano je 18. decembra 1746.
No možda još prije, nego je ovo pismo došlo u ruke senatu du-
brovačkomu, zateče ga u noći od 6. na 7. januara 1747. nenadana
smrt od kapi u tadašnom ńegovu stanu u „Dorotheergasse", kako
doznajemo iz tadašnega dnevnika „Wienerisches Diarium", koji
u trećem broju donosi popis onih, koji su preminuli u Beču „den
7. Januarii", t. j. u noći od 6. na 7. januara, pa pomiće među
ńima i Bianchija ovim riječma: „Der Woh!-Ede!-geb. und hoch-
gelehrte Herr Peter Bianchi, Phil. et Med. Dr., weil. Ihrer Maj.

¹ Ova se svjedoġba nahodi u c. i kr. domaćem, dvorskom i državnom arhivu u Beču, gdje su se sačuvale i vijesti neke o Bianchijevim baštinicima.

DUBROVČANIN PETAR BIÁNCHI I DIDAK DUBRAVICA-ARBOSCELLI.

23

der verw. Röm. Kais. Amalia hinderlass. Laib-Medicus, im Gatter-
burgischen Haus in der Dorothegasse, alt 47 Jahre". Bilo mu je
dakle ipak nekoliko godina više, nego što mu ih je dosudio Dolci,
koji ukratko primjećuje, da je Bianchi umr'o u Beču kao liječnik
carice Amalije „vix XL. agens annum"¹. I sestra Marija umrla
je prije ńega, te su tako sva braća Bianchi rano umrla.

Cijeloga je života Bianchi ostao neožeńen i svu je baštinu namr'o
djeci pokojne sestre Marije, koja se već u spisima o toj baštini
redovno nazivaju prezimenom „Arboscelli“: Didaku i ńegovim se-
strama, od kojih se dotada samo jedna, najstarija Ana, bila udala
za ugledna građanina dubrovačkoga Frańu Vocativa, dok su tri
sestre: Marija starija, Ana mlađa i Marija mlađa bile još kod kuće.
Imutak Bianchijev nije bio točno popisan, kako se baština danas
popisuje, nego su ga samo otprilike ocijenili. Dio imutka nahodio
se u ńegovu stanu, a dio, kako se tek kasnije doznalo, u kući
Ludovika Canale-Malabaila (1705.—1773.), koji je tada bio sar-
dinski državni ministar i poslanik u Beču, a još se 1739. oženio
groficom Marijom Anom Pálffy od Erdöda, pa je kasnije, 1769.
godine, postao grofom. Imutak Bianchija, što se našao u ńegovu
stanu, bio je procijeńen na 6476 forinti 56 novčića, a ostatak,
koji je bio spremљen u kući sardinskoga poslanika, na 4829 forinti.
47½ novčića. Da preuzme tu baštinu u ńihovo ime, ovlastiše
Didak i ńegove sestre Dubrovčanina Josipa Nikolu Đivovića
(Givovich, Givovicz, kako ga bičeže službeni spisi), koji je od 1.
maja 1725. bio kanonik, a tada već i opat u Pečuhu, pa je ondje
i umr'o kao biskup đakovački 25. juna 1762. Nemu je i senat
dubrovački, 19. februara 1747., povjerio, da u Bianchijevu stanu
pokupi sve spise, koji su u kakovoj vezi s republikom, a Đivović
mu 21. jula odgovori, da je točno izvršio taj nalog. Pa i baštinu
je preuzeo nešto kasnije. Povjerenstvo, što se bilo sastalo, da tu
baštinu istraži i preda, izjavljuje 14. oktobra 1747., da je Bianchi
ostavio više, upravo mnogo tisuća forinti rođacima, što živě u re-

¹ Fasti litterario-ragusini, str. 52. — I ova je dakako vijest prešla u Horányija, Appendinija, Ļubića i t. d.

24

DURO KORBLER,

publici dubrovačkoj, i predlaže, da se čitava baština „cum commodo et onere“ izruči nihovu zastupniku, kanoniku Đivoviću¹. I tako je cijela imovina Bianchijeva dospjela napokon u Dubrovnik.

* * *

Već pojava, da je Bianchi u vrijeme od 15 godina i nešto prijeko prikupio u Beču imutak od preko 10.000 forinti, dokazuje, da je kao liječnik bio na dobru glasu i mnogo tražen. Vidjeli smo pak, da su bolesnici, što ih je on liječio, bili članovi najodličnijega društva u Beču, a i drukčije da se družio s veoma uglednim ludma onoga doba. No osim političkoga dopisivaņa s republikom dubrovačkom, što ga je savjesno vršio preko deset godina, iz ovoga doba nije se sačuvao nikakav drugi kniževni rad ćegov. Bit će da su ga ono dopisivaće s Dubrovnikom i raširena liječnička praksa odviše zaokupili, te nije dospio još na drugi kakav posao. Pa da i nije imao toliko posla kao liječnik, mi ipak ne možemo ni nagađati, bi li on igda u životu štampao koji plod oštroumnoga svoga duha, dok znamo, da su i ona dva ćegova pisma ugledala svijet bez prethodnoga ćegova znaņa i odobreņa. Ali i ta dva pisma odaju ne samo važano obrazovana, nego i oštroumna i podrugljiva čovjeka, koji je oštrom satirom umio izvrći ruglu neznaće i duševnu nedozrelost mladoga svoga protivnika.

S ova dva štampana pisma i Bianchi je dobio mjesta među latinskim piscima svoga doba, pa je trebalo već jednom ispraviti različne neispravne i neistinite vijesti, što su i o ćemu i o kniževnom ćegovu radu kolale naokolo počevši od Dolcija, koji je napisao bišešku o ćemu samo po čuveņu, pa ipak su joj slijepo povjerovali i Horányi² i Appendini i Ľubić, koji sami nijesu ni

¹ Spisi povjerenstva kao i ostale isprave o Bianchijevoj imovini na-
hode se u svenčilišnom arhivu u Beču, u svežniću, u kojem su pri-
kupljeni i različni računi o izdacima za ćegov pokop.

Nikola Đivović bio je najprije dvorski kapelan i kao takav je postao kanonikom u Pečuhu, a god. 1748. koadjutorom tamošćega biskupa s nazivom biskupa od Anemurije. God. 1753. bude imenovan biskupom u Đakovu (vidi: *Gelčich, Dello sviluppo civile di Ragusa, str.* 108. bil. 2.).

² Horányi, Nova memoria I., str. 481. dodao je Dolcijevoj bišešci, važada iz svoje glave, sasvim neispravnu vijest, da je Bianchi ona liječnička pisma štampao u Bologni 1708. godine; tada je Bianchi navršio upravo osmu godinu.

25

pokušali, da doznadu o ņemu štogod novo. A trebalo je istražiti Bianchijev život i poradi toga, da lakše uzmognemo razumjeti kńiževni rad ņegova nećaka Didaka Dubravice-Arboscellija, koji je tek ņegovoj baštini imao zahvaliti daљe obrazovaњe svoje, a baštinio je od ņega i dar za ijetku satiru, koji je izbio na svijetlo u nizu ujedljivih latinskih epigrama: poradi tih epigrama, ako ih i nije štampao, naš je Didak dobio ugledno mjesto među latinskim pjesnicima grada Dubrovnika u drugoj polovini XVIII. vijeka, u ono najplodnije, zlatno doba hrvatskoga latinizma. Dä, još i u trećem je kołenu baština Bianchijeva urodila lijepim plodom: i Đuro Hiđa naime, nećak Didakov, uživao je blagodati ńezine i obrazovao se toliko, te je ostavio ne samo različne ozbiłne i šaљive latinske, hrvatske i talijanske pjesme, nego i potpun prijevod Horacijevih oda i epoda, prvi i zasada još uvijek jedini potpuni hrvatski prijevod besmrtnih tih pjesama.

II.

I Didak Dubravica nije bio prvijenac u svojih roditeła, nego tek peto dijete. Marko se naime Dubravica oženio Marijom Bianchi već 21. novembra 1712., i ona mu je najprije rodila dvije kćeri: Anu, 18. novembra 1714., i Mariju, 21. maja 1717., a onda uzastopce četiri sina: Dominika Antuna, 14. aprila 1722., Antuna, 22. augusta 1724., Didaka, 26. marta 1727., i Petra, 28. novembra 1728. Poslije ovo šestoro djece rodile su se Marku i ženi mu Mariji još dvije kćeri: Marija mlađa i Ana mlađa, a možda i još koje dijete, no na životu ostadoše, čini se, samo četiri spomenute kćeri i sin Didak: bar se nijedno drugo dijete ne pomiće u oporuci Petra Bianchija, kako smo čuli. Marko je Dubravica preživio ženu Mariju, koja je umrla prije brata Petra, pa je umr'o tek 14. januara 1755., pošto je i ostale tri kćeri poudavao: Mariju stariju za Đuru Cattafija, Mariju mlađu, 4. februara 1748., za Antuna Hiđu, i Anu mlađu, 14. februara 1754., za Mihu Grgurevića.

Život Markove porodice bar nam nešto osvjetluje „pogovor“, što ga čitamo u rukopisu pod br. 309. u frańevačkoj biblioteci u Dubrovniku, a pomiće ga prof. M. Medini u raspravi: Pjesme Mavra Vetranića i Marina Držića¹. Prema tomu „pogovoru“ u rečenom je rukopisu Vetranićevo „Posvetilište Abramovo“ prepisano iz novijega nekog rukopisa, koji je, kako se prepisivaču

¹ Rad Jugoslavenske akademije, kњiga 176., str. 148.

26

DURO KORBLER,

činilo, bio „ženskom rukom ispravljen, nu pomnivo“, premda je prepisivač imao pri ruci i stariji nekakav rukopis, vlasništvo Ivе Škodrne. Na zadnjem listu onoga novijeg rukopisa bilo je upisano: „Questo libro è di me Maria di Marco Dubraviza“. Ne može biti sumne, da ta Marija nije nitko drugi nego jedna od dvije kćeri našega Marka, koje se nazivahu tim imenom. Iz onoga „pogovora“ doznajemo dakle, da se u Markovoj kući posvetila briga i obrazovaњu ženskih članova. To više se otac morao starati, da mu sinovi budu obrazovani, kako treba, pa premda ne imamo nikakove vijesti o Didakovim mladim danima, možemo pouzdano reći, da je Didak u svoje vrijeme svršio sve nauke, što ih je mlado čejade tada u Dubrovniku uopće moglo svršiti, dakle srednjо školu u isusovačkom kolegiju, a filozofiju kod Frańevaca ili Dominikanaca. Može biti, da je on dio mladih dana proživio i kod ujaka i kuma u Beču. Appendini¹ naime pomiñe, da se on mlad zaputio u Beč, da preuzme baštinu izaz Bianchijeve smrti, i odande da je otišao u Bołognu na daљe nauke.

Didaku je jamačno bilo oko 20 godina, kad se upisao u znamenito sveučilište u Bologni, da uči pravo, a to je bila običajna dob, u kojoj mladići otpočinahu tada pravničke nauke, jer te nauke iziskivahu dosta opsežno prethodno obrazovaњe². Iz dačkoga ńegova života doznajemo samo toliko, da je već tada rado sastavljao različne latinske pjesmice, ponajviše podruži live distihe. Od tadašnega ńegova pjesničkog rada sačuvala su se samo tri distiha. Prvi od nih čitao je mladi pravnik u tamošnoj pjesničkoj akademiji „Areopagus“ podrugujući se u ńemu poznatomu Nep-tunovu kladencu na trgu, koji je po ńemu dobio ime. Taj je spomenik remek-djelo Francuza Jeana Boullogne (1529.—1608.), kojega su upravo poradi te umjetnine prozvali kasnije Ivanom „da Bologna“, a glavni je lik na ńemu orijaški kip boga Neptuna, koji se naslonio o trozub. Golotiņa kipa dala je Didaku zgode, da se naruga stanovnicima Bologne, stare etruščanske Felsine, u ovom distihu:

Felsinei cives nudum posuere Gigantem,
Illius ut medio corpore se videant.

¹ Notizie istorico-critiche II., str. 157.

² Kaufmann G., Die Geschichte der deutschen Universitäten I. (1888.), str. 213. i d.

27

I stare dvije građevine dadoše našemu zemlju prilike, da se
naruga Bolońanima. Tkogod je bio u Bologni, u živoj je uspomeni
zadržao nebrojene one torneve, što se još danas nahode u tome
gradu. Negda je tih torneva bilo i više, a mnogi su od nih služili
građanima za obranu. Dva od tih torneva, *torre Asinelli* i *torre
Garisenda*, sazdani u početku 12. vijeka, tijekom su se vijekova
nakrivili, prvi prema zapadu, drugi prema jugu, a stoje i danas
na svome mjestu kao osobit bilje staroga grada. Didaku su oni
znak, da su i Bolońani rogati, kaošto su ova dva torna nalik na
rogove:

Quae geminae in medio tibi surgunt, Felsina, turres,
Quam bene curva tuae cornua gentis agunt.

U trećem distihu podruguje se Didak pučkoj nekoj godišnoj
svečanosti u Bologni, kod koje su se građani častili pečenim
prasetom, pa se i svečanost po tome prasetu nazivala „della
Porchetta“. Kod te su svečanosti bili dakako nazočni i đaci, za
kojih su se udobnost i zabavu Bolońani vajkada svojski brinuli¹.
Čašćene prasetom kod te svečanosti znak je našemu Dubrovčaninu,
da su i Bolońani potekli od prasaca:

Post sua proiicitur populo spectacula porcus;
Fiti, puto, Felsineos advena discat avos.

Ne može biti sumne, da je mladi pravnik za višegodišnega
boravleńa u Bologni ispjevao još više takovih distiha, u kojima
se narugao različnim navikama i običajima tamošnih građana, ali
su rano propali, jer se naš Didak, kako ćemo naskoro čuti, sam
slabo brinuo za pjesničke plodove svoga duha. Iz ta tri distiha,
koji su i po obliku i po sadržaju savršeni, možemo zaklučiti, da
su i ostale pjesničke tvorine iz dačkih negovih dana bile ne samo
po obliku savršene, nego i pune dosjetlive i duhovite poruge, pa
da je mladi pjesnik po nima dobio pristup i u druge od mnogih
onih pjesničkih akademija, kojima je Bologna, dački grad, obi-
lovala. No ne treba dakako poradi ovih poruga pomišlati, da
se Didaku boravlene u Bologni nije sviđalo: tla i danas se mlad
čovjek, ako nagi ne na podrugiva ne, rado naruga i onomu, što

¹ Savigny, *Geschichte des römischen Rechts im Mittelalter III*², str. 200. i d.

(8)

DANAŠNI POSAVSKI GOVOR.

131

ě, a kako se vokal ě u posavskom govoru trojako reflektira, i to:
a) u jednoj grupi govórā svagdje kao i, b) u drugoj većoj grupi pravilno kao i i je, t. j. dugo ě kao ī, a kratko ě kao je, na pr. díte i djetěta (djěteta), c) u trećoj grupi kao e¹, to se ne može taj govor cíelokupan metnuti ni u II. ni u III. glavni štokavski govor. Kad bismo pak htjeli cijepati posavski govor prema reflektirańu vokala ě, onda bismo ga dakako mogli porázmještati u pomenuta tri štokavska govora, no tada bismo se našli u drugoj nevoji, jer bismo morali razdijeliti mnoge govore, koji su često kruto povezani jedan s drugim. Jer treba istaći, da ima u ikavskoj i u ikavskojekavskoj grupi i takih govora, koji su bliži govorima iz druge grupe nego govorima iz iste grupe. Cijepajući posavske govore prema reflektirańu vokala ě odvojili bismo na pr. govor sela Siča od govora sela Magića male (v. na karti), jer u prvom selu govore ikavskojekavski, a u drugom čisto ikavski. Po takoj bismo diobi metnuli na pr. govor Magića male zajedno s govorom sela Stupnika, koji je na mnogo novijem stepenu jezičnoga razvitka, a odijelili bismo od prvoga govora govor u Sičama, koji mu je po čitavoj gotovo građi (osobito po akcentu i starijim oblicima) posve blizak (v. u „Ogledima“ članke iz Magića male, Siča i Stupnika)².

No kamo ćemo upravo s ikavskojekavskim govorima? Hoćemo li ih metnuti u jekavski ili u ikavski govor? Hoćemo li reći, da su današni ikavskojekavski govori upravo jekavski, koji su se napola „poikavili“ poradi utjecaja čisto ikavskoga govora, ili da su to upravo ikavski govori, koji su se napola „pojekavili“ poradi utjecaja čisto jekavskoga govora?

Na pitaće se o postańu ikavskojekavskih govora može dvoje od-
govoriti: 1. ikavskojekavski su govori postali poradi zamjenitoga
utjecaja čisto ikavskoga i čisto jekavskoga govora; 2. ikavsko-
jekavski su se govori razvili samostalno. Ne ću poricati, da
se gdjekoji jekavski govor mogao „poikaviti“, pače dopuštam, da
bi gdjekoji katolici u Slavoniji, koji danas govore čisto jekavski,
mogli biti „pojekavljeni“ nekadašni ikavci, jer su se ti katolici

¹ O tome trojakom reflektirańu vokala č u posavskom govoru vidi u II. dijelu u § 12.

² Takve neprilike, što nastaju, uzmemo li refleks vokalu č jedinim temelem za diobu štokavskoga narječja, spoiniše i Rešetar (v. Der štok. Dial. 24/5).

132

STJEPAN IVŠIĆ,

(9)

isprimiješali jako s pravoslavnim jekavcima¹. No za posavske ikavskojekavske govore ne mislim da su ujezgri napola „pojekavleni“ ikavski govori, jer su jekavizmi u ńima pravilni, t. j. samo u određenim događajima, nego mislim, da su se samostalno razvili². Da spomenem i ovo: 1. u Sičama govore ikavskojekavski, a naokolo su sami čisti ikavci; 2. u Kobašu ²/₃ katolika govori čisto ikavski, a ¹/₃ pravoslavnih jekavski. Zašto u Sičama govore ikavskojekavski? Zašto tako ne govore katolici u Kobašu? Za Sičane bi se moglo doduše reći da su doseđenici među svojim susjedima ikavcima i da su sami nekad bili čisti ikavci, ali su još na starom sjedištu bili u blizini jekavaca, od kojih su primili polujekavski govor. Kad bismo tako tumačili ikavskojekavski govor u Sičama, trebalo bi da ga tako tumačimo i drugdje, t. j. trebalo bi reći, da su svi posavski poluikavski govori bili nekad čisto ikavski, ali su se još na starim sjedištima napola „pojekavili“ poradi utjecaja jekavskoga govora³. No i za tako mi se tumačeće ne čini da je opravdano, jer u Bosni ima i danas još čistih ikavaca usred jekavaca. Zašto katolici Kobašani ne govore ikavskojekavski, a mnogi ńihovi sełani pravoslavni govore jekavski. To možemo pitati osobito zato, kad i ńihovi susjedi katolici u Bebrini, Banovecima, Šumeću, Dubočcu i Zbjegu govore ikavskojekavski.

Radi toga svega mislim, da je bole reći, da su se ikavskojekavski govori samostalno razvili, t. j. da se ě u ńima reflektira kao i kao je radi unutrašńih, fisiologijskih uzroka. Nekadašni se vokal ě (= ę) mogao u štokavskom narječju trojako reflektirati, i to kao: e (istočni govor), kao je (južni govor) i kao i (zapadni govor)⁴. Teško je reći, kad se prema ě razvilo i, da li prije

¹ Na pr. katolici u nekim selima oko Nove Gradiške, u nekim selima u Virovitičkoj županiji (na pr. u Orahovici) i drugdje.

² I Rešetar, koji je take ikavskojekavske govore našao u Bosni, misli, da su se taki govori mogli samostalno razviti (v. Der štok. Dial. 77 i d.). A. Belić misli, da su taki ikavskojekavski govori postali od „prvobitno ikavskih govora mešavinom sa jekavskim govorima“ (v. O srpskim ili hrvatskim dijalektima“. U „Glncy“ 78., 135. bil.).

³ Velim „na starim sjedištima“, jer su po današnjem položaju neki ikavskojekavski govori izvan svakoga utjecaja jekavskoga govora.

⁴ Tako misli i Rešetar (v. Der štok. Dial. 14), no Belić se protivi Rešetaru tvrdeći, da se ě reflektiralo u štokavskom narječju samo kao e i kao je. Belić veli, da ikavskih štokavskih govora nema po poreklu“ (= po postańu), već da se ikavski štokavski govor razvio tako, što je jekavski štokavski govor utjecao na čakavski ikavski,

(10)

DANAŠNI POSAVSKI GOVOR.

133

diftongiziraņa vokala ě ili poslije toga, jer i od nekadašņega ě i od įe (od ě) može nastati i¹. Tako se i za ikavskojekavski govor može misliti da se razvio tako, što je nekadašne dugo ě (=ě) prešlo u ī, a kratko ě u įe. No može se i to misliti, da su se neki ikavski i ikavskojekavski govori razvili, pošto je nekadašne ě (=ě) prešlo već svuda u įe, ali se onda razvilo i od įe, i to najprije ī od įě, a onda i į od įě. Neki bi se ikavski govori mogli razviti i od prve vrste ikavskojekavskih govórā.

Uzeli mi, da je ikavski i ikavskojekavski govor postao na kojigod od pomenutih načina, mogli bismo ne samo posavske ikavske nego i ikavskojekavske govore brojiti ikavskomu štokavskomu govoru, i to poradi ovoga dvoga: 1. ikavskojekavski su govori ipak poluikavski; 2. po drugim su osobinama ti govori bliže ikavskomu govoru nego jekavskomu kńiževnomu, jer i posavski ikavski i ikavskojekavski govori imaju štošta starinsko (na pr. stariji akcenat). Prema tome bismo i u ikavskom štokavskom govoru morali razlikovati dvije grupe, i to: 1. noviji čisto ikavski govor (zovem ga „noviji“ na pr. radi novoga akcenta i novijih oblika, po čemu se primiče jekavskomu hercegovačkomu govoru) i 2. stariji ikavski govor (zovem ga „stariji“ na pr. radi starijega akcenta i starijih oblika), koji može biti: a) čisto ikavski i b) poluikavski.

U sjevernoistočnom dijelu posavskoga govora govore ekavski s nekim ikavizmima (v. o tome u II. dijelu u § 14.). Kažemo li, da je taj ekavski govor postao od ikavskoga radi utjecaja srijemskoga, treba pitati: zašto nijesu i mjesta: Privlaka, Otok, Komletinci, Deletovci, Nimei, Novo selo, Vrbańa, Sołani i Drinovci, koja su na najdałoj istočnoj međi posavskoga govora, popustila utjecaju susjednoga srijemskoga?²

koji se „poštokavio“ zadržavši ikavizam, ili da je — bilo čakavski ikavski govor — bilo „poštokavłeni“ čakavski — utjecao na jekavski štokavski, koji je od čakavskoga primio ikavizam i druge neke osobine (v. Глас 78., 62, 124, 135). Kako se iz toga vidi, ikavski je izgovor Beliću uvijek čakavizam.

¹ O samom prijelazu vokala ču i vidi u II. dijelu § 13. — Belić misli, „da su štokavci u jednom dělu svojih dijalekata pod neposrednim ili posrednim uticajem čakavaca, još u ono vreme kada ě nije prelazilo u drugim govorima u je, počeli da zameńuju svoje ě sa i“ (v. Глас 78., 135).

² Ovdje ću napomenuti nešto, što je samo puko nagađaće moje. Možda među tima ikavcima ima starih slavonskih kajkavaca, koji

134

STJEPAN IVŠIĆ,

(11)

Posavski govor prema čakavskom narječju.

3. Ima posavskih govórā. koji su nalik na čakavske; na pr. govor u Magića mali dosta je blizak čakavskomu (ispor. ulomke iz Magića male u „Ogledima"). Zato je veoma interesno pitańe, ima li u posavskom govoru štogod, po čemu bismo mogli izvoditi, da je današni posavski govor ili „poštokavlen" čakavski govor ili štokavski, koji je primio od čakavskoga neke osobine. To je pitańe interesno i zato, jer se opravdano drži, da je granica čakavskoga narječja nekad sezala dałe na istok.

No teško je odrediti, koliko je čakavskoga elementa u kojem današnim štokavskom govoru, jer se ne može osjeći, što sve treba brojiti među čakavizme. Zato bi bilo sasvim naopako, da svaku osobinu, što se nalazi u današnim posavskom govoru i u čakavskom narječju, držimo za čakavizam, jer je današni posavski govor tip starinskoga štokavskoga govora, i prema tome treba da o tima zajedničkim osobinama prosuđujemo drukčije odbijajući ih ponajviše na starinu našega jezika. — Evo nekih osobina zajedničkih posavskomu govoru i čakavskomu narječju:

a) Ikavizam. U Posavini govore mnogi ikavski, a tako govore i mnogi čakavci. Iz onoga se, što sam rekao u predašnim §-u, vidi, da ikavski izgovor ne treba da bude čakavizam.

b) Akcenat. U posavskom govoru ima veoma mnogo staroga akcenta; mnogi govore na pr.: vodà, lopàta, vlādàla i dr., no to je i stariji štokavski akcenat, koji se nalazi i u nekim starijim štokavskim govorima daleko od čakavskoga narječja (na pr. u zetskom i kosovsko-resavskom govoru). Takav dakle akcenat nije nikakav čakavizam. — Znatnije je pitańe o akcentu ~, koji se nalazi u posavskom govoru i u čakavskom

su bili ekavci, jer neki misle, da se u Slavoniji nekad govorilo kaj-
kavski. Ovo bih svoje nagađańe mogao poduprijeti time, što na tome
ekavskom području govore ć i đ mjesto č i ý, a drugdje u Posavini
nijesam opazio takoga izgovora osim u nekim susjednim selima (na pr.
u Strizivojni, Otoku, Komletincima), a tako govore i neki kajkavci,
koji su susjedi štokavcima, na pr. u Puski kod Jasenovca. Tako je i
u Virovitici, koja je blizu kajkavskoga narječja. No i to je pokrepjeće
za moje nagađańe slabo, jer i muhamedovci u Bosni često govore ć i
d mjesto č i ý. Ja sam zabičežio na pr. čétiri i hàmiđa ne samo od
muhamedovaca u Maglaju, nego i od muhamedovaca u Šamcu, koji
su se onamo doselili iz Srbije (u 19. vijeku). Izgovor je ć i đ mjesto
č i ý i drugdje raširen (v. Rešetar, Der štok. Dial. 131/2). U ovakim
pitanima treba da se filologija uteče etnografiji.

(12)

DANAŠNI POSAVSKI GOVOR.

135

narječju, jer za ń nemam dosad pouzdane potvrde iz drugih štokavskih krajeva¹. U pomenutoj sam se svojoj studiji „Prilog za slavenski akcenat“ (v. „Rad“ 187., 133 i d.) trudio da po-kažem, da je taj akcenat prahrvatski ili prasrpski, te prema tome ne držim ni akcenat ~ u posavskom govoru za čakavizam.

c) Krajne l. U posavskom govoru -l često ne prelazi u -o (gdjegdje govore i ptc. dal mjesto dao). Tako je nekad bilo i u svih štokavaca, i zato -l mjesto -o u posavskom govoru ne može biti čakavizam²

d) Skup tj i dj (od tj i dj) mjesto ć i đ. Gdjegdje se čuje u posavskom govoru kao i u čakavskom narječju tj i dj (mjesto ć i đ), na pr. nětjāk (Stupnik) i rodjāča (Kaniža). To tj i dj nije nikakav čakavizam nego prijelaz od tj i dj na ć i đ, te su tako govorili nekad svi štokavci³.

e) Skup jt i jd mjesto ć i đ. U posavskom se govoru često čuje dojt i dōjdēm pored dōć i dōdēm. To jt i jd mjesto ć i đ nije nikakav čakavizam (potvrdā za jt i jd iz štokavskoga govora vidi i u Akadem. rječn. s. v. doći).

f) Skup šć mjesto št. U posavskom se govoru kao i u čakavskom narječju govori često šć (upravo šć) mjesto št, na pr. oprašćam i šćedim. Treba razlikovati šć od stj i šć od sk. Prvo se šć nalazi često i u govoru drugih štokavaca, na pr.: gošća, hrišćanin, lišće, milošću, gùšćī, gošćene, pošćaše i dr. (v. Maretić, Gram. 65). Tako je i južno Ščēpān (šć od stj: stč). Neki štokavci govore i šć mjesto št, koje je postalo od sk, na pr. išćem mjesto ištem od iskati (v. Maretić l. c.). Evo, kako ja shvaćam šć u posavskom govoru. Nema sumće, da je od stj postalo svagdje najprije šć, te su svi štokavci govorili nekad na pr. oprašćati mjesto opraštati. Istom se poslije počelo šć zamjećivati skupom št, i to poradi disimilacije konsonanata (t. j. šć = št's > št). Budući da se promjena šć na št nije dogodila svagdje odjedamput, nego po-lagano, te se govorilo uporedo i novije opraštati i starije oprašćati,

¹ Mnogi štokavski krajevi nijesu još uopće istraženi.

² Potvrdā za -l mjesto -o u ptc. kao dal vidi u Daničića (Istorija oblika srb. ili hrv. jezika 386 i d.).

³ Rešetar ima dosta primjera za tako tj i dj iz drugih štokavskih govórā. Rešetar spomiće, da mu ni od kud iz Bosne i Hercegovine nijesu potvrdili takav izgovor u pravoslavnih (v. Der štok. Dial. 140). No ja sam u Maglaju od jednoga pravoslavnoga seļaka iz Ra-kovca zabiļežio rōdjāci (= „od dva brata djeca“).

136

STJEPAN IVŠIĆ,

(13)

kako se još danas čuje u posavskom govoru, učinila je analogija, te se i starije št, koje je postalo od šč (disimilacijom glasova, t. j. šč = štš > št), počelo govoriti šć; na pr. nekad je bilo oprašćati i štedjeti (mjesto ščedjeti od *skěděti), a kad se počelo govoriti opraštati pored oprašćati, počelo se i štedjeti okretati u ščedjeti. Tako se moglo dogoditi, te se i tuđe št okrenulo u šć, na pr. šćap (u V.) mjesto štap, kòšćà (u Posavini) mjesto kòštà (od ńem. kosten) i dr. Da je tako mišljeće o razvitku skupa šć i št dobro, potvrđuje i ovo: u instr. sing. od imenice milost govore štokavci šć, na pr. milošću ili milošćom (od milostju ili milostjom), ali mjesto milošća (od milostja) govore već više milošta (v. u Akadem. rječn.). Iz toga se vidi, kako je št mjesto šć u nekim riječima posve mlado¹.

Kako je prema tome šć mjesto št samo starija faza u razvitku skupa stj, i kako se šć mjesto št od sk dà lijepo protumačiti analogijom, ne može se ni šć držati za čakavizam, kad i korjeniti štokavci imaju često šć (mjesto št) od stj, a kadšto i od sk (ispor. početak ovoga odijełka).

g) j mjesto ď. U Posavini se gdjegdje samo u nekim riječma čuje j mjesto ď. Zabiłežio sam j mjesto ď u ovim domaćim riječma: mlàjì (Davor), tujì (Dolina), vìjat (mjesto viđat = vidjeti, Strizivojna). Tako i Rešetar spomiñe nekoliko riječi iz Bosne, što se gdjegdje govore s j mjesto s ď; to su: mèja, mlàjì, slàjì, tùjì, žeja i kraja i ograja (v. Der štok. Dial. 136). Poznato je, da se drugdje među štokaveima govori samo gospoja mjesto gospoła. U Akadem. rječn. ima i tumačeće, po kojem bi gospoja moglo postati od gospoa, jer je u riječi gospoła moglo ispasti ď, kao što ispada d u riječi gospodar, te se govori gospar². Možda bi se moglo reći, da j i u svima pomenutim riječma ne stoji upravo mjesto ď, nego da se razvilo radi hijata, pošto je ď ispalo, kao što se razvilo u riječma: aždaja, promaja, snaja i dr. mjesto aždaha, promaha, snaha i dr., pošto je h između dva vokala ispalo³. Ne može li se j u pomenutim

¹ Tako je imenica gošća, koja je postala kao i milošća (t. j. gostja — milostja), potvrđena samo u tome liku (v. Akadem. rječn.), premda se milošća govori i u liku milošta.

² Tako tumačeće riječi gospoja nalazimo i u Maretića (v. Gram. i stil. 69). Za ispadaće konsonanta ď spomiñe Maretić još dva primjera, i to: meu (neki pišu i meju) mjesto među i prije mjesto prčđe (o. c. III i 69).

³ S ispadaćem konsonanta ď možemo porediti ispadaće konsonanta d u nekim riječma, na pr.: jedanaest mjesto jedanadeset (od: jèdan

(14)

DANAŠNI POSAVSKI GOVOR.

137

riječma tako ili kako drukčije protumačiti, moglo bi se držati
za čakavizam¹.

h) Neki stariji oblici. U posavskom se govoru čuje često gen. pl. bez -ā, na pr. sēl, žēn, vōlōv i dr; dat. pl. na -om (-em) -am, na pr. sinovōm, težákom, rodite/em, ženam i dr.; u lok. pl. -i i -a mjesto -ima i -ama, na pr.: (na) kōńī, (na) vōlī, (po) šùma, (o) pōklada i dr.; u instr. pl. -i mjesto -ima, na pr. (sa) sinovì i dr. Svi takvi oblici nijesu nikakvi čakavizmi, jer su to stariji zajednički hrvatski ili srpski oblici².

Iz ovoga se, što sam dosad rekao u ovom §-u, vidi, da današni
posavski govor ima dosta zajedničkih crta s čakavskim narječjem,
i da u tima zajedničkim crtama (izuzevši možda jednu) ne treba
nazirati ostatke od čakavskoga narječja³.

nä desët), dvaest mjesto dvadeset, gleati (i glâti) mjesto gledati i dr. (v. Maretić, Gram. i stil. 66). Za j u primjerima kao snaja isporedi pòglejati u Vuka (mjesto pogleati, pogledati).

¹ Moglo bi se doduše kazati, da se nekadašne dj moglo i u nekim štokavskim govorima reflektirati kao j, kao što se reflektira u čakavskom narječju (i u najviše kajkavskih govora). Čini mi se, da je za tako tumačeće ono primjera s j mjesto s d premalo.

² Potvrda za takve oblike iz starijega vremena vidi u Daničića (u „Istoriji oblika“), a iz današnih štokavskih govora u Rešetara (Der štok. Dial. 157 i d.).

³ Rasuđujući o takvim zajedničkim crtama treba da budemo oprezni,
jer se može nači koji štokavski govor, što ima koju crtu zajedničku
s čakavskim narječjem, premda je daleko od ovoga narječja. Tako se
u Varešu (u istočnoj Bosni) govori obično šć mjesto št, na pr. :
kršćene, prašćat, pušćat, łušćit, šćeta, vrišćat i dr. (v. „Školski
Vjesnik“ XV, 150). — Prema tome svemu ne bih se složio s Be-
lićem, koji drži, da su u nekim štokavskim govorima: ikavizam,
stariji akcenat, tj i dj mjesto ć i d (za tj i dj dopušta Belić da
ne treba da bude čakavizam, „jer se ono i u štokavskom dijalektu
odskora izmenilo“), šć mjesto št, j mjesto d i stariji oblici (na
pr. -om i -am u dat. pl., gen. pl. tipa godin i dr.) sve sami ostaci
čakavski (v. Глас 78., 77, 130, 135/6, 139, 141 i drugdje). Ne
mogu razumjeti, zašto Belić dopuštajući, da su: tj i dj mjesto ć i d
i gen. pl. bez -ā i dat. pl. -om i dr. osobine zajedničke „i današnim
čakavskim govorima i starim štokavskim“ (v. o. c. 130, 141), ne bi
dopustio isto i za druge zajedničke osobine (na pr. za stariji
akcenat, jer se važada i taj „u štokavskom dijalektu odskora iz-
mijenio“).

138

STJEPAN IVŠIC,

(15)

Posavski govor prema kajkavskom narječju.

4. Već sam spomenuo (v. na kraju §-a 2.), da neki drže, da se u Slavoniji nekad govorilo kajkavski¹, zato je vrijedno znati, ima li i u današćem posavskom govoru kakvih tragova kajkavskomu narječju. — Evo dvije tri crte iz današćega posavskoga govora, što ih nalazimo i u kajkavskom narječju.

a) U posavskom se govoru čuje gdjegdje *jüžina* (Siče) mjesto *ùžina* kao i u kajkavskom narječju. No *južina* ne treba da bude kajkavizam, jer je ta riječ izvedena od imenice *jug*².

b) U posavskom se govoru čuje mórje mjesto mòre (môre) kao i u kajkavskom narječju³. I ako su nekad i drugi štokavci govorili morje (ispor. na pr. u Daničićevu Rječniku dva puta gen. mòpria; v. i Akadem. r. ečn. s. v. more), ipak ne mislim, da bi morje u posavskom govoru istjecalo iz velike starine⁴. Riječ morje može biti poslije unesena iz kajkavskoga narječja i ne treba da bude ostatak od nekadašnega kajkavskoga govora u Slavoniji. Riječ more nije u Posavaca domaća, jer Posavci nijesu uz more, te je zato kajkavska riječ morje mogla k ńima dospjeti i preko škole ili preko crkve.

c) U posavskom se govoru upotrebłava gdjegdje genitiv mjesto akuzativa i od imenica m. r., koje znače što neživo, na pr: (posici) rásta (mjesto hrast), (poredio) posla (mjesto posao) i dr.⁵ Mislim, da se ovaka služba genitiva mogla u posavskom govoru samostalno razviti na isti način, na koji se razvila u kajkavskom narječju, t. j. iz težne, da bi se akuzativ razlikovao od nominativa⁶.

¹ Tako i Rešetar piše: „In ähnlicher Weise... drangen die Türken auch im flachen Slavonien vor, indem sie auch hier die ursprüngliche, wie oben (S. 30) erwähnt, warscheinlich kajkavische Bevölkerung verdrängten und durch bosnische Kolonisten ersetzten“ (v. Der štok. Dial. 34).

² Više u riječi južina vidi u II. dijelu § 25.

³ Tako je i Rešetar u štokavskom selu Turanovcu blizu Virovitice zabiлеžio mórje (Der štok. Dial. 50).

⁴ U starijih se slavonskih pisaca nalazi rijetko morje mjesto običnoga more (v. Maretić, Jezik 153).

⁵ Takav se genitiv mjesto akuzativa nalazi i u nekih starijih slavonskih pisaca (v. Maretić, Jezik 158). Tako se obično govori i u Šaptinovcu (v. „Rad“ 168., 154). Rełković u Gramatici spomiñe izrijekom, da se kaže: „Daj mi taj nož —, a nije (= ne): Daj mi toga noža“ (str. 68).

⁶ Ta se težna može vidjeti osobito u djece, koja govore genitiv mjesto akuzativa i ondje, gdje odrasli govore akuzativ.

(16)

DANAŠNI POSAVSKI GOVOR.

139

d) Gdjegdje se u posavskom govoru guturali u nom. pl. ne mijeňaju, te se govori na pr.: jastuki, opanki, otarki, posjeki, šlivički i dr.¹ No ni u tome ne treba nazirati utjecaj kajkavskoga narječja, jer se i to moglo samostalno razviti u posavskom govoru, kao što u štokavskom govoru ostaju guturali bez promjene u nom. pl. pridjeva (na pr. jaki, dragi, suhi i dr. mjesto starijega jaci, drazi, susi i dr.)²

e) Mjesto klupa i strana govore kajkavci obično klup i stran, a tako se čuje gdjegdje i u posavskom govoru. Lik klup i stran dolazi i u čakavaca³.

f) U kajkavskom je narječju veoma običan glagol pelati (pelati), a taj se glagol čuje gdjegdje i u posavskom govoru, i to: pełàt (pèłat) — pełâm (pèłām) ili pèłām (na pr. u Bodovaļcima, Magića mali, D. Lipoveu i drugdje). U štokavaca sam dosad čuo taj glagol samo u Šaptinovcu (ispor. na pr. dopełàt — dopełâm u „Radu“ 168., 150)⁴. Ne znam, kako treba da tumačimo pomenuti glagol u posavskom govoru⁵.

¹ Tako imaju nom. pl. s nepromijeňenim guturalom i neki stariji slavonski pisci (v. Maretić, Jezik 159/60). Tako se govori nom. pl. i u Šaptinovcu (v. „Rad“ 168., 116). Guturali ostaju obično bez promjene u nom. pl. m. i u čakavskom narječju.

² Da u tome, što se guturali u nom. pl. gdjegdje u posavskom govoru ne mijeňaju, ne treba nazirati kajkavski utjecaj, vidi se i iz toga, što i u bosanskoga pisca M. Divkovića (1563.—1631.) nalazimo pl. teologi i vrhi (v. Đ. Đorđević, Matija Divković. „Gлас“ 52, 124).

³ Lik klup je stariji nego klupa.

⁴ U Akadem. rječn. s. v. dopěłati (— dòpēļām) čitamo: „Dolazi (samo u čakavaca) od XV. vijeka a između rječnika u Vrančićevu, u Mikaļinu, u Bjelostjenčevu, u Voltiģijinu, u Stulićevu“ —, a s. v. ispěłati (— įspēļām) čitamo: „Od 15. vijeka po sjevero-zapadnijem krajevima, a između rječnika u Bjelostjenčevu, u Voltiģijinu, u Stulićevu (s dodatkom da je uzeto iz Habdelićeva)“. Budmani je u pomenuta dva glagola zabiļežio akcenat prema Stulićevu rječniku, gdje stoji dopěłati, izpěłati, odpěłati, pěłati i dr., no u Posavini se govori pełàt (pèłat) i prez. pełām (pèłām) ili pèļām (kao motām — mòtām ili mòtām).

⁵ U Posavini se čuje i vlāsi, f. pl. (na pr. ima lipe vlāsi, Kuti) mjesto kosa. I ako je ta riječ obična u kajkavaca, ne treba je u posavskom govoru držati za kajkavsku tuđicu, jer dolazi i u štokavaca, i to ne samo kao m. nego i kao f. (v. Rešetar, Der štok. Dial. 307).

140

STJEPAN IVŠIĆ,

(17)

Posavski govor prema zetskom govoru.

5. Rešetar spomińe, da je u govoru katolika kod Orašja opazio neke osobine, što ih je našao na jugu, i to: a) u Orašju govore ī prema dugom ě, a je prema kratkom ě, kao muhamedovci u Podgorici (u C. G.) i podgoričkoj okolini; b) mjesto gdje govore u Orašju ge kao u Paštrovićima, barskom okružju i Crmnici; c) gen. pl. dolazi mjesto lok. pl., na pr. na raménā. Radi toga misli Rešetar, da su se bosanski Posavci oko Orašja mogli doseliti odnekud s krajnega juga (v. Der štok. Dial. 160). Rešetar je dobro istakao pomenute sličnosti, ali ngovo mi se izvođene ne čini pouzdano. Pomenuto se reflektirane nekadašnega vokala ě nalazi u velikom dijelu posavskoga govora, te je teško vjerovati, da su se svi oni, koji tako govore i je, doselili „s krajnega juga". Po onome se, što sam o tome reflektirano vokala ě rekao naprijed (v. § 2.), vidi, da se i je prema nekadašnem ě moglo samostalno razviti u oba kraja. — Jednako se moglo samostalno razviti i ge mjesto gdje. Od nekadašnega gde (od knde) postaje metatezom dge (ispor. tko < kto), koje je potvrđeno iz 14. i 15. vijeka (v. Akadem. rječn. III, 120 b), i od kojega imamo danas ge (d je otpalo)¹. — I upotrebłava ne se genitiva pl. mjesto lokativa pl. moglo samostalno razviti u posavskom i u zetskom govoru. To možemo misliti i zato, jer se gen. pl. upotrebłava mjesto lokativa pl. i u kosovsko-resavskom govoru (ispor. na pr. Arch. f. slav Philol. XXV, 217).

Ima još jedna interesna osobina zajednička posavskomu i zetskomu govoru, a to je pl. lūdi (Siče, Štivica i drugdje) mjesto lūdi. Za lik lūdi ima Akadem. rječn. potvrdā samo iz Crne Gore od 17. vijeka. Mislim, da se lūdi i u posavskom i u zetskom govoru samostalno razvilo od nekadašnega nom. pl. ludje > ludje (v. potvrdā u Akadem. rječn.), gdje je dj prešlo u ď (ispor. roďak od rodjak < rodjak)², a neobično se -e u nom. pl. zamijenilo običnim -i. — Tako sam u Ņegušima (u C. G.) i u posavskom govoru (na pr. u Orašju) zabičežio těsta mjesto cesta (těsta postaje od cěsta disimilacijom konsonanata, t. j. cesta = tsesta > testa).

¹ Lik ge bičeži Akadem. rječn. za Paštroviće, Crmnicu i Barsku nahiju, no ge se mnogo govori u posav. govoru (osobito od Broda na istok). To ge spomińe već Vj. Babukić (v. Ilirska slovnica 26).

² Rešetar spomińe lūdi među neobičnim primjerima, gdje se „tvrđi dental“ zamjećuje „palatalnom afrikatom“ (v. Der štok. Dial. 117).

(18)

DANAŠNI POSAVSKI GOVOR.

141

Posavski govor prema nekim bosanskim govorima.

6. Među slavonskim katolicima ima mnogo doseženika iz Bosne, i zato ima jezičnih osobina, koje su zajedničke slavonskim i nekim bosanskim govorima. Spomenuo sam već, da se govor katolika oko Orašja ne razlikuje od slavonskoga posavskoga govora. Koliko se govor drugih katolika po Bosni slaže s posavskim govorom, ne mogu pravo reći, jer bosanski govori nijesu istraženi¹ Zato ću se za poređene posavskoga govora s bosanskim govorom poslužiti najviše spomenutom Đorđićevom radnom „Matija Divković“, a onda gdješto i sa spomenute dvije Rešetarove kњige („Betonung“ i „Der štok. Dial.“) i Žuљićevom radnom „Današni vareški govor“ (u „Školskom Vjesniku“ XV). Evo nekih zajedničkih crta u posavskom govoru i u nekim bosanskim govorima.

a) U posavskom govoru ima mnogo staroga akcenta, a staroga akcenta ima i u bosanskih katolika osobito uz rijeku Bosnu (v. Rešetar, Betonung 14).

b) U posavskom govoru prelazi često ir u jer, na pr.: četjeri (: četiri), sjera (: sira), sjeromašan (: siromašan), umjera (: ùmirē) i dr., a u Divkovića nalazimo: sieromah, istiera (: istirē), otiera (: òtirē), prostiera (: pròstirē), umiera i dr. (v. „Глас“ 52., 97, 98); tako biлеži i Rešetar za neke bosanske govore na pr.: mjerovati, sjerota i dr. (v. Der štok. Dial. 74) i Žuљić za vareški govor na pr.: sjeròma razàbjerat, pjerovaće (: pirovaće) i dr. (v. „Školski Vjesnik“ XV, 39, 897)². — U posavskom govoru u Sičama

Iz gorњega se tumačeњa lika lûđi vidi, da u њemu nema takve zamjene. U kњiževnom jeziku imamo d u. ludi radi drugih padeža, gdje je d bilo uvijek, na pr. radi gen. pl. ludij i ak. ludi.

¹ Tako se i jezik starijih slavonskih pisaca u mnogo koječem slaže s jezikom starijih bosanskih pisaca. Da se o tome uvjerimo, dosta je ogledati pomenutu Maretićevu radњu „Jezik slavonskijeh pisaca“ (u „Radu“ 180.) i Đorđićevu „Matija Divković“ (u „Гласу“ 52. i 53.). Tako na pr. što mi danas govorimo: sam iz sebe, sam u sebi i t. d., to slavonski pisci izriču: iz sam sebe, u sam sebi i t. d. (v. Maretić, Jezik 207/8), a tako ima i Divković na pr. protiva sam sebi (v. „Глас“ 52., 136); neobični imperfekti kao bijahmo u slavonskih pisaca (v. Maretić, Jezik 182) dolaze i u Divkovića („Глас“ 53., 4) i dr.

² U posavskom se govoru ćuju od nekih ekavaca i ovakvi primjeri: mêr (: mir), pêr (: pir), vêr (: vir) i dr., a tomu odgovaraju Divkovićevi primjeri: mier, pier, žier i dr. (v. „Глас“ 52., 97); tako biлеži i Rešetar za Bosnu: mijer, pijer i dr. (Der štok. Dial. 74) i Žuљić: mier, pier, vier i dr. (v. „Školski Vjesnik“ XV, 38).

142

STJEPAN IVŠIĆ,

(19)

govore i rěba (mjesto *rjeba*) mjesto *riba*, a s time možemo porediti
u Divkovića *koriest* mjesto *korist* (v. „Глас“ 52., 98).

c) U posavskom se govoru često čuje: *neki*, *nešto*, *nekad* i t. d.;
tako je i u vareškom govoru (v. „Školski Vjesnik“ XV, 149).

d) U §-u 3. sam spomenuo, da u posavskom govoru ima nekoliko riječi, koje se gdjegdje govore s j mjesto s ď; to su riječi: *mlājī, tujī, vrjat* (: viđat, vidjeti). Ondje sam spomenuo i to, da je Rešetar iz Bosne zabiļežio: *meja, mlaji, slaji, tùjī, žeja i kraja* i *ograja* (v. Der štok. Dial. 136). Veoma je interesno, da i Divković ima u nekoliko riječi j mjesto ď, i to u riječma: *meje, men* (i *izmeu*), *mlaji, slaje, takojer, tuji i voji* (v. „Глас“ 52., 108), i da se od tih dvije i danas tako govore gdjegdje u Posavini i u Bosni¹. Vrijedno je i to napomenuti, da se i neobičniji posavski akcenat *tujī* (: *tūdī*) mjesto *tūdī* slaže s bosanskim *tùjī* u Rešetara.

e) U Posavini se govori *gnizdo* (: gnijezdo); tako nalazimo i u Divkovića *gnijezdo* (v. „Глас“ 52., 107)².

f) U posavskom se govoru čuju i ovakvi genitivi pl.: *dečákov, kurjákov, lúdev* (: *lúdī*), *zidárov, (iz) Bošnākôvā* (mjesto: *Bošńákā*) i dr.; tako nalazimo i u Divkovića: *djakov, grešnikov, redovnikov, težakov* i dr. (v. „Глас“ 52., 125).

g) U posavskom sam govoru zabiļežio i gen. du. *vratu* (na pr.: *vrátu* Stupnik, od vrātū je utěkō Varoš, s vrātū Kaniža), a Rešetar biļeži *vràtū* za Vareš (v. Der štok. Dial. 163). Tako se gdjegdje govori i: *jaju* (na pr.: dvoje jājū Kaniža), *krilu* (na pr.: ne jědēm kokošjī *krilū* Kaniža), *ledu* (Kuti).

h) Za gen. i lok. pl. čuju se gdjegdje u posavskom govoru neobični oblici: *vrátō* (i *vrātō* i *vrātō*), *jajo, krilo* i *leðo* (akcenat je u ove tri posledne riječi kao u prvoj). Za te neobične oblike nalazimo potvrdu i u Divkovića, koji ima ovakve lok. pl.: *ustoh* i *vratoh* (v. „Глас“ 52., 131). Tako biļeži i Rešetar *za vrátō* za Orašje (v. Der štok. Dial. 160)³.

¹ U starijih slavonskih pisaca dolazi često i *takojer* (v. Maretić, Jezik 153, i Rełković, Gram. 243), no u narodnom posavskom govoru nijesam čuo te riječi.

² Lik *gnizdo* nalazimo i u starijih slavonskih pisaca (v. Maretić, Jezik 155).

³ Spomenuo sam već u pređašnjem paragrafu, da se u posavskom govoru upotrebљava i gen. pl. mjesto lok. pl. Možda su i lokativi pl.: *dješa* i *ledah*, što ih ima Divković (v. „Глас“ 52., 131), upravo

(20)

DANAŠNI POSAVSKI GOVOR.

143

i) Imenice kao: *Ívo, Pávo* i dr. sklańaju se u posavskom govoru samo po *a-deklinaciji*, dakle na pr.: 1. *Pávo*, 2. *Pávē* (akcenat je i *Pāvē* i *Pāvê*), 3. *Pávi* i t. d. Takvu deklinaciju nalazimo i u Rełkovića (v. Gram. 71), a takva je deklinacija tih imenica i u Bosni (v. Rešetar, Der štok. Dial. 164, i „Školski Vjesnik“ XV, 349).

j) U današćem posavskom govoru prelaze imenice *i-deklinacije* u nekim padežima u *a-deklinaciju*. te se govori i nom. (ak.) pl.: *kôste* mjesto *kôsti*, *stvâre* mjesto *stvâri* (i oče mjesto oči i uše mjesto uši) i dr. Možda se s tima oblicima mogu porediti akuzativi pl.: *prse* (često) mjesto *prsi* i *riječe* (jedamput) mjesto *riječi* u Divkovića (v. „Глас“ 52., 179).

k) U današćem se posavskom govoru čuje često *mîjā* za gen. i ak. pl. mjesto *nîh¹*; tako se čuje i u bosanskom govoru (ispor. na pr. *nîa* u *Žuļića*, „Školski Vjesnik“ XV, 495).

l) Mjesto: *ovaj, onaj i taj* govori se u današćem posavskom govoru često: *ovi, oni i ti*, a tako je i u Divkovića (v. „Глас“ 52., 136) i u Varešu (v. „Školski Vjesnik“ XV, 496)².

m) U posavskom se govoru čuju u dat.. lok. i instr. pl. zamjenicā i pridjevā i ovakvi oblici: *těma, oněma, mlàďema, sjero-māšnema* i dr. S tima ćemo oblicima moći porediti instrumentale pl.: *dobremi, ostalemi, smrdećemi* u Divkovića (v. „Глас“ 52., 134).

n) I neke glagolske oblike nalazimo u današćem posavskom govoru i u Divkovićevu jeziku, na pr.: prez. *iđem* (potvrda za Divkovićev jezik u „Гласу“ 53., 2), prez. *pádēm* mjesto *pàdnēm* (ispor. *padeš* u Divkovića, u „Гласу“ 53., 2)³, aor. *prodr, umr*

genitivi pl. (-h u leďah ne bi smetalo, jer h biļeži Divković i u gen. pl. dušaah pored dušaa, v. „Глас“ 52., 126), upravo genitivi pl. Tako biļeži i Žuļić lokative pl. na -ā, na pr.: *na mjestā* i *na brdā* (v. „Školskl Vjesnik“ XV, 351), no ni za te oblike ne mogu osjeći, jesu li upravo lokativi pl. (s -ā mjesto s -ī) ili su genitivi pl., koji služe i za lok. pl. To vrijedi i za lok. pl.: *dīlah, nagnućah, ramenah* i dr., što ih je Maretić našao u starijih slavonskih pisaca (v. Jezik 164). Da bi posļedni oblici mogli biti upravo genitivi pl., možemo izvoditi iz toga, što se u tih pisaca nalaze za lok. pl. ovakvi oblici: *češļevah, putovah, jezikah, poslovah* (v. Jezik 161), a to bi mogli biti upravo genitivi pl.

¹ Oblik je *mîjā* postao tako, što je na gen. pl. *ni(h)* prionulo genitivno -ā, a onda se između *i* i *a* razvilo *j*. Stariji pisci i pišu *nîha* (v. Maretić, Jezik 175).

² Taki likovi dolaze i u slavonskih pisaca (v. Maretić, Jezik 176).

³ Lik *padem* mjesto *padnem* dolazi i u slavonskih pisaca (v. Maretić, Jezik 184).

144

STJEPAN IVŠIĆ,

(21)

i dr. (ispor. *protr* u Divkovića, u „Γλαγ“ 53., 4)¹, ptc. (prilog) pret. *uzam* i *uzamši* (ispo. *uzam* u Divkovića, u „Γλαγ“ 53., 8)², infin. *rīt* (: rijèti) mjesto *reći* (ispor. *rijeti* u Divkovića, u „Γλαγ“ 52., 83 i drugdje)³, *ozdrävlet* i *ozdrävjela* (Strizivojna) mjesto *ozdraviti* (ispor. *ozdravjeti* u Divkovića, u „Γλαγ“ 52., 99) i dr.

o) Ima i gdjekoja sintaktička osobina, koja je zajednička da-
našćemu posavskomu govoru i bosanskomu (Divkovićevu) govoru;
na pr.: u posavskom govoru dolaze ovakvi akuzativi vremena: ù
mladōst i ù starōst (na pr.: ù mladōst vojak, a ù starōst prosjak),
a tako ima i Divković: u mladost i u starost (v. „Γлас“ 53., 37);
— u posavskom se govoru slažu neki glagoli s genitivom mjesto
s akuzativom prema kńiževnom govoru, na pr.: gledati, vidjeti
(: jesi l' vidio mòjì kòňēvā? Slobodnica), pitati (: pìtāj ļūdī!
Kobaš) i dr., a tako se neki glagoli i u Divkovića slažu s geni-
tivom mjesto s akuzativom, na pr.: paziti, (u)pitati, čuvati (v.
„Γлас“ 53., 36)⁴.

Ovim nijesam izbrojio svih osobina, zajedničkih posavskomu i bosanskomu (Divkovićevu) govoru, no i ovoliko će ih biti dosta, da se vidi, da su pomenuti govori bliski jedan drugomu. Neke bi se od pomenutih osobina, zajedničkih rečenim govorima, mogle potvrditi i iz drugih govórā. ali takve potvrde ne bi ukidale srodnosti između posavskoga i bosanskoga govora, kad znamo, da u Slavoniji ima mnogo doseļenika iz Bosne.

C. Dioba i akcenat posavskoga govora.

Akcenatske grupe u posavskom govoru.

7. U §-u sam 1. govorio, kako se posavski govor prema re-
flektirańu vokala č dijeli u tri grupe govórā, i to: a) u ikavsku
grupu, b) u ikavskojekavsku ili poluikavsku grupu i c)

¹ Takvi su aoristi obični i u slavonskih pisaca (v. Maretić, Jezik 187).

² Prilog *uzam(ši)* dolazi i u slavonskih pisaca (v. Maretić, Jezik 187).

³ Infin. *rijeti* dolazi danas na jugu (i u starih je pisaca običan); biļeži ga i Žuļić (v. „Školski Vjesnik“ XV, 669).

⁴ Tako spomińe i Maretić iz slavonskih pisaca: *pitaše* jedan put jedne žene redovnik, — (pčelar) osobito neka *glave* čuva i dr. (v. Jezik 225).

(22)

DANAŠNI POSAVSKI GOVOR.

145

u ekavsku grupu. Ondje sam spomenuo i to, da takva dioba nije dovolna, jer iz ne možemo vidjeti pravu unutrašnu diobu posavskoga govora; po toj generalnoj diobi (prema reflektirańu vokala ć) dolaze u istu grupu i govori, koji su inače podosta daleko jedan od drugoga, a rastavljaju se često taki govori, koji su bliski jedan drugome. Poradi toga ću ja podijeliti posavski govor u grupe prema akcentu.

Tako je i Rešetar podijelio neke štokavske govore prema tome, koliko je koji govor sačuvao stariju akcentuaciju, u kojoj on razlikuje tri stepena određujući ih prema tome, je li stariji akcenat ostao: a) u svima slogovima bez izuzetka: svīlă, sestră, lopăta, jezīk, neprâvda, vodê; — b) u svima slogovima izuzevši otvorene slogove na kraju, dakle: lopăta, jezīk, neprâvda, ali ne: svīlă, sestră; — c) samo u dugim slogovima, dakle samo: neprâvda, vodê, ali ni: lopăta, jezīk ni: svīlă, sestră (v. Betonung 12). — U grupu b) ili u sjevernu zonu meće Rešetar i Posavinu (osobito Bosansku Posavinu između Šamca i Brčkoga) spomińući, da je u toj zoni samo gdjegdje čuo stariji akcenat i na kratkim slogovima na kraju, na pr.: vōdě (ovdje), nōdě (ondje), međă, dobră, strīļă (Posavina) (o. c. 15, 16). Rešetar veli, da mu se u Brodu činilo, da čuje dvoslogi akcenat (Doppelakzent): žěnă, vòdă, rècì, govòrì, sramòtă, glávă. rúkă i t. d. (o. c. 16). Ujedno napomińe Rešetar, da nije nigdje od štokavaca osim u Brodu čuo „čakavski“ akcenat: líšće, drágī, víčem, vodé, vodóm, letím i t. d. (o. c. 25, 26).

Već se iz onoga, što sam u §-u 1. rekao govoreći o prostirańu posavskoga govora, vidi, da se „čakavski“ akcenat čuje i izvan Broda i brodske okoline, a ovdje mogu reći, da Rešetar nije pогodio pravo ni u tome, što je metnuo Posavinu u drugu svoju grupu, u kojoj je stariji akcenat ostao ne samo u dugim slogovima nego i u kratkima u sredini riječi i na kraju u zatvorenim slogovima. Iz onoga će se, što ću malo dałe reći, vidjeti, da akcenat nije ostao svagdje jednako ni u dugim ni u kratkim slogovima, a odmah treba da istaknem, da ja nijesam dosad nigdje u posavskom govoru opazio, da bi zatvoreni kratki slogovi zadržavali stariji akcenat dułe nego otvoreni, t. j. da bi se gdjegod govorilo na pr.: vòda, žèna pored jezìk, kolăc i dr., jer sam slušao na pr.: vodă uporedo s jezìk ili vòda uporedo s jèzik.

U posavskom se govoru nije nigdje sačuvala do danas stara akcentuacija bez oba mlađa naša akcenta: ' i ' . Ima mnogo

R. J. A. 196.

10

146

STJEPAN IVŠIĆ,

(23)

govórā, u kojima akcenti: ‘i’ mogu stajati samo na drugom slogu od kraja riječi, te se govori na pr.: vòda i rúka, ali ne: govòrili i kázali, nego: govorìli i kāzàli, a ima i takih govora, koji nemaju uopće akcenta (ili u kojima se taj akcenat nije još potpuno razvio), te se govori na pr. i vodà; no takvih govora, u kojima bi se pored primjera kao kāzàli govorilo i na pr.: rūkà i nāròd, nema danas¹.

Posavski ću govor prema tome, kako se gdje govore riječi: vòdě, sàčūvām, òstō (: òstao), nòsili, òtac, kázali, rúkōm i kazívō (: kazívao) podijeliti u ove grupe govórā:

I. grupa govori: vodě, sačūvām, ostô, nosìli, otàc, kāzàli, rūkōm (ali dakako rúka) i kazívō. Tako govore u glavnom ova mjesta: Babina Greda, Sikerevci, Kruševica, Gundinci, Beravci, V. Kopanica, Divoševei, Čajkovci, Vrpołe, Strizivojna, St. i N. Perkovci, Trnava. Gdjegdje se u toj grupi može čuti već rúkōm pored rūkōm (na pr. u Gundincima, Beravcima, V. Kopanici, St. i N. Perkovcima, Trnavi).

II. grupa govori: vodě, sačūvām, ostô, nosìli, otàc, kázali i kāzàli, rúkōm i rūkōm, kazívō i kazívō. Tako govore: Budrovci i Piškorevci.

III. grupa govori: vodě, sačūvām, ostô, nosìli, òtac, kāzàli, rūkōm i kazívō. Tako govore ova mjesta: Štitar, Župańa, Orašje, Tolisa, Domaļevac, Gradište, Cerna, Šiškovci, Prkovci i još neka od česti.

IV. grupa govori: vodě, sačūvām, ostô, nosìli, òtac, kāzàli, rūkōm i kazívō. Tako govore u glavnom ova mjesta: Brod, Varoš, Slobodnica, Kaniža, Podviine, Glogovica, Dubovik, Crni Potok, Grabarje, Bukovlje, Vrba, Zadubravlje, Klakarje, Garčin, Oprisavci (i druga mjesta među tima) i na zapadu: Selca, Siče, Magića mala, Komarnica, Štivica, Vrbče. — Ta se grupa, kako se vidi iz spo-
menutih primjera, razlikuje od III. akcentuirańem rijèčī kao rúkōm,
jer se u IV. grupi govori rūkōm, a u III. grupi rūkōm. IV. se
grupa sastaje na istoku s I. grupom, ali zasad ne mogu odrediti
prave granice, do koje se čuje akcenat rūkōm, i od koje se počiine
akcenat rūkōm. Tako imam iz nekih sela posve sigurne potvrde

¹ I Rešetar je spomenuo, da se u ovoj sjevernoj zoni samo gdjegdje čuje akcenat, kao što je rūkà mjesto rúka (o. c. 16), a ja dodajem, da se takav akcenat može veoma rijetko čuti. Ja sam ga zabičežio samo dva tri puta, na pr.: nīstě (: nīstě tämo bîli, Babina Greda), pīpà (: pīpà zatvòrena, Siče).

(24)

DANAŠŇI POSAVSKI GOVOR.

147

za akcenat “ na poslednem slogu, na pr.: iz Divoševaca: decà,
šokcà, revàt, iz Kupine: danàs, iz Zołana: jednà, sestrà, obùt, ocà,
jesù iz Stružana: samì, voćè, iz Šamca: danàs, ne mogù, po starostì
i dr., ali ne mogu pouzdano kazati, govori li se u tima mjestima
rūkôm ili rūkōm: Tako imam iz nekih sela sigurne potvrde za
akcenat ‘ na drugom slogu od kraja, na pr.: iz Jaruga, Novi-
grada, Prńavora, Sredanaca, Andrijevaca, Lapovaca i dr., ali ne
mogu pouzdano reći ni za ta sela, govori li se u ņima rūkôm ili
rūkōm. Potańa će istraživańa, na koja sam se dosad uzalud spremao,
moći odrediti pravu granicu između akcenta rūkōm i rūkôm i od-
lučiti, u koju grupu treba metnuti pomenuta sela.

U ovoj bi se grupi mogao napose metati govor u Sičama i
Magića mali, u kojem se govori: vodě, sačūvām, ostāl, nosìli,
òtac, kāzàli, rūkōm i kazīvāl.

V. grupa govori: vodě, sačūvām, ostô, nosìli, òtac, kázali,
rūkōm i kazīvō. Tako govori: Davor (Svińar), Batrina, Lipovac
Sr. i G. i D. (od česti).

VI. grupa govori: vodě, sačūvām, ostô, nosìli, òtac, kázali
(rjeđe kāzàli), rúkōm (rjeđe rūkôm), kazívō (rjeđe kazívō). Tako
govore ova mjesta: Đakovo, Gašinci, Satnica, Gorjani, Viškovei,
St. i N. Mikanovci, Ivankovo, Vođinci, Retkovci, Rokovci, Andri-
jaševci, Privlaka, Otok, Komletinci, Vrbańa, Bošnaci i na za-
padu: Mačkovac, Dolina, Orubica, Bodovałci, Bili Brig, N. Kapela,
Vrbova (od česti). Ovamo će pripadati i: Velika, Draga, Radovanci
i Stražeman.

VII. grupa govori: vodě, sačūvām, òstō, nòsili, òtac, kázali,
rūkōm i kazívō. Tako govore ova mjesta: Živike, Lužani, Dragovei,
Sulkovci, Zagrađe, Odvorei, Sovski dol, Paka, Musići, Sibiń, Andri-
jevei, Kuti, Bebrina, Banovci, Dubočac, Kobaš, Oriovac, Stupnik
(i druga sela među tima) i na istoku: Podgajci, Rajevo selo, Guńa,
Đurići, Račinovci.

VIII. grupa govori: vodě, sačūvām, òstō, nòsili, òtac, kázali,
rúkōm i kazívō. Tako govore ova mjesta: Petrovo selo, Godinak.
Oštri Vr(h), Brđani, Tisovac, Drežnik, Škrabutnik, Pavlovei, Fr-
klevci, Forkuševci, Semełci, Kešinci, Mrzović, Vrbica, Đurđanci,
Novo selo, Drinovci. Ovamo pripadaju i neka sela oko Kutjeva.

IX. grupa govori: vòdě, saŭvām, òstō, nòsili, òtac, kázali,
rúkōm i kazívō. Tako govori samo gdjekoje selo, na pr.: Sołani,
; Deletovci, Potńani.}}

*

148

STJEPAN IVŠIĆ,

(25)

Treba da napose istaknem, da sam ja pomenute grupe načinio prema svojim biłeškama iz svojih razgovórā sa starijim svijetom¹. Ovo treba poradi toga istaći, jer je akcenat u mlađega svijeta često drukčiji (noviji, mlađi) nego u starijega. No ima i takih mjesta, gdje i starci i sredoviječni ļudi i mladež govore s istim akcentom (na pr. u Stupniku). Često je akcenat nepostojan na granicama koje grupe, te neki govori čine kao neki prijelaz iz jedne grupe u drugu. Tako se na pr. u selima: Šumeću i Zbjegu, koja su na granici između IV. i VII. grupe, čuje kadšto od istoga čeļadeta: ùčio i učìo, lìvada i livàda, túžili i tūžìli. Tako sam u Štitaru, koji je na granici I. i III. grupe (t. j. na granici akcenta otàc i òtac) pored akcenta kao vòda čuo i: samà, pomožì, razbołět, ne mogù i dr. Tako sam u Đeletovcima, gdje je akcenat već posve mlad (IX. grupa), čup kadšto i: učìtel, (iz) Otòka pored pòsvađajù, (od) Đèletōvcì, od starinē i dr. Stariji se akcenat (kao i druge jezične osobine) gubi, i to ne samo poradi svojega unutrašńega razvijańa i pomlađivańa, nego i poradi spoļašnih utjecaja, koji su danas jači nego što su bili prije².

Iz pomenute se diobe posavskoga govora u nekoliko grupa vidi, da se u sredini ńegovoj, t. j. oko Broda pa do Štitara čuje u glavnom najstariji akcenat, i da se na granicama ńegovim nalaze i taki govori, koji su po akcentu veoma bliski štokavskom kńiževnom govoru (na pr. VII., VIII. i IX. grupe). Ovi posledni govori imaju i inače mlađe crte, te po svemu čine neki prijelaz od starijih posavskih govora k novomu štokavskomu govoru³. Pomenute nam grupe mogu pokazivati i to, kako se u glavnom razvijala današna kńiževna štokavska akcentuacija. Budući da je akcenat kao rùkà posve rijedak i u najstarijim posavskim govorima,

¹ Gdje sam god mogao, pohodio sam najstarije bake i djedake u selu; tako sam se namjerio i na nekoliko staraca, koji su mi s ve-selem pripovijedali, gdje su sve bili u „bätāliji“ (bitka) u „Måğarskōj“ vojnikujući u Jelačičevoj vojsei.

² Na razvitak govora utječe u glavnom: škola (i čitańe kńiga), općeńe s „gospodom“ (na pr. u općini, kod kotara i t. d.) i vojnikovańe. Vojnikovańe je prije mnogo mańe utjecalo na razvitak govora, jer se Posavci, dok je bila Vojna Krajina, nijesu miješali toliko s ļudima drugoga govora, koliko se sada miješaju služeći u Osijeku i Petrovaradinu.

³ Tako su na pr. u Sičama i Vrpołu, gdje je stariji akcenat, posve obični genitivi pl. bez -à, koji su na pr. u Stupniku, gdje je akcenat mnogo mlađi, posve rijetki.

(26)

DANAŠNI POSAVSKI GOVOR.

149

gdje je još posve običan akcenat: otăc, vodă, možemo sasvim
opravdano misliti, da se današni naš akcenat razvio prije nego
, a budući da ima mnogo govórā, gdje se govori na pr. kāzāli
i kāzô (: kázao) pored rúka, treba reći, da se akcenat razvio
najprije na drugom slogu od kraja ispred akcenta " na posledjem
slogu, a onda na trećem slogu (i još dałe) ispred ", na pr. kúzali
od kāzàli, i onda ispred , na pr. kázô od kāzô ili náčelník od
nāčelník. Kako ima dosta govórā, gdje se govori na pr. vòda
pored nosìli, vòda pored ostô (: òstao) i nòsilì pored trgôvci,
jasno je, da se i akcenat razvio najprije na drugom slogu od
kraja ispred starijega " i da se akcenat razvio prije ispred
kratkih vokala (ispred starijega ") nego ispred dugih vokala
(ispred starijega ^)¹.

Neke osobite pojave u akcentu i kvantiteti upo-
savskom govoru.

8. Vrste akcenta. Osim četiri naša kniževna akcenta: " "
' ima posavski govor još neke akcente.

Već sam spomenuo, da se u posavskom govoru nalazi osobiti
akcenat ~, koji se može uzeti za glavno obiježje toga govora,
kad ga poredimo s drugim štokavskim govorima. Ovdje ne ću

¹ Na početku sam ovoga §-a spomenuo, kako Rešetar dijeli neke što-
kavske govore u tri grupe prema različnim akcenatskim prilikama, a
ovdje dodajem, da i Rešetar misli, da se u štokavskim govorima počela
novija akcentuacija razvijati najprije u krajnim slogovima (v. Betonung
12), samo se moje opažańe na području posavskoga govora ne podudara
s Rešetarovim mišljenem, da se akcenat promijenio najprije u otvorenim
krajnim slogovima, t. j. da se počelo govoriti prije òca nego òtac, jer
sam ja u posavskom govoru slušao ili: òca i òtac ili: ocà i otàc (a
ne: òca i otàc). Belić se ne slaže s pomenutim Rešetarovim mišljenem,
nego veli, da u nejednakim akcenatskim prilikama nekih štokavskih
govórā treba tražiti „različne stepene“ utjecaja hercegovačkoga
govora, a ne „različne stupneve samostalne izmene nihove
starije akcentuacije, koji pokazuju kojim je putem išla i izmena herce-
govačke akcentuacije!“ (v. „Глас“ 78., 137). Mislim, da Rešetar boje
pogađa. I ako dopustimo, da nejednake akcenatske prilike nekih što-
kavskih govora treba donekle odbijati i na utjecaj hercegovačkoga
govora, opet nam one mogu pokazivati „put, kojim je išla i izmjena
hercegovačke akcentuacije“, jer iz tih nejednakih akcenatskih prilika
možemo vidjeti, na kojima je slogovima akcenat najprije podložan
promjeni, te prema tome možemo izvoditi, kako se razyijala i samo-
stalna promjena.

150

STJEPAN IVŠIĆ,

(27)

govoriti potańe o akcentu ~, jer sam to učinio već u pomenutoj
svojoj studiji „Prilog za slavenski akcenat“ (u „Radu“ kń. 187.).
U toj sam studiji spomenuo i sve najglavnije događaje, u kojima
se nalazi akcenat ~, a u ovoj ću radńi spomenuti još koji takav
događaj.

Gopić tvrdi (protivno mome mišleńu), da „pravi Posavci“
nemaju akcenta ‘, nego da mjesto toga akcenta u primjerima kao
rúka govore osobit akcenat, što ga on zove „razvlačeni“ bičežeći ga
znakom ~ i naznačujući mu vrijednost ovako: ă = àa (v. „Na-
stavni Vjesnik“ XVI, 685, XVII, 272 i drugdje). Gopić ima samo
donekle pravo, jer je istina, da akcenta ‘ nema samo u nekim
posavskim govorima u sjevernoistočnom dijelu posavskoga govora
(na pr. u Gradištu, Cerni), no zasad ne mogu izbrojiti sve takve
govore. Ja sam se i na poslednim svojim putovańima (god. 1912.)
uvjerio, da se akcenat ‘ nalazi i u Župańi, Štitaru, Babinoj
Gredi, Strizivojni i drugdje (sva su ta mjesta b’izu Cerne)¹.
— U rečenom sam svome „Prilogu...“ izrekao mišleńe, da bi
Gopićev ceranski akcenat ~ mogao odgovarati akcentu, što ga ja
bižežim znakom ~, kojim neki dijalektolozi bičeže poludugi akcenat
(v. „Rad“ 187., 150). U pomenutoj sam svojoj studiji pokušao, da
akcenat ~ i fisiologijski prikažem, i iz mojega se razlagańa vidi,
da se akcenat ~ razlikuje od ostalih dugih akcenata: ~ ‘ ~ osobito
time, što je glas u akcentu ~ gotovo ravan, t. j. niti se spušta
niti se diže tako, kao što se spušta ili diže u pomenuta druga tri
akcenta. Dosad nijesam dospio, da mjestimice omjerim ceranski
akcenat u riječima kao rúka s akcentom ~, i zato ne mogu po-
uzdano kazati, odgovara li Gopićev ceranski akcenat ~ doista
akcentu ~. No u okolini oraškoj (u Bos. Posavini) zabičežio
sam nekoliko puta ~ mjesto ‘ u primjerima kao rúka, na pr.:
vrîme, nîsmo, kûpit, (u) vrâtu, bûnu (Tolisa)².

¹ Vrijedno je, da spomenem za pokrepłeńe svojega mišleńa dva svjedočanstva iz samoga naroda. Kad sam u Župańi pitao jednoga čobanina, govore li u Gradištu drukčije nego u Župańi, odgovori mi on: „Mī kāžēmo rúčak, a u Gradīštu rūčak“ —, a na isto mi pitańe u Štitaru odgovori jedna ženska: „Mī kāžēmo: àjde rúčat!, a u Gradīštu: àjde rūčat!“ Pripomińem, da se u Gradištu doista govori ć mjesto č, i to su eto gradiški susjedi dobro opazili, kao što su opazili i to, da u Gradištu ne izgovaraju pomenute riječi s akcentom '.

² Pomenuti je moj drug gosp. Stj. Pavičić zabičežio u takim pri-
mjerima ponajviše ~, dakle onako, kako su onaj Župańac i ona Šti-
taruša shvatili gradiški akcenat u riječma „rućak“ i „rućat“. Ja

(28)

DANAŠNI POSAVSKI GOVOR.

151

U rečenoj sam svojoj studiji spomenuo, da kajkavci neke riječi, što imaju u štokavskom narječju akcenat “, ne izgovaraju tako kratko (osječeno) kao štokavci, nego s akcentom nešto sporijim (v. „Rad“ 187., 152). Takav sam akcenat zabiļežio znakom “ (to se biļežeņe nalazi najprije u Milasa, u „Skolskom Vjesniku“ V, 515). I Gopić je u posavskom govoru opazio takav akcenat (on ga zove „tromi“ i biļeži znakom “) i veli za ń, da „se čuje katkad u govoru ceranačkome, ali se najļepše izgovara u Gra-dištu“ (v. „Nastavni Vjesnik“ XVII, 273). I ja sam gdjegdje u posavskom govoru u nekih lica opazio takav akcenat, na pr.: dovőzī, gődīn, (gen. pl.), (na) kőlī, nővāc (gen. pl.), ostávit (Vr-połe), mánē, mūtēr, nńšta, svátove (Strizivojna), bogāta, mālo, (u) sőbe (Babina Greda), Bősnu, iskopńjī, kúsno, ostávili, uvítē (Župańa), bogāti, jědnāko, nń stān, pjěvā, pojědū (Štitar). U Vrpołu sam zabiļežio i őče (: oči), a u Štitaru i pőłe, i ti primjeri po-kazuju, da akcenat “ ne dolazi samo mjesto onoga kńiževnoga “, ispred kojega proklitika dobiva ‘, nego i mjesto onoga “, ispred kojega proklitika dobiva “; ispor. na pr.: svátove prema ù svatove i őče i pőłe prema ù oči i ù połe¹.

U rečenoj sam svojoj studiji spomenuo i to, kako se akcenti: ˘ i “ u kajkavaca mogu zamjeńivati (v. „Rad“ 187., 152). To sam opazio gdjegdje i u posavskom govoru te sam zabiļežio u Štitaru na pr.: Bôže, nagněla (: nàgńela), pjêsme, (za) sěbe (: sěbe), tkâla pored bogăti, jědnāko i dr., u Župańi: tâko (: tàko mjesto tàko), utêkli (: utèkli mjesto utèkli) pored Bősnu, kúsno i dr., u Babinoj Gredi: dobîti, naplákati pored bogāta, mālo i dr. Poludugi je akcenat zabiļežio i Rešetar za Bos. Posavinu, ali samo na vokalu a, na pr.: brâta, krâva, râme i dr. (v. Betonung 28), no ja imam iz Tolise i: malovjêke (: malòvjeke) pored jâbučicu i iz Mátīćā pojêdē (: pòjedē) pored pojědū iz Štitara.

Rešetar spomińe neke južne govore u štokavskom narječju, u kojima se čuje akcenat “ mjesto ‘ na drugom slogu od kraja,

sam se odveć malo bavio u okolini oraškoj, te ne mogu tvrditi, da imam baš ja pravo; no posve je pouzdano, da se u rečenom kraju neke riječi kao rúka ne govore s akcentom ‘. Odlučnu ću moći reći tek poslije potańega proučavańa toga kraja.

¹ Milas je biļežio akcenat “ samo u riječma prve vrste (v. „Školski Vjesnik“ V, 533/4). Gopić je zabiļežio akcenat “ i u riječma druge vrste, na pr.: (dom) — dōma, grūdovi, pójās i dr. (v. „Nastavni Vjesnik“ XVII, 273).

152

STJEPAN IVŠIĆ,

(29)

na pr.: sěstra, dōbra, greòta, visòka i dr. mjesto sěstra, dōbra, grehòta, visòka i dr. (v. Betonung 21|2). Isto će biti gdjegdje i u okolini oraškoj (u Bosni), jer imam iz Tolise primjere: kôsa mjesto kôsa i (po) sělu pored (po) selù i iz Mátićā debělo mjesto debělo. Kako se u tom kraju može čuti i ^ mjesto “, tako se može čuti i ^ mjesto “ prema ‘; iz Tolise imam na pr.: jêdek (: jêdek), (u) Bôku (: Bôku), (u) govôru (: govòru). Prema kńiževnom akcentu ‘ na drugom slogu od kraja zabiļežio sam ^ i u riječma: svêga (: svèga, u Babinoj Gredi), i dalîêko (: dalèko, u Štitaru)¹.

9. Dvoslogi akcenat (Doppelakzent). Kako se u posavskom govoru ukrštava nekoliko akcenatskih grupa, i kako se akcenat u ņemu još jednako pomlađuje, može se gdjegdje čuti koja riječ s „dvoslogim“ akcentom, t. j. s akcentom na dva sloga². U takom se događaju slog prema svršetku riječi izgovara višim glasom, a slog prema početku riječi ja čim glasom³. — Tako se na primjer sela: Banovci, Šumeće i Zbjeg nalaze na međi grupe, koja govore tūžīli (Kaniža), i grupe, koja govori túžili (Kobaš, Dubočac), i zato se u ta tri sela može čuti túžili⁴. —

¹ Poludugi je akcenat prema kńiževnom akcentu ‘ na drugom slogu zabiļežio i Rešetar u nekim crnogorskim govorima, na pr.: vòda, sěstra, pečêno, kôza i dr. mjesto: vòda, sěstra, pečêno, kôza i dr. (v. Betonung 28).

² Treba da spomenem, da ja akcenat u primjerima kao vòda i rúka ne držim dvoslogim, jer je za me u tima riječma akcenat samo na slogu vo- i ru-.

³ Dvoslogi se akcenat nalazi i izvan posavskoga područja. Tako Leskien kaže, da je za čakavski govor na Visu bio često u sumńi, je li znak ‘ u primjerima kao rúka akcenat ili dužina, te zato biļeži takve primjere znakovima ‘ “, na pr.: rúkà, súdà, vrátit i dr. (v. Zur kroatischen Dialektologie Dalmatiens. Berichte der k. sächs. Gesellschaft der Wissensch. 1888. Phil.-hist. Cl. Bd. 40, 206). Tako i Kušar biļeži za govor u Lumbardi ovakve primjere: pòkôra, mòlìtva, dìvôjka (ne: dìvōjka) i dr. (v. „Nastavni Vjesnik“ III, 330 i 332). Dvoslogi akcenat biļeži Rešetar za Brod, na pr.: žênà, vòdà, glávà, rúkà i dr. (v. Betonung 16). U Rešetara nalazimo i tumačene, kako su se preko dvoslogih akcenata mogli razviti današni naši akcenti ‘ i ‘ (o. c. 8. i d.).

⁴ Ekspiratorna sila u primjeru túžili nije koncentrirana na slogu tu-, kao što je koncentrirana na tome slogu u primjeru túžili, ili kao što je koncentrirana na slogu -ži- u primjeru tūžili. Kako u posavskom govoru i u dužini ispred akcenta glas malo raste, može se dogoditi, te nam se kod slabije ekspiratorne sile na slogu iza dužine, čini, da je dužina upravo naglašena, t. j. može nam se činiti, da se govori

(30)

DANAŠŇI POSAVSKI GOVOR.

153

Evo nekih primjera za dvoslogi akcenat: a) za '': žěnà, kòim, govòrit (Magića mala), (na) pòdù, jèdnò, ònò (Siče), nè bì, štà éü, mògù (Kaniža), (u) Bròdù, mòmùk, ùbìt (Strizivojna), dèrvä (Štitar); Pòsàvina, sìròtìna, sìtìka (pluto) (Dolina), svìnàma (Jakačić mala), ìzvàdit, (trì) ìläde, vìnògràdi (Lovčići) i dr. — b) za '': (u) stànù, (u) Sìskù (Brod), strícà, primìt (Banovci), šùtìt (Siče), (u) dućánù (Kaniža), (u) rédù (Štitar), trávà, dopádè (Babina Greda), (na) grédì, (u) Bošńácè (Župańa); kázàla (Vrbłe), upísàli (Kaniža), zablùdìlo, skákàli, (u) Réddìji (grad u Italiji), štácìje (Banovci), Márkövić (Zbjeg), kúpìo (Batrina), túžìli (Lovčići), savijà(t) će, kazivà(t) će (Babina Greda) i dr. — Kadšto mi se činilo, da se govori i '`, na pr. rázdìlnìk, prívárka (Kaniža), pače i ` i `, na pr. (od) jèdnè žènè i žénà (Bučje).

10. Utjecaj konsonanata: m, n,ń, l, l, r, vijna kvan-
titetu i akcenat. U kniževnom se štokavskom govoru vokal
ispred dva konsonanta, od kojih je prvi koji od spomenutih kon-
sonanata, obično oteže, na pr. stârca: stârac (v. Maretić, Gram.
i stil. 110 i d.). Tako je i u posavskom govoru¹. Akcenat ` mijeńa
se u i u posavskom govoru, te se govori na pr.: stârci: stârac,
pâlca: pàlac, nôvci: nòvûcà i dr. Tako se i u govorima sa starijim
akcentom govori na pr.: obôjci: obòjak, ožûjka: ožujak, ðevôjka:
devôjûkû, ûčêlci: ûčêlak (učelci = dijelovi u kreveta kod glave i
kod nogu. Babina Greda), opânci: opànak, župânka (neka jabuka,
Štitar): Župània, tuđînci: tuđinac (: tuđinac u V., Kaniža) otârci:
otârak (ručnik), pokôjnî: pokôja i dr.² Samo se gdjegdje (na pr.
u Sičama i Magića mali) čuje u takom događaju akcenat ~ mjesto
`, na pr. opânci (Siče) mjesto opânci³. Ipak sam čuo svagdje samo
sûnce (na pr. u Magića mali: sûnce i nà sûncu), premda i u toj riječi
stoji akcenat ` mjesto " (ispor. sûnce u Fojnici i Kreševu; Rešetar,

na pr. túžili mjesto tūžili (ili túžìli). Da glas u dužini ispred akcenta
doista nešto raste, možemo izvoditi i iz biļežeņa u Brlića, koji takvu
dužinu biļeži istim znakom, kojim i akcente: ˇ~, na pr. rúčála (=
rūčála) 14 i rúka 23 (ispor. „Rad“ 194., 72). Tako je dužina ispred
akcenta naznačena i u Reļkovića, na pr. stúpiti 14 (ispor. „Rad“ 194,
27 i d.).

¹ Ima štokavskih govórā, gdje takoga otezaņa nema. Takav je na pr. vareški govor, u kojem se govori: stārci, nòvci, slàmka i dr. (v. „Školski Vjesnik“ XV, 347).

² Takav je akcenat i u Rełkovića (v. „Rad“ 194., 267) i u Brlića (v. „Rad“ 194., 889).

³ U pomenutim se prilikama čuje akcenent i u čakavskim govorima.

154

STJEPAN IVŠIĆ,

(31)

Betonung 26). U novijim akcenatskim grupama posavskoga govora (na pr. u Stupniku) govore se takve riječi kao u kńiževnom štokavskom govoru, na pr.: òbōjci: òbojak, dìvōjka: dìvojākā, òpānci: òpanak i dr.

Ima i primjera, gdje se vokal ispred pomenutoga skupa konsonanata, ne oteže (takih primjera ima i u kńiževnom govoru), na pr.: glāvna — glāvnu (: glávna — glâvnu u V., Komletinci, Privlaka, Bošnaci), šlùnak — šlùnka (: šlúnak — šlúnka u V., Bebrina), zórnača (— zvijezda: zórnača u V., Davor). Tako su i ovi primjeri: bùmbača (: bùmbača u V., Zagrađe)¹, đèrz (momak, obično), grùnt (obično) kòńma (Novo selo) i kônma (Otok, Podgajci, Tolisa i drugdje), sânduk (: sànduk u V., obično)², sarmà (Babina Greda) i sárma (Siče), sìlna (: ima sìlna blaga, Župańa), Šâmca: Šùmac (: šànae — šànca u V.), tânkī (: tánkī u V., Glogovica). Prema momàk — momkà govori se pl. mônci (Babina Greda, Štitar i drugdje)³ — Ima nekoliko primjera, gdje je vokal u posavskom govoru dug, a u kńiževnom kratak, na pr.: ùrmân (: àrman u V., Slobodnica)⁴, čôrdaš (: čôrdâš u V., Paka, pored còrdāš, Stupnik), dāngüba (: dànguba u V., Babina Greda), dán-gubit (: dàngubiti u V., Orubica)⁵, klìnčarica (: „klìnčarica“, Bošńaci), ônda (: ôndā u V., obično)⁶, párba (: pàrba u V., Kanìža), sárma (: sàrma u V., Siče)⁷, shàntav (: šäntav u V.), vânkuš (: vánkūš u Ikev. rječn., Gundinci i drugdje)⁸.

U novim se štok. govorima oteže vokal ispred spomenutoga skupa konsonanata obično samo onda, ako je idući vokal kratak, na pr. žênka i žënskī⁹. Tako se može razumjeti posavsko ônda prema òndā u Vuka. U Đurićima sam zabiļežio pêngêr (gen. pèngêra) prema pêngêr u Vuka, no ë u toj riječi ne će stajati mjesto ê poradi -êr, nego poradi toga, što se ta imenica povela za imenicama kao kàmēn (ispor. lok. pengêru: kamènu). Vuk

¹ U Rełkovića je bûmbuča (v. „Rad“ 194., 26).

² Akc. sânduk ima i Brlić (v. „Rad“ 194., 149).

³ Ispor. pl. mômci (i mômci) u V.

⁴ Obično je u posavskom govoru armân, ùrmûn ili ùrman: armàna i àrmana.

⁵ Akc. dángubiti ima i Brlić (v. „Rad“ 194., 139).

⁶ Akc. ônda ima i Rełković i Brlić (v. „Rad“ 194., 55 i 146).

⁷ Akc. sárma čuje se i u Orahovici.

⁸ Akc. vánkūš (ū nije pouzdano) ima i Brlić (v. „Rad“ 194., 152).

⁹ U nekim se čakavskim govorima oteže vokal i u primjerima kao žënskī; tako govore u Bakru na pr. zënska (: žënskā).

(32)

DANAŠŇI POSAVSKI GOVOR.

155

biļeži pridjev càrskī prema càr — càra, a prema onom bismo, što sam malo prije rekao, očekivali càrskī (ispor. bàrskī: Bàr — Bàra), kako sam u Tolisi i doista čuo. U nekim se novim štok. govorima čuje òpančār (na pr. u Orahovici) prema òpanak — òpānci¹, i s tim se slaže opànčār (Selca) i opànčār pored opânčār (Brod; drugi sam akcenat zabiļežio i u Babinoj Gredi, Gradištu, Šiškovecima i drugdje). — U posavskom govoru ima i drugih prìmjera, u kojima nalazimo dug vokal mjesto kratka, na pr.: imovînskī (od imovîna, Strizivojna i drugdje), kobîlskō (— mlíko, Zadubravļe), sirotînskī (: siròtińskī u V., Gradište), slāmńāk (= slāmnī šešir, Siče; ispor. slàmńača u V.)², šûmskī (Štitar). Tako se govori i: nāčēlnīk (: náčelník u V., Varoš i drugdje) i odvōlnīci (= samòvōļci, t. j. koji čine što òd voļē, Vrbaņa). — Pomenuto udcšavaņe kvantitete u vokalu ispred pomenutoga skupa konsonanata pokazuju lijepo ovakvi primjeri: Pòdgājci — Pòdgājka i Pòdgajčāni, Ràjēvka (ž. iz Ràjeva sela) i Ràjevčāni, Kapèlka (ž. iz Kapèlē) i kapèlskī i dr. Tako sam u Stupniku zabiļežio: Stùpļāni — Stùpļānka i stùpļanskī, Běbrīnci — Běbrīnka i běbrinskī, Lóvčānka (ž. iz Lovčićā) i lóvčanskī, Slòbođāni — Slòbođānka i slòbođanskī i dr. U Vuka se nalazi i màģarskī prema Màģār, a i u posavskom se govoru čuje màģārskī (Trnava) i màģarskī (obično). Kao što je u pridjevu màģarskī pokraćeno ā u osnovnoj riječi, tako je pokraćeno i ī u ova dva primjera iz Stupnika: sìbińskī: Sìbīn — Sìbīna i Andrivlāni (= ļudi iz Àndrijevācā): Andrīvka³. Vuk ima i bòsanskī⁴, no u Posavini se govori samo bosānskī (i drugdje po Slavoniji govore bòsānskī), a taj akcenat ne stoji prema Vukovu tako, što bi se a u pridjevu „bosànskī“ otegnulo (s takim tumačeńem ne bismo mogli složiti akcenta bosānskī, jer bismo očekivali „bosânskī“); pridjev je bosānskī načińen prema imenici Bosánac — Bosánca (mjesto Bosánac — Bosánca) kao slavōnskī prema Slavónac⁵.

¹ Vuk biļeži opànčār.

² I Brlić ima slàmńača mjesto slàmńača (v. „Rad“ 194., 150), a ja sam zabiļežio i slàmnī (— šešīr, Stupnik) prema slàmnī u V.

³ U primjeru Andrīvka stoji ī prema ije (t. j. Andrīvka mjesto Andrijevka).

⁴ Taki sam akcenat zabiļežio i ja u Bosni (na pr. u Maglaju, Bos. Šamcu i drugdje).

⁵ O akcentu slàvonskī u Ivek. rječn. ispor. „Rad“ 194., 150.

156

STJEPAN IVŠIĆ,

(33)

Primjeri kao: krâj — kràja i nápōj — nápoja govore se i u Posavini obično krâj (— kràja) i nápōj ili nāpôj (— nápoja ili nāpōja), a samo se gdjegdje, na pr. u Sičama, čuje u takim primjerima akcenat ~ mjesto ^. Tako se u Posavini govore i primjeri kao stôl i gôl. No u većini su posavskih govora i u drugim riječma vokali dugi, kad stoje u krajnim zatvorenim slogovima ispred kojega od spomenutih konsonanata¹. Radi toga se mijeńa i akcenat u mnogim riječma, te se u grupama, gdje se govori: òtac i ostô (: òstao), govori i na pr. tavân (: tàvan). Evo primjera za takove duge vokale: ispred m: Adâm (Štitar), dîm (Kuti, Varoš), drûm (Tolisa), ječâm (Župańa, Vrpołe), jesâm (Šiškovci, Vođinci), kalêm (Sikerevci), kôm (Gradište), nîsâm (Babina Greda). (u) tôm (selu) (Župańa) i dr.²; — ispred n: armân (Divoševci), àrmân (Kuti), blàtân (Gundinci), bôstân (Kuti), bûdân (Babina Greda), čòbân (Sibiń), čobànîn (Gradište), dlân (Zadubravłe), go-spodîn (Budrovci, Lapovci, Sikerevci, Prńavor, Čajkovci, Prkoveci, Štitar), jedân (Trnava, Budrovci, Zołano, Kruševica, Retkovci, Andrijaševci, Novo selo), klên (Strizivojna), mălên (Brod, Magića mala), mîrân (Oprisavci), mlîn (Babina Greda), pôštên (Štitar), rên (: hrèn, Podvińe), rîn (: hrèn, Babina Greda), rùmēn (Kuti), tavân (Gundinci, V Kopanica, Tolisa), tàvân (Kuti), Turčîn (Trnava), Vāsîn (Strizivojna), zākôn (Štitar) i dr.; — ispred ú: drvotôn (gen. drvotôńa, drvłanik, Gradište)³, kôn (Kaniža, Slobodnica, Varoš, Podvińe, Zadubravłe, Gundinci, Babina Greda i drugdje), rāžân (Štitar); — ispred l: debêl (Šiškovci, Tolisa), kotâl (Strizivojna, Viškovci), okôl (gen. okôla, obor, Župańa), posâl (St. Topołe, Vranovci), pòsâl (Paka), vîtâl (Komarnica) i dr.; — ispred ł: krpêł (Zadubravłe), kîpêł (Kuti), kûkôł (Vrpołe), štāgâł (Zadubravłe), temêł (Kaniža, Bošńaci, Tolisa), Titêł (Babina Greda) i dr.; — ispred r: aîr (gen. aîra, Župańa), čabâr (Beravci), dôbâr (često), izbôr (Piškorevci), jêdâr (Oprisavci), měštār (Stružani), mòkār (često), òštār (često), prozôr (Štitar), sîr (gen. sîra, Varoš, Bošńaci, Babina Greda), ūspôr (Štitar), vāšâr (Babina Greda, Tolisa), vjëtār (Matići) i dr.; — ispred v: gotôv (Budrovci),

¹ Tako je i u Rełkovića (v. „Rad“ 194., 20 i d.) i u Brlića (v. „Rad“ 194., 84 i d.).

² Radi prostora ne spomińem svih potvrda, niti mećem sva mjesta, gdje sam čuo koji primjer. Govori li se gdjegod na pr. dîm. govori se i armân i t. d.

³ Za drugi dio kompozita drvoton ispor. těti (= sjeći).

(34)

DANAŠŇI POSAVSKI GOVOR.

157

mrtâv (Babina Greda), nègôv (Lipovac, Štitar, Župańa), nègôv (Kuti, Sibiń), ogrîv (: ògrjev, Bošńaci), ogrév (Gradište), râdâv (Štitar, Tolisa, Davor), strîčêv (Babina Greda), šâv (Kaniža), zdrâv (Gradište, Sikerevci, Trnava) i dr.; — ispred j: orâj (Gradište), Svilâj (gen. Svilăja, selo). — Gdjegdje se, na pr. u Sičama, govori i: dîm, gospodîn, kôn, orãl (: òrao), štāgãl, bibēr i dr. — Pridjevi na -av kao čûpav čuju se kadšto s -āv (: -ăva, -ăvo) i ondje, gdje se govori na pr. râdav, na pr.: čûpāv (: f. čûpava), čôrāv (Stupnik), mùzgāv (Drežnik) i dr.

11. Akcenat u svezi s proklitikom i enklitikom.
A. Akcenat u svezi s proklitikom. I u posavskom govoru može proklitika dobiti akcenat, i to u starijim dijelovima posavskoga govora skakańem akcenta, na pr. ù vodu, ù rûku, i kadšto pomicańem akcenta, na pr. ù rat, a u mlađim dijelovima i skakańem i pomicańem akcenta¹. Spomenut ću najprije interesnije primjere za skakanje akcenta ne navodeći običnih primjera kao: nă lîst, ù vodu, ù rûku i t. d. Takvi su upravo i primjeri: nă globu (Magića mala, Otok), ù službu (Stupnik, Varoš), nă cînu (: cijènu, Davor), nă mōłbu (od nom. mólba: mòlba, Kuti) i dr., jer te imenice imaju u posavskom govoru u akuzativu sing. akcenat kao i vòda ili rúka. Akcenat skače na proklitiku:

a) ispred imenica kao kàmēn — kàmena, na pr.: ù kamēn (Štitar), ùza kamena (Gundinci) pored od kàmena (Kaniža), nă grebēn (Stupnik), ùz Dunaja (Bebrina);

b) ispred imenica kao tròšak — tròška, na pr.: nă trošak (Magića mala, Musići), dò lakta (od nom. làkat, Trnava), öd lakta (Strizivojna), ù mozgu (Zdenci), ù Nuštru (Gradište), nă rašak (: ràšak u V., Slobodnica), ù šamac (Vrba), ùz Šamca (Babina Greda), ùz vrtla (Magića mala), ù vrtlu (Pocrkavłe); — tako sam zabiļežio i: dò jārca (Mačkovac) i kòd stārca (D. Lipovac)²;

c) ispred imenica kao bûbań — bûbîa, na pr.: nă bûbań (Stupnik), ù jārak (Bebrina, Kaniža). ùz jārka (Vrpołe) pored u járak (Batrina)³;

¹ O nazivima skakańe akcenta (na pr. ù vodu) i pomicańe akcenta (na pr. ù rat) vidi u „Radu“ 187., 136.

² Za neobični akcenat dò jārca ispor. dò jarca u Šaptinovcu (v. „Rad“ 168., 119).

³ Ake. jārak, koji se nalazi i u Vuka, imam i iz Štitara, no po Slavoniji se govori obično járak — járka.

158

STJEPAN IVŠIĆ,

(35)

d) ispred imenica kao àmbār — àmbāra, na pr.: ù ambār (Mačkovac), prìd ambārōm (Vrpołe), pòd Budīmom (Bebrina), nà čardāku (Sikerevci), ù čardāk (Davor), sà čardāka (Bebrina), ù Gorjān (Gorjani), kòd kotāra (Zagrađe), zà krumpīr (Dolina), ù Lužāne (Lovčići), nà Plandāšu (Dońa mala), ù soldāte (Štitar), zà soldāte (Kruševica)¹, ùz Stružānā (Zołano), prìko Vijūša (po Vijúšu, Brod), pòd vrbākom (Davor), ù Vrbās (Davor), ùz vršāja (Slobodnica), ùz Zołāna (V. Kopanica);

e) ispred imenice Zâgreb — Zâgreba (mjesto Zágreb u V.), na pr.: nà Zâgreb (Gradište), ù Zâgreb (Lovčići, Gundinci), ùz Zâgreba (Bebrina, Brod, Slobodnica, Andrijaševci, Sikerevci), ù Zâgrebu (Banovci, Batrina, Kaniža, Jaruge) pored u Zâgrěbu (Babina Greda); — tako je i ùz Vāroša (Slobodnica), dò Vāroša (Brod);

f) ispred imenice zâpećak — zâpećka (mjesto zàpećak): ù zā-
većak (Gradište);

g) ispred imenica ž. r. kao žàlōst — žàlosti, na pr.: òd žalosti (Laze), nà pamijēt (Dolina), kòd pameti (: pàmēt — pàměti, Đurići), ù matēr (Gradište);

h) ispred imenice vâroš — vâroši: ùz vāroši ù vāroš (Štitar);

i) ispred imenice zâpovīd (: zâpovijed): pò zapovīd (Banovci);

j) ispred imenica kao planina — plàninu, na pr.: nà planinu (Stupnik), ù krupninu (Drežnik), zà čistoću (Dubočac), nà samoću (Dubočac), zà sirotu (Vrbova), ù sramotu (Slobodnica);

k) spred nekih imenica kao bâšča, na pr.: ù bāšći (Zdenci), òd bāšče (Podviñe), pò bārče (bârča = bâšča, Trnava, Vranoveci), ù bārče (Varoš), ù bārču (Brod, Lipovac), nà štūrmu (= na juriš, Petrovo selo, Siče), zà mārvu (Varoš), ù tōrbu (od nom. tōrba, Magiča mala);

l) ispred imenica sr. r. kao pòłe, na pr.: ù połe, ù brdo, nà grlo,
ù kolo (obično), ù blato (Andrijevci), nà blato (Ivankovo), pò
blatu (Šiškovci), ù brašno (Strizivojna), ù łeto (Račinovci), ù łetu
(Sikerevci), prìko łeta (Budrovci, Mrzović), ù žito (Otok), zà žito
(Grabarje); — tako se govori i: ùjutru (mane, često) pored: ńiva
òd jutra (Zagrałe); — tako je i: ù drvetu (: dŕvo, Zagrałe) i
nà uvetu (: üho, Strizivojna);

¹ Primjeri: ù soldāte i zà soldāte govore se drugdje: ù soldāte i zà soldāte, jer drugdje akcenat skače samo ispred onih imenica pod d), koje znače stvar (v. Rešetar, Betonung 204).

(36)

DANAŠNI POSAVSKI GOVOR.

159

m) ispred imenica kao: mêso, sîno (sêno), tîsto (têsto), zlâto,
na pr.: ù mêso i t. d. (obično); — tako je i: nă sûncu (Magića
mala), dö sūnca (Varoš), ò(d) sūnca izlâska (Siče) pored zà sūnca
(Sibiń), nă grôbłe (Batrina) pored nà grôbłe (Stupnik), ù rôbłu
(Banovci);

n) ispred imenica Đăkovo i Vâlpovo, na pr.: ù Đakovo (Glogovica,
Slobodnica, Gundinci, Kruševica i drugdje), nă Vâlpovo (Jaruge);

o) ispred nekih zamjenica: òd ničeg (= od ničega, Otok)¹; iz
Davora imam i: prèd nama, nà vama, nà nima, mèdu nima
mjesto: pred nàma i t. d. (obično);

p) ispred nekih pridjeva, na pr.: nă sūv grözd (: sûv — sûvo
— súva, Stupnik), ùz tūđa (: bołe iz svoga sela, nego iz tūđa,
Gradište), ù tūđe (: nek ne ide ù tūde, Sibiń), dö nedrāga (: od
nemila dö nedrāga, St. Perkovci), ù sām, ù sāmi (Slobodnica), ù
tāvno (Piškorevc), ù tāvnu (Davor); nă dugačko (Kuti); pò muški
(= müški, St. Perkovci);

r) ispred nekih brojeva, na pr.: dëset à deset (Slobodnica), pò
petero (Gundinci), jedno nà drugō (Brod), jednōm pà drugōm
(Kuti);

s) ispred nekih glagolskih oblika, na pr.: në bio sretan! (Vrbova), në igrālo (Oriovac na sjeveru od Broda), dö në dō: (: dao ne dao, Kobaš), në ubijē (Selca kod N. Kapele), në znām (obično), në vaļā (obično), në poznām (G. Slatinik).

Neobično je, što sam u Gradištu zabiļežio pò selu i à po selu
(: trāžī òn mēne ù po selu) mjesto po sèlu ili po selù. Akcenat se
tu neobično premjestio. U Gradištu sam zabiļežio i: ùzabrat mjesto
izàbrat ili izabrăt (: izàbrati). Možda bi se s tima primjerima iz
Gradišta mogli porediti i ovi: trídeset à jedna (mjesto: i jèdna)
gödina (Vrbova), òficīr pored oficīr (: oficīr, Sîče), nësakriven
čovek (= iskren, Orubica), dăleko (Gradište, Šiškoveci) pored da-
lekò (Kruševica), dùkoko (Vrbłe) pored dubòko (obično)².

Evo iz novijih govórā nekoliko primjera, gdje se akcenat po-
makao na proklitiku, na pr.: pò Bebrini (Kuti), ù godina

¹ Prema akcentu nìpòšto u V. imam: nì na koga (Šamac, Babina Greda), nì prid kīm (Župańa), nì s kīm (Otok), nì oda šta (Babina Greda) pored: ni odà šta àsna (Slobodnica).

² Primjeri kao: prăunuk (: ùnuk) i prědaleko (: dalěko) ne idu
ovamo, jer je pra- i pre- obično naglašeno. — Gopić biļeži, da se u
Cerni govori: pò momku, pò selu, nà poslu, nà zemļe i dr. mjesto:
po mòmku, pa sèlu, na pòslu, na zèmļe i dr. (v. „Nastavni Vjesnik“

160

STJEPAN IVŠIĆ,

(37)

(Bebrina), kòd govēdā (Soļani), ù Maricē (Kobaš), ù novina (Lovčići), ispòd pokļukē (pōkļuka = crijepńa, Banovci), ù Ruševe (lok. od Rùševa, Paka), nàd rajevačkē vodě nēmā (Rajevo selo) i dr. Vrijedno je spomenuti i ovo: a) akcenat se samo pomiče s imenica kao lônci — lònācā (: lònac), na pr. ù lônce (Stupnik); — b) prema nom. pl. kòńi i vòli govori se lok. i instr. pl. kòńī i vòlī i s prijedlogom: nà końī (G. Slatinik) i nà volī (: ore nà volī, Kuti); — c) prema nom. pl. rògovi zabiļežio sam à rogovi (Kuti) pored nà stanove (Kruševica); — d) akcenat se samo po-miče i s plurala imenica sr. r. kao sèlā (: sèlo), na pr. ù selā (Stupnik), ù rebrā (Oriovac) pored mèd rebrā (Podgajei)¹; — e) akcenat se samo pomiče i s du. oblika nògū, rùkū (: rùkū u V.) i pètū, na pr.: nà nogū i prikò rukū (Stupnik); ispor. u starijim govorima: otečen na nògū (Otok), udàrio me po rùkū (Mačkovac), na rùkū (Bošńaci), po pètū (Sikerevi, Štitar).

B. Akcenat u svezi s enklitikom. a) Enklitika iza na-glašene riječi. U svima se onim grupama, gdje se govori òtac pored nosìli ili rúka pored kāzàli, govori i otàc i rūkà ispred enklitike, na pr.: mōj je òtac dōšō — i: otàc mi je dōšō; bolì me rúka — i: rūkà me bolì.

b) Enklitika s proklitikom. Veznik da nema obično akcenta, na pr. ìdēm da vùdīm, no stojeći ispred enklitike dobiva kadšto akcenat “, na pr.: rěkāl je, dà će dōć (Magića mála), a češće ‘, na pr.: kāžē, dà će dōć (Župańa), znâ, dà sam bìo (Prńavor), dōšō je, dà mu kāžēm (Kaniža) i dr. Veznik da može i ispred jednosložne enklitike biti bez akcenta, te se govori na pr.: kāžē, da će uzēt, no ispred dvosložne enklitike ili ispred više enklitika ima da u novijim govorima obično akcenat ‘, na pr.: rěkō je, dà će mu dàt (Stupnik), a u starijim govorima dobiva slog iza da akcenat “, na pr.: kāžē, da ćě ga odvest (Župańa), nè znâ, da bì se mögō (Varoš), da mù ti je salomìti grâne (Dolina) i dr.

XVII, 508). Sumńam, da je akcenat ‘ na prijedlogu u pomenutim pri-mjerima pouzdan, jer u ceranskom govoru ne dolazi obično akcenat ‘ daļe od drugoga sloga od kraja, na pr. òtac pored nosìli. — Ja sam i u Rijeci (u C. G.) zabiļežio: ù srebro (mjesto: u srèbro), nà końa (mjesto: na kóna), ispòd końa (mjesto: ispod kóna), bèz kvāsca (mjesto: bez kvāsca, od kvāsàc — kvāsca) i dr. — Tako i Rešetar biļeži: nà čelo, ù selo, nà pleće i òd štāpa, ùz Bēča i dr. za ozri-nički i prčański govor (v. Betonung 205/6).

¹ Prvi akcenat potvrđuju i stariji govori, gdje se čuje na pr. na rěbrī (Ivankovo). Tako sam i u St. Gradiški zabiļežio i pleća i rebra.

(38)

DANAŠŇI POSAVSKI GOVOR.

161

Isto je i s veznikom pa, te se govori na pr.: ĩdē se u dućān, pā se donesē pàmuk (Stupnik) — i: ĩšō jedān čoek fôrt zā mnōm, pa sàm mu mórō dāt (Župańa) i dr.

I veznik ako nema svagdje akcenta, te se govori na pr.: ako dōdē (često) pored: akò ǒćē (Trnava), no ispred enklitike dobiva ako uvijek akcenat, te se u novijim govorima govori àko, na pr.: àko je u pódne (Stupnik), a u starijim akò, na pr.: akò je (Brod), akò ćeš (Štitar, Babina Greda, Magića mala), akò ćete (Župańa), akò mi (Župańa) i dr. — Tako će biti i s veznikom neka, ispor.: rěkla sam, nekà mi kūpī (Kaniža)¹.

I upitne zamjenice tkò i štò (štà) mogu izgubiti svoj pravi ak-
cenat, te se ispred enklitike govore s akcentom ' ili i bez toga
akcenta, na pr.: kò sam (Davor). kò je (Mačkovac), ko ćě (Gun-
dinci), ko ćě nas (Babina Greda), tko të je (Jaruge), ko gã je
(Mačkovac, Slobodnica), ko lì je (Štitar); štà je (Magića mala,
Ivankovo), šta sàm jã znàla (Babina Greda), šta sàm jã pūtã od-
vãžô ņegôva ocà (Gundinci), šta jè (Strizivojna), štà ću (Banovci,
Brod, Privlaka), šta ćù (Lipovac, Siče, Babina Greda), šta ćěmo
(Batrina, V. Kopanica), šta ćě mu (Mačkovac, Kaniža, Gradište,
Župańa), šta tì je (Podvińe), štà će mi (Bebrina), šta gã je od-
nešèno (Štitar), šta bì tī (Vrbłe), štò li (Siče), što lì ću (Bošńaci)
i dr.² — Riječ se što može tako vladati i u ovakim prilikama:
nēmā rubìnē (= košułe), u što ćè se svũć (Kaniža) —, ženà je
vesèla bìla, što sè je zdràvo povrātīl (Magića mala).

Kadšto se i riječ kàko govori kakò ispred enklitike, na pr.: kakò
ću (Mačkovac) pored: kàko znâ (Mačkovac); ispor. i: kakò ću (Brod,
Babina Greda) i: kakò bude (Trnava), kakò vī mörēte (Orubica).
Takav je i ovaj primjer: kakò je (= budući da je) bîlo jâko sûnce,
opāzī ôn svôjū sjenu (Župańa)³.

¹ Veznik *neka* akcentuira Maretić něka (v. Gram. i stil. 289). — Iz Brlićeve akcentuacije možemo izvoditi akcenat něka (v. „Rad“ 194., 146).

² I Rešetar biļeži za Dubrovnik: dà je, kò je, štò je, štò ćete,
štò ti je i za Prčań: da (j)ě, ko (j)ě, što (j)ě, što smò, što ćěš, što
ćête, što tì je (v. Betonung 202). — I u Brlića nalazimo: što ćête,
što gà je (v. „Rad“ 194., 76). — I Gopić biļeži za Cernu na pr.:
da sàm ga, je lì mu ga, pa sì ga, da bì mu se, tko gà je, šta tì
je pored: da sam, je li. pa si, tko je, šta je (bez akcenta) i bi lì
me (v. „Nastavni Vjesnik“ XVII, 432—4).

³ Ispor. u Brlića: kakò tì je, kakò Vam je, kakò bi (v. „Rad“ 194, 117).

R. J. A. 196

11

162

STJEPAN IVŠIĆ,

(39)

Ovdje se može spomenuti, da i proklitika ne s enklitikom bi,
koja se može i neenklitički upotrebљavati (v. Maretić, Gram. i stil.
290), dobiva u novijim govorima akcenat ', na pr.: nè bi ga pítō
(Stupnik), a u starijim govorima ima bi akcenat ", na pr.: ne bì
ga vid'la (Varoš)¹.

## II. Gramatične osobine.

### 1. Glasovi.

#### A. Vokali.

##### Vokal ě.

12. Glas ě, prema kojem se dijeli štokavsko narječje, reflektira se različno u posavskom govoru. — Obično se drži, da se u Slavoniji govori ikavski, no tako se govori na dosta malome području posavskoga govora. Ikavski govore ova mjesta: Máčkovac, Dolina, Vrbڵē, Sìčice, Bodovałci, Låze, Gödiņāk, Tìsovac, Staro Petrovo selo, Vrböva, Štīvica, Komārnica, Davor (Sviņār), Bīlī Brīg, Nova Kapela, Batrina, Dońi Lipovac (Sušāńē), Sredni Lipovac, Gorni Lipovac, Pavlovci, Māgica mala, Sēlcā, Živike, Lŭžāni, Pričac, Mālino, Kujnik, Ōriovac, Drinovac, Bùčje, Zàgrađe, Grìžić. Odvorci, Jakačić mala, Lovčići, Stùpnīk, Kuti, Kobãš, Brod, Privlaka, Òtok, Komletinci, Gradìšte (od česti), Đivotvci, Novo selo, Nimci, Vrbàna, Sôlāni, Drinovci i još nekoliko mańih sela. Ovamo pripada i Kùtjēvo, Káptol i Vělikā.

Na tome području ikavskoga govora ima nekoliko stalnih ekavizama. Tako se obično govori: cèsta, jästrēb, kòrēn, lémat, -net (na pr. donēt), obècat, òbedvī, ozlédit, vretèno. Često se čuje i véće i věćnīk. Posledne se dvije riječi govore ekavski zato, da bi se približile kńiževnomu izgovoru, jer je veće i većnik naličnije na vijeće i vijećnik nego viće i vićnik. Tom težnom za približavańem kńiževnomu izgovoru treba tumačiti i to, što neki pismeni ikavci govoreći s „gospodom" okreću svoj ikavski govor na ekavski². Tako gdjegdje govore železnica (na pr. u Kutima) mjesto „že-

¹ Ispor. u Brlića: ne bì se (v. „Rad“ 194., 76).

² To sam opazio kod više lica. Tako je i spomenuti selak Pavo Subašić iz Otoka, gdje se govori ikavski, govoreći sa mnom okretao na ekavski. Isto sam opazio i u Brodu kod nekih lica.

(40)

DANAŠŇI POSAVSKI GOVOR.

163

liznica“ (tako nijesam nigdje čuo)¹, jer je železnica bliže kńiževnoj riječi žeľeznica nego „želiznica“. Gdjegdje govore ikavci sêno pored sîno (na pr. u Mačkovcu i Davoru), i to vaļada zato, da bi se ta riječ jače razlikovala od sîn — sîna².

Osim pomenutih ekavizama govore gdjegdje ikavci pre- mjesto pri- od prě-, na pr: preárat (Zagrađe). prèitit (Bučje), prêjt (Magića mala), prepăli se (Davor), prèstat (Magića mala), prěšli (Davor), pregrščom (instr. sing. od prègīšt, Privlaka), prežime (Vrbļe), prèd (Magića mala), prěko (Magića mala, Bučje) i dr. Vokal e može u tima riječma stajati mjesto i, kao što stoji u riječma: prékumak (Živike), prepovídat (Kobaš), préstav (Brod), pretúžit (Jakačić mala), t. j. radi konsonanta r (ispor. o tome u §-u 13.). Iz istoga će se uzroka govoriti gdjegdje i srěća i srětan (na pr. u Sr. Lipovcu) mjesto srića i sritan. — Skup ně- u riječma: někī, něšta, někad i dr. govore ikavci ni, dakle: nìkī, nìšta, nìkad i dr. (samo iz Drežnika imam něšto).

Stalan je ekavizam i u dat. i lok. sing. a-deklinacije (gdjegdje i i-deklinacije), na pr.: (na) livüde (Dolina), (na) cěste (Odvorci), (u) mladòste (Odvorci), (po svòjōj) nārāve (Brod) i dr. Možda je tu -e mjesto -i prema nekadašнем -ě poradi -e u ū-deklinaciji (ispor. na pr. staroslov. svekrzve) i u konsonantskoj deklinaciji (ispor. na pr. staroslov. kamene, dne).

13. Na mnogo većem posavskom području nalazimo poluikavski govor, u kojem dugo ě (kńiževno ije) bude i, a kratko ě (kńiževno je) bude je, te se govori na pr.: dîte (: dijète) i djèca (djecà) ili ðèca (đecà) i djèteta (djetèta) ili ðèteta (đetèta), lîp (: lîjep) i lèpšî, vrîme (: vrijeme) i pl. vremenã i dr. — U onim slučajevima, gdje se u kńiževnom govoru govori jē, ima i posavski govor obično je, na pr.: mjêst(ā), rêp(ā), vrêć(ā), pļêvnica (zgrada, gdje stoji pļěva, Bošńaci), zemļòdjēlcu (Banovci), djéko (hypoc. od djèd, Račinovci, Đurići) i dr. U nekim se takim riječma govori i, na pr.: mírōv (mīrōv) (: mérōv u V.), zamírat (: zamjérati u V.), zāmîrka (Kaniža; te riječi nema u V.), Stípo (obično)³, diva

¹ Kńiževna se riječ žeľeznica ne govori „želiznica“ i radi toga, što riječi „želizo“ nema u ovom govoru.

² Tako misli Rešetar, da ikavci šibenski govore sìjeno, da se ta riječ ne pomjeri s riječju sîn (v. Der štok. Dial. 67).

³ Vuk biļěži doduše Stijèpo, ali to je pogrješno, jer hipokoristik od Stjèpān treba da bude Stjèpo, kao što je djédó od djèd. Lik

164

STJEPAN IVŠIĆ,

(41)

(: djéva, Babina Greda), vrîć (gen. pl. od vrěća, Vrpołe). Prema tome dvojakom zamjeńivańu glasa č vała tumačiti i ovakve primjere: ogrîv (: ògrjev, Bošńaci, Štitar), rîn — gen. rěna (: hrěn — hrěna, Babina Greda), sîr — gen. sjěra (: sîr — sîra, Siče, Babina Greda), jîl (t. j. jeo) — fem. jěla (Siče) i dr. — Tako ikavskojekavski govore ova mjesta: Sîče, Běbrina (sve tri), Bánōvci, Dubòčac, Šumēćē, Kanìža, Slobodnìca, Vâroš, Sibīń, Podvińe, Tomìca, Rastûšjē, Gräbārjē, Pocřkāvļē, Glogövica, G. i D. Slătinîk, Zdénci, Dubovīk, Orìovac, Kîndrovo, Cřnī Pòtok, Kôrdušēvci, Bükōvļē, Vranovci, G. i D. Vrba, Rüščica, Kläkārje, Oprìsāvci, Zadubravłe, Garčīn, St. Topōļē, Lúpōvci, Müsići, Trnàva, St. i N. Pêrkōvci, Andrìjēvci, Srědānci, Strůžāni, Zôlāno, Svilâj, Növīgrād, Prńavor, Kupîna, Divošêvci, Čâjkōvci, Vřpołe, Strizivojna, Büdrōvci, Pìškorēvci, Đakovo, Satnìca, Görjāni, Vìškōvci, Fôrkušēvci, Seméłci, Mrzòvić, Vřbica, Đurđánci, Gûndînci, Berâvci, V. i M. Köpanica, Jurüge, Sikèrēvci, Krùševica, Šàmac, Bàbina Gréda, Štitār, Župàńa, Bošńáci, Pòdgājci, Råjevo sèlo, Gùńa, Đúrići, Răčinōvci, Orāšjē, Mātìći, Bok, Dońa mala, Tolìsa, Dòmāļevac i još nekoliko mańih sela.

Na tome se području čuje gdjegdje koja riječ i s č mjesto s je; ponajviše se taka riječ povela za kojom svojom rodicom, u koje je i po spomenutome pravilu. Tako se govori na pr.: biljī (prema bîl, Siče), cipànica (prema cípat, Đakovo), cìpła (prema cípat, Bebrina), ditěta (prema díte, Siče). dìwēr (vaļada po narodnoj etimologiji prema díva, Đurići), divičica (prema díva, Lapovci), divōjka (prema díva, Podvińe), misàćē korito (t. j. naćve, prema mísit, Kaniža), gen. ogrîva (prema ogrîv, Bošńaci), prosikóvā (prema pròsīk, Semelci), razmišùjēm (prema razmísit, St. Perkovci), ričlōm (t. j. riječju, prema rîč, Banovci), snitlivo (prema snít, Bebrina), svitina (prema svít, Podvińe), triznìjī (prema trīzân, Štitar) i još koja.

Vokal i dolazi veoma često mjesto e u riječma prč-, prědz i prčko, na pr.: prìdō (Stitar), prìdārli (St. Perkovci), s prìglēda

Stjépo potvrđuje i Šćépo u južnom govoru, gdje Šć- postaje od Stj- (v. o tom u članku N. Simića „Imenice muškoga roda s nastavkom -o i -e. „Školski Vjesnik“ XVI., 658).

(42)

DANAŠNI POSAVSKI GOVOR.

165

(t. j. s pregledalice, Čajkovci), *prīnio* (Babina Greda), *prinòćit* (Kaniža, Župańa), *prìšō* (Guńa), *priránit* se (t. j. prejesti se, Barnovci), *prìteče* (Gundinci), *privàrit* (Glogovica), *prìdā* me (Bebrina, Štitar), *prid* Bòžić (Štitar), *pritkôłe* (t. j. „prètkōłe“, prekoruđe, Jaruge), *pritkòlina* (isto što i *pritkołe*, Štitar), *pristôjnīk* od „pridstojnik“, Kaniža), *prìko* łeta (Budrovci), *prìkjučē* (Gorjani), *prìksutra* (Šamac) i dr.

Na tome području čuje se gdjegdje i u glagolima III. vr. 1. razdjela, na pr.: *gorìt* (Vrpołe), *lètit* (Varoš), *obàzrit* se (Bebrina), *razumìla* (pored *razbołěo*, Bošńaci) i dr. pored: *uđët* (udjeti, Babina Greda), *živłet* (Andrijevci), *živłěla* (Štitar) i dr. Ikavski su i infinitivi *sàmlit* (Bebrina) i *dòspit* (Kaniža).

Ikavski izgovor nalazimo gdjegdje i u nekim pojedinim riječma, na pr.: *brìska* (Bebrina), *jìzbina* (Bebrina, prema *jězbina* u Kaniži), *kùdiła* (Đurići, prema *kuđěła* u Vrpołu), *nedìlu* (Siče, prema *neděła* u Strizivojni i Trnavi), *örjū* (gen. pl., Andrijevci, prema: pod *orějōm* u Vrpołu), *pròlitnī* (Bebrina), *sidì* (Račinovci), *àmitna* (t. j. umiješna, Bebrina), *vištica* pored *vjěštica* (Župańa) i dr. — Obično se svuda čuju s i ove tri riječi: *kùlin* (: *kulen*, Otok u Zb. II, 138), *sìkera* (*sikëra*) ili *sìkjera* (*sikjëra*), *sìnica* (*sinàca*)¹.

Ima nekoliko riječi, u kojima nalazimo i prema e u kniževnom govoru. To i treba izvoditi iz č. Tako imamo i u nekim iterativnim glagolima, na pr.: *nasìłat* (= *nasělavati*, prema *-sěłati*, Forkuševci), *promìčē* se (prema *-mětati*, Viškovci), *očikat* (= očekivati, prema *-čěkati*, St. Perkovci), *očivat* (= iter. glag. od *očchnuti*, prema *-čěhati*, Siče), *(u)píłat* (= iter. glag. od *upełati*, prema *-pčłati*, Bebrina). Glagol *obíćat* (Kaniža) odgovara Vukovu *obijètati*. Taki se iterativni glagoli čuju i na ikavskom području posavskoga govora, na pr.: *izmìčē* se kukuruz (Drežnik), *obīćā* (Batrina), *promìčē* (Kuti), *upíłat* (Stupnik, Zagrađe). — Iz glasa č treba izvoditi i i u ikavskim likovima *(à)plìtat* (prema *-plětati*, Batrina, Živike), *pritipali* se kojekuda (prema *-těpati*, Brod), *stiplū* (Davor)².

¹ Za posledníu riječ ispor. rus. синйца. Lik *sinica* je stariji nego sjenica, jer je ta ptica prozvana po svojoj siňoj boji (ispor. Maretić, Gram. i stil. 103).

² Glas i imaju iterativni glagoli od korijena *met* i *plet* i u nekih starijih slavonskih pisaca (ispor. Maretić, Jezik 150). M. A. Rełković ima i *potipaše* (u Bogdanovićevu izdańu „Satira“ str. 34).

166

STJEPAN IVŠIĆ,

(43)

Možda će trebati da iz glasa ě izvodimo i i u posavskoj riječi glîžań (ispor. gliježań u Akadem. rječn.)¹.

Ima dosta primjera, u kojima nalazimo (j)e mjesto iskonskoga i,
na pr.: četjěri (Babina Greda, Domaľevac), kołěba (Babina Greda,
Bošńaci, Kupina, Sikerevci, Župańa), kòłeba (Račinovci), mjěrišī
(Sibiń), mjernìjì (ali mīrân, Oprisavci), mjeròvat (Budrovci), rěba
(t. j. riba, Siče), sikjěra (Budrovci, St. Perkovci, Viškocvi), (sîr)
— sjěra (Babina Greda, Siče) i šěra (Štitar), sjërit mliko (Strizi-
vojna), sjěgūran (Sibiń), sjeròma (Šamac), sjeromăšno (Varoš),
sjeromăštvo (Babina Greda), sjërote (dat. sing., Slobodnica), sěrote
(nom. pl., Štitar), sjěrovo (Vranovci), šjěri (V. Kopanica), šjěrok
(Andrijevci, Beravci, Dubovik), šļevīk (Bošńaci), vjème (Kaniža,
Šumeće, Zbjeg, Župańa), Vjěrovi (neka voda, Župańa) i još koja.

Tako se govore i iterativni glagoli: (po)bjěrat (Zadubravłe),
(sa)bjěrat (Kaniža), (raz)umjěrat (Babina Greda), umjěrā (Bošńaci),
razdjěrat (Župańa), zadjěrat u koga (= zadirkivati, Zadubravłe),
narjěčū (Siče) i još koji² prema (pò)birati (mjesto pobírati, ispor.
ìzbirati u Akadem. rječn.), (ràz)dirati, ùmirati, nàricati (u V.
naricati). Glagoli: -bjerati, -djerati i -mjerati nalik su na połske
(z)bierać, (roz)dzierać i umierać i staročeške bierati, dierati i
mierati. Vondrák tumačeći spomenute połske i češke iterative
prema staroslov. birati, dirati i mirati uzimłe, da su jedni ite-
rativi postali prema prezentskoj a jedni prema infinitivnoj osnovi
(na pr. birati: bvr-, a běrati: ber-; dirati: dvr-, a děrati: der-;
mirati: mvr-, a měrati: mer-), i ne dopušta, da bi tu ie moglo biti
radi utjecaja konsonanta r (v. Vergl. slav. Gramm. I, 32 i 71)³.
I ako bi se tako tumačene moglo uzeti i za naše glagole (ispor.
i glagol tjěrati od osnove ter- u infinitivu trěti i glagol -těrati od
osnove tvr- u prezentu tva), opet mislim, da je naše jer u gla-
golima -bjerati, -djerati i -mjerati nastalo od ir radi utjecaja
konsonanta r (ispor. četjeri, mjerovat, sjeroma, šjerok i dr.). I za
iterativ (nà)rjecati (mjesto naricati) moglo bi se reći da odgovara
nekadašnemu narěcati (ispor. připjecati i útjecati), no ja bih rekao,

¹ Berneker se u svome Rječniku ne obazire na našu riječ gliježań (ispor. Slav. etym. Wb. 302).

² U Bos. Šamcu sam čuo podàpjerat (podapirati) od jedne ženske iz Tišine, koja je govorila s novim akcentom. Iz Įevànske Varoši, gdje je novi akcenat, imam ùmjerat.

³ S Vondrákom se slaže i Berneker (v. Slav. etym. Wb. s. v. birati i dirati).

(44)

DANAŠNI POSAVSKI GOVOR.

167

da će tu -rje- stajati mjesto -ri-, kao što se govori rěba (mjesto
rjěba, Siče) (ispor. za taku promjenu u połskom jeziku przeor od
prior). Da je tu r utjecalo na kvalitetu vokala i, držim i stoga,
što se u istom govoru veoma često govori pre mjesto iskonskoga
pri, na pr.: pre lâmpe (= pri lampi, Kaniža), prebiļěžili (Kaniža),
prěčeli (Trnava), prečūvô (Kaniža), prejāvī (Lapovci), prelipila
(Strizivojna), prepovídat (često), presežnik (Matković mala), prešio
(Tomica), pretīsnit (Kaniža) i dr.¹ — Da u nas promjena ir >
jer (na pr. ùmirati > ùmjerati) može biti samo radi utjecaja
konsonanta r (dakle da jer ne treba izvoditi iz nekadašńega čr),
mogu potvrđivati i primjeri, kao što su: kosijer, manastijer, pastijer
i dr., gdje -ijer stoji prema nekadašńemu nastavku -yŕb (ispor. rus.
косырь, монастырь, пástырь). Neki štokavci govore i
krùmpijer (i krumpjèrište) prema ńemačkom Grundbirn (v. Akadem.
rječn.). Tako se govori i: bàrbijer, dùblijer, kàsijer, kòlijer, kòn-
dijer, pùtijer, tàlijer, vòdijer i dr.² Da -ijer u riječma kao kòsijer
ne treba izvoditi iz nekadašńega -ěŕb, mogu potvrđivati i primjeri
kao mûjer (mjesto mûr) i pìjer (mjesto pîr), što se nalaze u nekih
pisaca (v. Akadem. rječn. s. v. mûr) i gdjegdje u živom govoru³.

¹ Promjena se *ir > ier i ri > rie* može tumačiti tako, što je i
stojeći uz *r* dobilo najprije širok izgovor, te se primaklo zatvorenomu
*e*, koje se onda diftongiziralo (t. j. *i > e > ie*). Da uz *r* uži vokal
može prijeći u širi, potvrđuju i riječi *orah* mjesto *oreh* (od *orěchz*) i
*prama* mjesto *prema* (od *prěma*). — Za promjenu *ir > ier* ispor.
promjenu *ir > er* u lat. jeziku, na pr. *cineris* prema *cinis*, i got.
*air* (= *er*) mjesto *ir*, na pr. *baíran*; ispor. i poł. *ser* (staroslov.
*syrz*), *sierota* (staroslov. *sirz*), *szeroki* (staroslov. *širokz*) i dr.

² I u nekih se kajkavaca nalazi *er* ili *ier* mjesto *ir*. Tako bičeži Fr. Fancev za virovski govor na pr.: *barběr*, *kvartěr*, *oficěr*, *voděr* i dr. (v. Arch. f. slav. Philol. XXIX, 354). Fancev bičeži i *fěrma* (o. c. 381). — Fr. Ilešič spomińe, da u sjevernoistočnoj Štajerskoj govore *ěr* („č = visoko e“) mjesto *ir* u nekim riječma, na pr.: *cementěr*, *komanděrati*, *mašěrati*, *salotěrati*, *talěr*, *voděr* i dr. Ilešič poredi taj izgovor s izgovorom djece, koja govore *el* (mjesto *er*) mjesto *ir*, na pr. *odpelati* (= odpirati) (v. Zbornik u slavu V. Jagića, 547/8).

³ Tako bičeži Rešetar na pr.: *mûjer* (Kreševo, Visoko), *mijèran* (Vareš, Dońa Tuzla, Žepče), *pùjer* (Kreševo, Visoko) poredi *mjerovati* (Kreševo), *četjěri* (Orašje), *sjeròta* (Fojnica) i dr. (v. Der štok. Dial. 74). Tako i Žujić bičeži za vareški govor na pr.: *mûer*, *pìer*, *vìer*, *kòmpier*, *priečati* (pričati), *izabiérat*, *mjerovat*, *ogriej* se (ogrij se), *sjeròma*, *razàbjerat* i dr. (v. „Školski Vjesnik“ XV, 38, 897). — Na području posavskoga govora, što ga ovdje obrađujem, nijesam nigdje

168

STJEPAN IVŠIĆ,

(45)

U spomenutim primjerima: kołěba (koliba), šļevīk i vjěme (vime)¹ stajat će vaļada je mjesto i poradi konsonanata l i v², a sjģēgūran će biti vaļada analogija prema riječima s ě. U glagolu vjěsit (Piškorevci, Strizivojna, Vranovci) ne će je stajati mjesto i, nego će vjěsit odgovarati nekadašńemu věsiti. Tako i u glagolima: čiņet (Vranovci), učiņěli (Satnica), isplāćělo (St. Perkovci), oglāděla (Babina Greda), osīděo (Trnava), posīděli (Štitar), ozdrāvjela (i ozdrāvļet, Strizivojna), ožeđěla (Lapovci), rođěla (u primjeru: boļe je rána rođěla, Budrovci), urođělo (Satnica), zablūděla (Lapovci), zavodniņělo (Štitar) ne stoji je mjesto i radi kakoga glasovnoga zakona, nego je tu je prema glagolima III. vr. kao letjeti³.

Prema nekadašнем ně- u riječma: někto, něčsto, někzda i dr. govori se na ovome području ne, na pr.: ně(t)ko (obično), něšta (obično), někī (obično), někojī (Gorjani), někakī (Kaniža)⁴, někad (obično), něge (= negdje, Babina Greda, Varoš) i dr. — Tako sam prema lěpina ili lěpina u kńiževnom govoru zabiļežio lěpina u Varošu i St. Perkovcima, a očekivali bismo le-, jer ta riječ ima odnekad le- (v. Berneker, Slav. etym. Wb. s. v. lepenz). Možda se lěpina govori radi glagola lijepiti, s kojim se veže po narodnoj etimologiji. — Neki jekavci govore děčko i děčāk, no na ovome se području čuje obično je, na pr.: djěčko (Bebrina), děčko (Sikerevci), děčāk (Štitar) pored děčāci (vok. pl., Paka).

Kao što ima na ikavskom području nekih ekavizama, tako ih ima i na ovom ikavskojavskom području. Zabiļežio sam na pr.: bełežnīk (Babina Greda), cěpła (Kaniža), cěsta (obično)⁵, jāstrēb (obično), kolenīka (neko veliko vreteno, ispor. u Akadem. rječn. kołěnika, Kaniža), körēn (obično), lěb (Gundinci, Kaniža), lěbac (Banovci), medvěd (St. Perkovci), -net (na pr. odnēt, Podgajci, Siče), obèćat (obično), õbedvī (Dubočac), ozlédit (obično), plenīdba

zabiļežio ijer mjesto ir. Imam samo miéran iz Košutarice kod Jasenovca, ali tu je već novi štokavski akcenat. Tako sam i u Prudu kod Bos. Šamca zabiļežio: nè diērāj, būdi na mjeRU. — Za promjenu vokala i uz r v. i naprijed u §-u 6. b).

1 vjěme govore i u Virovitici (po kazivaņu prof. T. Maretića).

² Tako govore i neki čakavci e mjesto i, na pr. u rijećma lesica i levada (Grižane).

³ Tako je Rešetar za ozrinički govor zabiļežio: brīždėt, vīrjėt, vrijeđėt, žmīrjėt, tūžjėt, škrēpjėt i dr. (v. Betonung 191).

⁴ Obično u někakī ispada prvo k, te se mjesto „něakī“ govori nākā (na pr. někā nākō = neki nekako, Babina Greda).

⁵ Tako se govori gdjegdje i s disimilacijom glasova těsta (Tolisa).

(46)

DANAŠNI POSAVSKI GOVOR.

169

(Vranovci), sekìra (Kaniža), sêno (pored sîno, Banovci, Kaniža),
têlo (Banovci), tèrat (Vrpołe, u Strizivojni čěrat), upotrébio (Gor-
jani), véće i věćnīk (obično)¹. Kako se mogu tumačiti ekavizmi sêno
i véće i věćnīk, rekao sam naprijed govoreći o ikavskom području.
U Slobodnici sam zabiļežio: letěo (mjesto lečeo ili letio, ispor. osīdėo
u Trnavi), živėo, vrvėlo i dr. Tako govore ondje i uroděla (na pr.
šliva je uroděla) prema roděla u Budrovcima. — Gdjegdje se na
ovom području govori i kolèba (na pr. u Gorjanima i Strizivojni)
i sikèra (na pr. u Vrpołu i Gundincima; ispor. i Sikèrèvci, ime
selu) mjesto kołèba i sikkèra. — I ovdje su stalni ekavizmi u
dat. i lok. sing. a-deklinacije i i-deklinacije, na pr.: (u) kùće (Siče,
Varoš, Gorjani, Babina Greda² i drugdje), (kazīvô je) snàje (=
snasi, Sikerevci), (po) noćè (Sikerevci), (u) stvàre (Čajkovci) i dr.
Kako bi se moglo tumačiti e u tima primjerima, rekao sam naprijed
(u predašńemu §-u). — Nije upravo ekavizam, što se govori gè
(Varoš, Garčin, Vrpołe, Trnava, Babina Greda i drugdje) mjesto
*gje, jer e u ge stoji prema nekadašńem e (ispor. staroslov. knde),
te prema tome govore gdjegdje i gdè (na pr. u Varošu).

Takvo se reflektiraće vokala ě, koje stoji do kvantitete toga
vokala, nalazi i u Virovitici (po kazivańu prof. T. Maretića),
t. j. i ondje se govori i prema dugom ě, a je prema kratkom ě (na
pr. díte i djèca)³, i ono se moglo samostalno razviti (ispor. § 2.).

Takav se poluikavski govor mogao razviti od čisto jekavskoga
govora. Nekadašne se ě u velikom dijelu našega jezičnoga po-
dručja izgovaralo najprije kao zatvoreno e (ę), koje se poslije
diftongiziralo, t. j. ę > ię, i napokon je dugo ie (ię) u nekim
prilikama postalo i dvoslogo (na pr. svijet), a gdjegdje se razvilo
i u ī, i to ovako: od ę nastao je diftong įe, i u tom se diftongu
vokal ē radi asimilacije vokalu i promijenio na ę, i onda je od

¹ Neke ekavizme u ikavskom i jekavskom govoru (na pr. lěb, öbedvī,
ozlédit, pōnēla i dr.) biļeži i Rešetar (v. Der štok. Dial. 67, 72).

² Iz Babine Grede imam i adv. dole (: döłe; ispor. i dóle u Grižiću).

³ Tu je osobinu u virovitičkom govoru opazio i Rešetar (v. Der štok. Dial. 77). Istu je zamjenu vokalu č našao Rešetar još u Dońoj Bosanskoj Posavini i u govoru muhamedovaca u Podgorici u C. Gori (o. c. 78–80). — Ja sam tu osobinu izvan posavskoga područja našao u Ruševu, M. Nabrdu i Dreńu (u Slav.).

170

STJEPAN IVŠIĆ,

(47)

įē nastalo ī; diftong įē mogao se lako promijeniti na i; vokal ē
povoļan je za asimilaciju vokalu i, jer se ē rado mijeņa na ē i
įē¹. Diftong įē mogao je ostati, jer ē teže dobiva uzak (zatvoren)
izgovor². Za promjenu: dugo ě > ī, a kratko ě > je, nalazimo
paralelu u češkom jeziku, gdje nekadašne češko dugo ě bude ł,
a kratko ě bude ě (je), na pr.: dīte i dětství (v. o tom u Ge-
bauera, Historická mluvnice jazyka českého I, 191 i 204)³.

Gdjegdje se mogao vokal e asimilirati vokalu i i u įč, i onda je
nastao čisto ikavski govor. Po tome bi se moglo reći: ikavski
se govor razvio gdjegdje iz jekavskoga, i to tako,
što se najprije dugo įe < ě promijenilo na ī⁴. — Za
ekavski govor mislim da se nije razvio iz jekavskoga; ekavski je
govor mogao postati tako, što se ě prije, nego što se promijenilo
na įe, počelo izgovarati otvoreno (æ), kao što se i danas e prema
ě u istočnim stranama našega jezika izgovara često kao æ.

Prema dugom ě čuo sam u posavskom govoru *ije* (įē) samo gdjegdje u pjesmama, na pr.: Sunašće sam za ņedri *donįēla*, — sjajnu zviēzdu na *bijelu* lišcu, — kud je jela grane *raznijela* (Dolina). Samo iz Tolise (u Bosni) imam *dîjetom* (: bio sam

¹ Tako se gdjegdje i u posavskom govoru svako ē mijeņa na įē, te se govori na pr.: gen. pl. *siêlā* i *miêso* (Drežnik), a za promjenu *ie* > ī isporedi, kako francusko *ie* bude u ņemačkom jeziku i, na pr.: *manière* — *Manier, courier* > *Curier, banquier* > *Bankier* i dr.). Za promjenu ē na ī ima potvrda i u drugim jezicima (na pr. starogrčko į izgovara se danas u novogrčkom jeziku i).

² Vokal ě može dobiti širok (otvoren) izgovor (=< æ). Tako se gdjegdje u Posavini govori ě kao æ, na pr. sārlā (kadšto, Siče). U St. Perkovecima sam zabiļežio i æ prema kratkom ě, na pr.: *pšī, koļāno,*
*ǎuću i dr. pored līp, dīte i dr.*

³ Pojavu *dīte* — *djèca* tumači i Rešetar u glavnom kao i ja, t. j. i on uzima, da je nekad bilo svuda *ie* prema ě, a onda je u dugim slogovima *įē* radi uska (zatvorena) izgovora prešlo u ī (v. Der štok. Dial. 80). Rešetaru se ipak ne čini negovo tumačeće posve pouzdanim, jer se gdjegdje govori *dīca* — *dijète*, a takav izgovor ne može on pravo protumačiti (o. c. 84/5). Za pojavu *dīte* — *djèca* spomińe i Rešetar, kako u češkom jeziku kvantiteta odlučuje o izgovoru vokala č (o. c. 77).

⁴ Spomenuo sam već (v. § 2.), da su se gdjekoji ikavski govori mogli razviti i tako, što je ě i ne prešavši u *ie* dalo *i*.

(48)

DANAŠNI POSAVSKI GOVOR.

171

dîjetom, t. j. djetetom)¹. Ijekavski govori samo nešto pravoslavnih (na pr. pravoslavni u Kobašu)².

U Orùbici se može čuti doduše: *dîéte*, *liên*, *sîêno* i dr., ali to je samo nazovijekavski govor, jer tu *îē* nije refleks neka-dašńemu dugom *ě*, nego je refleks dugomu *e* (od nekadašńega *e*, *ě* i *ę*), kao što je i u primjerima: *liêd* (lêd), *grebîêm* (grèbēm), *miêso* (meso) i dr.³

14. U sjeveroistočnom se dijelu posavskoga govora reflektira i dugo i kratko *ě* kao *e* (ne: *w*). Ovomu ekavskomu području principadaju ova mjesta: St. i N. Mikanovci, Vođínci, Ivânkovo, Rokovci, Andrijaševci, Rëtkōvci, Přkōvci, Šiškōvci, Cêrna i Gradîšte (od česti). Na zapadnoj se strani govori ekavski samo u Orùbici⁴. U Gradištu govore neki *dite*, neki *déte*, a neki i *dête*; *pìškē*, *pěškē* i *pěiškē*. Različan se izgovor može čuti od istoga čeļadeta. Tako sam ja čuo od jednoga starca s 84 godine: *svîst*, *svît* i *sědōga svêta*, *mlćiko* i dr. Izgovor *eǐ* (ili *eǐ*) nastao je od *e* (po svoj prilici na prije u dugim naglašenim slogovima, a onda i u kratkim i nenaglašenim, na pr. *pěiškē* i *détèta*).⁵ — I na ovome se području vokal *ě* stojeći ispred *j*, reflektira kao *i*, na pr.: *smije se* (Šiškovci), *čistījī* (Ivankovo), *sìjē* (Cerna) i dr. Zabiļežio sam samo: *drukčējē* (Orùbica)⁶, *ogrèjat* (Šiškovci) i *smēj* (: smijeh, Gradište).

¹ Tako sam i u maglajskoj okolini čuo dîjetu (na pr.: jâ nè trāžīm sěbi, nego dîjetu) i u Prudu na Savi dîjetom (na pr.: dîjetom sam dòšō).

² Ijekavski govore i muhamedovci u sjevernoistočnoj Bosni (na pr. u Orašju i Šamcu), no ti su se muhamedovci doselili tamo u 19. vijeku iz Srbije (ponajviše iz Biograda, Šapca, Sokòla i Užica).

³ O promjeni dugoga *e* na *îē* vidi daļe u §-u 19.

⁴ Možda je u Orubici ekavski govor mlad. Orubičani se bave plovidbom po Savi, pa su možda iz Srijema donijeli ekavski govor, kao što ga donose neki vojnici vraćajući se iz Petrovaradina. U Orubici sam zabiļežio i podosta ikavizama, na pr. pored: čovek, devôjka, lên, měra, Ösēk, sêno, têlo i dr. zabiļežio sam i: čovik, díte, grìotno, lìtōs, sîno i dr. O izgovoru: *dîéte, liên, sîêno* i dr. v. u pređašńem paragrafu.

⁵ Vokal *ě* reflektira se i u slovenskom jeziku često kao *eǐ* (na pr. u riječma: bês, besêda, brêg, *déte* i dr.). Takav izgovor biļeži R. Strohal i za lokvarski govor na pr.: *dête, deitěše, lèito, mèdveidica*, *svèit* i dr. (v. *Rad*¹ 152., 173 i 184).

⁶ Primjer *drukčějē* može se tumačiti prema liku *drukčê* ili *drùkčê*, koji postaje prema m. *drukči* (mjesto *drukčiji*; v. u Akadem. rječn.).

172

STJEPAN IVŠIĆ,

(49)

I ovi ekavci imaju neke ikavizme. Tako se govori često *pri-*, *prid* i *priko* prema nekadašním *prě-*, *prědz* i *prěko*, na pr.: *prìdō* (Andrijaševci), *prìkopāli* (Vođinci), *prikrstit* (Ivankovo), *prilàzit* (Gradište), *privàrit* (St. Mikanovci), *privedèno* (Prkovci), *prizēbō* (Ivankovo), *prid nãs* (Andrijaševci, Retkovci, Šiškovci), *pràd nōć* (Ivankovo), *priko* Bosùta (Retkovci), *priko* gōdinē (Retkovci), *prìkjuće* (Šiškovci) i dr. — Glas *i* mjesto *e* može se čuti i u drugim gdjekojim riječma, na pr.: *divōjka* (Ivankovo, Šiškovci), *nìkī* (: nìkī u §-u 13., Retkovci), *podíļiše* (= podijeliše, Vođinci), *razmīće* (= ràzmećē, St. Mikanovci) i dr. Tako se govori obično i *dì* prema *gdje*. Ovamo može ići i *glîžań* (Orubica)¹.

Primjerima: četjëri, kolèba, sjèra i dr. na ikavskojekavskom području odgovaraju ovdje primjeri: ćetëri (Šiškovci), kolèba (Ivankovo), levàda (Ivankovo), (sêr) — sèra (Prkovci), serotìna (Andrijaševci).

15. Glas č uz neke konsonante. a) Kratko dě i kratko tě daje na ikavskojekavskom području dje i tje i de i će, no kad jedno, a kad drugo, ne može se odrediti, jer se često nalazi oboje u istom govoru, na pr.: djecē i dèdovina (Kaniža), djèca i dèca (Vranovci), dječãk i đevōjka (Oprisavci), djevōjka i đevōjka (Varoš), ćèli (htjeli) i stjëraše (Gundinci), tjèli i ćèli (Slobodnica) i dr. Poprijeko se ipak mnogo više govori de i će nego dje i tje. Evo primjera za obadva izgovora: djèca (Varoš, Vranovci), djecē (Banovci, Bebrina, Grabarje, Kaniža, Kruševica, Podgajci, St. Perkovci, St. Topołe, Strizivojna, Šamac, Trnava), djèce (= dat. sing., G. Vrba), djèci (Zadubravłe), djecōm (Sovski dol, Oprisavci) i decà (Babina Greda, Budrovci, Sikerevci), dèca (Gundinci, Lapovci, Oprisavci, Siče, Vranovci, Zadubravłe, Župańa), decē (Gorjani, Gundinci, Forkuševci, Novigrad), dècu (Bošńaci), decōm (Štitar); dječãk (Babina Greda, Oprisavci), djèčāci (vok. pl., Andrijevci), djèčko (Bebrina) i đečãk (Štitar), đečáci (Lapovci), dèčko (Sikerevci), dječìca (Babina Greda), dječina (Dońa mala) i đečina (Domaľevac); dječurìja (Podvińe); djetetu (Andrijevci) i đetetom (Forkuševci, G. Vrba), đetînstvo (Štitar); — djevōjka (Slobodnica, Strizivojna, Šamac, Varoš, Zołano), djevōjačkō (Grabarje) i đevōjka (Beravci, Budrovci, Divoševci, Gorjani, Gundinci, Oprisavci, St. Perkovci, Sikerevci, Trnava, Varoš, Vrpołe, Zadubravłe), dèvōjka (Forkuševci), đevōjčit se (Štitar); — djèd (Banovci), djèdovi (Se-

¹ V. o toj riječi naprijed (na str. 43.).

(50)

DANAŠŇI POSAVSKI GOVOR.

173

mełci), *djědāk* (Župańa), *djeko* (Đurići, Račinovci) i *đěd* (Babina Greda, Beravci, Gorjani, Prńavor, Satnica, Sikerevci, Varoš, Zadubravłe), *đedōvi* (Gorjani, Lapovci), *đědāk* (Bošńaci¹, Štitar, Župańa), *đědovina* (Kaniža, Zołano); — *zemłōdjelac* (Banovci); *odjěća* (Babina Greda), *òdjeća* (Banovci) i *đělo* (Viškovci); *đělat* (Forkuševci); *ođěća* (Sikerevci, Štitar); *neđěła* (Babina Greda, Gundinci, Piškorevci, Strizivojna, Trnava); *đět* (Babina Greda); — *đětelina* (Gorjani, Semełci, Tolisa), *đětelina* (Varoš); *đětěl* (Siče, Varoš); — *djěvēr* (Račinovci) i *đěvēr* (Babina Greda, Siče); — *chště*: *tjěli* (G. Slatinik, Novigrad), *tjěo* (Banovci), *òtjeo* (Dubočac) i *ćěla* (Strizivojna, Zadubravłe), *ćěli* (Babina Greda, Gundinci, Trnava, Vranovci), *ćět* (Jaruge); — *kuđěła* (Štitar, Vrpołe); — *těr*: *tjěrat* (Guńa, G. Slatinik, Slobodnica, Štitar), *istjěrat* (Babina Greda, Dońa mala, Kaniža, Podvińe), *òtjerat* (Banovci, Bebrina, Zdenci), *stjěraše* (Gundinci) i *ćěrat* (Bošńaci, Đakovo), *docěrat* (Podvińe, Strizivojna, Varoš), *išćěrā* (Viškovci), *išćerŭjē* (Crni Potok, Zadubravłe), *naćerŭjē* (Štitar), *počěrat* (Lapovci, Trnava, Varoš, Župańa); — *Zdjělār* (prezime mjesto *Zdjělārević*, Slobodnica) i *śěděla* (Babina Greda, Gundinci, Strizivojna, Župańa); — *vìdjet* (Novigrad) i *vìđet* (Đakovo), *vìđeo* (Strizivojna), *vìděla* (Kupina). Tako sam pored: *glědjěli* (Babina Greda) i *stīdjěli* (Gundinci) zabiļežio i: *isplāćělo* (mjesto: isplátilo, St. Perkovci), *oglāděla* (Babina Greda), *osīděo* (Trnava), *osīděla* (Babina Greda), *posīděli* (Štitar), *ožeđěla* (Lapovci), *rođěla* (Budrovci), *urođělo* (Satnica), *smrět* (Piškorevci), *šūćěću* (: šutjet ću, Vrpołe), *šūćěla* (Strizivojna), *zablūděla* (Lapovci).

Nijesam nigdje zabiļežio de ni će u iterativnim glagolima, kao što su: *zadjërat* (Zadubravłe), *otjëcat* (Gundinci), *utjëcali* (Viškovci), *porastjëpaše* (Gorjani). Tako sam zabiļežio i: *tjëšit* (: ništa nè tješī glada, Banovci) i *četjëri* (Babina Greda, Domaļevac).

b) Kratko bě, mě, pě i vě bude obično bje, mje, pje i vje na ikavskojekavskom području, na pr.: bježī, mjěsto, pjěvat, vjěra i dr. Zabiļežio sam samo: *ozdrāvļet* (pored *ozdrāvjela*, Strizivojna), *žīvļěla* (Štitar) i *žīvļet* (Andrijevci) pored: *dospjěla* (Babina Greda), *trpjěla* (Piškorevci), *žīvjěli* (Gundinci, Zadubravłe), *žīvjeli* (Budrovci), *žīvjělo* (V. Kopanica), *žīvjěti* (Beravci).

c) Kratko rě bude obično re na ikavskojekavskom području, na pr.: rěpa, rězat, vremenã (pl.) i dr. Tako sam zabiļežio i: *crepāra* (Babina Greda), *crěšńa* (Grabarje, Vranovci), *grěšnīk* (Bošńaci,

¹ U Bošńacima sam zabiļežio i *dìdāk*.

174

STJEPAN IVŠIĆ,

(51)

(Štitar), izgore (aor., Slobodnica), izgorěla (Podvińe), pogorěće (Gorjani) pored: narjěčū (Siče), rjěďā (Trnava), starješina (Tolisa). Tako će biti i rěba (t. j. riba, Siče) mjesto *rjěba.

d) Kratko sě bude obično sje na ikavskojekavskom području, na pr.: sjěč, sjěme, sjěst i dr. Samo se gdjegdje može čuti i će mjesto sje prema kratkom sě, na pr.: posěkō (Jaruge), pošěkli (Domaļevac), šěla (Štitar). Tako se u Štitaru govori i pòćek (prag), gdje je ć postalo od tš (t. j. podsjek > potšek > poćek). Tako u Štitaru govore i šěra (mjesto sira) i serotīna.

e) Kratko slě bude obično słe na ikavskojekavskom području, na pr.: slême (Jaruge), słepòća (Štitar). Za šłe imam samo jedan primjer, i to pošłe òca (Novigrad), gdje pošłe stoji kao prijedlog mjesto pòsłe (ne: pòslije); tu se lije pokratilo, jer dugi slog stoji ispred akcenta¹.

f) Za kratko zě zabiļežio sam na ikavskojekavskom području samo zje, na pr. zjënica (Jaruge, Župańa).

g) Vokal ě + j bude na sva tri područja obično ij, na pr. sījat. Ipak sam zabiļežio: orèjōm (= „orehom“, Vrpołe) pored òrījā (= „òrēhā“, Andrijevci) i ogrèjat (Šiškovci) i směj (Gradište). Primjeri: orèjom i směj mogu se razumjeti tako, što je tu ě upravo ispred h².

h) Vokal ě + ł bude na ikavskojekavskom području il u primjeru biļěžnīk) Podvińe, Župańa i drugdje). Skup děļ daje na tome području děļ i dił, na pr.: kučěļa (Štitar, Vrpołe) i kùdiļa (Đurići); nečěļa (Babina Greda, Gundinci, Piškorevci, Strizivojna, Trnava) i nedìļa (Gundinci, Kaniža, Lapovci, Piškorevci, Sike revci, Slobodnica, Varoš, Viškovei, Vranovci, Vrpołe), nèdiļa (Bebrina), ponedìłak (Andrijevci), pon'dìłak (Babina Greda, Slobodnica). U Babinoj Gredi, Strizivojni i Trnavi govore gen. pl. nèdīł(ā) pored nom sg. nečěļa³. — Na ekavskom području dolazi u ovakim primjerima i dił pored děł, na pr.: nedìļa (Gradište, Ivankovo) pored neděļa (Andrijaševci, Gradište, Šiškovci). Tako sam zabiļežio i podliše (Vođinci) pored podělit (Andrijaševci).

i) Vokal ě + lz bude obično na sva tri područja io, na pr.: vidio, tio (htio), živio i dr., no gdjegdje na ikavskojekavskom

¹ Izgovor posłe mjesto poslije (ili poslije) čuje se u tom događaju i u drugih štokavaca, na pr. posłe zimē (Orahovica).

² U primjeru grijòta (Sibiń) imamo i i ispred sekundarnoga j, no grijòta može stajati i prema grī (— 'grīja).

³ Za ī od dugoga ě prema je od kratkoga ě ispor. naprijed u §-u 13.

(52)

DANAŠNI POSAVSKI GOVOR.

175

području bude -jeo od -ělz, na pr.: tjěo (Banovci), òtjeo (Dubočac), osīděo (Trnava) pored osīdìo (Zadubravłe), viđeo (Strizivojna), razbołěo (Bošńaci), vołěo (Gorjani). Takvi participi stoje prema ž. i sr. r. i prema pl. m. r., na pr.: tjěo prema tjěla, osīděo prema osīděla, viđeo prema viđela, razbołěo prema razbołěla, vołěo prema vołěla i dr., kao što stoji na pr. živila prema živio. — Neobično je, što se u ikavskojekavskom govoru u Slobodnici govori na pr.: letěo, ugladněo, živěo i dr. (ispor. i uroděla i vrvělo). — U Sičama, gdje -l ostaje, bude -īl od -ěl dułeńem vokala ě ispred -l, na pr. gorīl (od gorělz). Tako ondje govore i jīl (ali f. jěla).

## Poluglasovi.

16. Poluglasovi se zamjeńuju uvijek vokalom a. Vokalom a zamijeńen je poluglas u nekoliko riječi, koje mogu biti i bez te zamjene. Tako sam prema: dnö, bàkrāč, obíšiti, pòkućstvo zabiļežio: dàno (obično)¹, bàkarāč (Zagrađe), obavřit (Davor), pòkućānstvo (Drinovac)². Lik bàkarāč može stajati prema gen. bàkara (mjesto bàkra), koji je načińen, kao da je a ispred r od iskona³, a za pòkućānstvo mjesto „pòkućastvo“ isporedi božànstvo — božàstvo i bòštvo (v. Akadem. rječn.). Tako govore u Posavini obično mrtávac — mrtávca i (društvo) mrtávačkō (Ivankovo), mrtavăčkē (pìsme) (Privlaka) mjesto mrtvac — mrtvàca i mrtvačkī. Mislim, da nom. mrtávac ne stoji prema starijem nom. mrtzvъc, nego prema gen. mrtávca (-ávca je mjesto -àvca poradi a + v + c), koji se razvio prema mrtvàca kao mudárca (mudàrca)⁴ prema mudràca. Gen. mrtávca mogao se razviti i poradi nom. pridjeva mrtav kao i mudárca (mudàrca) poradi nom. pridjeva múdar⁵.

¹ Lik dàno (s akc. dàno) potvrđuje iz nekih pisaca i Akadem. rječn. s. v. dno. Za akc. dàno ispor. „Rad“ 194., 139. — Na primjer dàno, gdje se prema poluglasu, koji češće ispada bez zamjene, razvilo a, nalik je primjer izà dna (= iz dna), koji sam zabiļežio u Ješeviku (u Brodskim brdima).

² I u Orahovici govore pòkućānstvo.

³ Gen. bakara ima i Akadem. rječn. i Rešetar (v. Der štok. Dial. 98). — Ja sam u Slobodnica čuo gen. grùnata od grùnat (pored grùnt — grùnta).

⁴ Akc. mudárca biļežim prema Stullijevu Rječosložju, gdje se nahodi i mudárac (upravo „mudārac“).

⁵ Za gen. mrtávca (mjesto mrtàvca) — mrtvàca i nom. mrtávac (mjesto mrtàvac) — mrtvac ispor. primjere kao kozàlca — kozlàca i kozàlac — kòzlac (v. Maretić, Gram. i stil. 54/5).

176

STJEPAN IVŠIĆ,

(53)

Prema običnom adverbu *nòćas* govore gdjegdje u Posavini *nòćes* (Kaniža, Kuti), ali tu *e* ne treba da odgovara nekadašnemu *b*, jer to *e* može biti oslabljeno *a*¹.

Vokal *a* zamijenio je poluglas *ɛ*, koji češće ispada bez zamjene, i u riječi *vašlìve* (G. Vrba). Tako sam u Orubici čuo od jednoga Bosanca *vàvìk sìgda* (= uvijek, pleonastički)².

U Bebrini sam zabiļežio *bàk* (bik) i *bìkarina*; *a* u *bàk* odgovara nekadašnemu poluglasu *ɛ*, *a* i u *bìkarina* nekadašnemu *y*.

Tako sam zabiļežio i stàban (— stàbna) (Zagrađe) pored stùban (Đurići)³ i stûmbōl (Siče) (= šupłe deblo kao ograda na bunaru), gdje prvo *a* u stàban odgovara nekadašnemu poluglasu *b* kao i u riječi *stablo* (od stbło), *a* u *u stùban* i stûmbōl odgovara nekadašnemu samoglasnomu *l* (t. j. stub- < stlb-).⁴

### Samoglasno r.

17. U pjevańu sam i u kazivańu stihova slušao er mjesto r, na pr.: čěrnī (: diko moja, čěrnē oči vadi, — čěrnē vadi, al' plave usadi —, Magića mala), děrvo (: il' si rasla bora gledajuća... il' jablana, děrva visokoga —, Dolina), kerčmarice (u pjevańu, Kaniža), sěrce (: ustaj, sěrce, rodilo se sunce —, Dolina) i dr.⁵

¹ I Rešetar dopušta, da je *nòćes*, koje je potvrđeno za Liku, moglo nastati, što je *a* reducirano (v. Der štok. Dial. 98). — *e* u *zatemánit* (: zatamániti u V., Kaniža) ne stoji mjesto *a* prema *b*, jer korijen toj riječi nije, koji je u *táman*; taj glagol postaje po svoj prilici od arapsko-turske riječi *temām* (*tamām*) ‘potpun, sav; svršen, gotov; prav’ (v. Zenker, Dictionaire), koja se u nas govori kao prilog *tùmān* u značeńu ‘upravo’. Za značeće našega glagola ispor. i značeće sveze *tamam* + *olmak* ‘aufhören, Ende finden’ (v. Ružička-Ostojić, Wb.). I ako bi *e* u *temaniti* (tako govore i neki kajkavci) moglo biti prema tur. *temām*, opet mi se čini, da je bole reći, da to *e* stoji mjesto *a* kao u primjeru *nè veļā* mjesto *ne vàļā* (v. dałe u §-u 20.).

² U adverbu *sìgda* (mjesto *svigda*) ne zamjećuje i nekadašni poluglas *b*, jer je *s(v)igda* nastalo prema *nigda* (po analogiji).

³ stùban govore i u Šaptinovcu (v. „Rad“ 168., 161).

⁴ Glas *m* u *stûmbōl* je sekundaran kao u riječma: čěmpres: tal. cipresso, àmbis: lat. abyssus, grč. ἄβυσσος, tâmbor pored tābor: tur. tabor (v. Maretić, Gram. i stil. 85).

⁵ U pjevańu se mijeńa r na er, jer je er lakše pjevati nego r, a iz pjevańa je onda er prodrlo i u kazivaće stihova. Tako pjevaju gdjegdje ar mjesto r (v. Rešetar, Der štok. Dial. 100).

(54)

DANAŠŇI POSAVSKI GOVOR.

177

Inače ? gubi samo gdjegdje vokalnu službu. Tako sam prema
ŕvati (se) i Hŕvāt zabiļežio ěrvat (se) (Siče) i ěrvāli (se) (Gradište)¹, Ervāt i ervāckī (Siče), Orvāt (Orubica) i orvāckī (Batrina).

U posavskom govoru gubi ? vokalnu službu i u participima preter. akt., kao što je ùmŕo, te se govori na pr.: ùmrō (i prosti mrō, na pr.: mrō je svît od vrućinē, Štivica), pròdrō, satrō i dr.² -ro je u tom događaju uvijek dugo, jer ło daje rō (na pr. mło > mrō), kao što na pr. ao daje ō (na pr. dào > dô)³. — U St. Perkovcima govore ùmrā (kao pròdā), a u Piškorevcima ùmrio (ùmrā je analogija prema partic. kao pròdā, a ùmrio je analogija prema dònio; ispor. infin. umrît: donît)⁴

Prema kńiževnoj riječi pŕsluk, gdje ? može stajati po na-
rodnoj etimologiji mjesto ru (ispor. prùsluk u V.), jer je naša
riječ postala prema maġ. pruszlik (od ńem. Brustfleck)⁵, govore
u Otoku prosluk (Zb. II, 168), a u Varošu fròsluk⁶.

Sekundarno ? imamo u riječi mŕžāl — mŕžāła — lok. mržału (stupa, avan, Kuti), jer ? stoji prema ńemačkom ör (ispor. Mörser)⁷. Zabiļežio sam i škrłāk (Mačkovac, Kaptol, Vrbova) prema škrłāk i škrłāk (u Ivek. rječn.) i břte (Gradište) mjesto bräte⁸. — Prema ńemačkoj riječi Viertel i maġ. fertály govore u Posavini obično fŕtāl (u V. fŕtāl), a prema ńem. Vortuch govore svi samo fěrtūn (ne: fŕtūn).

¹ Rešetar biļeži ervati (se) za Dubrovnik, Prčań i Tolisu (v. Der štok. Dial. 99).

² Takvi se participi nalaze i u starih slavonskih pisaca (v. Maretić, Jezik 188), a i Rešetar veli, da je izgovor ùmrō običniji nego ùmŕo (v. Der štok. Dial. 99/100).

³ Prema tome je griješkom u Maretića ùmro (mjesto ùmrō) (v. Gram. i stil. 90). — Za promjenu ło > rō u participima ispor. ło > rō u grônica (od gronica) i Vrōvina (selo u Slav., od Vŕhovina). Tako i prezime Vrhovac izgovaraju neki Vrōvac. — Od ło bude i rō u primjeru grònīk, jer se *grónīk (od grònīk) mora radi sufiksa -nīk promijeniti na grònīk (t. j. rō se pokraćuje).

⁴ Partic. umrao i umrio našao je i Maretić u starih slavonskih pisaca (v. Jezik 188).

⁵ V. Maretić, Gram. i stil. 91.

⁶ U Orahovici govore pròsluk.

⁷ Riječ mŕžāl nastala je od Mörser tako, što je ör promijeńeno na ł i što je krajne r promijeńeno na ł (radi disimilacije), a za postańe riječi mùžār v. Akadem. rječn. s. v. možar.

⁸ Lik břte govore i Ličani i Varešani (v. „Školski Vjesnik“ XV, 39).

R. J. A. 196.

12

178

STJEPAN IVŠIĆ,

(55)

Vokali.

18. Vokal i u tuđim riječma bude u našem jeziku često e, na pr.: čempres od tal. cipresso, *leturāija* od grč. λειτουργίχ (ει = i), *regementa* od ņem. Regiment (v. Maretić, Gram. i stil. 70). Tako stoji e mjesto i i u ovim riječma iz posavskoga govora: *bèniš* (: bińīš u V. i bèńīš u Akadem. rječn., Slobodnica) od tur. biniš, *bregādī* (gen. pl., Slobodnica) od ņem. Brigade, *jeptenīje* (Čajkovci) od grč. εὐθηνός (= efthinős), *kolèba* (Ivankovo, Otok, Vrpołe) od grč. καλύβες (v. o toj riječi u Akadem. rječn.), *lecetera* (Retkovci u Zb. V, 125) mjesto *liciter* (tako obično govore u Slav.) od ņem. Lebzelter, *letanīja* (Gradište, Varoš) od grč. λιτανεία, *levāda* (Ivankovo, Retkovci) od grč. λιβάδιον, *mèrīs* (V. Kopanica) i *merišē* (Varoš) od grč. μυρίζω (μύρον), *mundēr* (Ivankovo) od franc. monture (ispor. rus. мундиръ), *munecija* (Štitar) od ņem. Munition, *revidérat* (Ivankovo) od ņem. revidieren, *senīja* (Gradište, Piškorevci, Retkovci, Strizivojna) od tur. sini, šemšir (Dolina) od tur. šimšir, šenīk (Grižić, Privlaka) od tur. šinik, *vencelīr* (Sibiń) od maġ. vintzellér (ispor. ņem. Winzer)¹, *vestácija* (Zagrađe) od ņem. Visitation. — Tako govore i *kulen* (Otok u Zb. II, 138, Gradište u Zb. V, 307) mjesto običnoga *kulin* (v. o toj riječi u Akadem. rječn.), *Marea* i *Maree* (Retkovci u Zb. X, 149, 146) mjesto *Marija* i *Marèjān* (Gradište) mjesto *Marijan*. U Sičama sam zabiležio i *Jozèpe* (vok.) mjesto običnoga *Josipe*, no tu e ne će stajati mjesto i, nego će *Jozèpe* biti prema ņem. *Josef*.

Vokal e može stajati mjesto i i u domaćim riječma, na pr.: *cênī* (Strizivojna) mjesto *činī*, *ćetèri* (Šiškovci) mjesto *čètiri*, *koresno* (Retkovci u Zb. XI, 111) mjesto *korisno*, *leperova* (Otok u Zb. II, 103) mjesto *lepirova*, *mêr* (Ivankovo, Retkovci) i *smerilo* (se) (Ivankovo) mjesto *mîr*, *öpćenskō* (Budrovci) mjesto *öpćinskō*², *pereć* (gajde) (Retkovci u Zb. XI, 124), *pōtejāno* (Kaniža) mjesto *pōtihano*, *pozěvnica* (G. Slatinik) mjesto *pòzīvnica*, *pre* (ńoj) (Retkovci u Zb. XI, 114) mjesto *pri* (ńoj)³, *preateł* i (s) *prejom* (Retkovci u Zb. XI, 113, 115) mjesto *prijateł* i (s) *prójōm*, *sêr* — *sěra* (Gradište, Prkovci, Retkovci) mjesto *sîr* — *sîra*, *serotińa* (Andrijaševci, Retkovci, Vrbłe) mjesto *siròtińa*, *sikèra* (Otok) mjesto

¹ Belostenec ima u Rječniku *vincerlin* (iz okoline varaždinske).

² Zabiļežio sam i *općena* (mjesto *općina*) u Podvrškom (kod N. Gradiške). Primjeri: *općena* i *općenski* mogli bi stajati prema pridj. *općeni*.

³ Više primjera za *pre* mjesto *pri* v. naprijed na str. 44.

(56)

DANAŠNI POSAVSKI GOVOR.

179

sjèkira, sverat i sverač i sverala (Retkovci u Zb. XI, 116, 122) mjesto svírati, šerom (Prkovci) mjesto širom, tèlūt (Mačkovac) mjesto tìlūt (ispor. staroslov. tylz)¹, žêr (Andrijaševci) mjesto žîr i dr. — Kao što je e mjesto i u primjerima: pereć, sverat i dr., tako je i u primjerima: dérat (Ivankovo) mjesto dírati i izaberala i naizbera (Retkovci u Zb. XI, 110, 112) mjesto (iza)bírati, i zato mislim, da imamo još više prava misliti, da i (ù)mjerati stoji mjesto (ù)mirati, jer se i promijenilo na je (îe) (v. naprijed § 13.), i da se jer u takim glagolima ne mora izvoditi iz nekadašnega č. Prema tome je i mêr mjesto mîr ista pojava kao mìjer mjesto mîr (v. naprijed § 13.)².

Prema ņem. ü bude u nas obično u (ispor. na pr. huta od ņem. Hütte u Akadem. rječn.), no u Brodu sam od jedne starice čuo pìrger prema ņem. Bürger (ispor. u kajkavaca purgar).

## Vokal e.

19. Vokal e obično je čist glas. Otvoreno naglašeno ě (æ) zabiłežio sam samo u Sičama i St. Perkovcima, i to samo od starije čeľadi, na pr.: svä, sàvā (Siče), žäno (St. Perkovci). U St. Perkovcima može i e, koje stoji prema č, biti æ, na pr.: łäto, kołàno, obołàle, sràtno, vołàla i dr. U St. Perkovcima može se čuti kadšto i nenaglašeno æ, na pr. dæcà (djeca).

Češće prelazi dugo e (od nekadašnega e, ě i ę) u zatvoreno e (ę), koje se onda diftongizira u įē. Takvo įē mjesto ē imaju ova mjesta: Dolina, Sičice, Štivica, Drežnik (po tamošńem izgovoru Drįēžnīk), Vrbłe, Sr. Lipovac, Kuti (kod Oriovca), Orubica, Kaptol, Gundinci³. Evo nekoliko primjera: piéta (Dolina), sįêko (Drežnik), žiën (gen. pl., Štivica), miéta (Sr. Lipovac), miêso (Kuti), diéte (mjesto déte, Orubica), piêt (Kaptol), deviētī (Gundinci) i dr. Takvo įē može biti i nenaglašeno, na pr.: nàtiēg (Dolina), rìbīē (Dolina), (kod) kùćiē (Vrbłe). Prema įē može katkad biti i įě; tako se na pr. u Dolini može čuti i gen. sg. pàmieti poradi nom. (ak.) sg. pàmīēt (u Posavini govore pàmēt — pàměti

¹ Vuk ima tìlūt (u C. G.) i tèlūće.

² I neki muhamedovci u Bosni govore u nekim riječma e mjesto i, na pr.: mêr, pêr, vêr, prêtel (prijatelj), vrême, lépa i dr. (v. Rešetar, Der štok. Dial. 72—74).

³ Drugdje se įe može čuti posve rijetko, na pr. niëmā (= nema, Vrbova), šiēstā (Štitar).

*

180

STJEPAN IVŠIĆ,

(57)

kao mlàdōst — mlàdosti mjesto pàmēt — pàmētì); u Dolini sam zabiļežio i: (sedamdèset ĩ piēt) pamietī (u jednoj pripovijeci). — Kadšto mi se činilo, da įē bude dvoslogo, t. j. da prelazi u ije; na pr. u Drežniku sam zabiļežio i piķet mjesto piēt, a u Sičicama mi se činilo kadšto, da govore vodiće mjesto vodīže¹.

Vokal e prelazi samo kadšto u i, na pr.: sinātor (Varoš) mjesto sènātor, bùndiva (Novo selo) i bundivsko (sime) (Otok u Zb. II, 225 pored bundeve u Zb. II, 226)². Možda tako stoji i i u riječi Mändalīna (Štitar) prema lat. Magdalena³.

## Vokal a.

20. U štokavskom se narječju vokal a veoma rijetko mijeńa na æ (= zatvoreno a). Rešetar je zabiļežio æ samo sporadički u Dubrovniku, Boki Kotorskoj i Paštrovićima (v. Der štok. Dial. 103/4). Glas æ zabiļežio sam ja izvan posavskoga govora u Podvrškom (na sjeveru od N. Gradiške), na pr. dān, znām, a u posavskom govoru zabiļežio sam ga: u Selcima (kod N. Kapele), Vranovcima, Čajkovcima, Vrpołu, Strizivojni, Sikerevcima, St. Perkovcima. Evo nekoliko primjera: dāl, sāmi i dr. (Selca), jū, glādno, národ, vlāda i dr. (Vranovci), Mārko, Švāb (gen. pl.), tavān i dr. (Vrpołe), (od) nās, kāžū, znāte i dr. (Čajkovci), trāžit, zarāsla i dr. (Strizivojna), divānī, jedāmput, pļācāmo i dr. (Sikerevci), komorāt, težāka i dr. (St. Perkovci). Glas æ može biti i nenaglašen, na pr.: kòmāt (Vrpołe), kārāli (Čajkovci), āršōva (Sikerevci), pūtovāli (St. Perkovci), dò nedrāga (St. Perkovci), čārāp, Kātino, opānčār (Selca) i dr. Samo se kadšto i kratko naglašeno a primiče glasu a', na pr.: svāšta (Vranovci), danās (Vrpołe), rāme (Strizivojna) i dr.

a se mijeńa kadšto na e, na pr.: granetiri (Siče), keļava (Slobodnica), kļěkava (Strizivojna), neveļala (Magića mala), nè veļā (Brod, Štitar)⁴, vāšěra (Kaniža, Oprisavci). Ovdje se može spomenuti i riječ vrēbac (mjesto vrábac), koja se često čuje u cijeloj Slavoniji (ima je i Rełković, Gram. 404)⁵. O riječi nòćes (Kuti, Kaniža) vidi naprijed (§ 16.). — U Slavoniji se često govori na

¹ Promjena iē na ije može nam pokazivati put, kako se razvilo naše ije od nekadašņega ē.

² U Zb. čitamo za Otok i sin (II, 237) pored sen (II, 235).

³ Gdjegdje govore i Mandalijena (v. Akadem. rječn.).

⁴ Ispor. u slov. jeziku veljati (= valati).

⁵ Vokal e u toj riječi nije posve jasan (v. Rešetar, Der štok. Dial. 101).

(58)

DANAŠNI POSAVSKI GOVOR.

181

pr.: zèmłenī mjesto zèmłanī i zemłanī, srčènica mjesto srčànica, vòštenā (svijeća) mjesto vòštanī i voštànī i dr., a to je zacijelo porodi mnogobrojnih pridjeva na -eni, na pr.: baščènī, crkvènī, dìvenī, iglènī, pòslenī, žetvènī i dr. Zato i u Posavini govore obično zemłènī ili zèmłenī (potvrda za Otok u Zb. II, 216), konòpłenī ili kònopłenī (potvrda za Otok u Zb. II, 295), srčenīk (neki klin, Drežnik, Bebrina)¹. Tako će i daščèra (Crni Potok) stajati mjesto daščàra poradi pridjeva daščènī ili dàščenī (mjesto dàščanī ili daščànī).

U riječi Kòmłatìnci (pored Kòmłetìnci) dolazi obrnuto a mjesto e.

## Vokal o.

21. Vokal o je svagdje čist glas (nigdje nijesam opazio zatvoreno o).

U nekoliko riječi prelazi vokal o u a², na pr.: matìka (= motika, Brod, Zołano, Gradište), mišalovka (= mišòlòvka, Dolina, Bodovałci), mìšalovka (Magića mala), našńica (pored nošńica i noćnica = straža, Mačkovac), papèćak (takav će biti akcenat, mjesto pòpećak, Gradište u Zb. V, 302), pavarùša (takav će biti akcenat, mjesto povàruša ‘neka velika drvena žlica’, Gradište u Zb. V, 305), salùfi (mjesto sòlufi, Dolina), savurìna (mjesto sovùrina, Otok u Zb. II, 102). Tako u Kobašu zovu selo „Novo selo“ Navsèlija. Mislim, da ovamo pripada i riječ čarapa, koja se u Posavini govori često u starijem liku čoràpa (Siče, Varoš i drugdje) od tur. čorab.

U riječima: sùba (Piškorevci), subãr (kiłer, Vrpołe), ùburak (Zagrađe), ugladnèo (Slobodnica) i zapunak (pl. zapunci, Bošńaci, Otok) stoji u mjesto o (ispor. soba, ùborak³, ogladnio, záponak — zápōnci)⁴ U istočnom se dijelu čuje obično škùla i škùlār (učenik) mjesto škòla i škòlār (ispor. skùla i skùlār u Dubr.)⁵. Tako sam zabiļežio i Mùvāč (Banovci) za maģ. Mohács. Gdjegdje govore rùba (Gradište) mjesto röba (= odijelo).

¹ Tako i u Rełkovića Gramatici nalazimo: (kesa) novčena 432, (udarac) puščeni 428. sabłeni 428, srdčena (bolest) 427, zemłena (posuda) 439 i dr. Tako i u Šaptinovcu govore voščèni (v. „Rad“ 168., 115).

² Potvrde za taki prijelaz drugdje v. u Maretića (Gram. i stil. 52).

³ Na pr. ùbòrak (Župańa).

⁴ Za promjenu o > u v. u Maretića (Gram. i stil. 97/8).

⁵ Promjena bi se vokala o u u u riječi škùla mogla odbiti i na utjecaj ņem. riječi Schule.

182

STJEPAN IVSIĆ,

(59)

U riječi šklèca (St. Perkovci) i u riječi èvamo (Đurići) stoji e mjesto o (ispor. šklóca i òvamo). U drugoj je riječi e mjesto o zacijelo prema riječma: evo, eno, eto¹. U Posavini govore često i grèbłe (na pr. Stupnik) mjesto grôbłe, u grebłe stoji e prema greb (v. Akadem. rječn.)².

U našem jeziku ima dosta primjera, gdje o postaje od tuđega a (v. Maretić, Gram. i stil. 88). Taki su i ovi primjeri: bogažija (Gradište u Zb. V, 303) od franc. bagage, komorât (Siče) od franc. camarade, špòret (obično) od ņem. Sparherd, štròf (obično) od ņem. Strafe.

Vokal u.

22. Neobična je pojava za štokavsko narječje, što se u posavskom govoru nalazi mjesto vokala u neki i-glas. Taj je glas nalik na ņemačko û, samo je u posavskom û više boje u-glasa, i zato ću ja taj glas biłežiti û. Isti sam glas čuo i od nekih kajkavaca iz Podravine (na pr. iz Đurđevca)³. Taj ú-glas imaju ova mjesta: Siče, Čajkovci, Vrpołe, Strizivojna, St. Perkovci, Babina Greda. Ni zbog jedne se jezične osobine ne ruga jedno selo drugome toliko, koliko se susjedi rugaju stanovnicima iz pomenutih sela zbog nihova izgovarańa vokala u. Radi toga se ú-glas gubi, a istrebłuje ga pomalo škola i vojnikovańe. Evo nekoliko primjera za ú: sůd i sůd (: dobrò je pòd sůd, ali nije pred sůd), růška (kruška), gòlůb, půtěm i dr. (Siče), kůpovō, jùtro, tůžit, tůžli i dr. (Čajkovci), lůdi, gůliti, û slůžbù i dr. (Vrpołe), lůdí (ludi), důš (dúšā), důkāt i dr. (Strizivojna), nà růku, kůć i dr. (St. Perkovci), sùtra, kłuč, růčàla i dr. (Babina Greda). Kako se iz tih primjera vidi, û može biti naglašeno i nenaglašeno, kratko i dugo.

Kadšto bude u u tuđim riječma u nas o, na pr.: fròsluk (Varoš) mjesto prùsluk (u V., od maġ. pruszlik), fròštuk (Kuti) mjesto frùštuk (od ņem. Frühstück), kokùruz (Banovci) mjesto kukùruz, krðmpīr (obično) mjesto krùmpīr (od ņem. Grundbirn). Nejasno je

¹ Primjer èvamo biłeži Žuļić za vareški govor (v. „Školski Vjesnik“ XV, 39), a Rešetar ima i primjer evî (Maglaj) i tumači ga, kao što ja tumačim evamo (v. Der štok. Dial. 102/3).

² Imenice grèb i grèbje (grèbłe) ima i Žuļić (l. c.), a i neki pisci slavonski i bosanski (v. Akadem. rječn.).

³ Taj će glas biti i u delničkom govoru, gdje ga R. Strohal biłeži slovom y (na pr.: kryh, bykva). Strohal veli, da se delničko y izgovara kao ņemačko û (v. „Rad“ 153., 118).

(60)

DANAŠNI POSAVSKI GOVOR.

183

o u kopus (Gradište u Zb. V, 308) prema u u kupus, jer ni u u kupus nije posve jasno (v. Akadem. rječn. V, 808a)¹.

### Asimilacija vokala.

23. Od zakona, po kojem o iza palatalnih konsonanata prelazi u e (poradi asimilacije vokala konsonantu), ima dosta izuzetaka u našem jeziku (v. Maretić, Gram. i stil. 87/8). Evo nekoliko takih izuzetaka iz posavskoga govora: lòšo (Gorjani), majòvskī (što pripada mjesecu maju, Đurići), brošòve (Gradište), krīžòvi (Varoš).

Često o ne prelazi u e u instr. sing. m. i n., na pr.: *fitiłom* (Bodovałci), *prijatełom* (Lovčići), *kàšłōm* (Slobodnica), *fiškałom* (Piškorevci), *nožom* (Podgajci), (za) *Dreńōm* (Gorjani), *grańōm* (Otok), (pod) *môrjōm* (Gradište) i dr.²

No pored takih primjera, gdje se o nalazi mjesto e, zabiļežio sam i primjera, gdje e stoji mjesto o, na pr.: *čirevi* (= čirovi, Otok), *klinëvi* (Komlętinci), (u) *kotarevī* (Zagrađe), *trsèvi* (Podviše), *Rāstëvi* (neka šuma, Štitar) i *rītēm* (: instr. sing. rítom, Kaniža)³. U tima primjerima stoji e mjesto o zacijelo po analogiji (na pr. *čirevi*: càrevi), kao što stoji i o mjesto e u spomenutim primjerima: *krīžövi*, *prijatełom*, *grańōm* i t. d.

Iza sekundarnoga j (t. j. j, koje se razvilo u zijevu) može o ostati bez promjene, na pr. *Orijovac*; no u Komarnici sam zabiļežio i gen. pl. *grijev* (= grijehov-a).

### Dva vokala zajedno.

24. Nađu li se dva vokala zajedno, može hijat ostati, no češće se ukida.

a) Kontrakcija. Hijat se ukida često kontrakcijom, na pr. *ao* u ptc. preter. akt. bude obično -ō, na pr.: *kòpō*, *kùpovō*, *pèkō*, *rèkō*, *došo* i dr. Mnogi štokavci (na pr. u Orahovici) ne stežu -ao, ako je a naglašeno, te govore na pr.: *dào*, *prào*, *znào* pored:

¹ V. i u Bernekera (Slav. etym. Wb. s. v. *kapusta*).

² Takvih primjera, gdje o stoji mjesto e ima i u starih slavonskih pisaca (v. Maretić, Jezik 159).

³ Tako sam i izvan područja posavskoga govora zabiļežio: *plástevi* (St. Gradiška) i *virévā* (Košutarica). — Takvih primjera ima i u starih slavonskih pisaca, na pr.: *bunareve*, *čirevi*, *majurevi*, *mijurevi*. *prutevi*, *sudevi*, *trudeva*, *zetevi* (v. Maretić, Jezik 157).

184

STJEPAN IVŠIĆ,

(61)

prǒdō, òprō, sàznō i dr.¹ U posavskom se govoru može i -ǎo stegnuti, na pr.: brō (Ivankovo, Odvorci), dō (Dolina, Odvorci, Gradište, Bošńaci, Župańa), krō (Otok), spô (Otok), slô (Slobodnica), stô (Strizivojna), znô (Brod)². Tako sam zabiłežio i žô (Gradište, Ivankovo, Odvorci) mjesto žǎo. U St. Perkoveima nastaje -ā od -ao, a kako se ondje ā govori i ā, to se govori na pr.: prǒdā, prǒčitā, posjǎrkā (posjekao) i dr.

I od ao u sredini riječi nastaje kadšto o, na pr.: čitōnica (Brod), joče (: 3. l. jaoče, Klakarje), kúpōnica (: kùpaonica u Akadem. rječn., Dolina), ribonica (: rìbaonica u V., Gradište u Zb. V, 308), sone (: saone, Gradište u Zb. V, 304), sōnìce (: saònice, Orubica), svirōka (mjesto svirǎoka, Štitar)³. — Obično se govori i pônda (Varoš, Viškovci i drugdje), koje ne će biti nastalo stezańem od pa ônda⁴, nego od p'ônda. — Prema ao u sredini riječi od sta-rijega bl imamo a u riječma: zâva (mjesto zǎova od zalva < zblva, Magića mala) i čisanica pored čisonica (mjesto čisaonica od čisal-nica < čisulnica, Otok u Zb. II, 298)⁵.

Tako se kontrahiraju i drugi vokali, na pr.: eo > ō u primjeru ùzō (Štitar); — ou > ū u primjeru půčica (dem. od poutka, Štitar); — uo > ō u primjeru òsō (Batrina). Neobična je kon-trakcija ke (Vrbłe) i ki (na pr.: ki pas = kao i pas, Batrina) od ko i (= kao i)⁶.

Evo nekih primjera, gdje se kontrakcijom ukida hijat, koji je nastao radi izguba kojega konsonanta: aha > a u primjerima: grâ (: gräha, obično), snã (: snàha, obično), ôrā (: òrāhā, Mačkovac,

¹ Tako u Orahovici govore zào, ali: ù zō (čas), jer ao u drugom slučaju nije naglašeno (ispor. ù zō < ù zao). Za takvo stezałe vidi i u Rešetara (Der štok. Dial. 106/7).

² -ǎo se steže i u šaptinovačkom govoru (v. „Rad“ 168., 114).

³ Rešetar ističe, da se ao u sredini riječi, koliko on zna, steže samo u Dubrovniku (v. Der štok. Dial. 108). — Ja sam zabiłežio u šaptino-vačkom govoru: sóne (· saòne), zôbłaica (: zàoblica) (v. „Rad“ 168., 114), a iz Vinkovaca imam rézōnica (: rezaonica, pilana). Spomenut ču, da se po svoj Slavoniji čuje sónice (: saònice).

⁴ Takav je akcenat u posavskom govoru mjesto òndā (u V.).

⁵ Lik čisanica (upravo čisaćica) nalazi se i u šaptinovačkom govoru (v. „Rad“ 168., 155).

⁶ Lik ki može se tumačiti tako, što se o u „ko i“ asimiliralo vokalu i, a ke će biti nastalo tako, što je i u „ko i“ prešlo u e, da bi se asimiliralo vokalu e, a onda se oe steglo u e (ispor. mê od moje). — Lik ki biłeži i Rešetar za Prčań i za Rovce (u C. G.) (v. Der štok. Dial. 111).

(62)

DANAŠNI POSAVSKI GOVOR.

185

Vrbłe)¹; — oho > ō u primjeru dódit (: dohòditi, obično); — oja > ā u primjerima: mâ (moja, Gorjani, Gundinci), Strizivānci (mjesto Strizivojanci, Strizivojna); — oje > ē u primjeru kê (: gen. sing. f. kòjē, Banovci); — oju > ū u primjerima: svû (: svoju, Stružani), tvû (: tvoju, Retkovci u Zb. XI, 110); — uha > ā u primjeru măćā (: maćuha, Magića mala); — uho > ō u primjeru Dôvi (: Důhovi, obično); — eje > ē u primjeru svédno (: sve jedno, Kaniža); — ija > ī u primjeru prîtełi (: prijatełi, Varoš)²; — ije > ī u primjerima: nî (: níje, Brod, Šiškovei, Gradište, Babina Greda i drugdje), prî (: prìje, Gorjanì, Vrpołe, Strizivojna, Bošńaci, Tolisa i drugdje)³, dòspī (: dòspijē mjesto dòspijē u V., Đakovo), nè smī (: ne smije, Otok), Andrivlāni (: Andrijevļāni, ļudi iz Andrijevaca) i Andrīvka (: Andrijevka, ženska iz Andrijevaca, Stupnik); — eka > ā u zamjenici nākī (: někakī, Podvińe, Budrovci, Babina Greda, Štitar, Bošńaci, Tolisa i drugdje).

Hijat se kadšto ukida tako, da jedan vokal izgubi vokalnu službu (ispor. na pr. nêmām < nêjmām < ne imam). Tako se

¹ I u Orakovici govore: òrasi — ôrā (mjesto òrāhā).

² Lik prîtełi nastao je od prìjatełi valada preko prìjetełi (tako se govori na pr. u Orahovici). — I Rešetar je zabiłežio prîteł (Orašje) i prêteł (Maglaj) i prìjeteł (Ploščica Stara u Hrv.). Rešetar tumači prî- i prê- i prije- tako, što je mjesto ija došlo sekundarno ě (v. Der štok. Dial. 75), no to tumačeńe ne će biti dobro. Lik prijeteł (i od toga prîteł i prêteł) nastao je tako, što se -ja- promijenilo u -je. Da prijeteł nije nastalo od prě-, dokazuje i izgovor, jer sam i od onih, koji govore na pr. svîêt, čuo prìjeteł (na pr. u Orahovici), a ne prîêteł.

³ Rešetar misli, da je prî ikavski lik od prě, kao što je prìje jekavski, a prê ekavski (v. Der štok. Dial. 78). No budući da i mnogi ikavci govore prìje (tako ikavac Rełković ima prie VIII, XXI, 233 i drugdje), treba posavsko prî izvoditi od prìje. Lik pak prìje ne možemo izvoditi od prě, jer u posavskom govoru dugo ě daje samo ī, nego ga možemo izvoditi iz nekadašńega prěđe; prìje postaje od prěđe ili tako, što se, pošto je ď ispalo, razvilo j između č i e (v. Maretić, Gram. i stil. III), ili tako, što je ď prešlo u j — Tako se i nì ne može izvoditi iz nekadašńega ně, jer u Posavini govore i nije i čisti ikavci (ispor. i u Rełkovića nije, na pr. nie X, XXIV, nije 241 i drugdje). Lik je nije nastao od ně + je, gdje je je došlo prema ostalim licima (v. Maretić, Gram. i stil. 283). Budući da od ně-je nastaje u nas u jekavskom govoru nije, to je prema ni-je nastalo i ni-sam mjesto nijesam (ovo treba rastavłati u nije-sam < ně-smь).

186

STJEPAN IVŠIĆ,

(63)

obično mjesto -naest u brojevima govori -nâîst (< -nàest), na pr.
jedanâîst (: jedànaest). — Mjesto ne ìdi govore gdjegdje nejdi
(upravo néîdi, Bučje, Podviñe, Vrbłe). Iz Magića male imam
javkat (v. i Akad. rječn.) mjesto jàukati. Mjesto u ime govore neki
ûjme (upravo ûîme, na pr.: ûjme čëg tî ìdēš bosà? Štitar; —
ûjme prôdavē, Matići)¹. Tako se može ukidati i hijat, koji je
nastao ispadańem kojega konsonanta. Na pr. mjesto kuhina govore
neki kûjna (Orubica); mjesto Îlîjić i Tàdîjić govore u Oriovcu
Îlājć i Tàdājć (od iji > ii > ī), a mjesto tèstijica i ràkijica go-
vore u Grižiću tèstîjca i ràkūjca². U Župańi sam čuo i Matîêvić
pored Matîjević. Hijat se ukida kadšto tako, da se između dva
vokala razvije v (û) ili j (î). Tako se mjesto pàuzina (= po-
moćnica, žrd) govori pàvuzina (Odvorci)³. Mjesto dòveo i plèo za-
biļežio sam dovèjo (Komļetinci) i plèjo (Bodovaļci). U posļedņa
dva primjera može -jo biti i prema participima na -io (upravo
-ijo, na pr. lètio = lètijo)⁴. — Da se tako ukida hijat i onda,
kad h ispadne, vidjet će se poslije (ispor. § 36. b), a ovdje ću
spomenuti, da je tako ukinut hijat i u primjeru nìkakī (Stupnik,
Brod) mjesto nìkakī (= nekaki).

Ima i takih primjera, gdje je hijat ostao, na pr.: măćua (Otok),
(u) straŭ (Babina Greda), snău (Bebrina), doodìla (Slobodnica),
doòdī (Vrbańa), Duovî (lok. pl., Strizivojna) i dr.⁵ U istočnom se
dijelu posavskoga govora čuje u 3. l. pl. prez. -au mjesto -aju,
na pr.: kŕpau (Gradište), slùšau (Otok), dòčekau (Sołani), istjěrau
(Tolisa), rūgău (Tolisa)⁶. U Andrijevcima sam zabiļežio i odupìrae
(mjesto: odùpirajū, odùpirū).

¹ Tako i neki drugi štokavci govore ûjme (na pr.: ûjme òca ì sîna ì duva...).

² Zacijelo će se gdjegdje govoriti i tèstîca (testîca) i ràkīca (rakîca),
jer Varnica biļeži za Gradište sinîca (= sinîca mjesto sinîjica po
tamošńem govoru) (Zb. V. 312).

³ Za lik pàuzina, koji se govori u Orahovici, ispor. paùznica (u V.).

⁴ Za tako tumačeće vidi i u Rešetara (Der štok. Dial. 110, 112).

⁵ Filakovac izostavla gotovo svagdje j između dva vokala u retko-
vačkom govoru, na pr.: koi, koe, Maree, senie i dr. (Zb. X, 144,
146, 147) i udac (dat. sing.), preatełi, (u) ušiu i dr. (Zb. XI, 108,
112, 117).

⁶ -au mjesto -aju biļeži i Rešetar (Der štok. Dial. 112/3)

(64)

DANAŠNI POSAVSKI GOVOR.

187

Protesa.

25. Radi ukidaņa hijata imamo j na početku u nekoliko riječi, koje se počiņu vokalom. Na pr. prema: àpa i àpica (od maģ. apa) u šaptinovačkom govoru (v. „Rad“ 168., 154) govore u Strizivojni jàpa¹. Tako je i: jàjer (vjetar, Glogovica) prema air (gen. àira, Bošńaci), jèkser (Drežnik) mjesto ekser (tur. ekser)² i jòpēt (Magića mala) mjesto òpēt (u V.)³.

Tako sam pored: ùlār i ùžina, kako štokavci obično govore, zabiļežio i julār (Kaptol), jùlār (Rajevo selo) i jùžina (= objed, Siče)⁴. Prva riječ ima j i u turskom jeziku (ispor. jular), a (j)ùžina postaje od riječi jùg, koja se govori samo s j⁵. — U Gradištu sam zabiļežio ućera mjesto jučer; ućera je starije (ispor. staroslov. včera). Obrnuto je u er (Tolisa) mjesto jer, jer je ovaj drugi lik stariji.

Kao što se na početku riječi može naći j, koje se razvilo iz položaja, gdje je riječ, koja se počiņe vokalom, došla u hijat, tako se može razviti i j na koncu riječi. U Posavini se govori ùgo (= samo, Štitar i drugdje), a pored toga sam zabiļežio i ùgoj (Gradište, Tolisa). Ovamo bi se mogla metnuti i riječ bòraj (u pjesmama, Batrina, Oriovac) mjesto bòra (od bòga).

Gubļeņe vokala.

26. Krajne -i u infinitivu obično otpada. Tako sam u Kaniži zabiļežio i střćete (: stići ćete). Krajne -i otpada često i u 2. l. sing. imperativa, i zato sam zabiļežio i òder (: hodi-der, Dolina). — Često se govori mět (: mati, Budrovci, Piškorevci, Babina Greda, Bošńaci, Stupnik i drugdje). Često se govori: (po)rad i zarad (: [po]radi, zaradi) i med (: među, Brod, Mačkovac, Čajkovci), izmed (Čajkovci)⁶.

U bržem se govoru gubi i u sredini riječi, na pr.: graòrca (: grahòrica, Drežnik)⁷, òčō (: otišao, Drežnik), tòlko (: toliko, An-

¹ jàpa ima Akadem. rječn. samo iz starijih rječnika.

² jèkser ima i Akadem. rječn.

³ U St. Gradiški sam zabiļežio i Jàndrić mjesto Andrić.

⁴ jùlār se govori i drugdje (v. Akadem. rječn.), a jùžina govore i u Šaptinovcu (v. „Rad“ 168., 116).

⁵ Nije posve pouzdano, je li j u jug iskonsko (v. Berneker, Slav. etym. Wb. 457/8).

⁶ (iz)med (ispor. u Rełkovića med XXIII i izmed XI) stoji mjesto (iz)međ, gdje je -đ okrenuto u -d prema: kod, nad, od, pod, pred.

⁷ U Slavoniji se govori obično gra(h)òrica mjesto gràhorica u V., no u Košutarici (kod Jasenovca) sam zabiļežio gràorica.

188

STJEPAN IVŠIĆ,

(65)

drijevci, Župańa), vělka (: velika, Župańa), vědla (: vidila mjesto vidjela, Gradište) i dr. Rjeđe se gube u sredini riječi drugi vokali, na pr.: kāst (: kazati, Drežnik, Župańa), pondìłak (: ponedjełak, Babina Greda), ûjtru (: ûjutru, Varoš, Župańa)¹, òjtrōs (: odjutros, Davor), òjtra (: odjutra, Zagrađe)², bajnete (: baju[o]nete, Magića mala). — U zdénac (: studenac, Kaniža) nije ispalo u između st i d; tu je prijevoj stżd-: stud- (v. Maretić, Gram. i stil. 118).

Na početku se riječi gubi a u patekār (: apatekar, Vrbańa) i patekára (Strizivojna). Često se gubi o na početku u zamjenicama ovaj i onaj, na pr.: vāj (mjesto ovaj, Davor, Otok i drugdje). vî (= nom. sing. mjesto ovi, ovaj, Trnava), nî (= nom. sing. mjesto oni, onaj, Babina Greda, Štitar i drugdje), nōga (: onoga, Kaniža), (na) nòme (Gradište) i dr. — U posavskom se govoru čuje i vâ (na pr.: òdi vâ! Mačkovac, Siče) mjesto ovamo i nâ (Siče) mjesto onamo. Tako sam u Sičama zabiļežio i tâ mjesto tàmo i kâ (na pr.: kâ ćeš?) mjesto kāmo. Prilog vâ postao je vaļada tako, što se u ovamo izgubilo m (ispor. tâ mjesto tàmo i kâ mjesto kāmo), a onda se u „ova“ izgubilo o, kao što se gubi u zamjenici ovaj, te se govori vāj; tako je i od „ona“ (mjesto onamo) moglo postati nâ kao nâj mjesto onaj³.

Gdjegdje se govori i òš (Odvorci) i ôš (Gundinci) mjesto hòćeš.
Akadem. rječn. ima samo jednu potvrdu za hoš i veli, da je hoš
„uprav sažeto hoćeš“ (III, 656a). To tumačeće može biti dobro,
jer se govori i: kàš (Ivankovo) mjesto kàd ćeš i kùš (Oprisavci)
mjesto kùd ćeš⁴.

¹ Rešetar ima ûtro ([: ujutro]), no to je postalo kontrakcijom od u(j)utro (v. Der štok. Dial. 111).

² Tako sam zabiļežio i u St. Gradiški.

³ U Posavini se govori i: vô, nô, tô (Divoševci, Gundinci) mjesto ovamo, onamo, tamo. Vokal je o u tima prilozima mogao postati u kontrakciji od ao (ispor. dô od dào). No vô i nô može stajati i prema vôd (: ovdje) i nôd (: ondje, Gundinci); da bi o iz posledňa dva priloga moglo utjecati na vokalizam u prva dva priloga, potvrđuje prilog tôd (mjesto tûd, Gundinci), koji je postao prema vôd i nôd, kao što se obrnuto govori i vûd i nûd (Kaniža i drugdje) poradi tûd.

⁴ Gdjekoji štokavci govore i něš mjesto néćeš. — Ako hoš nije „sažeto hoćeš“, onda bi moglo odgovarati starijemu hoć, ali je -ć, neobično u 2. l. sing., zamijeňeno običnim -š, kao što je -ž u starome obliku mož zamijeňeno običnim -š, te se govori moš (v. Akadem. rječn. VI, 883b).

190

STJEPAN IVŠIĆ,

(67)

b) Starije se -al u imenicama kao posao reflektira različno, i to:
α) -al ostaje bez promjene, na pr.: posāl, kotāl, ōrāl (Siče), posâl,
kabâl, kotâl, pītāl (: pijetao), vṛtāl i dr. (Oprisavci, Viškovci i
drugdje), pòsāl, kòtāl, vṛtāl i dr. (Kuti); — β) -al prelazi u -ao,
koje se steže u -o, na pr.: posô, kotô i dr. (Gundinci, Prkovci i
drugdje), pòsō, kòtō i dr. (Stupnik, Kobaš); — γ) gdjegdje se take
imenice na -al govore s -ol, na pr.: posôl, kabôl, kotôl, svṛdôl, ùzôl.
pītôl i dr. (Babina Greda, V. Kopanica, Semeļci), svṛdōl, pītôl (Ka-
niža); — δ) gdjegdje se take imenice govore s -ov, na pr.: posôv,
kabôv, kotôv, vṛtôv, pītôv (Prńavor, Divoševci), kabôv, kotôv (St.
Mikanovci, Otok), pòsōv, kàbōv, kòtōv (Bebrina, Forkuševci). —
Gdjegdje sam u istom govoru zabiļežio u nekim imenicama -ol,
a u nekim -ov, na pr.: posôl i ōrlôv (Babina Greda), pītôl i posôv
(Divoševci), svṛdōl i posôv (Kaniža)¹. — Za likove s -ol mislim
da su se razvili ovako: od -al je postalo -ao, koje se stegnulo u
-o (na pr.: posal > posao > poso), a onda je na lik s -o pri-
onulo novo -l prema padežima, u kojima je l ostalo nepromijeńeno,
te se počelo govoriti na pr. posol — posla mjesto poso — posla.
I likovi s -ov bit će postali od likova s -o, i to tako, što je na
ove prionulo -v iz primjera kao: ákōv, ášōv, lópōv, nìtkōv, bjèlōv,
gàrōv, kùdrōv i dr.²

c) Drugdje l na kraju riječi i na kraju sloga obično ne prelazi
u o, te se govori na pr.: sol, stol, pepel, kisel, vesel, stolca i dr.
Tako sam u Vrbju zabiļežio i smŕzal (: smŕzao u V.)³. Za
primjer, gdje l, stojeći na kraju sloga u sredini riječi, ne prelazi
u o, spomenut ču rastolmäčit (Magića mala)⁴.

d) U riječi *fiškaļ* prelazi *ļ* u *r*: *fiškār* (Siče). Obrnuto dolazi *ļ*
mjesto *r* (poradi disimilacije) u primjeru *mṛžāl* (: *ńem. Mörser, Kuti*).

e) Prema nekadašńem palatalnom r (r'), na pr.: car'b (ispor. rus. уapt), mor'e (ispor. slov. morje), ima štokav. kńiževni govor samo r (ispor. car i more). U posavskom govoru ima nekoliko riječi s rj, za koje bi se moglo misliti da odgovara nekadašńemu r'; govori se na pr.: mōrje (Gradište i drugdje) prema staroslov. mor'e, odgovárjat (Budrovci, Stitar) prema staroslov. -govar'ati (ispor. slov. odgovarjati), stvárjat (Magića mala) prema staroslov.

¹ Tako ima Rełković i sabol (Schneider) (Gram. 90) prema sàbōv u V. (od maġ. szabó).

2 O našem sufiksu -ov v. u Vondráka (Vergl. slav. Gram. I, 413).

³ Potvrdā za -l iz slavonskih pisaca v. u Maretića (Jezik 151).

⁴ Ispor. istolmačeńu u Rełkovića (v. Gram. 6).

(68)

DANAŠNI POSAVSKI GOVOR.

191

sztvar'ati (ispor. slov. stvarjati). Mislim, da rj ni u jednoj od pomenutih riječi ne istječe iz velike starine. Budući da sam o imenici morje govorio već naprijed (v. § 4b), reći ću nešto o iterativnim glagolima kao stvarjati. Staroslov. iter. glagol sztvar'ati načinen je prema perf. glagolu sztvoriti kao obnavłati prema obnoviti. Od staroslov. sztvar'ati nastalo je u štokav. narječju stvarati, koje se prema iterativnim glagolima kao: obnavłati: obnoviti, pomišłati: pomisliti, pomałati se: pomoliti se, povraćati: povratiti i dr., gdje se -jati osjeća kao obiłežje takih glagola, moglo okrenuti u stvarjati¹. Tako tumačene glagola kao stvarjati mogu poduprijeti glagolima: istovarłivat i namirłivat (Otok, Privlaka) i istovarłat (Komletinci), u kojima je ł zacijelo novotvorno došavši u te glagole iz glagola kao objavljivati i proslavłati. — Tako se u Posavini govori i görjī (obično), no i tu rj ne odgovara nekadaštemu r' u gor'vjb; j u gorji stoji kao i j u komparativima: jāčjī, višjī, těžjī i dr., koji su obični u posavskom govoru². Tako je i šīrjī mjesto šīrī.

29. Likvide u svezi s nekim glasovima. — a) l se ispred i često mujira (ispor. n + i > ni u § 31a), na pr.: bíłit (: bijeliti, Stupnik), díłit (: dijeliti, često), dìtełina (: djetelina, Otok), dětełina (Siče), fāłila (: hvalila, D. Lipovac), gúłit (često), mòłit (često), naváłit (Drežnik), zavałila (Sr. Lipovac), ogrèblica (Zagrađe), otkołio (Čajkovci), raskołivša (Piškorevci), (za)páłi (Kuti), sèłit (Mačkovac), dosełio (Gorjani), nasèłito (: nasełeno, Đakovo), sołīm (Siče), posòłit (Banovci), stołica (Dolina), vełika (Dolina), vòłīm (: 1. l. sg. volim, Batrina), vołio (Beravci), žełim (Kaniža), žełila (Štivica) i dr.³ — Poradi díłit i mòłit govori se i díłba (mjesto: dioba, često) i mółba (mjesto: molba, često)⁴, — Za-biłežio sam i striła (: strijela, Stara Kapela), gdje bi ł moglo biti prema glagolu strílat (= strijełati)⁵.

¹ Prema takim glagolima govori se i svírjat (Siče) mjesto svírati (ispor. rus. свирать).

² Komparativi: jačji, višji, težji i dr. dolaze i u slavonskih pisaca; u nih dolazi i većji (v. Maretić, Jezik 153); ispor. i u Rełkovića: gorji, širja, bržje, višje, većji (Gram. 27, 292, 47, X, 97).

³ Ł se u takom događaju govori i drugdje, na pr.: mòłim (Guńavički kod N. Gradiške) i vělī (3. l. sg., St. Gradiška), molit, délit, kisełit i dr. u Šaptinovcu (v. „Rad“ 168., 115). I Rešetar je opazio gdjegdje takvo mujirane (v. Der štok. Dial. 126/7).

⁴ Ispor. déłba i mółba u Šaptinovcu (v. „Rad“ 168., 115).

¹ stríła (stríłà) je zabiłežio i Rešetar u Bos. Posavini (v. Der štok. Dial. 78, 127).

192

STJEPAN IVŠIĆ,

(69)

b) Ispred *k* prelazi *l* u *l* u primjeru *Sůłkōvci* (pored *Sůlkovci*)¹. Tako je i *cidiłka* (: cjediłka, Otok u Zb. II, 124). — U štokavskom narječju prelazi kadšto i *kl* u *kl* (ispor. na pr. *pakłeni* mjesto *pakleni* u dubrovačkih pisaca). Možda bi se takom promjenom mogao tumačiti primjer *rekłu* (: rékla i rökła u V., Retkovci u Zb. XI, 112). — Tako i *gl* može prijeći u *gl* (ispor. čakav. *gjědat* mjesto *glědati*), no za takav prijelaz nemam nijedne pouzdane potvrde iz posavskoga govora. U Posavini se govori doduše *glísta*, no tu *l* može biti već poradi i (ispor. pređašni odjełak)².

c) U primjeru *zěmje* (= dat. sing. od zemła, Siče) dolazi *j* mjesto *ł*. Tu se *j* ne može tumačiti kao u primjerima *gròbjē* (Siče), *krvjōm* (: krvłu, Varoš) i dr. (v. § 33.), jer između *m* i *j* u *zěmje* nije nekad stajao poluglas (ispor. staroslov. *zemła*), kao što je stajao između *b* i *j* u *gròbjē*; *mj* u *zěmje* postalo je tako, što je *ł* iza *m* radi slabije artikulacije prešlo u *j³*. — Za *mj* od *mj* nemam nijedne potvrde, ali se po svoj prilici gdjegdje tako govori, kao što se govori *bj*, *pj* i *vj* (v. § 33.).

Nasali.

30. a) Mjesto *n* govori se *m* u ovim riječma: *izvam* (: izvam *unučāli* = osim —, Kuti)⁴, *Mikòla* (: Nikola, Štitar), *Mikòle* (: Nikołe, Lovčići), *šàmac* (: šànac u V., obično), *Šàmac* (ime mjestu)⁵.

¹ O *lk* > *łk* vidi u Maretića (Gram. i stil. 84).

² U primjeru *båglić* (Siče) i *båglić* u Brlića (ispor. „Rad“ 194., 138) dolazi *l* mjesto *ł* (ispor. *båglįć* u V.). I Maretić spomiñe iz starijih slavonskih pisaca nekoliko primjera (na pr.: *prijatelski*, *prijatelstvo*, *zemalskomu*, *šilcima* i dr.), u kojima dolazi *ł* mjesto *ł* (v. Jezik 154).

³ Tako tumači *Rešetar* crnogorske primjere kao: *slòmjen*, *sùmja*, *dèbjō*, *ulòvjen*, *Žūpjànīn* i dr. (v. Der štok. Dial. 124/5).

⁴ Iz Akadem. rječn. (IV, 316a) vidimo, da *izvam* dolazi i u nekih starijih pisaca, no u ņemu se lik *izvam* odbija na štamparske ili pisarske pogrješke.

⁵ Možda bi se šàmac mjesto šànac moglo ovako tumačiti: *m* se ispred *t* i *k* može mijeńati u *n*, na pr.: *pântit* (: pâmtiti, obično) i *mònka* (: mòmka, Varoš) i *mônci* (: momci, Štitar), te se prema šànca — *šàncu* — *šàncem* — *šànci* i dr., gdje je *n* ispred *t* (*c* = *ts*) moglo načiniti i šàmac (mjesto šànac), kao što se govori *mòmak* prema *mònka* — *mônci* i dr. Kad se *m* tako razvilo u nom. (ak.) šàmac, moglo je prodrijeti i drukud, te se govori na pr. šàmca mjesto šànca, šàmcu mjesto šàncu i t. d.

(70)

DANAŠŇJ POSAVSKI GOVOR.

193

b) U Tolisi sam zabiļežio vego mjesto nego, gdje će v mjesto
n biti poradi v u vezniku već, s kojim se nego podudara u značeńu.

31. Nasali u svezi s nekim glasovima. — a) n se ispred
i često mujira (ispor. l + i > ļi u § 29. a), na pr.: činīt (Ba-
novci), začiņīla (Dolina), divānit (Orubica), nasloňno (Gundinci),
pokloňňa (Vrbova), uklónit (Đakovo), uklónīm se (Gradište), pro-
mīnit (Čajkovci), povālit (Drežnik) i dr.¹ — Obično se govori i
gńizdo², no tu može n biti i poradi g, jer gn i drugdje prelazi
kadšto u gn (v. Maretić, Gram. i stil. 86)³.

b) Za prijelaz nk u ņk (v. Maretić, Gram. i stil. 86) imam
ove potvrde iz posavskoga govora: bânka (: banka, Slobodnica),
ganköm (: něm. Gang, Brod)⁴, saņka (: sânka u Varošu, Magića
mala), slânka (: slanka od slâmka, Bodovaļci), vânkuš (: vänkūš
u Ivek. rječn., Gundinci)⁵. — Kadšto i ng prelazi u ng⁶: bitânga
(Batrina)⁷. — Tako i nsk prelazi kadšto u nsk (v. Maretić, Gram.
i stil. 86): lańskî (Orubica i drugdje), strańskî (Varoš), cigańsko
(Otok u Zb. II, 93). — Obrnuto prelazi n u n ispred st u pri-
mjeru ditînstvo (Brod) i ðetînstvo (Štitar)⁸

c) mn u riječi mnogi (i u izvedenima od ne) prelazi (poradi
disimilacije) u ml: mlògî. — Tako prelazi i mn u m|. Za mn >
m| nijesam zabiļežio nijedne potvrde, ali isporedi u Rełkovića;
pomła (Gram. 30), pomlivo (Gram. 231), sumlu (Gram. XX);
ispor. i slamłača (Otok u Zb. II, 123).

¹ hi se mjesto ni govori kadšto u Šaptinovcu, na pr.: uklonit,
zvoimit, medunika i dr. (v. „Rad“ 168., 115).

² Ispor. gńizdo u starih slavonskih pisaca (v. Maretić, Jezik 155)
i u Rełkovića (Gram. 405).

³ Ispor. gńijezdo u Divkovića (v. „Глас“ 52., 107) i u Re-
šetara (v. Der štok. Dial. 127).

⁴ Poradi gańka — gańku — gańkom i t. d. govori se i u nom. (ak.) sing. gańak mjesto ganak. Tako se govori i bòsìłak (mjesto bòsìłak) poradi bòsìłka — bòsìłku i t. d., zàtiłak (mjesto zàtilak) poradi zàtiłka — zàtiłku i t. d. i dr.

⁵ Ispor. vańkuš u Rełkovića (Gram. 437) i u Brlića (Gram. 33) i u Žuļića šunka (: šunka, „Školski Vjesnik“ XV, 907).

⁶ Ispor. štrânga i štrânga. Ivek. rječn. s. v. štrânga veli griješkom, da je lik štrânga, što ga Vuk upotrebłava, pogrješan, jer znam po-uzdano, da štokavci govore i štrânga.

⁷ Rełković ima hangir (ein Hengst, Gram. 406) i hangir (Gram. 445).

⁸ Maretić veli, da slavonski pisci imaju obično n mjesto n ispred
ski i stvo (v. Jezik 155).

R. J. A. 196.

13

194

STJEPAN IVŠIĆ,

(71)

Kao što mn u riječi mnogi prelazi poradi disimilacije u ml, tako prelazi u pridjevu tamna — tamno u vn: távna — tâvno (obično), prema čemu se onda govori i tâvan (ispor. u Rełkovića tavan, Gram. 28); tako je vn mjesto mn i u guvnìšte (: gumno, Tolisa)¹.

Poradi dałne disimilacije govori se zlāmenovat (Dolina) mjesto znāmenovati².

d) m ispred t i k prelazi kadšto u n, te se govori: pântit (: pamtiti, obično), mònka — mònku, monkòva (Varoš), slânka (mjesto slânka: slámka, Bodovałci). Kako je c sastavłeno od i s, prelazi m u n i ispred c, na pr. mônci (Štitar), (za) mônce (Babina Greda)³. — U primjeru konšija (Dolina, Varoš, Vođinci, Gorjani i drugdje) pored komšija (Brod i drugdje) nije m prešlo u n ispred š, jer se ta riječ govori s n i s m i u turskom jeziku (ispor. komšu i konšu)⁴.

## Labijali.

32. a) Mjesto divli govore u Stupniku diblī⁵. — Cešće dolazi b mjesto v u tuđim riječma, na pr.: bârdat (Štitar) i bärdat (Rачinovci) prema vârdati (i nvârdati) u V.⁶, berdô (Siče) od ņem. wer da?, kîrbāj (Komłetinci, Župańa) od ņem. Kirchweihe, rezêrba (Otok, Župańa i drugdje) od ņem. Reserve, šibōk (Otok) od ņem. Schildwache.

¹ U kajkav. narječju prelazi mn u vn i onda, kad stoji na početku riječi; ispor. vnogi (: mnogi).

² Ispor. u Rełkovića zlamehe (Gram. 6).

³ Tako je i Rešetar zabiļežio u Orašju (Brčkom) mônče i u ozniničkom govoru: pântit, mônče, zančät (: zamčät mjesto zamći, zamaknuti), sedandeset (v. Der štok. Dial. 125/6). Rešetar misli, da je oraško mônče postalo drukčije nego ozniničko mônče, jer veli, da je n u oraškom primjeru kao n u primjerima: vîdîn (: vîdîm), sêdan, ôsan i dr., gdje je n mjesto m kao u čakav. narječju (poradi slabije artikulacije), a n u ozniničkim primjerima poradi asimilacije nasala idućemu dentalu. — n se u posavskim primjerima može tumačiti samo tako, kao što Rešetar tumači n u ozniničkim primjerima, jer u posavskom govoru nijesam nigdje opazio, da bi -m prelazilo u -n. — n mjesto m ispred t i k (i c) dolazi i u nekih slavonskih pisaca, na pr.: pantiti, zanke, hotonce (v. Maretić, Jezik 155). Tako ima i Rełković zânka (: zamka, Gram. 405).

⁴ Potvrdā odrukud za konšija v. u Akadem. rječn.

⁵ I Rešetar je zabiļežio dîblî na jugu (v. Der štok. Dial. 116).

⁶ Za vârdati v. u Miklošića EWb. (s. v. var-).

(72)

DANAŠNI POSAVSKI GOVOR.

195

b) Prema b u lat. riječi Sebastianus zabiļežio sam Pāstijān (Brod)¹. — p dolazi mjesto b i u domaćoj riječi zípat (: zíbati, Magića mala), gdje je p zavučeno iz imenice zīpka. Tako je p zavučeno iz ostalih padeža i u gen. pl. zīpāk (: zībākā, Siče), zīpākū (: zībākā, Babina Greda) i klūpāk (: klubākā, Davor).

c) U riječi līpča (: lijevča, Mačkovac) stoji p mjesto v poradi idućega bezvučnoga konsonanta č (ispor. vrpca mjesto vrvca).

d) Mjesto f govori se p u nekim tuđim riječma, na pr.: jěptīn — f. jeptīna (Odvorci) od grč. εὐθυνός (= efthinōs), Jozėpe (vok., Siče) od ņem. Josef, škàpica pored škàfica (Zagrađe) od grč. σκάφος (preko starońem. scaf)².

e) U riječi frōsluk (: prōsluk = prsluk, Varoš) dolazi f mjesto p. Tako se govori i (pò)fūrit (Stupnik) mjesto (pò)pūriti u V. — U riječi sāf — šáfa (: šăv — švà, Magića mala) dolazi f mjesto v³.

33. a) Skup bv ostaje u primjeru obvołila (mjesto: obvolila = obvołela, zamilovala, Vrbova), a u primjeru obavřšit (: obršiti u V., Davor) rastavłla se taj skup vokalom a. Za primjer, gdje se v iza b gubi (ispor. na pr. oblak mjesto ob-vlak), spomińem napose obit (: òbijē nogu krpom, Brod) prema òbviti u V.

b) Nekadašní skupovi bъj, pj i vъj govore se gdjegdje u sta-rijem liku bj, pj i vъj, na pr.: gròbjē i grèbjē (Siče), grôbje (Slo-bodnica), zobjōm (: zobłu, Pavlovci), krvjōm (: krvłu, Varoš), Filipje (= Filipov dan, Trnava), Làpjāk (neko brdo, Velika), Zadubravje (ime selu, Garčin), divjäke (Mačkovac, Trnava)⁴.

c) U primjeru prâmno (: prâvno, Tolisa) dolazi mn mjesto vn.

¹ U Brodu sam zabiļežio i: petonírat prema ņem. betonieren i pûrgeri prema ņem. Bürger, no u te će dvije riječi p stajati prema ņemačkom dijalektičkom izgovoru, po kojem se pomenute riječi izgovaraju s p.

² Tako se govori p mjesto f osobito u nekim bosanskim govorima, gdje je R zabiļežio na pr.: jeptin (: jeftin), ependija (: efendija), porinta (: forint), pratar (: fratar) i dr. (v. Der štok. Dial. 117) i Žuļič (za Vareš): Pilip (: Filip), Prano (: Frano), pala (: fala), pin (: fin) i dr. (v. „Školski Vjesnik“ XV, 258). Tako sam i ja u Orubici čuo plòs (: Floß) od jednoga Bosanca i flosār od tamošńih domaćih ļudi.

³ Lik šaf bit će postao ovako: u švà — švù — švì i t. d. moglo se v iza š promijeniti u f (ispor. poł. swój = sfùj), a onda se prema šfa — šfu — šfu i t. d. moglo načiniti i šaf — šafa.

⁴ U starih slavonskih pisaca dolazi u takim primjerima j (samo katkad ł), na pr.: grobje, snopje, zdravje (i bezumje) i dr. (v. Maretić, Jezik 152). Budući da se u takim primjerima još danas

*

196

STJEPAN IVŠIĆ,

(73)

Dentalı.

34. Mjesto *d* zabiļežio sam *t* u dvije tuđe riječi: *kantitat* (: kan-
didat, Slobodnica) i *komorāt* (: franc. camarade, Siče).

35. Dentali u svezi s nekim glasovima. — a) Za
prijelaz škupa *dl* u *gl* imam ova dva primjera: *glīto* (: dlijeto,
Mačkovac, Gradište) i *glīce* (: dlijece, Godińak)¹.

b) Od *ds* može biti *c*, na pr.: *būbogreckī* (: babogredski, Babina Greda), *brockī* (: brodski, Brod), *pòcjek* (: podsjek, Piškorevci)² i dr. Od *ds* može biti i *s* (*d* ispada), na pr.: *osīcāmo* (Vrbańa), *ð*(d) *sūnca* izlāska (Siče). — Od *ds* i *ts* + *t* bude obično *st*, na pr.: *ostupio* (: odstupio, Grabarje), *ostúpiše* (Bošńaci), *pristojnik* (: predstojnik, Štitar), *prokléstro* (Brod) i dr.³ — *d* može ispasti i ispred š, na pr.: *na*(d) *šemšíra* (Dolina), *pò*(d) *Šamac* (Tolisa).

c) Skup jt i jd u glagolima kao *dojti* — *dojdem* ostaje često bez promjene, na pr.: *dōjt* (Čajkovci, Ivankovo, Gradište, Vrbańa), *nājt* (Otok), *obājt* (Drežnik) i dr. pored: *nāć* (Dolina, Pričac), *otīć* (Divoševci), *unīć* (Štitar) i dr.⁴; — *izājdēm* (Brod), *nājdēm* (Magića mala, Ciglanik, Gradište) i dr. pored: *dōdē* (Slobodnica, Đakovo, Bošńaci), *dōdōsmo* (Gundinci), *nādōše* (Selca) i dr.⁵

gdjegdje govori j, ne pogađa Maretić veleći, da je narod po Slavoniji
pomenute primjere iz starih slavonskih pisaca i u ono vrijeme kao i
danas izgovarao s l (ibid.). — Ispor. i *divjaka* u Varešu (v. „Školski
Vjesnik“ XV, 149).

¹ *gl* se u tima riječma govori i drugdje (v. Akadem. rječn. s. v. *glijeto*). I Rešetar je zabiļežio *glijetò* za Prčań (v. Der štok. Dial. 118).

² U Ņtitaru se riječ podsjek izgovara pòćek (v. naprijed str. 51).

³ Od *ds* i *ts* + *t* može nastati *st* i poradi disimilacije konsonanata, po kojoj se u skupu *ct* (< *tst*) gubi prvo *t* (za taku disimilaciju ispor. na pr. òstika mjesto òctika od òcat).

⁴ U glagolima *otič* i *unič* stoji ć prema glagolima, kao što je *nać* (t. j. od *najti* > *na-iti*). Stariji su likovi: *izit* (Otok), *otit* (Ko-marnica, Gradište, Retkovci) i dr.

⁵ Prema *dojdem* i *dođem* govori se i *ðjdēm* (= odem, Gradište, Privlaka, Novo selo) i *ðdēm* (Đakovo, Čajkovci, Gundinci, Vrbańa i drugdje). Tako sam u Bošńacima zabiļežio i *prīdēš* (= prijeđeš), gdje je *đ* po svoj prilici prema primjerima, kao što je *nađeš*, jer bi od *prijdeš* (= prėideš) moglo postati *prīdēš* (t. j. īj > ī); iz Novoga sela imam doista *prīdū* (= prijeđu).

(74)

DANAŠNI POSAVSKI GOVOR.

197

d) Prema nekadašnjem stvj i dj zabičežio sam tj i dj u: nëtjāk (Stupnik), kostjōm (: košću, Varoš) i rodjāča (= rodica, Kaniža)¹. — Ovdje se može spomenuti i primjer lādi (Siče, Štivica, Strizivojna, Piškorevci), u kojem je ď postalo od starijega dj (ispor. slov. ljudje) od nekadašnega dbj².

e) U pređašnjem sam odijełku spomenuo primjer kostjōm (= košću, Varoš), gdje stj stoji prema nekadašnjem stvj, no obično se u posavskom govoru prema nekadašnjem stvj govori šć, na pr. radošćōm (: radošću, Gradište)³. Tako se i prema iskonskome stj (staroslov. št) govori obično šć, na pr. oprāšćām (obično). Evo nekoliko primjera za šć prema nekadašnjem stvj i stj (staroslov. št): gūšća (= guštara, Magića mala)⁴, košćúnac (= orah, Stupnik), (u) narašćáju (Banovei), otpūšćaje (3. l. pl., Piškorevci), raspūšćala (Bebrina), spūšćā (Babina Greda)⁵, pomšćat (: pòmještati u V., Siče), ponamjěšćali (Zołano), prošćāk (= neki veliki nož, Siče, Crni Potok), višćica (: vještica, Stupnik) i dr. Ipak sam zabičežio i št u takim riječma⁶, na pr.: kršćine (Babina Greda), proštāk (Podvińe), pūštā (Gradište), vjěštica (Župańa)⁷.

¹ Za takvo tj i dj vidi u §-u 3. d). — Za riječ rodjača, koja dolazi i u starih slavonskih pisaca, veli Maretić da se vałada izgovarala s dj u ono vrijeme, no za tj i dj u primjerima kao: cvitje, listje, bolestju, milosrdje i dr. iz istih pisaca veli Maretić da se u narodu govorilo ć i ď i u ono vrijeme (v. Jezik 153). Poradi pomenutih posavskih primjera i poradi primjera kao: cvijetje, průtje, čistje, gvözdje i dr., što ih je Rešetar zabičežio u govoru nekih katolika u Bosni (v. Der štok. Dial. 140), i poradi primjera kao: cvietje, sudje, listje, grozdje, gvozdje i dr. u Žułića (v. „Školski Vjesnik“ XV, 149) možemo reći, da je i narod po Slavoniji gdjegdje izgovarao tj i dj u takim primjerima u vrijeme starih slavonskih pisaca (u 18. vijeku).

² Više o primjeru lādi vidi u §-u 5.

³ U starih slavonskih pisaca nalazimo u tome instr. sing. stj i šć, na pr.: bolestjom, kripostjom, mudrostjom i dr. i mašćom, žalošćom (v. Maretić, Jezik 168).

⁴ Maretić je u slavonskih pisaca našao samo pušta (v. Jezik 156).

⁵ Poradi pušćati govori se gdjegdje i pušćiti (na pr.: pušćila, Kaniža) mjesto pustiti.

⁶ O tome št mjesto šć vidi naprijed u § 3. f., a o šć i št od sk vidi i dałe u § 37.

⁷ Maretić je u jednoga slavonskoga pisca našao višćica pored vištica (v. Jezik 156).

198

STJEPAN IVŠIĆ,

(75)

Guturali.

36. a) Mjesto *k* zabiļežio sam *g* u nekim tuđim riječma, na pr.: *garīl* (: kolijer u V., Bebrina, Godiņak) od franc. collier¹, *gavalīrat* se (: dobrö se *gavalīrā*, Viškovci) od tal. cavaliere, *vāgant* (: kuća je bila *vāgant*, Stupnik) od tal. vacante (lat. vacans). Tako sam zabiļežio i *grlētka* (Magića mala) mjesto *kīrlētka*².

b) Glasa *h* nema na području posavskoga govora; zabiļežio sam ga samo u ovim riječma: *hèler* (Slobodnica), *Jerìha* (: ruža iz Jerìha) i *jerihānskī* (Štitar), *ðhōl* (Batrina, Brod), *vāhtler* (: ņem. Wächter, Brod), no ni jedan od tih primjera nije prostonarodni lik³.

*h* se mijeņa kadšto u *k*, na pr.: *pròktilo* se (: prohtjelo se, Drinovci), *zaktīvajū* (: zahtijevaju, Brod); i u tuđoj *rìktat* (: ņem. richten, Batrina, Tomica). — Primjer *pàrok* — *pàroka* (: pàrōk u V., često) ne postaje od *paroh* nego od lat. riječi *parochus* (*ch* = *kh*)¹. Često se govori i *siromāk*, ali ni tu nije *h* prešlo u *k*, nego se -ah u *siromah* okrenulo u -ak prema -ak u riječma, kao što je junak⁵.

Evo nekoliko primjera, gdje se *h* izgubilo bez traga: *doðdī* (= 3. l. sg. prez., Vrbaņa), *doodìla* (Slobodnica), (o) *Duovī* (Strizivojna), *grī* (: grijeh, Glogovica, G. Vrba), *ĝī* (: vĝg u V., Batrina, Gradište)⁶, *rpa* (: hirpa u V., Kuti), *rùška* (mjesto *hruška*: krùška u V., obično)⁷, *mäćua* (Otok), *muàrika* (= neka trava, Soļani), *Pečù* (Gundinci), *prâ* (često), *strâ* (često) i dr. Tako sam i prema nekadašņem *vetzchz* — *vetzcho* — *vetzcha* (ispor. rus. *eemaxii*) zabiļežio *vët* — *vëto* — *vëta* (Strizivojna), gdje je *vëto* i *vëta* postalo od starijega *vetho* i *vetha*, a onda je prema *vëto* i *vëta* načiņeno i *vët* mjesto *vetah*. U Sičama se govori *nòt* — *nòta* (mjesto *nòkat* — *nòkta*), koje se može tumačiti samo tako,

¹ Riječ *garīl* treba tumačiti metatesom od *galir* (za *a* mjesto *o* v. naprijed § 21). Prema tal. riječi *collarino* zabiļežio sam *kòlarīn* (Mačkovac) (v. *kolàrīn* u Akadem. rječn.).

² O postaņu riječi *krletka* v. u Akadem. rječn. i u Bernekera (Slav. etym. Wb. s. v. *klětb*).

³ Na pr. o „ruži iz Jerìha“ ili o „jerihānskōj ruži“ pripovijedala mi je u Štitaru žena crkveņakova, te je posve jasno, da je *h* u poznamutim riječma došlo iz crkve.

⁴ Ispor. u Rełkovića *parok* (Gram. 416).

⁵ S time se tumačeńem slaže i akcenat u riječi *siromāk* (ispor. junāk), jer bi inače trebalo da bude *siròmak* — *siròmaka*.

⁶ Ispor. u Šaptinovcu *ĝī* (v. „Rad“ 168., 114).

⁷ Ispor. u Šaptinovcu *rùška* (v. „Rad“ 168., 114) i slov. *hrûška*.

(76)

DANAŠŇI POSAVSKI GOVOR.

199

što se *h* u *nohta* (od *nokta*)¹ izgubilo, a onda se prema gen. *nōta*, dat. *nōtu*, instr. *nōtom* i t. d. načinio i nom. sing. *nōt*². — *h* se može izgubiti i u skupu *hv*, te se govori na pr.: *vātat* (: hvatati, Varoš), *vātō* (Đurići), *uvātio* (Kaniža) i dr.³ — *h* je ispalo i u primjerima: *otrānit* (: othrániti, Sikerevci), *otrānila* (Novo selo), *otrānūt* (: othrańen, Kaniža). U tima bi primjerima moglo *ot* stajati mjesto *od* poradi nekadašńega *h*, ali bi *ot* moglo tu biti i od iskona, kao što je u glagolima: *oteti* i *otići*. Poradi nekadašńega *h* moglo bi stajati i *is* mjesto *iz* u primjeru (do sunca) *isoda* (: ishoda, Gradište u Zb. V, 123 i Otok u Zb. VII, 179). U primjerima: *odrānīo* (: othranio, Brod, Babina Greda), *izódō* (: ishodao, Otok), *razládit* (: rashladiti, Magića mala, Vrba) izgubilo se *h* bez traga⁴.

Često se na mjestu glasa *h* razvija *j* ili *v*, da bi se uklonio zijev; *j* se razvija obično *iza* *i*, a *v* *iza* *u*, na pr.: *díjat* (: dihati, Bebrina, Štitar), *gríja* (: grijèha, često), *örījā* (: gen. pl. òrīhā mjesto: òrāhā, Andrijevci), *Örijovac* (: Örihovac, ime selu), *smíja* (: smijèha, često), *vījār* (: vīhar, Banovci, Bebrina) i dr.; — *dùva* (: dùha, nom. sing. f., Račinovci), *krùva* (: krùha, obično), *mùva* (: mùha, Batrina, Babina Greda), *Mùvāč* (: maġ. Mohács, Banovci), *ðčuva* (: ðčuha, Sibiń), *ðduva* (: ðduha, Piškorevci), *pùzuva* (: pàzuha, nom. sing. f., mjesto: pàzuho, Piškorevci), *sûvo* (: suho, obično), *trbùvi* (mjesto: trbusi, Gundinci)⁵, *zaduva* (: zaduha, Bebrina) i dr. Na mjestu glasa *h* može se razviti *j* i u zijevu ispred *i* i *e*, na pr.: *plàjiv* (mjesto: plahiv, plašiv, Bebrina), *snàji* (mjesto: snàhi, dat. sing. snasi, obično), *snajè* (mjesto: snàhē, obično), *söje* (mjesto: söhe, nom. pl. od sòha, Mačkovac). Glas *j* prodire i drukud iz takih primjera, u kojima se razvio posve primodno, te se govori na pr. *snàju* (mjesto: snàhu, obično), premda bismo očekivali *snavu*. Tako se govori i: *bùja* (: bùha), *čoja* (: čòha),

¹ O liku *nohta* (od *nokta*) vidi u § 37.

² Da se u nom. sing. može povesti za ostalim padežima, dokazuje i kńiževni lik *nòkat* — *nòkta* (mjesto *nògat* — *nòkta*; ispor. staroslov. *nogrtb*); *k* je u nom. (ak.) sing. *nòkat* prodrlo iz gen. sing. i iz drugih padeža (ispor. slov. *nohət* — *nohta* mjesto *nogət* — *nohta*).

³ Takvo je *v* mjesto *hv* našao Maretić samo u jednoga slavonskoga pisca (v. Jezik 152).

⁴ Za primjere kao *otraniti* i *odraniti* v. u Maretića Gram. i stil. str. 74.

⁵ *v* je u nom. pl. *trbuvi* poradi: *trbuva*, *trbuvu*, *trbuvom* i t. d

200

STJEPAN IVŠIĆ,

(77)

mŭja (: mùha, Bodovaļci), sōja (: sòha, Drežnik). Prema nom. pl. oraji bit će i orâj — orăja (Brod, Gradište). U primjeru strâj (: strâh, Ivankovo) može j stajati po analogiji¹. — Glas se v osim u pomenutim primjerima, gdje se razvio u zijevu (po izgubu glasa h), govori i u ovakim primjerima: kŕvat (— křšēm: kŕhati u V., Vrpołe, Kupina, Strizivojna), măvā se (mjesto: măhā se, măšā se, Dolina), (òra) — orăva (: òraha, Podvińe, Babina Greda), prâva (: prâha, Magića mala), vŕpa (: hŕpa, Batrina)². U svima se tima primjerima moglo v razviti u zijevu³. Na mjestu glasa h govori se v i u primjeru tvorac (: dżchorv; ispor. slov. dăhor i thor), ali ne znam, kako upravo treba tumačiti to v.

37. Guturali u svezi s nekim glasovima. — a) k i g ne prelazi obično u c i u z u dat. i lok. sing. a-deklinacije, te se govori na pr.: (u) ruki i (na) nogi (obično). — Kadšto i u nom. pl. o-deklinacije m. ne prelazi k u c, na pr.: jastuki (Brod), opanki (Kaniža), otarki (Retkovci), pocjeki (Gorjani), šļiviki (Viškovci)⁴.

Zabiļežio sam děrz (= momak, često) pored gěrz (: tur. görz u Akadem. rječn., Drežnik). Tako sam i u Brodu čuo evangele (pored evanđełe), no tu će ge biti po svoj prilici poradi utjecaja úemačkoga jezika.

b) U primjeru nòt — nòta (: nòkat — nökta, Siče) imamo potvrdu za prelažeće skupa kt u ht (samo se u pomenutom primjeru h izgubilo)⁵.

c) Skup hv prelazi obično u f⁶, na pr.: fât — făti (mjesto: hvât — hvâta u V., obično), fála (: hvála, obično), fătat (: hvatati, Drežnik), ufâtıl (: uhvatio, Magića mala), ufătio (Tomica) i dr.

d) Prema nekadašńem skupu sk ispred: j, ě, i, e i v, od koga bude u staroslov. jeziku št, dolazi u posavskom govoru obično šć⁷, na pr.: ˇišćēm (od iskati, obično), pìšćat (: píštati u V., Davor;

¹ strâj se (pored prâv) govori i u Šaptinovcu (v. „Rad“ 168., 122).

² Za v na početku riječi u primjeru vrpa ispor. vr̥g u V. mjesto h v̥g (: posav. v̥g).

³ v se u primjeru vrpa moglo razviti prema događajima, kao što je u rpu > u vrpu.

⁴ O takim nom. pl. vidi naprijed § 4. d)

⁵ Za kt > ht vidi u Akadem. rječn. IV, 702 i u Maretića Gram. i stil. str. 74.

⁶ U skupu hv prelazi najprije v iza h u f, a onda od hf, pošto se h izgubi, ostaje samo f.

⁷ Naprijed sam (na str. 12/3.) rekao, kako se moglo razviti takvo šć.

(78)

DANAŠNI POSAVSKI GOVOR.

201

ispor. pîsak, pîska)¹, prāšćělo (: práštati — práštīm u V., Sikerevci; ispor. prūska), -tīšće (na pr.: pritīšće, stišće od pritiskat, stiskat, Stupnik, Varoš i drugdje), višćat (: víštati u V., Magića mala; ispor. vîsak i vîska)² i dr. Tako stoji šć prema sk i u nekima drugim riječma, na pr.: u imenicama s nastavkom -išće, prema kojem dolazi u češkom i połskom jeziku -isko³, na pr.: amīšće (= ždrepčanik, upravo: ono, na čem stoji ham, Babina Greda)⁴, kosīšće (: kòsīšte u V., Batrina), kòsīšće (Mačkovac), ognišće (: ògńište u V., Podvińe, Gradište)⁵; — u imenicama na -ašćina, na pr.: nevałašćina (Siče), mrtvášćina (= mrtvàčina u V., Kutjevo)⁶; — ščédit (od *skěděti: oskudan, Batrina, Siče), Šćitār (ispor. štit: lat. scutum, Strizivojna), šćipat (Bebrina; ispor. staroslov. štnąti sę .minui' i štěpě ,eclipsis' od *skīp-')⁷, (na)tašće (Stupnik) i šćěta (od tšćeta, Vrpołe; v. u Miklošića EWb. s. v. tūsk-)⁸, šćūcā mi se (= štuka mi se u V., Siče; v. u Miklošića EWb. s. v. skjūk-). Ovamo bi mogla ići i imenica šćūka (: štūka u V., Dolina, Siče). I šć u imenici šćāva (= napoj, Slobodnica, Trnava) može biti prema šć (od kor. sīk-; v. u Miklošića EWb. 336 b)⁹. — No dosta se često čuje i št u takim riječma, na pr.: amīšte (Slobodnica), Dvörīšte (= neka bara, Štitar), Gradīšte (ime selu), guvnīšte (Tolisa), lanīšte (Tolisa), sělīšte (Župańa), stanīšte (= „gě stojī stàn“, Babina Greda), zěmlīšte (Kaniža), Štitār (ime selu), štěta (Batrina, Siče), poštětio se (= kvarovao, Slobodnica),

¹ Za akc. pìšćat (mjesto: pištati u V.) ispor. pišćāt u Šaptinovcu (v. „Rad“ 168., 115).

² Za akc. višćat (mjesto: vištati u V.) ispor. pìšćat (mjesto: píštati u V.) (v. bił. 1.) i vrišćāt (mjesto: vríštati u V.) u Šaptinovcu (v. „Rad“ 168., 115).

³ Ispor. na pr. češ. ohnisko i poł. ognisko (: ogńište). — O nastavku -isko v. u Vondráka (Vergl. slav. Gram. I, 468/9).

⁴ Ispor. amīšće u Šaptinovcu (v. „Rad“ 168., 154).

⁵ U Vuka ima i ògńište (u C. G.) u osobitu značeńu.

⁶ -ašćina u te dvije imenice stoji prema -ašćina u imenicama kao sìròmašćina < sìròmaština (od siromašćina: siromaški). — Šć je u takim imenicama našao Maretić samo u jednoga slavonskoga pisca (v. Jezik 156).

⁷ Za št u štěpě v. u Vondráka (Vergl. slav. Gram. I, 265 i 269); v. i Arch. f. slav. Philol. 28, 501.

⁸ V. i u Vondráka (Vergl. slav. Gram. I, 265).

⁹ Tako tumači Štrekelj slov. ščava (od *stčava) (v. Arch. f. slav. Philol. 28, 501/2).

202

STJEPAN IVŠIĆ,

(79)

štàva (Grabarje), koštìca (od *kostškica, Tolisa)¹, prīštèvi (Slobodnica; ispor. u Miklošića EWb. s. v. pryskju²).

Za žđ ili žd od zg nemam primjera.

Spiranti.

38. a) j se zamjeńuje glasom v u (po)štròvit (Stupnik). Tako sam zabiļežio i Mòtavica (Kobaš) mjesto Motàica u V. — U primjerima: pròdava (: prodaja, Matići) i (za) udavu (: ùdaja, Retkovei u Zb. XI, 109) može biti nastavak -va (ispor. na pr. vreva) mjesto -ja.

j se gubi kadšto u skupovima: čsj, šsj i žsj, na pr.: pùći (: pačji, Gradište), svràčī (: svračji, Vrbańa), Orãšē (: Orašje, Tolisa), oruže (: oružje, Štitar). — U komparativu se govori obično šj i žj, na pr.: vìšjì (obično), sùšjì (Drežnik), tìšjē (Zołano), bìžjì, nìžjì, tèžjì (obično)³.

b) s prelazi u c (= ts) u riječi cìgūrno (Otok), š u č (= tš) u riječi čvaràge (: šaraģłe, Dolina; ispor. švaràge, Mačkovac), ž u g (= dž) u riječi kògu (: kožuh, Davor, Batrina, Kuti).

ž prelazi obično u r u prezentu mòrēm. Tako se govori često i bârča mjesto bâšča, gdje je š postalo od h (ispor. pers.-tur. bāghče; gh odgovara češkomu h). — U riječi stòšnica (Drežnik) stoji š mjesto ž (ispor. stóg).

c) s ispred í prelazi u š, na pr.: š nèga, š nìm, š nōm (obično). Tako sam zabiļežio i ž mjesto z ispred í, na pr.: iž nègovōg (Sibiń), krož nèga (Mačkovac), krož nìjū (: kroz nih, Prńavor), nuž nèga (Dolina), prěž nì (: bez nih, Kobaš) i dr. — Pored: ižlūbē (Varoš), ražlútit (Lovčići, Bučje), ražlūtim (Vrpołe), ražlútio (Sulkovci) zabiļežio sam i: razlūtī se (Laze) i razlūtē (Župańa).

Mjesto z govori se ž u žlòbak (: zglobak, ‚zapešće‘, Župańa)⁴.

¹ Maretić je u slavonskih pisaca našao samo koštica (v. Jezik 156), ali u Akadem. rječn. s. v. kòšćica ima jedna potvrda za takav lik iz Kanižića.

² I u slavonskih pisaca dolazi u takim riječma šć i št, na pr.: išćem i ištem, pritišće i pritište, ognišće i ognište i dr. (v. Maretić, Jezik 156).

³ I u slavonskih pisaca dolazi često j u komparativu iza konsonanata č, š, ž, na pr.: jačji, višje, težje i dr., a kadšto i iza ć, na pr. većji (v. Maretić, Jezik 173). Naprijed sam (u §-u 28. e) rekao, da j dolazi i u komparativu iza r, na pr. gòrjī, šìrjū.

⁴ Tu je ž moglo nastati u skupu zgì, jer Rešetar biļeži žglòb — žglòba (Boka, Bar) (v. Der štok. Dial. 129).

(80)

DANAŠNI POSAVSKI GOVOR.

203

U Tolisi sam zabiļežio pridjev tołišķī, no tu -šķī ne postaje od -siški; š je u tołišķī zavučeno iz Tolīšanin (Tolīšāni)¹. — š u aoristima: dobīšmo (Gorjani), porastājašmo se (Bošńaci), ojdōšte (: odoste, Vođinci) ne stoji ni po kakom glasovnom zakonu, nego je zavučeno iz 3. l. pl. (ispor. na pr. dobiše)

### Afrikate.

39. a) U sjevernoistočnom se dijelu posavskoga govora govori č i ď mjesto č i ý, na pr.: čiča (: čiča), čitat (: čitati), věčer (: večer), děp, kanđija (: kàngija), sādāk (: saġak) i dr.² Takav izgovor imaju ova mjesta: Vrpołe, Strizivojna, Perkovci, Mikanovci, Vrbica, Mrzović, Vođinci, Ivankovo, Retkovci, Rokovci, Andrijaševci, Prkovci, Šiškovci, Cerna, Gradište, Privlaka, Otok, Komletinci, Novo selo, Nimci, Đeletovei³. — U Davoru sam, gdje se razlikuje č i ć, zabiļežio pļāćka mjesto pļāčka; mislim, da ć u toj riječi treba odbiti na utjecaj konsonanta k.

b) U Vrbańi sam zabiļežio õpština (pored õpćina), gdje je št prema govoru srijemskih Srba.

O skupu šć i št od st i sk vidi naprijed u §-u 35. e) i 36. d).

c) U nekoliko se riječi govori j mjesto ď. Zabiļežio sam: mlājī (Davor), tujī (: tūdī, Dolina), tujin (: tùdin u V., Dolina), vījat (mjesto vīdat u Strizivojni, St. Perkovci)⁴. Tako sam zabiļežio i Júrići pored Đúrići (ime selu), koje vaļa tumačiti kao Juraj pored Đurađ. — Zavjetno mjesto Gyüd kod Šikloša u Ugarskoj zove narod po Slavoniji obično Đûd (gen. Dúda), no u posavskom se govoru čuje i Jūd (Banovci, Vrba, Velika).

d) Od čc bude disimilacijom konsonanata šc (t. j. čc = tšts > šc = šts) u: Prìšca od Prìčac (ime selu) i Dubòšca od Dubòčac (ime selu). U Lovčićima sam zabiļežio: rúčci (od rúčak) su prăviti.

e) Skup črě u riječi črěslo glasi čri: čríslo (= blato, Oprisavci), crí: críslo (Kuti) i tri: tríslo (Kuti)⁵. Tako sam prema črěšbňa zabiļežio: crěšňa (Kindrovo, Vranovci, Slobodnica) i trůšňa (često).

¹ Tako se govori: pèraškī mjesto peraski (od Pèrast) poradi Pèraštanin (v. Maretić, Gram. i stil. 94).

² O takom izgovoru v. naprijed na str. 11. bil.

³ Prema tome će biti i Đèletōvci mjesto Gèletōvci (ispor. gèlet-in mj. gèlūt; v. Akadem. rječn.; ispor. i prezime (gelátović u Gorjanima).

⁴ Vidi o tima primjerima naprijed u §-u 3. g).

⁵ U Akadem. rječn. čitamo črijèslo. O toj riječi v. u Bernekera (Slav. etym. Wb. s. v. čerslo 2).

204

STJEPAN IVŠIĆ,

(81)

f) Mjesto čn govori se samo tì (disimilacijom glasova) u riječi
petňāk (: pětńāk u V.). — U jednoj sam riječi zabiļežio šń mjesto čń,
i to u riječi nošńūca ili našńūca pored noćńūca (= straža, Mačkovac)¹.

U Posavini sam čuo samo sretan ili sritan (: sreća), no tu tn
ne postaje od čn, jer sretan postaje od osnove sret-².

g) ď prelazi ispred bezvučnih konsonanata u ć, na pr.: jičkat
(: „jećkati“ = jesti, Drežnik) i ićte (: iđite = idite, Soļanī), no
u primjeru Bìckō selo (selo kod Garčina) stoji ck mjesto čk od
ďsk (ispor. Biťsko selo u Rełkovića Gram. 87 i Bìď, ime rijeci)³

Disimilacija konsonanata.

40. Već sam govoreći o pojedinim konsonantima spomenuo neke
primjere za asimilaciju i disimilaciju, na pr.: prâmno (mjesto prâvno,
Tolisa) i tâvno (mjesto tâmno, često). Ovdje ću spomenuti još ne-
koliko primjera za dałnu disimilaciju konsonanata, na pr.: kolombaru
(mjesto konombaru = konobaru, Retkovci u Zb. XI, 115), (po)
lèbārā (mjesto rèbārā, Domaļevac)⁴, mřžāl (mjesto „mřžār“: ņem.
Mörser, Kuti), nevělōm (= instr. sing. mjesto nevenom, Magića mala),
podložníci (mjesto podnožnici, Drežnik, Štitar), râzoli (mjesto razori
= jarci između slogova, Gundinci, Župańa), razolić (mjesto razorić
= razdjełak na glavi, Župańa), (tri) šlājbera (mjesto šrajbera od
ńem. Schreiber, Dolina), těsta (mjesto cěsta, Matići, Štitar)⁵, vje-
šticino (mjesto vještičino, Župańa). Disimilacijom palatalnih kon-
sonanata vaļa tumačiti i ove primjere: mōlēne (mjesto moļeņe, An-
drijaševci), šuteņe (mjesto šućeņe, Semeļci), kudeņe (mjesto kuđeņe,

¹ čn bude šń i gdjegdje u Žumberku; ispor. na pr.: božišni
(: božićni), gášnak (: gaćnak), pešnák (: pećnak) (v. P. Skok, Mund-
artliches aus Žumberak. Arch. f. slav. Philol. 32, 376).

² Vidi o tome u mome članku „Kako ćemo pisati: srećan ili sretan?“ (v. „Nastavni Vjesnik“ XVIII, 669/70). — U slavonskih pisaca nalazimo i srićan (na pr. u Rełkovića Gram. 95) pored sritan (na pr. nesritnog u Grdenića, Govoreňa I, 186), i to je zacijelo zato, jer su ti pisci izvodili tu riječ od srić-a.

³ Čs prelazi u c (t. j. palatal se asibilira) gdjegdje i u Crnoj Gori, te se govori na pr.: ožrīnickī, bjelopāvlickī, mākšickī i dr. prema Ožrinići, Bjelopavlići, Nikšić (v. Rešetar, Der štok. Dial. 139). — U Brodu sam zabiļežio i nemèckī (jezik) mjesto nèmačkī, no tu c ne stoji prema čs kao u češkom německý i połskom niemiecki nego prema ts, jer pridjev nemecki postaje od maģ. riječi Német.

⁴ Ispor. u Varešu lebro (v. „Školski Vjesnik“ XV, 258).

⁵ O primjeru těsta < cěsta v. naprijed u §-u 5.

(82)

DANAŠNI POSAVSKI GOVOR.

205

Retkovci u Zb. XI, 110), *sramoteňa* (mjesto *sramočeňa*, Retkovci u Zb. XI, 109), *voleňe* (mjesto *vołeňe*, Retkovci u Zb. XI, 124)¹.

Među primjerima za disimilaciju spomenut ću i ove primjere: *mekôrka* i *mekóra* (: mekòkôrka, turkińa, Dolina; ispor. *mekokôrka*, Mačkovac) i *zárebňača* (: „zarebreňača“, ono što je zá rebrima, bedrica, šunka, Orubica)². — Baš protivno pomenutoj pojavi imamo u primjeru (na) *klûninima* (mjesto: na klinima, Magića mala).

## Metatesa.

41. a) Bliska m. Na pr.: *bajdàva* (mjesto *badjàva* od tur. *badhava, Ivankovo*), *bajdavãd* (mjesto *badjavãd*, St. Perkovci, St. Mikanoveci)³, *gärvãn* (mjesto *gavran*, Bebrina), *Garcànić* (mjesto *Gavrànić*, prezime, Bebrina), *gë* (od *dge* mjesto *gde* od *kde*, Varoš, Garčin, Trnava, Vrpołe, Babina Greda i drugdje)⁴, *lîčva* (mjesto *lîvča*: lîjevča u V., Batrina), *ölvãle* (mjesto *ölvvlè*: ödâvlê u V., Davor, Kaniža, Slobodnica)⁵. Metatesom je *-ajla* mjesto *-ala* u ovim riječma: *grebenâjla*, *okretâjla*, *počimâjla* (= ženska, koja počińe u crkvi pjevati ili moliti, Otok), *počimâjla* (Gradište), *tkâjla* (Privlaka). — Metatesom bi se mogli tumačiti i prilozi: *vódi* (mjesto *óvli*, Orubica. Kaniža, Magića mala), *vôd* (mjesto *óvdi*, Gundinci), *nôd* (mjesto *óndi*, Župańa), ako ne postaju od *ov-ovdě* i *on-ondě* (ispor. u Dubrovniku *onóndi*; v. Rešetar, Der štok. Dial. 114).

¹ Za take glagolske imenice ispor. u slavonskih pisaca na pr.: *razdileňe* (mjesto *razdíleňe*), *kudeňe* (mjesto *kudeňe*), *panteňe* (mjesto *pančeňe*), *podnoseňe* (mjesto *podnošeňe*), *pazeňe* (mjesto *pažeňe*) i dr. (v. Maretić, Jezik 156/7). Tako je i Vuk zabilježio za resavski i sremački govor: *moleňe*, *baleňe*, *buneňe*, *braneňe* (v. o takim primjerima u Maretića Gram. i stil. 108). — Primjer *sûđa* (= čada, Prnavor) ne postaje disimilacijom od čûđa (ispor. č: ð), jer je u *sađa* drugi korijen *sed* (v. Miklošić, EWb. 290 a).

² I Paul veli, da disimilacija može i tako postati, da čitav slog stojeći kraj slična loga, koji se počińe istim konsonantom, može ispasti, na pr. *semestris* mjesto *semimestris*, *àúφορεύς* pored *àúφιφορεύς*, *tragikomisch* mjesto *tragikokomisch* i dr. (v. Prinz. der Sprachgesch.⁴, 66).

³ Lik *badjava* i *badjavad* ima Rełković (v. „Rad“ 194., 51).

⁴ O ge vidi i naprijed u §-u 5. — Za gd > dy ispor. nìdga mjesto nigda u Prčańu (v. u Rešetara, Der štok. Dial. 148).

⁵ U Stupniku sam od jednoga dosečenika iz Like čuo i *àlvija* (mjesto *àvlija*).

206

STJEPAN IVŠIĆ,

(83)

Metatesom se mogu tumačiti i primjeri kao doći — dođem mjesto dojti — dojdem (v. potvrdā za te likove naprijed u §-u 35. c).

b) Daļna m. Na pr.: būrān (mjesto būnār, Banovci, Sikerevci, Štitar i drugdje), didāļa (mjesto dādīļa u V., Varoš, Babina Greda), fūštruk (mjesto frùštuk od ņem. Frühstück, Štitar), garīl (mjesto *galīr od kolīr, Bebrina, Godiņak), nivoje (mjesto nijove: nīhove, Gradište u Zb. V, 122), plantika (mjesto pantlika, Otok u Zb. II, 154).

Primjere: čūjēlte? (mjesto čujete li?, Sikerevci) i znālte? (mjesto znāte li?, Čajkovci)¹ ne treba tumačiti daļnom metatesom, jer su ti primjeri mogli postati i prema 3. l. sing. čuje l'? i znâ l'?, kao što postaje je l' te? prema je l'?

Gubłeńe konsonanata.

42. Već sam spomenuo (v. § 36. b), da glasa h nema u posavskom govoru. Tako su i primjeri kao: čela (: pčela), ći (: kći), di (: gdi), kò (: tko), sovati (: psovati), šenica (: pšenica), tica (: ptica) i dr. obični i u posavskom govoru. Evo nekih drugih primjera, gdje se gubi koji konsonanat, i to: b: oradovati se (: obradovati se, Otok u Zb. III, 34). — d: ko kùčē (: kod kuće, Orubica). Tu je d (t) ispalo možda poradi disimilacije (ispor. t:ć), kao što je ispalo u primjeru mejànġija (: mejànġija, Bebrina; ispor. d:ġ); no ko bi moglo biti zavučeno i iz primjera kao kò čašē (: kod čaše, Kuti), gdje se d izgubilo poradi asimilacije idućemu konsonantu (t. j. d + č > tč = ttš > tš = č). U primjerima: òjtra (: odjutra, Drežnik) i òjtrōs (: odjutros, Davor) gubi se d, koje se po ispadu vokala u ne može izgovarati s idućim konsonantima. Tako se d gubi i u teškoj grupi ġb u primjeru žbäna (mjesto ġbäna: ġbän i žbän u Vuka, Bebrina)². — g: žlòbak

¹ Takav je namještaj enklitike li našao Maretić i u slavonskih pisaca, na pr.: ļubilimo (mjesto ļubimo li) i bilismo (mjesto bismo li) (v. Jezik 210). — Ispor. i primjer iz Vukovih Srb. nar. pjes. I, 397: ne bi l' smo ga uftatile (mjesto: ne bismo li...) u Maretića Gram. i stil. 291. biļ. 1.

² O gubłeńu glasa d ispred s i š (ispor. na pr. ò(d) sūnca izläska, Siče) v. naprijed u §-u 35. b) — Primjer òpočinē (Drežnik; ispor. i opočine u Otoku, Zb. VII, 205) ne će stajati mjesto òtpočinē, jer i u starom jeziku dolazi opočinuti (ispor. opočinąti u Miklošića, Lexicon palaeoslov.).

(84)

DANAŠŇI POSAVSKI GOVOR.

207

(mjesto zglòbak, ‚zapešće‘: zglòb u Vuka, Župańa, Gradište). — j: mâ (: moja, Gorjani, Gundinci), svû (: svoju, Stružani), kê (: gen. sing. f. koje, Banovci), Ìlīźć (: Ilijić, Oriovac), Tàdiźć (: Tàdijić, Oriovac), prîteļi (: prîjateļi, Varoš)¹, Matîêvić (: Matîjević, Župańa), Strizivûnci (: Strizivojanci, Strizivojna), nī (: nije, često), prî (: prije, često)², svédno (: svè jèdno, Vrbłe, Kaniža), kṛpau (: kṛpajū, Gradište), otîmau (: otimaju, Štitar), slùšau (: slušaju, Otok), rūgàu (: rugaju, Tolisa), odupìrae (: „odupiraju“, odupiru, Andrijevci) i dr. — k: èstra (: ekstra, Banovci), nîjakî (od: ni-aki: nikaki, Brod), nâkî (: ņekaki, Podvińe, Budrovci, Babina Greda, Štitar, Bošńaci, Tolisa i drugdje). — l: (o)tòīč (: otolič, Štitar), (o) Blagosòvu (: Blagoslov, Vrbańa; ispor. blågosōv u V.). — ł: šaràge (: šàragłe u V., Babina Greda; ispor. i švaràge, Mačkovac i čvaràge, Dolina). — m: nèjā (od: ne-a: nêmā, Otok, Prkovci, Śiškovci, Tolisa), nêjā (: nêmā, Matići)³, (sä) nōm (: sà mnōm, Orubica). — n: pātłìka (: pántlika u V., Siče) i rātłika (: ņem. Rain, šerpeńa. Siče)⁴. Mjesto Ilińe (Iliń dan) čuo sam u Orubici Ilìje, koje je zacijelo poradi Ilìja. Prema jedàrēd u V. zabiļežio sam u Budrovcima jedânred. — v⁵: (na) Cjetnìcu (: Cvjètnica u V., Tolisa), četřtī (: čètvřtī u V., Vrbłe, Davor i drugdje), četřtak (: četvŕtak u V., Siče), četrtàk (: četvŕtak u V., Trnava), čòik (: čòvjek u V., Bodovaļci), čòjek, Bebrina, Župańa), čojěka (gen. sing., Gundinci), čòječkī (: ako iđete po čoječki, Dońa mala), čòjak (Matići), drìak (: drvńak, drvlanik, Otok u Zb. II, 117), gļìov (: gļìvov, Otok), šļìov (: šļìvov, Otok), mřa (pored mřva, D. Lipovac), sjèdok (: svjedok, Kaniža), sì (dvâ) (: svi, Gradište), Sisvětī (: Svisveti, Brod), sìgdār (: svigdar, Drežnik), sasîm sè (: sasvim sve, Siče), sràka (: svraka, Kaniža), Ukovār (: Vukovar, Otok, Gradište), brìska (: breskva u V., Bebrina)⁶. Konsonanat v u primjerima: gļòv, šļòv i Ukovār mogao se izgubiti poradi disimilacije glasova (ispor. v : v).

¹ O primjeru prîteļi v. naprijed na str. 62.

² O primjerima nî i prî v. naprijed na str. 62.

³ Akcenat je u nējā zavučen iz lika nēmā.

⁴ Ispor. rájnlika (u Orahovici) i rânika u Šaptinovcu (v. „Rad“ 168., 160).

⁵ v se i drugdje često gubi (v. Rešetar, Der štok. Dial. 150/1)

⁶ I Vnk ima gen. pl. bresaka.

208

STJEPAN IVŠIĆ,

(85)

Razvijaće sekundarnih konsonanata.

43. a) z + r > zdr: obazdrila se (: obazrela se, Velika), razdrezat (: razrezati, Gradište, Župańa)¹. — U Bebrini sam zabižežio i gròzdit se mjesto gròziti se.

b) n (m) se umeće usred riječi u primjerima: kolombaru (mjesto: konombaru, konobaru, Retkovci u Zb. XI, 115), komendija (: komedija, obično), pràmđed (: pràdjed, Gorjani), stûmbōl (mjesto: stubol, stubań, Siče), štundírat (: študirati, Andrijevci) pored špacīr (mjesto običnoga špancīr, Brod)².

U glagolima: nadnìšō (: nadišao, Kruševica, Svilaj) i nanìšō (: naišao, Gorjani) stoji n poradi n u snić i unić (obično), gdje je n na mjestu (prema nekadašnjem sün i vün)³. — n u nuz (na pr.: nuz orgùłe, Gradište) stoji poradi n u niz.

U nekim prilozima dolazi obični navezak -m, na pr.: potłim (: potłe, poslije, Banovci) pored potłe (Beravci) i potłi (G. Slatinik). potłam (: potłe, Semełci, Kaniža), skorom (: skoro, Brod)¹.

c) U šêplava (: šepava, Dubočac, Batrina; ispor. i šeblav u Otoku, Zb. II, 108)⁵ i vahtler (: Wächter, Brod) uvuklo se l.

d) U švaräge (: šàragłe u V., Mačkovac) i čvaräge (: šaragłe, Dolina) uvuklo se v. — U Orubici sam zabižežio mědvenák mjesto medvěák (u V.), no tu v nije sekundarno, jer je medveňak postalo od starijega pridjeva medven (ispor. i: s medvenenom rakijom, u Retkovcima, Zb. XI, 125)⁶.

e) U Posavini se često govori Gójspa (Bogorodica) mjesto Góspa⁷.

Početak i kraj riječi.

44. Naprijed sam (v. § 25.) spomenuo, kako neke riječi počinući se vokalom dobijaju j, te se govori na pr. jàpa mjesto àpa. To se

¹ V. o takim primjerima u Maretića (Gram. i stil. 65).

² I Maretić spomińe, da se u neke tuđe riječi „uvuklo“ m pred glasove p i b (v. Gram. i stil. 85). Kako se vidi iz primjera: pràmđed i stûmbōl, m se može „uvući“ i u domaće riječi. Tako i u Rełkovićevu „Satiru“ nalazimo žumboriti mjesto šuboriti (u Bogdanovićevu izd. 171). — Za primjere kao komendija v. u Maretića (Gram. i stil. 86).

³ nanići (i snići i unići) govore i u Varešu (v. „Školski Vjesnik“ XV, 257).

⁴ O navesku -m v. u Maretića (Gram. i stil. 85). — potlam (i poslim) dolazi i u slavonskih pisaca (v. Maretić, Jezik 224).

⁵ U Šaptinovcu se govori šlěpav (v. „Rad“ 168., 161).

⁶ To je v sačuvano i u imenici medv-jed (v. Akadem. rječn. s. v. medven).

⁷ Dručije treba tumačiti j u bajdàva i bajdavãd (v. § 41. a).

(86)

DANAŠŇI POSAVSKI GOVOR.

209

j razvilo u hijatu, kad je taka riječ došla iza vokala, na pr. jàpa
še razvilo iz primjera, kao što su: i (i)apa, reci (i)api.

Ovdje ću spomenuti, da -d u prijedlogu od sa z u idućoj riječi
bude afrikata ċ, na pr.: (lupi) òzemłu (= od zemłu, Magića mala;
tu se prijedlog od slaže s akuzativom)¹.

## 2. Oblici i hihoy akcenat.

### A. Deklinacija.

#### 1. Imenice muškoga roda.

##### A. Oblici.

45. a) Prema: jèsēn f., ûgār f., vrijèža zabiļežio sam: s jèsena
(: s jeseni) i nàš ûgār (Kaniža), vrîž m. (Magića mala).

b) Prema lat. završetku -ius u imenu Hilarius govore u Stupniku
Ilàrija², a u Brodu sam zabiļežio porcijōn 'porez' (mjesto pòrcija
u V.) prema lat. portio (-ionis).

¹ Afrikatu ċu o sam u tome primjeru tako jasno, da sam u prvi kraj pomislio, da se u rečenom selu govori zemła (mjesto zemła), te sam i zabiļežio najprije ò zemłu držeći, da je tu prijedlog o. — Poradi toga mislim, da se Rešetar nepravo protivi Maretiću, koji veli (Gram. i stil. 9), da se krajne c ispred enklitike, koja se počine zvučnim konsonantom, izgovara ċ, na pr. c u: otac bi. To Maretićevo tvrđene pobija Rešetar veleći, da se slogovi u pomenutom primjeru rastavaju uvijek o | tac | bi, te na c ne može djelovati iduće b (v. Der štok. Dial. 130). No takvo rastavlaće slogova ne može spriječiti utjecaja konsonanta b na c, jer se otac bi izgovara kao jedna riječ. Da u tome primjeru b u bi može utjecati na c, mogu lijepo potvrditi ovim: pomenuti bosanski pisac Divković piše obično c mjesto s na početku enklitike iza t i d, na pr.: pamet ce otvorila, bogat cam, gdigod cam, mlad cam i dr. (v. „Γлас“ 52., 114), i to zato, jer enklitika počinući se sa s utječen krajne t i d u riječi, koja je ispred ne; pomenuti se Divkovićevi primjeri izgovaraju doista: pàmēce otvorila, bògacam, gdigocam, mlācam. — Za ċ u primjeru od zemłu ispor. ġ u primjeru „med ženàmi“ (= meġenāmi), što ga za žumberački govor spomine Skok (v. Arch. f. slav. Philol. XXXII, 372). — Vrijedno bi bilo, da naši dijalektolozi pripaze, govori li gdjegod narod doista dz i dž u primjerima, kao što su: nàdzirati i nadžlwjeti. Ja bih rekao, da će se i taki primjeri čuti sa ċ i ġ (ispor. franc. adjectiv = agektif).

² Slavonski pisci imaju u takim imenima u nom. sing.: -ijo i -ija,
a ostale padeže obično tvore prema nom. -ija (v. Maretić, Jezik 158).

R. J. A. 196.

14

210

STJEPAN IVŠIĆ,

(87)

c) U Slobodnici sam zabiļežio grūnat — grūnata (mjesto običnoga grūnt — grūnta) pored grūnckī¹. — Tako se i prema šāv — švā govori pl. šavovi (mjesto: švōvi), na pr. šavova (Otok, Zb. II, 256), šavōvā (G. Vrba), pored: švōvi — šōvā (Babina Greda), švaōvi — švāōvā (Varoš), švāovi (Podviine), šāōvā (Kaniža)².

46. a) Nekadašne su se različne osnove u deklinaciji izgubile (kao i drugdje) među o-osnovama, te ostataka od drugih osnova ima malo, na pr.: stariji ak. pl. gōstī u svezi: ū gosti (Mačkovac, Sr. Lipovac, Siče)³; — prema nekadašnim nom. pl. ļudje (od ļudžje) bit će nom. pl. ļūdāi (Štivica, Magića mala, Siče, Strizivojna)⁴, otkud je ā prodrlo i u druge padeže, te se govori na pr. dat. lok. instr. pl. ļúdma (Magića mala); — prema nekadašnim će oblicima i-deklinacije: ļudźmъ i ļudźmi biti današni: ļúdma (Davor, G. Slatinik, Vrbańa, Otok), ļúdma (Zagrađe, Jakačić mala, Bukovlę, Lapovci), ļúDMA pored ļúdma (Magića mala)⁵; prema ļudma bit će i: kōńma (Sołani, Novo selo, Vrbańa), kōńma (Podviine, Otok, Tolisa), sinòvma (Bučje, Jakačić mala) i: zúbmi (Batrina), (pod) tańurmi (Retkovci, Zb. XI, 114); — prema -i u gen. pl. i-deklinacije (na pr. ļúdī i gòstī) bit će -i i u ovim gen. pl.: bombōnī (Štivica), (od) Brońánī (Brod), cigānī (Gradište), dānī (Trnava), dárnī (St. Perkovci), fōrintī (Davor, Magića mala, Varoš, Gundinci, Sikerevci i drugdje), komādī (Trnava), komadi (Divoševci), (od) kućānī (Retkovci), sātī (Davor, Magića mala, Glogovica, Beravci), soldátī (Budrovci), (iz) Sołánī (Vrbańa) i dr.⁶ — Interesan je primjer gen. pl. ļúdev (: ļúdī, Štivica), jer se iz ņega vidi, kakome je utjecaju popustila stara i-osnova.

¹ Za gen. grūnata (mjesto: grūnta) ispor. gen. badana (mjesto: badna) od badan (Otok, Zb. II, 239 bi|. 3.) i gen. bakara (mjesto: bakra) od bakar (v. naprijed u §-u 16.).

² U šôvā je ispalo v iza š (za tako gublēne kousonanta v v. naprijed u §-u 42.); tako je moglo postati i šāōvā od šavova; švaovi postaje vaļada kontaminacijom likova: švovi, šavovi i šaovi.

³ Ak. pl. gosti našao je Maretić samo u jednoga slavonskoga pisca (v. Jezik 161).

⁴ O liku ļūdī v. naprijed (u §-u 5. i 35. d).

⁵ I Maretić veli, da je u slavonskih pisaca lik ļudma (za dat. lok. instr. pl.) veoma običan (v. Jezik 162).

⁶ Maretić je u slavonskih pisaca pored gen. pl.: crvi, dinari, gosti, miseci, mravi, pari, sati našao i: čavli, dogačaji, komadi, koračaji, načini, redki, sužni, talenti, zubi (v. Jezik 160).

(88)

DANAŠŇI POSAVSKI GOVOR.

211

b) Imenice na -in kao čobanin govōre se u sing. i bez -in, na pr. čobān (mjesto: čoban, Sibiń) i čobànīn (mjesto: čobanin, Gradište), kršćāninu (= vok. sing., u primjeru: kršćāninu, tī si od kämena, Kaniža)¹. Tako se pored običnoga S'rbin (pl. S'rbi) može čuti i S'r̥b (i gen. pl. S'r̥bōv, Orubica), Srbōvi — S'r̥bōvā (Tolisa)². — Imenice na -janin imaju još danas gdjegdje nom. pl. na -e (ispor. na pr. Grižane u Hrv. Primorju), no u posavskom govoru imaju take imenice samo -i u tom padežu (na pr. Lùžāni, ime selu), i zato vaļa reči, da u primjerima, kao što je: Nímce su vělikī (mjesto: Nímci, Komlętinci), dolazi ak. mjesto nom.³

c) U posavskom se govoru imenice kao Pávo, Máto, Đúro i dr. sklańaju samo po a-deklinaciji, dakle je gen. Pāvē, Pāvē, Pávē (nikad: Páva), dat. Pávi, ak. Pávu i t. d.⁴ Ondje, gdje se u dat. i lok. sing. a-deklinacije govori -e mjesto -i. na pr. žene (mjesto ženi, v. dekl. im. ž. r.), govori se i dat. lok. Páve (ispor. na pr.: mōlī se svētōm Bónę, Babina Greda). Tako se mijeńaju i imenice kao: ćúko, djéko (hypoc. od djèd, Račinovci), góso i dr. U Podgajcima sam čuo i pl. ćúke, gen. čūkā, dat. lok. instr. ćukama (dakle sasvim po a-deklinaciji).

47. Bilješke o pojedinim padežima. a) Vok. sing. U vok. sing. dolazi kadšto -u mjesto -e: gādu (Babina Greda, Otok). kršćāninu (Kaniža), nārōdu (: što mislite, nārōdu?, Kaniža), svītu (: svījete, družino, Rajevo selo), svītu (: čekaj, svītu! ,ļudi', Slobodnica), vězīru (: oj vězīru, moje desno krilo! Dolina). Tako sam pored Cārigrāde (: Cārigrāde, lěpo těbe fālē! Dolina) čuo i: Cārigrādu (: oj Mücvāńu, mālī Cārigrādu! U tebi je ko u Növōm Sádu — Brod; tu je Carigradu zacijelo zato, da bi se sricalo sa Sadu)⁵ — Obrnuto je -e mjesto -u u vok. může, što sam ga čuo u Černi⁶

¹ Bez -in dolaze kadšto take imenice i u slavonskih pisaca (v. Maretić, Jezik 157). Tako je i u dubrovačkom i ozrinićkom govoru (v. Rešetar, Der štok. Dial. 164).

² Lik S'r̥b (i gen. pl. Srbova) dolazi i drugdje (v. Ivek. rječn. s. v. S'r̥b).

³ Ak. se mogao uzeti za nom., jer se ak. govori češće nego nom. (na pr. s prijedlogom u: u Nímce).

⁴ O tome v. naprijed (u §-u 6. i).

⁵ Takvi vok. na -u dolaze i u slavonskih pisaca, na pr.: glasu, jarmu, oblaku i dr. (v. Maretić, Jezik 159). Vok. svitu ima i M. Rełković (v. Djela 127).

⁶ U slavonskih pisaca dolazi sasma rijetko -e mjesto -u u vok., na pr. muže (v. Maretić, Jezik 159).

*

212

STJEPAN IVŠIĆ,

(89)

— U Sičama sam zabiļežio i vok. kòmorāt (prema nom. komorāt): napī se, kòmorāt!

b) Instr. sing. -om (mjesto -em) dolazi često i iza palatalnoga konsonanta, na pr.: *fitíłom, kónom, kopáčom* (Bodovałci), *prijatełom* („s prìjatełōm, da mu je slađe, s nëprijateļēm [sic], da mu je mańe“. — Tako će reći tkogod u Lovčićima sjedajući s kim da jede), *kàšļōm* (Slobodnica), (pod) *Diłom* (Crni Potok), *upràviteļom* (Musići), *fiškałom* (Piškorevci), *końom, novcom* (Otok), *sucom* (Gradište) i dr.² — U primjeru *rītēm* (od: rīt — ríta, Kaniža) dolazi -obrnuto -em mjesto -om³

Mjesto -om (-em) govori se -im u nekoliko sela u sjeverno-
istočnom dijelu posavskoga govora, na pr.: (za) novcim (St. Mi-
kanovci), jèzikim (Vrbica), novcim, poslīm (Vođinci), (za našim)
banim (Ivankovo), drùmīm, žêrīm (mjesto: žîrom, Andrijaševci),
(z) belèžnikim (Retkovci), (pod) krovīm, (za) prudim (Šiškovci).
U Gradištu se može čuti -im pored -om, na pr.: óvèkīm (:Pta cù
jā s onākīm óvèkīm, t. j. čovjekom), šečêrīm (: posōlīm kruva
šečèrīm, t. j. pospem kruh šećerom), prìd svîtīm poreq: prid svīm
svîtōm. — Taj je završetak prodrio zacijelo ovamo iz zamjeničke
i složene deklinacije (t. j. jezikim: tim i novim)⁴.

c) Nom. pl. Kao što u instr. sing. dolazi -om mjesto zakonitoga -em, tako dolazi kadšto i u nom. pl. (i u ostalim padežima) -ov- mjesto zakonitoga -ev-, na pr.: krīžōvi (Varoš), brošöve (Gradište)⁵.
— Obrnuto dolazi -ev- mjesto -ov- u primjerima: čirevi (: čirovi, Otok). klinëvi (Komletinci), Rāstēvi (: Hrastovi, neka šuma, Štitar), trsëvi (Podvińe), (u) kotarevī (Zagrađe)⁶.

¹ I u slavonskih pisaca dolazi kadšto isti oblik za nom. i vok. sing. (v. Maretić, Jezik 159). Ispor. i u M. Rełkovića vok. *paur* (Djela 169).

² Takvi instr. sing. na -om dolaze vrlo često u slavonskih pisaca (v. Maretić, Jezik 159), a dolaze često i drugdje u živom govoru (v. Rešetar, Der štok. Dial. 104/5).

³ Priopćen mi je i instr. sing. *kamenem* (na pr.: bacio se *kamenem*, Tordinci), a u M. Rełkovića sam našao instr. sing. *kazusem* (Gram. 226). — Maretić nema takih instr. sing. na -em osim *putem* (v. Jezik 159, 162).

⁴ Takav instr. sing. na -im mogu imati i imenice sr. roda (v. § 58. b). — U slavonskih pisaca nema ni traga takome instr.

⁵ Maretić je u slavonskih pisaca našao samo jedan takav primjer, i to košovi (v. Jezik 157).

⁶ Tako sam i izvan područja ovoga govora zabiļežio: plástevi (St. Gradiška) i virévā (Košutarica). — Taki pl. dolaze i u slavonskih pisaca, na pr.: čirevi, prutevi, sudevi i dr. (v. Maretić, Jezik 157).

90)

DANAŠŇI POSAVSKI GOVOR.

213

Guturali k i g ne prelaze kadšto u c i z ispred -i, na pr.: jastůki (Brod), opánki (Kaniža), pocjěki (mjesto: podsjeci, pragovi, Gorjani), šliviки (Viškovci), otárki, pápki, rôdāki (Retkovci)¹.

U nom. pl. i u ostalim padežima pl. dolaze kadšto likovi bez -ov (-ev-) od imenica, koje su drugdje obične s tim umetkom; zabiležio sam na pr.: vòli (nom., Batrina), volè (ak., Gundinci), vòlì (lok. instr., Trnava), (na) vòlì (Magića mala), volòm (dat., Siče). (s) gròzdì (Komarnica), (s) nòžì (Siče). — Obrnuto dolazi često umetak -ov (-ev-) u nom. pl. i u ostalim padežima pl. i u imencama, gdje je taj umetak drugdje rjeđi; govori se na pr.: kouèvi (Dolina, Kaniža, Slobodnicà, Strizivojna), (u) bunarovì (Kuti), bārnôvā (od bāràn — bárna², ovan, Kaniža; ispor. gen. pl. bāràn u Varošu), čàbrove (Glogovica), (u) kotarevì (Zagrađe), kremenovima (Štitar), kùlinove (Orubica), mèdvjedove (Bebrina), meštröve (Svilaj), (nad) meštrövima (Kruševica), .metröve (Vođinci), mìsceve (Brod), pétlovi (: pijetli, Gradište), podvodnevi (: „podvodni“, Mačkovac), slučajevima (Bošńaci), vrtlòvi (D. Lipovac) i dr. Takvi su se duži oblici razvili prema gen. pl., gdje je pomenuti umetak veoma običan (v. u idućem odijełku)³

d) Gen. pl. U Davoru, Orubici, Štivici, Komarnici, Sičama, Magića mali, Selcima (kod N. Kapele), Vrpołu, Strizivojni i St. Perkovcima govori se gen. pl. obično bez -a, a i drugdje se čuje takav gen. pl. često, osobito uz brojeve⁴; na pr.: kòlāc, stòlāc, dečákov, kòňev (= kónā), kòtlōv, kurjakōv, pandúrov, vòzōv i dr. (Magića mala), tèrēt, bárnov, nòtōv (= nokata), vòlōv, zidárov i dr. (Siče), gríjev (: „grijèhōvā“. Komarnica), lúdev (= lúdī), sinōv (Štivica), pãs (= pásā), jūnāc (Selca), plástov (Davor), S'bōv, vòzōv (Orubica), kòňev komorátov (St. Perkovci), skalínov (Vrpołe), dûkāt, ākôv, drùmāvōr, kurjākôv (Strizivojna), slògōv (Čajkovci), (iz) Semēļāc, ākôv (Sikerevci), kòňev (Babina Greda), dān (= dánā, Gundinci), gròzdōv (Trnava), mírōv (Budrovci), (iz) Đurđānāc (Vrbica), Bosānāc (Đakovo), Tōtōv (Šiškovci), Vînkovāc

¹ O takim pl. v. u Ş-u 4. d). — O pl. trbùvi v. na str. 76,

² Akadem. rječn. ima pl. barnovi (iz. J. S. Rełkovića), ali veli krivo, da je taj pl. možda griješkom mjesto baranovi, kako bismo očekivali prema drugim slav. jezicima.

³ Takvi duži pl. dolaze i u slavonskih pisaca, na pr.: bunarovi, jarcevi, mijurevi, oblakove, starcevi i dr. (v. Maretić, Jezik 157). — M. Rełković ima i gostovi (Djela 130).

⁴ U slavonskih pisaca dolazi gen. pl. bez -a katkad samo poradi
stiha (v. Maretić, Jezik 160).

214

STJEPAN IVŠIĆ,

(91)

(: u Vînkovāc sam vidio, Štitar), (pet) sât (Pričac), (osam) cîpāc (Zagrađe), (o svētā trī) krāļ (Jakačić mala), ákōv (Bebrina), (od) křmāk (Banovci), (nèdiļu) dān (Kuti), (četīnāžst) dān (Sibiń), dān (Kaniža), sinōv (Slobodnica), (godinu) dān (Glogovica), (deset) komād (Crni Potok) i dr. — Iz pomenutih se primjera vidi, da gen. pl. u posavskom govoru ima često -ov (-ev) i u onim imenicama, od kojih je u kńiževnom govoru neobičan pl. s umetkom -ov- (-ev-); na pr. prema gen. pl.: koňev, pandurov, zidarov i dr. ima kńiževni govor pl.: końi, panduri, zidari¹. Take imenice imaju u gen. pl. -ov (-ev), da bi se gen. pl. razlikovao od nom. (ak.) sing., jer se gen. pl. bez -ā kao zidār ne bi ništa razlikovao od nom. sing. zidār. Iz toga uzroka dolazi obično -ov (-ev) u gen. pl. i u kajkavskom i u čakavskom narječju². No to -ov (-ev) u gen. pl. može često ostati i onda, kad k takomu liku pristupi -ā, na pr.: (pètero) kôňēvā (Orubica, Gundinci, Divoševci), (po) oltarova (Bošńaci), prosikóvā (od: prôsīk, prôsijek, Semełci), (iz) Bošńākôvā (Sikerevci) i dr.³ — U pređašńem sam odijełku spomenuo, kako to ov (ev) može prodrijeti iz gen. pl. i u ostale padeže, te se govori na pr. i końěvi (Dolina, Kaniža, Slobodnica, Strizivojna) poradi kôňev(ā), premda se govori i: kóni — kôňev(ā) (Slobodnica), końňi — kôňevā (Trnava)⁴.

Spomenuo sam već (u §-u 46. a), da su genitivi pl. na -i u posavskom govoru češći nego u kńiževnom jeziku. U istočnom su dijelu posavskoga govora česti genitivi pl. na -i i od mjesnih imena na -či, na pr.: (iz) Kârlōvcī (Štitar), (iz) Kòmļatīncī (Komļetinci), (iz) Nímcī (Đeletovci), (iz) Vînkōvcī (Gradište). Zabiļežio sam i: Šōkcī i Rācī (Drinovci)⁵.

¹ Već sam spomenuo, da takvi gen. pl. dolaze i u bosanskoga pisca Divkovića (v. naprijed u §-u 6. f); takvi su gen. pl. česti i u drugih pisaca (v. Daničić, Istorija obl. 69/70).

² Tu je pojavu opazio već A. Mažuranić, koji veli, da se u nekim krajevima „pravilni (neproduženi)“ gen. pl. bez -ā ne čuju nikad ili se čuju sasvim rijetko (v. Slovnica Hrv. 41, biļ. 2.).

³ Za take gen. pl. ispor. u starih slavonskih pisaca gen. pl.: ďavlova, koňeva, oblakova (v. Maretić, Jezik 157). Takvi ģen. pl. dolaze i drugdje; ispor. na pr.: andelova, idolova, mučenikova, narodova i dr. u Daničića (Istorija obl. 73).

⁴ Vrijedno je spomenuti i ove primjere: vòli — vòlōvā (Batrina), vòlī (lok. pl.) — vòlōv (Lovčići).

⁵ Maretić veli, da u slavonskih pisaca imenice s osnovom na -lc imaju gen. pl. obično -oca, rjeđe -laca (v. Jezik 160). Ja u svojim biļeškama imam samo gen. pl. šětelācā (Stupnik), jer su take imenice

(92)

DANAŠNI POSAVSKI GOVOR.

215

e) Dat. pl. Počesto dolazi za dat. pl. stariji lik na -om (-em), na pr.: kôņem (Davor), końěm (Pavlovci), gôstōm, prascěm (Siče). lúdem (Magića mala), sinovōm (Magića mala, Varoš, Pod.) šändārom (Kobaš), ròditeļem (Bučje), kīmkōm (Jakačić mala), djeverōm (Slobodnica), slīpcěm (Grabarje), težákom (St. Perkovci), Šokcěm (Piškorevci)¹. Napose treba istaći dat. pl. mòmcem mjesto: momkom, Lapovci), gdje je c prodrlo iz drugih padeža pl. (ispor. na pr. nom. pl. momci)².

Kadšto se govori dat. pl. na -ma, na pr. lúdma pored lúďma (Magića mala), lùdma (Zagrađe, Bukovlę, Lapovci), kôńma (Podviñe), kôńma (Novo selo), sinòvma (Bučje, Jakačić mala)³.

U Vrbańí i Podgajcima govore u dat. pl. i -im (takav lik dolazi i za lok. i instr. pl.), na pr.: (podaj) vòlovîm (Podgajci), (ostavio je) sinovîm (Vrbańa)⁴.

f) Ak. pl. U istočnom se dijelu posavskoga govora u ak. pl. govori obično c, z i s mjesto k, g i h, na pr.: lìwce (: lijevke, Andrijevci), náplace (: naplatke, St. Mikanovci), dvójce (Čajkovci), obôjce (Budrovci), bice (: bikove, Otok u Zb. II, 259, 260), opânce (Privlaka), šlìvíce (Novo selo), ďáce, opânce, potòce (Gradište), otârce (Retkovci), unùce (Beravci), sôkāce (: sokáke u V., Sikerevci), mòmce (Lapovci), mônce (: momke, Babina Greda), nèmārnīce (Jaruge), nālòze (Jaruge), oràse (Babina Greda, Otok), trbùse (Štitar) i dr. Drugdje su taki ak. pl. mnogo rjeđi; zabìļežio sam na pr.: zaròbļenīce (Brod), dublèce (od: důblek — dublèka = bundeva, Kaniža), seļáce (Kaniža), grìse (= grijehe, Siče)⁵. — Jasno je, da je u te ak. pl. c, z i s prodrlo iz nom.

u pravom narodnom govoru rijetke. — U slavonskih pisaca nalazimo od takih imenica i nom. sing. na -aoc (Maretić ne spomińe takih primjera); tako na pr. Brlić veli, da je običnije i pravilnije pjevaoc, pisaoc i gen. pjevaoca, pisaoca i t. d. nego pjevalac, pisalac tumačeći prve likove naopako od ptc. pjevao, pisao + c (v. Gram. 30/1).

¹ U slavonskih su pisaca za dat. pl. najobičniji likovi na -om (-em) (v. Maretić, Jezik 160). — Vrijedno je spomenuti, da Rešetar ističe, da za dat. pl. nema ni od kuda lika na -em (v. Der štok. Dial. 159).

² Za dat. pl. momcem ispor. u idućem odijełku ak. pl. mòmce (Lapovci) i mônce (Babina Greda).

³ O dat. pl. na -ma v. u §-u 46. a). — U slavonskih su pisaca taki dativi pl. posve rijetki (v. Maretić, Jezik 161).

⁴ Iz slavonskih pisaca spomińe Maretić samo jedan primjer za dat. pl. na -im (v. Jezik 161). Dat. pl. na -im dolazi počesto u Bosni (v. Rešetar, Der štok. Dial. 157/8).

⁵ U slavonskih pisaca nema takvih ak. pl. (v. Maretić, Jezik 161).

216

STJEPAN IVŠIĆ,

(93)

i dat. lok. instr. pl. (ispor. na pr. *đace*: *đáci* i *đácima*). Za to prodirańe glasova *c*, *ɛ* i *s* u ak. pl. imamo paralelu u starijem prodirańu pomenutih glasova u instr. pl. iz lok. pl., poradi čega se govori na pr. instr. pl. *vuci* (mjesto *vuki*) prema lok. pl. *vucih* (ispor. staroslov. instr. pl. *vlzky* i lok. pl. *vlzcěchz*).

g) Lok. i instr. pl. Za lok. i instr. pl. govori se često kraći (stariji) lik na -i (prema nekadašńem: -ichz i -i, ispor. na pr. staroslov. mǎžichz i mǎži), na pr.: na *kònī* (ili: *nà konī*, često), s *kònī* (često), s *konī* (Babina Greda), u *rukāvī* (često), *rgovī*: hrgovima, Batrina), sa *sinovī* (često), nà *volī* (Lovčići), po *kotarevī* (Zagrađe)¹, o *Dōvī* (: Duhovima, Odvorci), sa *svjedocī* (Varoš), na *vozovī* (G. Slatinik), o *Svisvēcī* (Kaniža), sa *Šōkcī* (Slobodnica), *prutovī* (Magića mala), po *dlànī* (Šiškovci), na *stūpōvī*, u *zūbī* (Strizivojna), po *kućirvī* (Šikerevci) i dr.²

Evo nekoliko primjera za lok. i instr. pl. na -ima, na pr.: po godovima (Trnava), po gradovima (Otok), u slučajevima, sa sinovima (Bošnaci), po sōkācima (Satnica), kremenovima (instr. pl.. Štitar), nad meštrōvima (Kruševica), s mladīcima (: s mladīcima u V., Babina Greda) i dr.³

Samo od nekoliko imenica imam instr. pl. na -ma: lúdma (Davor, Vrbańa), lúdma pored lúdma (Magića mala), lùdma (Jakačić mala, Lapovci), kònma (Vrbańa, Sołani), kônma (Otok, Tolisa), sinòvma (Bučje)⁴.

Veoma se rijetko čuje instr. na -mi: zúbmi (Batrina), (pod) tańurmi (Retkovci, Zb. XI, 114)⁵.

Veoma se rijetko čuje i instr. pl. na -im, na pr.: *cripovim* (Podgajci), *volòvim*, (s) *oficirim* (se tero) (Vrbańa)⁶.

¹ Vrijedno je napose spomenuti primjer: *u òvima kotarevî* (Zagrađe), gdje je zamjenica u novijem obliku, a imenica u starijem.

² I u slavonskih se pisaca lok. pl. svršuje najčešće na -ih (ili -i) i instr. pl. na -i (v. Maretić, Jezik 161).

³ Taki su lok. i instr. pl. česti i u slavonskih pisaca (v. Maretić, Jezik 161).

⁴ Zacijelo se taki likovi govore gdjegdje i za lok. pl., te samo slučajno nemam za to ni jedne potvrde. I Maretić nema iz slavonskih pisaca ni jedne potvrde za lok. pl. na -ma; za instr. pl. na -ma ima potvrda iz slavonskih pisaca (v. Jezik 161).

⁵ Iz slavonskih pisaca spomińe Maretić za takav instr. pl. samo: *bičmi*, *stupmi*, *zubmi* (v. Jezik 162). — Rešetar ima iz Bosne samo: *lúdmi* i *zubmi* (v. Der štok. Dial. 156).

⁶ V. o takim oblicima pri dat. pl. — Iz slavonskih pisaca ima Maretić samo četiri primjera za instr. pl. na -im (v. Jezik 162).

(94)

DANAŠŇI POSAVSKI GOVOR.

217

B. Akcenat.

48. Već se iz onoga, što sam rekao naprijed u §-u 7. i 10., može odrediti u glavnom i akcenat u deklinaciji; tako se na pr. prema onom, što sam kazao u §-u 7., može odmah izvesti, da se u nekim grupama posavskoga govora govori na pr. ježik — ježika. u nekima jèzik — ježika i napokon u nekima jèzik — jèzika. i poradi toga nije potrebno, da napose spomińem akcenat različnih tipova imenica kroza sve padeže i u svima grupama. Ovdje ću spomenuti samo ono, što se iz pomenutih §-ā ne vidi, i ono, što treba spomenuti radi općega prèglēda.

49. Konsonanti: m, n, ņ, l, ł, r, v i j utječu često na kvantitetu i akcenat (v. naprijed § 10.).

a) Vokal se, stojeći na kraju riječi ispred kojega od spomenutih konsonanata, oteže, te se govori na pr.: měštār (Stružani), čobānīn (Gradište), tàvān (Kuti) i dr. mjesto: měštar, čobanin, tàvan. Poradi toga otezańa dolazi često i akcenat različan od kńiževnoga; tako se prema kńiževnom akcentu: sān — snà, kōń — kòńa, čàbar — čàbra, štágał — štágła, dìm — dìma, Tùrčin — Tùrčina, gospòdīn — gospòdina, zákon — zákona i dr. u starijim grupama govori: sān — snà, kōń — końà (kòńa), čabār — čabrà (ćàbra), štāgāł — štágła, dìm — dìma, Turčîn — Turčîna, gospodîn — gospodìna, zākôn — zākòna¹. U sičanskoj se okolini (u Sičama i Magića mali) take imenice akcentuiraju: sān — snà kōń — kòńa, čabār — čàbra, štāgāł — štágła, dìm — dìma. Turčîn — Turčîna, gospodîn — gospodìna.

Tako se i prema kńiževnom akcentu: vō (vôl) — vòla, šàrōv — šaròva, krâj — kràja, pòlōj — pòloja, ákōv — ákova i dr. govori u starijim grupama: vōl — volà (vòla), šarōv — šarovà (šaròva), krâj — kràja, polōj — polòja², ākōv — ākòva. U sičanskoj se okolini take imenice akcentuiraju: vōl — vòla, šarōv — šaròva, krâj — kràja, polōj — polòja, ākōv — ākòva. Izvan sičanske okoline zabiļežio sam akcenat vōl, šarōv, krâj samo sporadički, na pr. u Lovčićima, Zagrału, Grižiću³.

— Maretić spomińe iz slavonskih pisaca podosta primjera za instr. pl. na -om (-em) (v. Jezik 161/2), no ja nemam ni jednoga takoga instr. pl. — Rešetar ima iz Bosne samo s Turkom (mj. s Turcima) (v. Der štok. Dial. 159).

¹ Potvrdā za takav akcenat vidi naprijed u §-u 10.

² Akcenat polōj imam iz Štitara.

³ Iz Rełkovićeva se biļežena može izvesti akcenat vōl i vōl, a iz Brlićeva samo vōl (v. „Rad“ 194., 35, 98). Prema spomenutim ak-

218

STJEPAN IVŠIĆ,

(95)

b) Imenice kao: stàrac — stârca, òpanak — òpānka, nástavak — nástāvka i dr. imaju u starijim grupama akcenat: stàrac — stârca, opànak — opânka, nāstāvak — nāstâvka. U sičanskoj se okolini take imenice akcentuiraju: stàrac — stārca, opànak — opānka, nāstàvak — nāstāvka¹. — Pluralu stârci — stàrācā odgovara i u posavskom govoru plural nekih imenica kao: nòvac — nóvca, kònac — kónca, lònac — lónca i dr., koje mijeńaju akcenat u pl., te se govori: nôvci — nôvācā. kônci — kònācā, lônci — lònācā². Tako sam zabiļežio i pl. mômci (: mòmci i mòmci u V. od mòmak — mòmka, Babina Greda, Štitar)³. U sičanskoj će se okolini po svoj prilici govoriti i nôvci — nòvāc(ā), premda u svojim biļeškama nemam odanle potvrda za takav akcenat.

c) Imenice kao: mâjstor, pòkōjnīk, nástōjnīk i dr., koje imaju akcenat ili dužinu na slogu iza akcenta ili poradi spomenutih konsonanata, govore se u sičanskoj okolini s akcentom ~: mâjstōr, āndēl, pēnģēr, stōlnāk, nāčēlnīk (: náčelnīk mjesto náčelnīk u V.), rāzdīlnīk (obično pl. razdīlnici = članovi podijeļene zadruge) i dr. Drugdje se take imenice govore obično s akcentom: mâjstor (mâjstōr), pokôjnīk (pòkōjnīk), rāzdīlnīci (rázdīlnīci) i dr.⁴

centima: kôn i kōn, dîm i dîm, Turčîn i Turčîn i dr. nalazimo u Rełkovića: škôl (: škôl — škòļa u V.). sîr, Turčîn (v. „Rad“ 194., 21, 22). U Brlića nalazimo: krāj i zmāj i katkad kôn i dîm pored: sân, kôn, sîr, „bisêr“ (= bisêr), „gospodîn“ (= gospòdîn) i dr. (v. „Rad“ 194., 98, 84, 85). — U čakavskom narječju imaju spomenute vrste imenica akcenat kao u sičanskoj okolini. Akcenat vōl, krāj, gospodīn i dr. dâ se izvesti i iz Mažuranićeve „Slovnice Hrvatske“ (v. § 40. d, § 40. c, § 43. 3. a). — O akcentu u pomenutim vrstama imenica v. i u „Radu“ 187., 204/5.

¹ Iz Siča imam potvrdu nāvīļak — nāvīļka (: nàviļak — nàvīļka u V.).

² Akcenat nôvci ima i Brlić (v. „Rad“ 194., 83); u nèga je i akcenat (stàrac) — stârca, (opànak) — opânka i (nāstàvak) — nāstâvka (ispor. „Rad“ 194., 88, 89). Takav je akcenat i u Rełkovića (ispor. na pr. Tûrci u „Radu“ 194., 26). — U čakavskom narječju imaju pomenute imenice akcenat kao u sičanskom govoru; ispor. na pr. (čăval) — čăvla i (pàlac) — pâlca u Mažuranića (v. Slovnica Hrvatska § 42., 1).

³ U Rełkovića nalazimo vok. sing. mômče (v. „Rad“ 194., 20).

⁴ Takav je akcenat i u Rełkovića (ispor. na pr. mâjstore i uzglāvnīk; v. „Rad“ 194., 26, 22) i u Brlića (ispor. na pr. ândeo, stōlnīk, „rāzdjēlcīh“ i dr.; v. „Rad“ 194., 89, 100, 85). — U čakavskom je narječju akcenat kao u sičanskoj okolini (ispor. i u Mažuranića mâjstor „s novijim oštrim“, v. Slovn. Hrv. 18).

(96)

DANAŠŇI POSAVSKI GOVOR.

219

50. Imenice kao: nôž — nóža, sěłāk — sełáka, gospòdār — gospodára imaju u posavskom govoru akcenat: nôž — nóža, sełāk — sełáka, gospodār — gospodára¹.

51. Neke imenice s akcentom kao půtnīk — půtnīka imaju svuda u Posavini akcenat půtnīk — půtnīka. S takvim sam akcentom zabiļežio još ove imenice: kūtnāk (: kûtńāk i kútnāk u V.), svīćńāk i svēćńāk (: svījećńāk), vīćńīk i vēćńīk (: vījećńīk), žūpnīk (: žūpnīk u Slavoniji i: žūpnīk u V.)². — Temeļna riječ takvih imenica ima akcenat (ispor. svīćńāk: svīća, vīćńīk: víće, žūpnīk: žúpa, kūtnāk: gen. kūta, půtnīk: gen. púta).

Ovamo će ići i imenica tājnīk, što sam je zabiļežio u Brodu.

52. Spomenuo sam (v. § 49. c), da neke imenice s akcentom kao slāvić (v. „Rad“ 59., 33) imaju u posavskom govoru gdjegdje akcenat ~ (na pr.: āndēl, mājstōr, pēngēr) mjesto običnoga . No neke sam imenice s akcentom kao slāvić zabiļežio i u posavskom govoru samo s akcentom , na pr.: Vāroš (= selo kod Broda; ispor. i: ùz Vāroša i dò Vāroša na str. 35.; u V. je vároš, f), Zāgreb (mjesto Zágreb, često; ispor. i: ù Zāgreb, ùz Zāgreba i ù Zāgrebu na str. 35.), ûroš (= kicoš, Stupnik i drugdje), rādin (: ĩmā rādīnā, Tolisa). Taka će biti i imenica rāzor (: rāzor i rázor u V., Andrijevci) i rāzol (mjesto razor, Gundinci, Župańa).

53. Prema nākōvań u V. zabiļežio sam nākovań (Dubočac) i nākovań (Stupnik; ispor. u Brlića „nákovań“ = nākovań ili nākōvań; v. „Rad“ 194., 99)³.

54. Prema sènātor u V. zabiļežio sam senātor (Brod) i sinātor (Varoš), a prema kòrmānoš u V. zabiļežio sam kòrmānoš (Dubočac).

55. Biļeške o akcentu u pojedinim padežima.

a) Vok. sing. i pl. Vok. sing. kao: jùnāče i gospodāru posve su obični, a za vok. pl. jùnāci imam potvrdu iz Siča, Glogovice, Ivankova i Gundinaca; takvi su i ovi vok.: děčāci (Paka), krřěžāri

¹ Takav akcenat imaju te imenice i u Rełkovića i u Brlića (v. „Rad“ 194., 34, 35, 97, 99). Akcenat nôž, sełāk, gospodār dolazi i u čakavskom narječju (ispor. i u Mažuranića: bān, sūd, klobāk i dr.; Slovn. Hrv. 15, 18). — O posav. i čakav. akcentu kao nôž v. u „Radu“ 187., 161.

² U Rełkovića dolazi: půtnīk, svīćńāk, vīćńīk i žūpnīk (v. „Rad“ 194., 35), a u Brlića: kūtnāk, půtnīk, „svjětnāke“, „vjěćńīka“, žūpnīk (v. „Rad“ 194., 99).

³ Za akcenat nākovań ispor. i slov. nákoveń.

220

STJEPAN IVŠIĆ,

(97)

(Varoš), sělāci (Kobaš)¹. — Vrijedno je spomenuti i ove vok.: čóveče od čóvek (Magića mala), svjědoče od svjědok — svjedòka (Varoš), sìnōvče od sinòvac (Siče, Magića mala, Dubočac), pījānče i pjānče od p(i)jánac (Varoš). — U Sičama sam zabiļežio i vok. kòmorāt (mjesto kòmorāte) od nom. komorāt.

b) Lok. sing. Za promjenu akcenta u ovome padežu ima i u posavskom govoru mnogo potvrda:

z) u lok. imenicā kao: vôz — vōza i grād — grâda, na pr.: (na) vozù ili (na) vòzu (obično), (u) Bròdu (obično), (po) nòsu (Kobaš), (na) plòtu (Stupnik), (u) grádu (obično), (na) brígu (obično), (na) zídu (obično) i dr.² — Lok. se takih imenica ne razlikuje akcentom od gen. sing., ako imenica znači što živo (ispor. na pr.: pò Bogu i pò kūmu), no ipak sam zabiļežio po vrágu (Strizivojna)³.

Imenice: krâj — krāja i râj — răja nalik su na imenice kao vôz — vōza, ali ne pripadaju s ovima istoj akcenatskoj vrsti (ispor. na pr.: nă vōz i nă krāj), i zato te dvije imenice obično ne mijeńaju akcenta u lok. sing., te se govori na pr.: (na) krăju (Gorjani), nă kraju (Rajevo selo, Bebrina i drugdje), pò raju (Babrina); za promjenu akcenta imam samo jednu potvrdu (na) krajù (Trnava)⁴.

¹ Vok. jùnāče i gòspodāru dolazi i u Rełkovića (v. „Rad“ 194., 35), a u Brlića dolaze vok. gòspodāru, dènerālu, kàpetānu, pìsāre i dr. (v. „Rad“ 194., 101). — Ispor. i u Rešetara vok. kàpetāne i kàpetāni (v. Betonung 79).

² Ispor. i u Brlića: (na) bròjù i u Rełkovića stráhu (od strâh — strâha) (v. „Rad“ 194., 101, 36).

³ Akcenat po vrágu biļeži i Rešetar za Dubrovnik (v. Betonung 68).

⁴ Lok. krăju i răju čuje se i drugdje u štokavaca, na pr. u Dubrovniku (v. Rešetar, Betonung 63), u Šaptinovcu (v. „Rad“ 168., 124).

Akcenat krăju prema krăju u lok. sing. možemo lijepo razumjeti, ako zađemo u prošlost našega akcenta. Promjenu akcenta u lok. sing. treba tumačiti povlačeńem akcenta poradi „otisnutoga“ -u. Budući da otisnuti slog povlači na se akcenat samo sa sloga, koji je imao akcenat  ili  (ispor. na pr.: f. sūhà ili súha prema m. sûh i n. sûho i f. veselà ili vesèla prema m. věseo i n. věselo), može se promjena akcenta u lok. vozù (vòzu) i grādù (grádu) držati za zakonitu. No taka se zakonita promjena širi i daļe, te se govori i lok. pragù ili pràgu (od pràg — pràga) mjesto pràgu (ispor. lok. dìmu od dìm — dìma), premda je a u pràg bilo i nekad drukčije naglašeno nego a u grâd; a je u pràg bilo nekad otisnuto, te se s ńega akcenat u lok. pragù premjestio samo po analogiji (na pr. prema lok. vozù). Tako je i a

(98)

DANAŠŇI POSAVSKI GOVOR.

221

Prema gen. *strāja* (mjesto *strāha* prema *strāha* u V., Ivankovo) zabiļežio sam: *u strāu* (Otok) i *u straŭ* (Babina Greda). Lok. *straŭ* stoji mjesto *strāhŭ*¹, gdje se *a*, stojeći po ispadu glasa *h* ispred vokala, pokratilo, a lok. *strāu* (mjesto *strāu*) stoji zacijelo prema lok. kao *dīmu*².

3) u lok. nekih imenicā kao na pr.: (po) *nòktu* Magića mala), (o) *tròšku* (Stupnik) pored: (u) *lìpńu* (misécu) (Mačkovac), *ŭ* *mozgu* (Zdenci), *ŭ* *šamcu* (Varoš), *ŭ* *Šamcu* (Prńavor), *ŭ* *vrtlu* (Magića mala, Pocrkavļe)³.

γ) u lok. imenicā kao *būbań* — *būbňa*, na pr.: (u) *búbńu* (Stupnik), (u) *láktu* (Bebrina), (u) *rújnu* (misécu) (Kobaš), (u) *stúbńu* (Đurići)⁴, (u) *šúšńu* (Magića mala), (u) *zglávku* (od zglāvak: *zglāvak* u V., Mačkovac).

δ) u lok. imenicā kao: *kòrāk* — *kòrāka* i *ðbičāj* — *ðbičāja*, na pr.: (u) *bunáru* (od *bùnār*: *bùnār* u V., Stupnik i drugdje), (u) *čardáku* (Varoš), (na) *komádu* (od *kömād*, Slobodnica), (u) *misécu* (Dolina, Kobaš i drugdje), (u) *mržáļu* (od *mržāļ*, Kuti)⁵, (po) *Vijúšu* (od *Výjūš*, Brod), (na) *Vrbásu* (Davor), (u svàkakōm) *dogačáju* (Banovci), (u) *listopádu* (Gorjani), (u) *narašćáju* (Banovci) i dr.⁶ — Nekoliko sam takih imenica zabiļežio i bez promjene akcenta, na pr.: (na) *čärdāku* (Sikerevci), (u) *sòkāku* (Gor-

u *krāj* — *krāja* bilo nekad otisnuto, i zato i za akcenat u lok. *krājŭ* (mjesto *krāju*) vaļa reći da je postao analogijom (na pr. prema lok. *vozŭ*). — O promjeni akcenta zbog otisnutoga vokala uopće vidi i u mome „Prilogu . . .“ („Rad“ 187., 135).

¹ Ispor. u Rełkovića lok. *stráhu* (v. „Rad“ 194., 36).

² Lok. *stràu* bit će rijedak, jer se u Slavoniji obično govori *stràu* (na pr.: bio sam *u stràu*). Lok. *stràu* ne može se porediti s lok. *kràju*, jer gen. *stràha* (u V.) ne odgovara sasvim genitivu *kràja*; gen. *stràha* stoji mjesto *strâha* (dakle je *strâh* — *strâha* kao *grâd* — *grâda*). Akc. *strâh* — *strâha* dolazi u čakavskom narječju (ispor. na pr. u Mažuranića Slovn. Hrv. 16), a Rešetar ga biļeži i za Dubrovnik (v. Betonung 68).

³ Brlić ima na pr. (o) „trôšku“, ali iz toga se biļežeņa ne može pouzdano izvesti ni akc. *tròšku* ni akc. *tròšku* (v. „Rad“ 194., 101).

⁴ O riječi *stûbań* v. naprijed na str. 53.

⁵ O riječi *mržāļ* v. naprijed na str. 54.

⁶ Potvrdā za taku promjenu akcenta ima i u Rełkovića, na pr.: (u) *bunáru* (od *bùnār*), *komádu* (od *kömād*), *misécu*, *mirísu*, *Osíku*, *dogačáju* i dr., i u Brlića, na pr.: *ļešńáku*, *mjesécu*, „procjépu“, *sokáku* (od *sòkāk*: *sòkāk* u V.), *običáju*, *okolíšu* i dr. (v. „Rad“ 194., 36, 101).

222

STJEPAN IVŠIĆ,

(99)

jani), (na) zŭpādu (Laze), (u) nŭraščāju (Dubočac), (po) năvičāju (Gorjani), (u) ôkolīšu (Babina Greda), (u) ôkružāju (Stupnik).

ε) u lok. imenicā kao: gōvōr — gōvora i dōgovōr — dōgovora, na pr.: (po) govōru (Brod, Tolisa), (na) kamènu (Siče, Davor), (na) kamenù (Babina Greda), (u) pepèlu (Brod), (u míru i) bla-gosòvu (Lovčići), (o) Blagosòvu (Vrbańa)¹. — U Đurićima sam zabiļežio i (na) pengèru od pèngeŕ — pèngeŕa (mjesto: pênger — pêngera u V.).

c) Instr. sing. U velikom je dijelu posavskoga govora -om (-em) u ovom padežu dugo, jer se vokal ispred -m često oteže (ispor. naprijed § 10.), te se govori na pr.: plùgōm, je-zīkōm (jèzikōm), sūnōm i dr. Poradi spomenutoga otezańa mijeńa se često i akcenat u instr. sing.; tako se instr. sing. kao: psòm i švòm govore: psōm i švōm, a instr. sing. kao: snòpom, òcem, svjedòkom, šaròvom, nóžem, udóvcem, pijáncem, sełákom, gospo-dárom i dr., koji imaju ispred -om (-em) akcenat 'ili ', govore se s akcentom: snopōm, ocěm, svjedokōm, šarovōm, nōžěm ili nōžěm (nóžōm), udōvcěm ili udōvcêm (udóvcêm), pijāncěm ili pi-jāncêm (pijáncêm), sełākōm ili sełākōm (sełákōm), gospodārōm ili gospodārôm (gospodárōm). U glavnom se može reći, da se akcenat kao nōžěm čuje ondje, gdje se govori rūkōm, a nōžěm ondje, gdje se govori rūkōm (v. § 7.). No treba napose istaći, da ima govórā, gdje se govori rūkōm pored nóžem (na pr. u Stupniku, Oriovcu, Kobašu, Podgajcima i drugdje), ako nema rečenoga otezańa². — U §-u 46. b) sam spomenuo, da se u jednom dijelu posavskoga govora čuje u instr. sing. -im mjesto -om (-em). To -im ima akcenat kao -om (-em), na pr.: ćověkīm (: čòvjekom, Gradište), krovīm (mjesto krovōm: kròvom u V., Šiškovci) i dr.

Prema onom, što je kazano u §-u 10. i 49., trebalo bi da se prema akcentu kao: kalêm (mjesto kàlem), tavân (mjesto tàvan),

¹ Ispor. u Brlića: „kamenú“ i „kamênu“ (= kamènŭ) (v. „Rad“ 194., 101).

² Dugo -om (-em) u instr. sing. dolazi i u Rełkovića, na pr.: „océm“ (= ocěm), „jezikòm“ (= jezīkōm), „sùdòm“ (= sùdōm) i dr. (v. „Rad“ 194., 36), i u Brlića na pr: „bratòm“ (= bràtōm). „čepòm“ (= čepõm), „otcém“ (= ocěm) i dr. (v. „Rad“ 194., 101). Ni u Rełkovića ni u Brlića ne nalazimo ni jedne potvrde za akcenat instr. sing. m. roda, kao što je nōžěm, premda u Rełkovića nalazimo instr. sing. rūkōm, a u Brlića instr. sing. pīsmōm i pīlōm (v. „Rad“ 194., 40, 108, 113).

(100)

DANAŠNI POSAVSKI GOVOR.

223

čabār (mjesto čàbar) i dr. govori i instr. sing. snopōm (mjesto snòpom), a ne snopōm. Tako bi trebalo da se i svuda ondje, gdje se govori na pr. nīsām, zākōn, vāšār i dr., govori i instr. sing. nōžēm. Budući da se govori često snopōm pored kalêm i gdjegdje nōžěm pored vāšār (na pr. u Kaniži, Slobodnici, Varošu i drugdje), ne može se akcenat -ōm (-ěm) u instr. sing. protumačiti samo utjecajem konsonanta -m. Ja mislim, da taj akcenat treba odbiti na utjecaj instr. sing. a-deklinacije kao vodōm i rūkōm¹.

d) Nom. pl. — α) Pored običnoga kńiževnog akcenta klìnovi od klìn — klìna govore u Posavini počesto i klinòvi (klìnovi). Zabiłežio sam na pr.: klinëvi (Komletinci), bentòvi (od bënt — bënta, Štitar), dědòvi (od dèd, djed, Lapovci), djèdovi (Semełci), gadòvi (Magića mala), gruntòvi (od grùnt — grùnta, Šiškovci), mrazòvi (Matići), plugòvi (Bošńaci, Stitar), Srbòvi (od Sřb — Sřba, Tolisa), zetòvi (St. Mikanovci)². — Taj je akcenat zacijelo mlad, a razvio se po svoj prilici pod utjecajem imenicā kao vôz — vòza, koje imaju često nom. pl. vozòvi ili vòzovi (mjesto vòzovi). Za akcenat klinòvi (klìnovi) ispor. pl. mìševi (od mìš — mìša) u V.³

Među imenice kao klìn — klìna pripada upravo i imenica krâj — kràja, kojoj je Vuk zabiłežio pl. kràjevi — krajévā (ispor. sìnovi — sinóvā), i zato se pl. krajèvi (Vođinci) pored kràjevi (Magića mala) može porediti s pl. klinòvi⁴.

β) Pored običnoga kńiževnog akcenta tròškovi od tròšak — tròška govore u Posavini i troškòvi (tròškovi). Zabiłežio sam na pr.: troškòvi (Grabarje), meštròvi (Kruševica), metròvi (od mětar — mětra, Vođinci), vjetròvi (Babina Greda), vitròvi (Štivica), vrtlòvi (D. Lipovac)⁵. — Za akcenat troškòvi (tròškovi) ispor. pl. vèprovi (od věpar — věpra) u Vuka⁶.

¹ O završetku -ōm u instr. sing. a-deklinacije vidi u mome „Privlogu...“ (v. „Rad“ 187., 65/6).

² Akcenat, kakav je u nom. pl. klinòvi (klìnovi), ostaje i u ostalim padežima pl. osim u gen. pl., jer se govori obično klìnōv(ā).

³ Brlić ima miševi i mìševi (v. „Rad“ 194., 102).

⁴ Iz Rełkovićeva bi se biłežeňa mogao izvesti akcenat kràjevi — krajévā — krajèvima (v. „Rad“ 194., 53).

⁵ Akcenat, kakav je u nom. pl. troškòvi (tròškovi), ostaje i u ostalim padežima pl. osim u gen. pl., jer se govori obično tròškōv(ā).

⁶ I Rešetar biłeži za neke južne govore: vepròvi, vjetròvi, kutlòvi (: gen. sing. kùtla), uzlòvi (: gen. sing. ùzla), troškòvi (: gen. sing. tròška), ublòvi (: gen. sing. ùbla) pored svřdlovi (: gen. sing. svřdla) (v. Betonung 65).

224

STJEPAN IVŠIĆ,

(101)

γ) Prema kńiževnom akcentu bròdovi od brôd — bròda (u V.) govore i u Posavini na pr.: postövi (Gradište), rodòvi (: mī smo rodòvi, Babina Greda), smokövi (od smôk — smòka, hranjenik, Siče), vozövi (Vrbłe, Magića mala, Siče) i dr.¹ — Prema pl. rôgovi zabiļežio sam i u Posavini rôgovi (Davor, Magića mala)².

δ) Imenice kao sîn — sîna imaju obično i u Posavini pl. sînovi. Pored običnoga akcenta sinovi zabiļežio sam i: lanòvi (od lân — lâna mjesto lân — làna u V., Kaniža) i stànovi (od stân — stâna, salaš, Rajevo selo) pored običnoga stànovi. Imam i pl. trsèvi (mjesto trsovi, Podviše), koji pripada ovamo, ako je sing. tîs, ili pod a), ako je sing. tîs.

Neke imenice tipa sîn — sîna mogu imati u pl. akcenat ispred -ov- (-ev-), na pr. válovi (od vâl — vâla) u V. U Posavini je takav pl. posve rijedak, jer sam zabiļežio samo pánevi od pân — pâna (mjesto pân — pána u V., Bebrina)³. Osim pl. válovi ima Vuk još take pl.: dijèlovi (od dìo — dìjela), grózdovi (od grôzd — grôzda), prútovi (od prût — prûta), (s)púževi (od [s]pûž — [s]pûža) i žúłevi (od žûł — žûła). U Posavini se govori: dîl — dîla, gròzd — grozdà (gròzda), pûž — púža i žûł — žúła, te zato pl.: dîlòvi (dílovi), pūžèvi (púžeri) i žūłèvi (žúłevi) odgovaraju pluralu nōžěvi (nóževi) od nōž — nóža, a pl. grozdòvi (gròzdovi) pluralu snopòvi (snòpovi) od snòp — snopà (snòpa). Prema pl. prútovi govore u Posavini prùtovi. Tako Daničić u „Гласнику“ (8., 10) spomińe još nekoliko imenica, za koje misli da imaju akcenat u pl. kao válovi. Među tima imenicama spomińe Daničić i imenicu stân, no ja u Posavini nijesam nigdje čuo stánovi (ili stânòvi)⁴. Među rečenim se imenicama pored drugih nalaze i: klâs, lâst, rêd i vèjek, no ja mislim, da se u Posavini govori samo klàsovi i lìstovi, a u Brlića dolaze pl. rèdovi i vjèkovi (v. „Rad“ 194., 149, 153)⁵.

S pokraćivańem se korjenitoga vokala u pl. kao sînovi može porediti pokraćivaće vokala ispred -ov- (-ev-) u pl. kao gàvranovi

¹ Ispor. i u Brlića: drobövi i mostövi (v. „Rad“ 194., 101).

² Gdjegdje se govore u pl. s akcentom kao rôgovi i druge imenice kao brôd — bròda, dakle: brôdovi, bròjevi, plòdovi i dr. (v. Rešetar, Betonung 64/5).

³ Ima govórā, u kojima nema pl. kao válovi (v. Rešetar, Betonung 70).

⁴ Brlić ima doduše pl. „stânove“, ali taj akcenat može stajati kakom griješkom.

⁵ Akcenat vjèkovi (— vjekóvā) možemo izvoditi i iz Rełkovićeve Gramatike (v. „Rad“ 194., 58).

(102)

DANAŠŇI POŠAVSKI GOVOR.

225

od gāvrān — gāvrāna, koje je često i u posavskom govoru; ispor. na pr.: čārdakovi, fěrtunovi, nërastovi i dr.¹

z) Od būbań — būbńa govori se i u Posavini pl. būbňevi. Tako sam zabiļežio i: bādļevi (Lapovei) prema bādļevi u Vuka², skrētňevi (od skrētań ‘dvije struke duhana’, Guńa) i glīžňevi (od glīžań — glīžňa mjesto glěžań u V., Orubica)³.

Prema sing. pōdvōdań — pōdvōdňa (mjesto pōdvodań prema pōvodań u V.)⁴ imam pl. podvodňevi (Mačkovac), ali ne mogu pouzdano reći, je li pravi izgovor pōdvodňevi ili pōdvōdňevi (ö je pouzdano). Ako se govori doista pōdvodňevi, onda se pokraćeňe vokala u slogu ispred -ev- može porediti s takim pokraćeńem u primjerima būbňevi od būbań⁵.

e) Gen. pl. — α) Svi gen. pl. kao: pásā, kónā, lūdī, lugárā, sinóvā i dr., t. j. s akcentom ' na pretposłedńem slogu, imaju u posavskom govoru ili akcenat: pāsā, kónā, lūdī, lugárā, sinōvā ili akcenat: pāsā, kónā, lūdī, lugárā, sinōvā, a gdjegdje i akcenat: pásā, kónā, lūdī i t. d.⁶ Gdje se čuje koji akcenat, može se vidjeti iz §-a 7., jer akcenat gen. pl. pásā odgovara akcentu instr. sing. rúkōm.

Bez -ā (v. § 47. d) akcentuiraju se taki genitivi pl. kao: pās, dān (: dánā), sinōv i dr.

Gdje se u gen. pl. kao lugárā govori -ov ili -ova mjesto -ā, akcenat je: lugárov ili lugārōv, lugārōvā (lugárōvā), na pr.: lugárov, dečákov, zidárov (Siče), drumārōv (: „drumárā“ mjesto drūmārā, Strizivojna), (iz) Bošńākōvā (: Bošńákā, Sikerevci), oltárōvā (: oltárā, Bošńaci). Tako sam zabiļežio i lūdev (: lūdī od nom. lūdī, Štivica). — Akcenat u gen. pl. lugarov(a) prema nom.

¹ Ispor. i u Brlića: fěrtunovi, õbručevi, pōjasevi, zàpregovi (od zàprēg) i dr. (v. „Rad“ 194., 102).

² Za akcenat u pl. bādļevi ispor. akcenat u pl. válovi (ispor. i bādļi: váli u Vuka).

³ U Rełkovića je akcenat „gližań“, koji odgovara akcentu glijèžań u Akadem. rječn., ako ne stoji griješkom mjesto „gližań“ (= glîžań) (v. „Rad“ 194., 52). Iz Brlićeva se biļežeňa gližňevi (Gram. 293) ne razabira akcenat; ono se dakako ne protivi akcentu gližňevi.

⁴ Za akcenat pōdvōdań ispor. pōvōdań (mjesto pōvodań u V.) u Orahovici (u Slav.).

⁵ Mislim, da bi i od prītīsak i òbṛtań u V. mogao biti pl. prītiskovi i òbrtňevi. — Daničić (ni Pavić) ne biļeži akcenta za takav tip.

⁶ Iz Rełkovićeva bi se i Brlićeva biļežeňa mogao izvesti akcenat pāsā (mjesto pāsā) (v. „Rad“ 194., 24, 36, 102).

R. J. A. 196.

15

226

STJEPAN IVŠIĆ,

(103)

pl. *lugári* odgovara posve akcentu u gen. pl. *nožev(a)* prema nom. pl. *nóži* i *nōžěvi* (*nóžěvi*), jér se pored *nōžā* ili *nōžâ* govori *nóžev* (Siče), *nōžěv* (*Vrpołe*)¹, *nōžěvā* (Babina Greda)².

β) Imenice kao *òtac* — *òca* i *lònac* — *lónca* imaju obično gen. pl. *òtāc(ā)*, *kòsāc(ā)*, *lònāc(ā)* i dr.³

Prema takim bismo gen. pl. očekivali i gen. pl. *sinòvāc(ā)* (*sìnovācā*) od *sinovàc* (*sinòvac*) — *sinóvca*, i ja sam doista zabiļežio: *sinòvāc* (Magića mala, Siče) i *udòvāc* (Magića mala) pored *udōvāc* (Kaniža, Varoš, Babina Greda)⁴.

γ) Prema gen. pl. *vrânācā* (: nom. pl. *vránci*) i *pìjānācā* (: nom. pl. *pijánci*) govore u Posavini *vrūnāc(ā)*, *pijānāc(ā)* i dr. Tako se i prema nom. pl. *Seméłci* i *Tomašánci* govori gen. pl. *Semēļācā* i *Tomašānācā*⁵

δ) Prema Daničičevu akcentu u gen. pl.: *snòpōvā* od *snòp* — *snòpa* čuo sam u Posavini samo *snòpōv(ā)*, a tako i: *gròbōvā* (Gradište), *kìstōv* (Siče), *kìstōvā* (Varoš), *pòpōvā* (Kaniža), *štòkōvā* (od *štòk* — *štòka*, Slobodnica) i dr. Tako se govori i *kôňēvā* (Varoš, Slobodnica, Divoševci i drugdje)⁶ — Prema gen. pl. *vòlōvā* od *vô*

¹ Ispor. i *Tōtōv* (: Tótā, Šiškovci).

² Gen. pl. *nōžěv(ā)* (*nóžěv[ā]*) prema nom. pl. *nōžěvi* (*nóževi*) odgovara genitivu pl. *nārōd(ā)* (*nárōd[ā]*) prema nom. pl. *nārōdi* (*národi*). — Za akcenat *nōžěvā* i *nārōdā* ispor. u Rełkovića gen. pl. „nábōjah“ (*= nābōjā*) i u Brlića: „nožěvah“ (*= nōžěvā*), „lūpěžah“ (*= lūpěžā*), „ákòvah“ (*= ākōvā*) (v. „Rad“ 194., 22, 85, 86).

³ Akcenat *lònāc(ā)* običan je i drugdje, a mjesto *òtāc(ā)* govore neki štokavci i *otācā* (ispor. u Rełkovića „otácāh“, v. „Rad“ 194., 27). Akcenat *òtācā* ima i Mažuranić (v. Slovn. Hrv. 42) i Rešetar za dubrovački i ozninički govor (v. Betonung 47). — U Brodu sam zabiļežio jedan put i gen. pl. *novācā* pored običnoga *nòvāc(ā)* (ispor. i u Brlića „nôvàcah“ = *nòvācā*, v. „Rad“ 194., 86).

⁴ Gen. pl. *udōvāc* stoji mjesto *udòvāc* prema gen. pl. kao: *vrānāc(ā)* i *pijānāc(ā)*, jer se imenica *udòvac* u večini padeža slaže u akcentu s pomenutim imenicama (ispor. na pr. gen. sing. *udóvca*: *pijánca*, nom. pl. *udóvci*: *pijánci* i t. d.), a gdješto i u svima padežima, gdje se govori nom. sing. *udóvac*.

⁵ Akcenat *vrānācā* i *pijānācā* dolazi i u Rełkovića, na pr.: *rědākā*, *Nīmācā*, *Slavōnācā* i dr., i u Brlića, na pr.: *jūnācā*, *člānākā*, *mjehūrākā* i dr. (v. „Rad“ 194., 36, 103).

⁶ S akcentom *snòpōvā* slaže se Vukov akcenat gen. pl. *tòpōvā* od *tòp* — *tòpa*. — Akcenat *snòpōv(ā)* dolazi i drugdje, na pr. u Šap tinovcu (v. „Rad“ 168., 122), u Ozninićima i u Prčańu (v. Rešetar, Betonung 48/9) i drugdje.

(104)

DANAŠNI POSAVSKI GOVOR.

227

— vòla govore i u Posavini vòlōv(ā)¹. — Prema gen. pl. pòslōvā govore i u Posavini: pòslōv(ā), kòtlōv(ā), čàbrōv(ā). Tako sam zabiļežio i òvnōvā (Otok) od òvan — óvna².

Prema akcentu nom. pl. plugòvi (mjesto plùgovi, od plùg — plùga) i troškòvi (mjesto tròškovi, od tròšak — tròška), koji se čuje gdjegdje u Posavini (v. § 55. d, x i β), govori se u gen. pl. plùgōv(ā) i troškōv(ā)³. Tako sam zabiļežio gen. pl. S'rābōvā: nom. pl. Srbòvi (Tolisa). Samo sam u Štitaru zabiļežio dva puta gen. pl. óoškôvā (od óðōšak — óðōška)⁴.

Tako se i prema pl. kao vozòvi (vòzovi) od vôz — vòza govori gen. pl. vòzōv(ā) prema vòzōvā u Daničića, na pr. vòzōv (Magića mala), pòstōvā (Gradište), plòtōvā (Stupnik i drugdje) i dr.⁵ Zabiļežio sam i bògōv (: stô ti bògōv, Magića mala)⁶. — Tako će i prema nom. pl. rogòvi biti gen. pl. rògōvā (Šamac)⁷, a prema nom. pl. rògovi govori se rogōv (Magića mala). Tako će zacijelo i prema nom. pl. krajèvi (Vođinci) biti gen. pl. kràjēv(ā), jer sam prema nom. pl. kràjevi zabiļežio gen. pl. krajēv (Magića mala)⁸.

ε) Imenice s akcentom kao tèret — tèreta imaju u gen. pl. obično akcenat tèrēt(ā). Samo sam sporadički zabiļežio stariji akcenat tèrēt(ā) (Bodovałci, Orubica). Tako je i dukâtā (Vrbova)⁹. — Kako je i prema nom. pl. òrasi gen. pl. òrāhā, trebalo bi da se po izgubu

¹ Akcenat vòlōvā ima i Brlić (v. „Rad“ 194., 103). U Dubrovniku govore i volóvā (v. Rešetar, Betonung 49).

² U Brlića dolazi gen. pl. òvnōvā (v. „Rad“ 194., 91), koji će biti prema gen. pl. kao pītlōvā (: pijètlōvā) (ispor. i gen. sing. óvna: pítla, dat. óvnu: pítlu i t. d.).

³ Takav je akcenat i svuda, gdje se govori nom. pl. plùgovi i tròškovi. — Ispor. i u Brlića gen. „djêdòvah“ (= djëdōvā) (v. „Rad“ 194., 71).

⁴ Prema Vukovu akcentu mìševi — mìšēvā i vèprovi — vèprōvā (od vèpar — vèpra) očekivali bismo u posavskom govoru plugôv(ā) i troškôv(ā), no u posavskom se govoru akcenat u takim gen. pl. prèmještā prema početku riječi. I Rešetar je za ozrinički govor zabiļežio vèprōvā: vepròvi (v. Betonung 65).

⁵ Akcenat vozòvi — vòzōvā ima i šaptinovački govor (v. „Rad“ 168., 124).

⁶ Ispor. bogòvi — bògov(a) u šaptinovačkom govoru (v. „Rad“ 168., 124).

⁷ Akcenat rògōvā ima Brlić (v. „Rad“ 194., 102).

⁸ I lok. pl. krajevī(h) u Rełkovića (v. „Rad“ 194., 37) stoji prema nom. pl. kràjevi i gen. pl. krajēv (krajévā).

⁹ Za akcenat terêt(ā) ispor. i akcenat u gen. pl. kao korît(ā) i švarâg(ā) (Orubica) i govêdā i motîkā (Bodovałci). — Akcenat terêt

*

228

STJEPAN IVŠIĆ,

(105)

glasa h govori gen. pl. òrā, no takoga akcenta nijesam zabiļežio, nego òrā (Vrbļe i drugdje)¹, gdje ô- stoji mjesto ô- zato, jer je u gen. pl. na -a pretposļedni slog uvijek dug (ispor. na pr. gen. pl. rākā prema nom. pl. rāci).

() Akcenat se u gen. pl. nekih imenica prèmještā prema kraju riječi, na pr.: gòstī: gòsti, drúgā: drûzi, lakátā: lākti, ļešníkā: ļěšnīci i dr. Za takovo premještaņe akcenta ima dosta potvrdā i u posavskom govoru, na pr.: gostī (obično); — crvī, ļūdī, mrāvī i zūbī (često) pored crvî i t. d.²; dānā: (nom. pl. dāni, Oriovac), dānâ (Babina Greda), dān: (nom. pl. dāni, Siče, Kuti, Bebrina, Glogovica, St. Perkoveci i drugdje), pāńā (od pân — pâna mjesto pân — pána u V., G. Vrba), vrāgā: (vrágā, vragóvā, Kobaš); — nokātā: (nom. pl. nōkti, Stupnik); — lakātā: (nom. pl. lākti, Stupnik)³; — sinōv: (nom. pl. sīnovi od sîn — sîna, Siče, Vrpoļe), sinōvā pored sinōvâ (često), bubńēv: (nom. pl. bùbńevi od bûbań — bûbna, Magića mala), bubńēvā: (Stupnik, Varoš)⁴, rogōv: (nom. pl. rògovi, Magića mala), krajěv: (nom. pl. krājevi, Magića mala), čardakōvā: (nom. pl. čārdakovi od čārdāk — čārdāka, Brod), kurjakōv: (nom. pl. kùrjakovi od kùrjāk — kùrjāka, Magića mala), prosikóvā: (nom. pl. pròsikori [?] od pròsīk — pròsīka, Semeļci), đeverōvā: (nom. pl. đèverovi [?] od đèvēr — đèvera, Varoš, Babina Greda), gušterōvā: (nom. pl. gùšterovi [?], Varoš), kamenōvā: (nom. pl. kàmenovi [?] od kàmēn — kàmena, Stupnik)⁵; — ďavōlā: (nom. pl. ďàvoli od ďàvō — ďàvola, Stupnik), ďavōlā: (Babina Greda); — komād: (nom. pl. kòmādi od kòmād — kòmāda, Crni Potok), komādī: (Magića mala), komādī: (St. Perkoveci),

dolazi u čakavskom narječju (ispor. na pr. gen. pl. pótôk u Nemanića Čak.-kroat. Stud. I, 35) i u šaptinovačkom govoru (v. „Rad“ 168., 125). — Za akcenat terêt(ā): tèrēt(ā) v. u mome „Prilogu . . . “ („Rad“ 187., 187).

¹ Gen. pl. òrā čuje se i u Orahovici (u Slav.).

² Ispor. u Rełkovića „łúdíh“ (= łūdī) i „zúbíh“ (= zūbī) (v. „Rad“ 194., 30).

³ Prema akcentu lākat imam gen. pl. lāktōv (Siče).

⁴ Akcenat bubńěv ili bubńěvā stoji prema akcentu sinōv ili sinōvā kao bùbńevi prema sînovi, bûbńa prema sîna i t. d. U Sičama sam zabiļežio i bùbńěv.

⁵ Za gen. pl. kao čardakōvā ima potvrdā u Rełkovića i Brlića; ispor. na pr. „golubóvāh“ (= golubōvā), „oblakóvah“ (= oblakōvā), „zapregóvah“ (= zapregōvā) i dr. (v. „Rad“ 194., 28, 102). — Rešetar nema akcenta, koji bi odgovarao akcentu kao čardakōvā; u ozrinićkom je govoru zabiļežio gen. pl. gòlubōvā (v. Betonung 76).

(106)

DANAŠNI POSAVSKI GOVOR.

229

mjesēcī (: nom. pl. mjèsēci, Siče, Varoš i drugdje), misēcī (Stupnik), misēcī (Otok), kurjākōv (: gen. pl. „kurjákā“ mjesto kùrjākā, Strizivojna)¹, Brođánī (: nom. pl. Bròđāni, Brod), cigānī (: nom. pl. cìgāni mjesto cìgani u V., Gradište), kućānī (: nom. pl. kùćāni, Retkovci), soldātī (: nom. pl. sòldāti, Gradište), (iz) Sołánī (: nom. pl. Sòłāni, Drinovei); majstórā (: nom. pl. mâjstori, Slobodnica)². Prema gen. pl. prijatéļā (: nom. pl. prìjateļi) u Vuka zabiļežio sam u Tolisi gen. pl. prìjatēļā, no zacijelo se govori gdjegod i prijatēļā ili prijatēļā³

Prema sāt — sāta (Stunde, Uhr) govore mnogi štokavci gen. pl. sátī (kao zûb — zûba — zúbī)⁴. Akcentu sátī odgovarao bi u posavskom govoru akcenat sātī ili sātī (ispor. zûbī ili zûbô), no takoga akcenta nemam u svojim biļeškama⁵, nego sāt (gen., Pričac), sátī (Siče, Stupnik, Varoš, Babina Greda, Beravci i drugdje) i sâťtī (Strizivojna). Ta je razlika u akcentu gen. pl. zubi i sati otud, što se u Posavini govori obično sāt (mjesto sāt, Stupnik, Varoš, Trnava, Sredanci i drugdje); prema sāt govori se gdjegdje i gen. sing. sāta (na pr. u Babinoj Gredi, Doñoj mali), premda sam slušao i gen. sāta⁶. — Akcenat sāt — sāta postaje zacijelo od sa(h)àt — sa(h)àta (ispor. tur. sahat)⁷. Što se pored

¹ Ispor. i gen. pl. kurjakōv (: nom. pl. kùrjakovi, Magiča mala).

² Mjesto neobičnih gen. pl. kao: Brođánī, cigānī, soldātī i t. d. govori se obično: Bròđānā, cìgānā, sòldātā i t. d.; tako sam pored gen. pl. Sołánī zabiļežio àz Stružānā (Zołano) i (iz) Lùžānōv (Siče). — Za akcenat kao đavōlā, mjesēcī i t. d. ispor. u Rełkovića „mísćih“ (= misēcī) i u Brlića: „grebénah“ (= grebēnā), „ļešńakah“ (= ļešńākā) i dr. (v. „Rad“ 194., 28, 102).

³ Akcenat prijatēļā ili prijatēļā potvrđuje Rełkovićev gen. pl. „nepriatėļah“ (Gram. V), koji se može čitati neprijatēļā (v. „Rad“ 194., 24; tu stoji griješkom: neprijatėļah 36 mjesto: nepriatėļah V), prema akcentu nėprijateļ (mjesto: nėprijateļ u V.) (v. „Rad“ 194., 55).

⁴ I Rešetar biļeži za ozrinički govor sātā (v. Betonung 69).

⁵ Imam samo sátī (Kaptol). — No akcenat sātī potvrđuje Rełkovićevo biļežeňe „sátih“ (= sātī) (v. „Rad“ 194., 28).

⁶ Iz Rełkovićeva se biļežeňa može izvesti akcenat sāt — sāta i sāta i nom. (ak.) sāt, a iz Brlićeva sāt — sāta; no u Brlića dolazi akcenat sâte, f. pl. u značeńu „ura“ (sprava) i pridjev sâtnī (v. „Rad“ 194., 35, 98).

⁷ Prema akcentu sāhat u Vuka bilo bi i u posavskom govoru samo sāt, i zato treba da prema posavskom akcentu sāt postavłamo akcenat sahàt (sàhat). — Za akcenat sāt od sa(h)àt ispor. na pr. snã od sna(h)à (više takih primjera spomińem u „Prilogu...“; v. „Rad“ 187., 146/7).

230

STJEPAN IVŠIĆ,

(107)

nom. (ak.) sing. sāt govori i gen. sâta (mjesto sāta), to je vaļada zato, što drugih imenica tipa sāt — sāta nema, te se gen. sāta okrenuo u sâta prema gen.: dâra, grâda, sîna i dr.; nom. (ak.) sāt mogao je ostati naslańajući se na nom. (ak.) kao: krăļ (gen. kráļa), pūt (gen. púta), strīc (gen. strīca) i dr. Gen. pl. sâtī mogao bi se tumačiti prema gen. pl. sāhūtā od sahăt (săhat) kao jězīkā od jezěk (jězik)¹.

f) Dat. pl. — α) Ondje, gdje je -om (-em) u instr. sing. dugo (v. § 55. c), dugo je i u dat. pl., ako se nađe u tom padežu². Zabiļežio sam na pr.: końěm (Pavlovci), Šokcěm (Piškorevci), kŕmkōm (Jakačić mala), lugārōm (Magića mala), slīpcěm (Grabarje).

β) I u dat. pl. nekih imenica može se akcenat premjestiti prema kraju riječi; akcenat bi se mogao premjestiti vaļada u dat. pl. svih onih imenica, u kojih se gen. pl. premješta (v. pod e, ζ). Zabiļežio sam na pr.: lúdma (Magića mala, G. Slatinik, Otok), lúďma (Štivica, Magića mala)³; lúdma (Bukovłe, Vranovci, Zagrađe, Larpovci, Gundinci)⁴; — sinovōm (Magića mala, Siče, Varoš, Podvińe), sinovīm (Podgajci), sinòvma (Bučje, Jakačić mala)⁵; — djeverōm (: — dājē rubīnu, t. j. košuļu) od djěvēr — djěvera (Slobodnica)⁶; — U Sičama sam zabiļežio i dat. pl. prascěm prema nom. pl. pràsci. Dat. pl. prascěm stajat će vaļada prema nom. pl. pràsci (ă u prascěm moglo bi biti prema pràsci)⁷.

γ) Za dat. pl. od kôń — kôňa imam akcenat kôňma (Novo selo kod Otoka) i kôňma (Podvińe).

¹ Možda se gdjegod govori i gen. pl. sātī (poredi sāt — sāta i t. d.).

² Potvrda za dugo -om u dat. pl. ima u Rełkovića (ispor. na pr. „Türkôm“ = Tûrkōm; v. „Rad“ 194., 36).

³ Iz Magića male imam jedan put i lúdem.

⁴ U Sičama sam zabiļežio jedan put i dat. pl. gôstōm; prema gen. pl. gostī moglo bi biti i gostōm (ispor. gostôm u Šaptinovcu; v. „Rad“ 168., 124).

⁵ Tako ima Rełković dat. pl. „duhovóm“ (= duhovõm) od dûh — dûha (v. „Rad“ 194, 36).

⁶ Gen. pl. djevérā ne mogu potvrditi iz posavskoga govora, ali imam āvōlā ili āvōlā od āvō — āvola (v. pod e, ζ).

⁷ Ispor. dat. pl. prascém prema nom. pl. pràsci u Šaptinovcu (v. „Rad“ 168., 128).

["(108)", "DANAŠŇI POSAVSKI GOVOR.", "231", "g) Lok. i instr. pl. — Akcenat je u ta dva padeža uvijek jednak i u starijim oblicima na -i, koji odgovaraju oblicima na -ih i -i¹. -i je u oba ta padeža uvijek dugo².", "Za akcenat u lok. i instr. pl. vrijedno je spomenuti ovo:", "α) Sve imenice, koje imaju u običnom štokav. govoru u gen. sing. akcenat ' na pretposledjem slogu, na pr.: kòna od kòn, vòla od vô (vôl), òca od òtac, živòta od život i dr., mijeńaju u posavskom govoru akcenat u ta dva padeža, ako se svršuju na -i; na pr.: (na) kònī ili nà końī (često), (s) kònī (često)³, nà volī (Lovčići). (u) kötlī (Siče)⁴, (s) dublècī (od dùblek — dublèka, bundeva, Kaníža) i dr. pored: (s) końī (Babina Greda), (sa) svjedocī (Slobodnica, Varoš) i (sa) sjedocī (Koniža)⁵. — Od imenice kòn imam i instr. kònma (Sołani, Vrbańa) i kônma (Otok, Tolisa)⁶.", "β) Akcenat se mijeńa u lok. i instr. pl. na -i svih imenica, koje imaju u gen. sing. akcenat ' na pretposledjem slogu, na pr.: nóža od nôž (posav. nôž), kóca (kólca) od kòlac, vránca od vránac, pandúra od pàndûr (posav. pandûr), udóvca od udòvac, pijánca od pijánac i dr., te se govori: (s) nôži (često), (s) kôlcī (Stupnik i drugdje), (na) vrăncī (često), (sa) svinárī (često), (u) rukāvī (često),", "¹ Gdjegdje mogu ta dva padeža imati različan akcenat. Na pr. Mažuranić bičeži lok. pl. jùnācīh i instr. pl. junācī (v. Slovn. Hrv. 40). U Nemanića je -i u instr. pl. uvijek kratko, a -eh u lok. pl. može biti i dugo; ispor. na pr. „popì“ pored „pòpi“ i „popéh“ pored „popèh“ i „pòpeh“ (v. Čak.-kroat. Stud. I, 14; — znakom ' nažačuje Nemanić akcenat ", a znakom ' akcenat ^, no u mnogim se primjerima može znak ' čitati kao ~; ispor. „Rad“ 187., 139).", "² Imam samo (po) rogòvi (mjesto rogovì, Mačkovac). Dužinu kraj-\nńega i u instr. pl. potvrđuje i Rełkovićevo i Brlićevo bičežene (v. „Rad“\n194., 36, 103). — U Brlića će „na rogovih“ biti vałada griješkom (v.\n„Rad“ 194., 103). — U Mažuranića nalazimo lok.: kráłih, dânîh,\ndnëvih i dr. prema instr.: kráłi, dâni, dnëvi pored lok.: jùnācîh,\nbôzîh, dùsîh i dr. i instr.: junācî, bôzî, dùsî (v. Slovn. Hrv. 39,\n43, 40).", "³ Ispor. u Brlića instr. pl. kôńī (v. „Rad“ 194., 103).", "⁴ Ispor. u Rełkovića instr. pl. òcī (v. „Rad“ 194., 36).", "⁵ Akcentu: kònī, vòlī, kòtlī i t. d. odgovara šaptinovački akcenat lok. i instr.: kôni (mjesto kòni), snòpi, stòli, kôsci, snebòki i dr. (v. „Rad“ 168., 123, 122, 128, 124). S posavskim se akcentom slaže i čakavski u Nemanića, na pr.: pòpeh (pored popéh i popèh) i pòpi (pored popì), škòleh (pored škołéh i škołèh) i škòli (pored škołì), òceh (pored océh i ocèh), postòleh (pored postoléh i postolèh) i postòli (pored postolì) i dr. (v. Čak.-kroat. Stud. I, 14, 15, 23, 45).", "⁶ Brlić ima kònma (v. „Rad“ 194., 103)."]

76

STJEPAN IVŠIĆ,

(199)

β) *prēdêm* — *êš* — *ê* — *êmo* — *ête* — *-û*. Tako se obično govori ondje, gdje se govori instr. sing. *rūkôm* (v. § 7.), na pr.: *prēdêm... prēdēmo* — *prēdête* — *prēdû* (Strizivojna), *pādêmo* (Gundinci), *trēsêm... trē-êmo* (Be'avci), *sīčê*, *utūčêmo*, *uprēgû* (Babina Greda), *vūčê* (Štitar), *ocīčê* ‘odsiječe’ (Župańa) i dr. — Tako se i prema dijalektičkom akcentu *kúnēm* govori *kūnêm* (Gundinci i drugdje).

Kao što se gdjegdje govori *rūkōm* mjesto *rūkōm* (v. § 7.), tako se govori i *prédēm* mjesto *prēdêm*.

γ) *prédem... -emo (prēdèmo)* — *-ete (prēděte)* — *-u*. Tako se obično govori ondje, gdje se govori *plètem... plètemo* i t. d. (v. odjełak a, β), na pr.: *prédem... prédu* (Živike), *trésem* (Stupnik), *pádem* (Oriovac), *propádemo* (Kobaš) i dr. No takav se akcenat čuje kadšto i ondje, gdje se obično govori *pletēm*, na pr.: *túče*, *propāděmo* (Kaniža), *tūčēmo* (Lapovci), *tūkŭ* se (pored *tūkŭ* se, Kindrovo), *túku* (Gorjani), *pásě* (pored *ocīčē* ‘odsiječe’, Župańa) i dr. — Tako sam i prema „*jídēm*“ (mjesto *jědēm*) zabiļežio *jídem... jídemo* — *jídete* — *jídu* (Drežnik)¹.

δ) *prédem* — *-eš* — *-e* — *prēdèmo* — *prēdète* — *prēdū*. Tako se govori u sičanskoj okolini, na pr.: *vůčem... vůčèmo* — *vůčète* — *vūkŭ* (Siče), *uprěžèmo* ‘upregnemo’ (Siče), *trésem... trēsèmo* — *trēsète* — *trēsū* (Magića mala), *sīčèmo... sīkŭ* (Selca), *krádem... krādèmo* — *krādète* — *krādŭ* (Komarnica) i dr. Tako se govori i: *kúnem... kūnèmo* — *kūnète* — *kūnŭ* (Magića mala i drugdje) i *jídem* — *jídeš* — *jíde* — *jīdèmo* — *jīdète* — *jīdŭ* (Siče).

Akcenat *prēdèmo* — *prēdète*² (od *prēdemò* — *prēdetè*) odgovara akcentu *pletèmo* — *pletète* (od *pletemò* — *pletetè*). Mjesto *prēdèmo* — *prēdète* trebalo bi da se govori upravo *prědèmo* — *prědète*, jer bi od *prēdemò* — *prēdetè* po zakonu bilo samo *prědemò* — *prědetè* (dugi se slog ne stojeći odmah ispred akcenata: “^ ~ mora po-kratiti), i zato se u Dubrovniku doista govori *trēsèmo* — *trěsète* (upravo *trěsèmo* — *trěsèle*) (v. Rešetar, Betonung 187). No dužina iz oblika *prédem* — *prédeš* — *préde* i *prědū* prodire i u 1. i 2.

¹ Za akcenat kao *prédem* i t. d. ispor. prčański *trēsèm... trēsèmo...* (pored *trēsŭ*) (v. Rešetar, Betonung 187).

² Za takav akcenat ispor. na pr. *grēdèmo* — *grēdète* u Mažuranića (v. Slovn. Hrv. 102) i ozrinički *trēsémo* — *trēséte* (v. Rešetar, Betonung 187).

(200)

DANAŠŇI POSAVSKI GOVOR.

77

1. pl., te se govori *prēdèmo* — *prēdète*¹. — Akcenat *prēdèmo* — *prēdète* odgovara posve akcentu posvojnih pridjeva kao *Mārīno* — *Mārīna* (: *Mārīn*). Što se u Dubrovniku govori *trèsèmo* prema posavskom *prēdèmo*, to je sasvim prema našem očekivańu, jer se u Dubrovniku govori i *gōspīno* prema posavskom *Mārīno* (v. naprijed § 91. m).

c) Prema kńiževnom akcentu mrêm — mrêš — mrê — mrémo — mréte — mrû govori se u Posavini: mrêm — mrêš — mrê — mrêmo — mrête — mrû². Prema kńiževnom akcentu ûmrêm govori se i u Posavini ûmrêm. Tako se govore i složeni: (răz)drêm, (prò)ždrêm, (prò)strêm. (să)trêm i dr. Tako se govori i: (pò)spêm (inf. -sūt), (pò)čmêm (inf. -čět), (òt)mêm (inf. -ět), nădmêm se (inf. nàdut se) i dr.³

d) Prema kńiževnom akcentu kao: pîjēm, šîjēm, vîjēm i dr. govori se obično i u Posavini pîjēm — pîjēš — pîjē... ili pîjem i t. d.⁴ Gdješto se ipak može čuti i drukčiji akcenat; zabiļežio sam na pr.: píjem, víjem i šíjem i dobíjem (Dolina), píjem i savíjem (pored dôbijem, Bodovaļci)⁵.

Kao pijem akcentuira se i prez. plíjem (: plijèvēm) od inf. płěti, na pr.: płìjem (: inf. plìt, Živike), płìjēm (: inf. płět, Kaniža). U Magića sam mali zabiļežio i prez. plíjem... plžjèmo — plžjète — plžjū (: inf. plìt), koji odgovara akcentu prezenta kao prédem... prédèmo i t. d. (v. odjeļak b)⁶.

¹ Tako je postao i ozrinički akcenat trèsémo — trèséte (v. Rešetar, Betonung 187) mjesto trèsémo — trèséte (od trèsēmò — trèsētè < trèsēmò — trèsētè).

² Akcenat mrēm ima i Brlić (v. „Rad“ 194., 127).

³ Gdjegdje zadržavaju i složeni prezenti akcenat prostih: ispor. na pr. u rapskom govoru umrên... umrēmò — umrētè (v. „Rad“ 118., 40). — Iz poređeňa našega akcenta sa slovenskim (isporedi na pr. pomrè, počnè, nadmè se i dr.) i ruskim (ispor. na pr.: вмрěтъ, почнётъ, распнётъ i dr.) izlazi, da je naš akcenat kao ûmrēm novotvoran (v. i moj „Prilog...“; „Rad“ 187., 168/9).

⁴ Akc. pûjēm, lûjēm, vûjēm i dr. ima i Brlić (v. „Rad“ 194., 127).

⁵ Akc. píjem stariji je od akcenta pìjēm. Za akc. píjem ispor. píjem, pijèmo — pijète u Mažuranića (v. Slovn. Hrv. 76), gńijên na Rabu (v. „Rad“ 118., 41), bijêm u Prčańu i Ozriničima (v. Rešetar, Betonung 185) i dr. O akcentu prezenta kao pijem v. u mome „Prilogu...“ („Rad“ 187., 193/4).

⁶ Za akc. plíjem ispor. píjem (Dolina, Bodovaļci).

78

STJEPAN IVŠIĆ,

(201)

Prema pìйēм и т. д. govore se složeni (pò)pijēм, (sà)šijēм, (ràz)-vijēм и т. д.¹ Тако je и (òb)ujēм. — Prema (pò)pijēм govorit će se i pònapijēм, nàdošijēм, ràzavijēм i dr. Akcenat pònapijēм potvrđuje i dijalektički prez. ùzavrije (Komarnica) mjesto uzavrì (: kńíž. uzàvrì)².

Kao pìйēм govori se i smìйēм (: inf. smjět, smìt. smět). S negacijom sam zabiļěžio taj prezenat ovako: nè smijēм (Živike) i nè smijēм (Zołano), nè smijū (Strizivojna). Za akcenat nè smijēм može se dvoje misliti: 1. ili taj akcenat stoji prema prezentima kao (pò)pijēм; 2. ili je taj akcenat zavučen iz stegnutoga lika nè smīm (Župańa. Otok) od ne smîm, nè smēm (Šiškovci, Gradište). Da je ovo drugo tumačene moguće, dokazuje akcenat drùkčij, koji je zavučen iz lika drùkčì od drukčì (v. naprijed § 95. a). — Tako se i prema dòspijēм u V. govori obično dòspijēм³, i za taj se akcenat može misliti da je zavučen iz stegnutoga lika dòspîm (tako se govori na pr. u Đakovu) od dospîm. Tako i razùmijēš (Matići u Bosni) može stajati prema stegnutom liku razùmīš od razumīš. No u Posavini se govori i ùzdijēм (na pr.: ùzdijē imenã, Gradište), nàdìjēм (Živike, Zagrađe), ùdìjēм (Brod i drugdje) i dr.⁴ prema zàdìjēм u Daničića (v. „Rad“ 6., 64), zadìjēм u Ozrinićima (v. Rešetar, Betonung 190), òdìjēм i zaòdìjēм u hercegovačkom govoru (v. „Nastavni Vjesnik“ III, 170) i dr. Akcenat (ìz)dìjēм treba zacijelo tumačiti prema prezentima kao (pò)pijēм, jer prezenta ùzdīm nema u posavskom govoru.

II. vr. Prema prezentima kao vīknēm i (pò)vīknēm od (po)vīknuti govori se u Posavini (po)vīknēm (-vīknem)⁵. Tako se govori i zōvnēm (često) od zóvnut (: zōvnuti u V.)⁶.

¹ Takav je akcenat i u Brlića; ispor. na pr.: „pôpije“, „zâbiju“, „pôkrije“, „ûmiju“, „ûtiju“ i dr., gdje znak ^ naznačuje akcenat “(v. „Rad“ 194., 127).

² Za akc. pònapijēm ispor. zàdobijēm, pòdavijēm, ràzavijēm u V. Te prezente drži Daničić doduše za pogrješke (v. „Rad“ 6., 60) ali nepravo, jer se taki prezenti doista govore; ispor. na pr.: přìdobijēm, ùzaghijēm, pònapijēm u Dubrovniku (v. Rešetar, Betonung 185), nàdošijem u Šaptinovcu (v. „Rad“ 168., 147)

³ Takav je akcenat i u Brlića; ispor. „dôspie“ (= dôspijē) (v. „Rad“ 194., 140).

⁴ Za akc. (ìz)dijēm ispor. u Brlića òdìjēm (v. „Rad“ 194., 146).

⁵ Takav je akcenat i u Rełkovića i u Brlića (v. „Rad“ 194., 46, 127). Takav se akcenat čuje i u čakavskom narječju. — O akcentu kao vīknēm v. i u mome „Prilogu...“ („Rad“ 187., 166 i d.).

⁶ Akc. zōvnēm (: inf. zōvnùti) ima i Brlić (v. „Rad“ 194., 127).

(202)

DANAŠNI POSAVSKI GOVOR.

79

Kao tōnēm govori se i (sä)gnēm, màknēm, (ù)snēm i dr. prema rus. (co)rhëtъ, (3a) mkhetъ, (y) chëtъ i dr.¹

Mjesto trnēm (od tŕnuti) u V. govore neki štokavci trnēm², i prema takoine sam akcentu zabiļežio: rúka mi tīrnī (Živike)³. Za akcenat tīrnī ispor. trēsē. Gdje se govori trēsê, govorit će se i tīrnī (ili tīrnê).

III. vr. a) Prema kńiževnom akcentu kao lètīm — īš — ī — letimo — letīte — lètē (: inf. lètjeti) i dřžīm — īš — ī — držímo — držite — dřžē (: inf. dřžati) govori se obično letīm — īš — ī — īmo — īte — ē i držīm — īš — ī — īmo — īte — ē⁴. Akcenat letīmo — letīte ne odgovara kńiževnomu letimo — letīte⁵. nego akcentu lètīmo — lètīte, kako govore i mnogi štokavci⁶. — Veoma se rijetko govore pomenuti prezenti s kratkim osnovnim vokalom, kao što je na pr.: dřži (i držī, Tisovac), lètimo (Godińak).

Kad je prez. *letim* složen s kojim prijedlogom, onda se mjesto
*letim* govori i *lètim*, na pr. *prelètī* (*prèletī*), *polètī* (*pòletī*), *zalètī*
se (*zàletī* se) i dr.⁷ Tako se i pored *bolī* govori obično *razbòlī* se
(*ràzbolī* se)⁸, premda sam zabiļežio i: *razbolīm* se (Štitar), *räzbolī*
se (Zadubravļe). Pomenuta se razlika može tumačiti tako, što
mnogi prosti prezenti složivši se s prijedlogom postaju prelazni, a
kako prelazni glagoli imaju često drukčiji akcenat nego neprelazni
(na pr. prel. *slâdī* i neprel. *sládī*), tako je i prez. *letim* postavši
s prijedlogom prelazan (na pr. *preletim*) promijenio akcenat; na-
pokon se prema takim prelaznim glagolima razvilo i to, da pre-

¹ O toj razlici u akcentu v. u mome „Prilogu...“ („Rad“ 187., 168/9).

² Tako govore na pr. u Orahovici (u Slav.). Od inf. trnuti govori se prez. trnēm pored vīknuti — vīknēm zato, što je trnuti neprelazan glagol, a neprelazni glagoli imaju često drukčiji akcenat nego prelazni (ispor. na pr. prel. slādī i neprel. sládī, prel. rōdī i neprel. ròdī).

³ Za prijelaz glagola II. vr. u IV. vr. v. naprijed u §-u 106. b) i 107. e).

⁴ Takav je akcenat i u Rełkovića i u Brlića (v. „Rad“ 194., 46, 127). — Akcenat letīm nalazi se i u čakavskom narječju.

⁵ U čakavskom se narječju govori obično letīmò — letītè (ispor. na pr. želīmò — želītè na Rabu; v. „Rad“ 118., 41).

⁶ Za akcenat prezenta *letīm* v. i u mome „Prilogu...“ („Rad“ 187.. 190).

⁷ Tako i u Brlića nalazimo: polètīm i odlètī (v. „Rad“ 194., 128).

⁸ Ispor. u čakavskom rapskom govoru obòlin (v. „Rad“ 118., 41).

80

STJEPAN IVŠIĆ,

(203)

zenat složen s prijedlogom mijeńa akcenat i onda, kad je ne-
prelazan (v. o tome u mome „Prilogu . . . “; „Rad“ 187., 173).

b) Prema kńiževnom akcentu kao živīm — -īš — -ī i t. d. i kléčīm — -īš — -i i t. d. govori se: živīm — -īš — -ī — -imo — -īte — -ē i klēčīm — -īš — -ī — -imo — -īte — -ē¹ ili živīm — -īš — -î i t. d. i klēčīm — -īš — -î i t. d. Akcenat živīm čuje se ondje, gdje se govori instr. sing. rūkōm, a akcenat živīm ondje, gdje se govori instr. sing. rūkōm (v. § 7.)². Kao što se gdjegdje govori i rúkōm mjesto rūkōm (ili rūkōm), tako se govori i živīm. — Vrlo se rijetko čuje prezenat kao živim s kratkim osnovnim vokalom, kao što je na pr. kléči (Mačkovac), réžite (Godińak), žūtī se (Vrbova).

Prema akcentu kao trēsèmo — trèsète očekivali bismo u sičanskoj
okolini i živimo — živite, ali takoga akcenta nijesam zabiļežio⁵.

Prema r u vrtjeti govori se u Posavini obično kratko r, te se
govori i prez. vrtim kao letim. Tako sam u Sičama zabiļežio i
prez. pišćim od inf. pìšćat (: pìštati u V.). Obrnuto se često govori
grimit (: grmjeti u V.) i prema tome prez. grmī (na pr. u Živikama).

c) Prema kńiževnom akcentu vrîm — vrîš — vrî — vrimo —
vrite — vrê govori se u Posavini vrîm — vrîš — vrî i t. d. (kao
mrêm; v. u I. vr. odjeļak c) pored vrîjem (kao pîjem). Tako sam
pored ûzavrije (Komarnica)⁴ zabiļežio i uzavrî (Zadubravlę).

Prema kńiževnom akcentu zàspîm govori se obično zaspîm⁵.
Tako sam zabiļežio i 3. l. sing. zasvē (mjesto zaspî, Čajkovci)
pored zàspēm (Magića mala, Strizivojna)⁶.

IV. vr. a) Prema kńiževnom akcentu kao tròšim — -īš — -ī
— trošimo — trošite — tròšē govori se obično trošim — -īš —

¹ Akcenat živīm potvrđuje i Rełkovićevo i Brlićevo biļežene (v. „Rad“ 194., 46, 127)

² Za akc. živīm i živīm ispor. trēsēm i trēsēm.

³ Akcenat živimo — živite nalazi se u ozrinićkom govoru, a tome akcentu odgovara i dubrovački trpimo (kao tresèmo) prema tápim (v. Rešetar, Betonung 191). Za akc. živīm . . . živimo — živite — živē ispor. i u Mažuranića „klēčīm, -īš, -î, klēčīmō, klēčitè, klečê“ (Slovn. Hrv. 76; — tu je znak ~ upotrijebłen mjesto našega ‘, ali primjer „klēčīm“ treba čitati upravo klēčīm).

⁴ Ispor. u Brlića ûzavrijē (v. „Rad“ 194., 128).

5 Ispor. u Brlića zaspì (v. „Rad“ 194., 127).

⁶ Akcenat zàspèm postaje kao akcenat (ò)tkèm i (ù)zgèm (v. u V. vr. odjeļak f).

(204)

DANAŠŇI POSAVSKI GOVOR.

81

-ì — -imo — -ite — -ě (ispor. letīm i držīm u III. vr.)¹. Neki taki prezenti mogu u mnogim govorima imati i akcenat kao nòsīm, te se govori na pr.: lòmīm (: lòmīm u V.), kròjīm (: kròjīm u V.), k'rstīm (: k'rstīm u V.), sòlīm (: sòlīm u V.), tròšīm (: tròšīm u V.) i dr.² S takim sam akcentom zabiļežio u Posavini ove prezente: činīm (na pr.: da 'väko čenī, t. j. činī, Strizivojna), lòžīm (na pr.: nè lože pěći, Stupnik): lòžīm u V., krěčīm (Živike, Siče) i krečīm (Bošńaci): krèčīm u V., nòćīm (Živike, Štitar): nòćīm u V., pòstīm (Stupnik, Živike): pòstīm u V., sòļīm (Mačkovac) i soļīm (Živike): sòlīm u V., tròšīm (Dolina, Orubica, Kaniža) i trošīm (Živike, Zagrađe, G. Slatinik i drugdje)³. Prema ròdīm i ròdī u Daničića (v. „Rad“ 6., 98) govori se i u Posavini ròdīm i rodī. — Prema kńiževnom akcentu kao slòmīm pored lòmīm i pòtrošīm pored tròšīm govori se i u Posavini slòmīm pored lomīm i potròšīm (pòtrošīm) pored trošīm⁴.

Kao trošīm akcentuiraju se i prez. kao svjedočīm (svidočīm, svedočīm).

b) Prema akcentu kao trúbīm (: inf. trúbiti) govori se trūbīm — -iš — -ì — -imo — -ite — -ě i trūbīm — -iš — -ì — -imo — -ite — -ê (kao živīm i živīm u III. vr.)⁵, na pr.: cûrì (Odvorci, Kaniža, Zadubravče), kîsî (Bebrina), (o)lādī se '(o)hladi se' (Kobaš)⁶, škūlī (Lovčići), svītlī 'svijètlī' (Kobaš), vrīdī 'vrijedi' (Magića mala, Stupnik, Brod i drugdje), žmīrīm (Kuti i drugdje) i dr. i cûrî (Štitar, Župańa, Gundinci), vrīdī 'vrijedi' (Babina Greda), žmīrīm

¹ Takav je akcenat i u Rełkovića i u Brlića (v. „Rad“ 194., 46, 128).

² Tako se govori na pr. u Ozrinićima i Prčańu, a i u Dubrovniku se govori: lòmīm, lòvīm, lòžīm, tòpīm, tòčīm (v. Rešetar, Betonung 192). I u Šaptinovcu govore: dôjim (mjesto dòjim), dròpim (: dròbīm), sòlīm (mjesto sòlīm), tòpim, tròšim (v. „Rad“ 168., 150).

³ Tako i iz Brlićeva biļežeņa izlazi akc. lòžīm, plòdīm, tròšīm (v. „Rad“ 194., 128).

⁴ Za tumačeņe akcenta kao trošīm i tròšīm i potròšīm (pòtrošīm) v. u mome „Prilogu...“ („Rad“ 187., 171 i d.).

⁵ Akc. kao trūbīm ima i Rełković i Brlić (v. „Rad“ 194., 46, 128). — O akcentu kao trūbīm v. i u mome „Prilogu...“ („Rad“ 187., 171 i d.).

⁶ Prema Vukovu akc. hlâdīm i hlâdīm se govore gdjekoji štokavci hlâdīm prel. i hládi neprel. (na pr. nešto me hládi) i hlâdīm se prel. (na pr. ugrijao sam se, pa se hlâdīm) i hládīm se neprel. (na pr.: čorba je vruća, neka se hládi).

R. J. A. 197

6

82

STJEPAN IVŠIĆ,

(205)

(Gundinci) i dr. Akcenat trūbīm govori se obično ondje, gdje se govori instr. sing. rūkōm, a akcenat trūbīm ondje, gdje se govori instr. sing. rūkōm (v. § 7.).

c) Prema akcentu kao vrātīm i (pò)vrātīm od inf. (po)vrátiti govori se (po)vrātīm¹. Prema Vukovu akcentu žūrīm se (od žúriti se) govori se gdjegdje u Slavoniji (na pr. u Orahovici) žūrīm se, no u Posavini sam zabiļežio i akcenat žūrīm se (Živike, Štitar i drugdje), koji odgovara Vukovu.

Prema različnom rus. akcentu 3. l. sing. ворóтить: inf. воротить и холодить: inf. холодить и slov. mláti i hladí ima kníževni štokavski govor jednolik akcenat vrátí i hládí, no u našim narječjima ima potvrdá i za stariju razliku u akcentu takih prezenata². Interesno je, da se taka razlika sačuvala u nekim glagolima i gdjegdje u posavskom govoru, u kome sam zabiļežio na pr.: gradīm (Magića mala) pored grādīm (obično), grišīm (Siče) i grišīte (Komarnica) pored grīšīm (obično), platī (Orubica) pored plātī (obično), sadīm (Magića mala) pored sādīm (obično), služīmo (Orubica) pored slūžīmo (obično), svetī (: svetī svētōm vodōm, Siče) pored svētī (obično), žūrīm prel. (Siče) pored žūrīm (obično). Tako mislim, da će se gdjegdje čuti i: budīm prema probudło (Magića mala), diļīm prema podiļīli (Vrbova), kupīm prema kupiło (Vrbłe), navistīm prema navistło (Bodovałci), poručīm prema poručīla (Stivica), sudīm prema suđenło (Beravci, Tolisa), tušīm prema tušīla (Sikerevci), uredīm prema uređěno (Podviše), zadužīm prema zadužło (Magića mala), zavaļīm ‘zāvālīm’ prema zavaļīla (Sr. Lipovac). U Kutima sam zabiļežio i grādī, i prema tome bi se, mislim, moglo govoriti gdjegdje i: namīrīm prema namīrèno (Kaniža), rānīm ‘hrânīm’ prema rānèno (Kaniža), (po)zlātīm prema pozlāćèno (Varoš).

Pored akcenta gradīm čuje se i grādīm (ispor. na pr. trošīm i trōšīm u odijeļku a), na pr. grādē (Magića mala). Tako je i: podiļē se (Magića mala), isūšī se (Siče), požūrīmo se (Siče).

Kao prezenti: gradīm, grišīm i t. d. mislim da se govori i učīm (često)³ od učit (učit), jer se često govori i ūčīm (Živike, Stupnik,

¹ Takav je akcenat i u Rełkovića i u Brlića (v. „Rad“ 194., 46. 128). — O akcentu kao vrātīm v. i u mome „Prilogu...“ („Rad“ 187., 169 i d.).

² O toj razlici govorim dosta u svome „Prilogu...“ („Rad“ 187., 171 i d.).

³ Akc. učīm ima i Rełković i Brlić (v. „Rad“ 194., 46, 128).

(206)

DANAŠŇI POSAVSKI GOVOR.

83

Kaniža, Župańa, Tolisa i drugdje): účit prema rus. ýčитъ: учить. Prema takoj će razlici trebati tumačiti i kńiževni prez. gùbīm, pùstīm i tùrīm (i inf. tùriti), jer se čuje i akcenat gùbīm (u čakav. govoru), pūstīm (u čakav. govoru) i tūrīm od inf. túrit (u posavskom govoru)¹.

V. vr. a) Prema kńiževnom akcentu kao znâm — znâš — znâ
— známo — znáte — znàjū govori se u Posavini znâm — znâš
— znâ — znâmo — znáte — znàjū (znău, znăje)². Posavski je
akcenat známo — znáte prema kńiževnom známo — znáte stariji,
jer odgovara akcentu nestegnutih likova znà-jemo — znà-jete (ispor.
3. l. pl. znà-jū): rus. знате — знате (i 3. l. pl. знато).
Kńiževni je akcenat známo — znáte novotvoran, a postao je prema
prez. dámo — dáte i prezentima kao mrémo — mréte (ispor. znâm
— znâš — znâ kao mrêm — mrêš — mrê). S akcentom znâm...
znâmo — znáte slaže se i to, što se u Posavini govori i në znâm...
në znāmo — në znāte prema kńiževnom në znâm ... ne známo —
ne znáte³. Kao što se gdjegdje na pr. prema kòpām... kòpāmo
— kòpāte govori i 3. l. pl. kòpajū mjesto kopàjū ili kòpajū (v.
odjełak c), tako se i prema në znâm... në znāmo — në znáte
čuje gdjegdje në znajū (ispor. na pr. 3. l. pl. në znaje u Gor-
janima). — Tako se govori i tkâm... tkâmo — tkâte — tkàjū
(na pr. u Štitaru) i sjâm... sjámo — sjáte — sjàjū (često)⁴.

Prema znâm i në znām govori se u Posavini i (sà)znām...
(sà)znāmo — (sà)znāte (ispor. na pr. pòznām, Kaniža, Brod, Otok
i drugdje), a kao što se prema në znām govori i në znajū, tako
se prema (sà)znām govori gdjegdje i (sà)znajū (ispor. na pr. 3.
l. pl. pòznaje u Beravcima). No pored znâm zabiļežio sam u istom
govoru i poznām (na pr. u Živikama, Kutima, Kobašu i drugdje).
Tu je akcenat ~ zacijelo prema prez. poznājēm ... poznājēmo —

¹ Akc. tūrīm ima i Brlić (v. „Rad“ 194., 128). — Za akcenat kao gùbīm prema gùbīm v. u mome „Prilogu...“ („Rad“ 187., 175 i d.).

² Takav je akcenat i u Rełkovića i u Brlića (v. „Rad“ 194., 47, 128).

³ Za akc. në znām ispor. u Brlića në znā (v. „Rad“ 194., 128).
— Ima dosta štokavaca, koji govore në znāmo — në znáte pored
známo — znáte. U takom je govoru u zanijekanom prezentu ostao
stariji akcenat, jer se prema në znām moglo održati i në znāmo (kao
kòpāmo: kòpām).

⁴ Takav akcenat izlazi i iz Rełkovićeva i iz Brlićeva biłežeńa (v. „Rad“ 194., 47, 128).

84

STJEPAN IVŠIĆ,

(207)

poznājēte — poznājū¹, jer se prez. poznam govori i kao v. imperf.
To držim i zato, što iz Živika imam i 3. l. pl. poznājū prema
poznām; prema znājū trebalo bi da bude i pòznajū. Pomenuto
tumačeńe pokrepłuje i to, što iz Živika imam i prez. dòznām i
prìznām pored poznām, a ta razlika izlazi otud, što se prva dva
prezenta ne upotrebłavaju kao v. imperf., te na nih nije utjecao
prez. doznājēm i priznājēm, kao što je prez. poznājēm utjecao na
prez. poznam. Akcenat (dò)znām: (dò)znati postaje kao bàcām:
bàcati (v. odjełak b).

No prema kńiževnom akcentu dâm — dâš — dâ — dámó —
dáte (dàjū) govori se i u Posavini često dâm — dâš — dámó —
dáte (dàjū)². Ta se razlika u akcentu znâm i dâm može lijepo
razumjeti. U prez. znâm... známó — znâte bio je akcenat od-
vajkada na a, a u dâm... dámó — dáte nije, jer je stariji akcenat
dâmò — dátè, a tako i *dámè. Za akcenat dâmò — dûtè ispor.
3. l. pl. dâdû ili dâdû (v. u I. vr. odjełak b) i rus. дадýтъ.
Akcenat dámó — dáte (mjesto dámó — dáte) stoji prema dâm —
dâš — dâ, kao što se prema mrêm... govori i mrëmo — mrête
(mjesto mrémo — mréte). — Prema dâm govori se i ne dâm, a
tako i (pro)dâm (na pr.: prodã, Magića mala, Kaniža i drugdje;
prídâm ‘predam’, Banovci, Đurići i drugdje; udã, Siče, Zivike i
drugdje). — Pored akcenta dâm govori se i dâm... dámó —
dáte (zacijelo prema znâm, tkâm, sjâm i dr.), na pr.: dâ (Vrbańa),
dáte (Podviče), në dâ (Dolina, V. Kopanica, Beravci), në dâ (Ži-
vike, Dubočac). Gdješto je a u dam kratko, te se govori na pr.
në dâm (Župańa). Kao što se prema në znām govori në znajū,
tako se i prema në dâm govori gdjegdje në dajū (ispor. na pr.:
3. l. pl. në daje u Vrpołu: ne dăje u V. Kopanici).

Prema ùzdām se od inf. ùzdati se u V. zabiļežio sam i: uzdâ se
(Štitar), ùzdā se (Oriovac).

b) Prema kńiževnom akcentu kao bàcām... bacámo — bacáte
— bàcajū govori se u Posavini:

x) bacâm — bacâš — bacâ — bacâmo — bacâte — bacàjū ili
bàcām... bàcāmo — bàcāte — bàcajū. Zabiļežio sam na pr.:

¹ Akc. poznājēm potvrđuje i Rełkovićevo i Brlićevo biļežeńe (v. „Rad“ 194., 47, 129).

² Takav akcenat izlazi i iz Rełkovićeva i iz Brlićeva biļežeńa (v. „Rad“ 194., 47, 128). — Tako se i u čakav. narječju govori obično dām pored znâm (ispor. i u Mažuranića „dām“, t. j. dām pored znâm; v. Slovn. Hrv. 23).

(208)

DANAŠŇI POSAVSKI GOVOR.

85

bacāmo (Sr. Lipovac), bacāte (Slobodnica, Svilaj), bàcāmo (Bučje), čitām (Štitar), čitām (Pričac), čitāmo (Sulkovci), čupā (Živike), imām (Župańa).

β) bàcām... bàcāmo — bàcāte — bacājū ili bàcajū (bàcajū). na pr.: bàcām (Batrina, Kaniža), češļāmo (Magića mala, Lovčići, Bučje), čitām (Batrinà), čupū (Stupnik), mām (obično), mōtām (Kaniža, Pričac), pēļām (Godińak), vāļāš (Davor), vēļām ‘vaļam’ (Brod, Lapovci), věnčā (Šiškovci), vjěnčāmo (Kaniža), vjěnčāte (Budrovci) i dr.¹ Akcenat kao bàcām odgovara kńiževnome igrām (: inf. igrati) i kòpām (: inf. kòpati), koji je običan i u Posavini². Za akcenat bàcajū, koji je postao prema ostalim licima, evo nekoliko potvrda: igrājū (Mačkovac, Orubica, Slobodnica), îgrau (pored îgràu, Otok), imajū (Štitar), imaje (St. Topołe), kòpajū (Brod, Kuti), mōtajū (Sr. Lipovac), pūšćaje (od inf. pūšćât v. pf., Vrpołe), vāļājū (Brod), vjěnčajū (Kaniža) i dr.³

Kao bacām (bàcām) i bàcām govori se na pr. i (po)bacām (po-bàcām) i (po)bàcām (pòbacām). — Tako se govori i čeprkām (čepřkām) i čepřkām (čéprkām) prema kńiževnom akcentu če-přkām. Evo nekoliko potvrdā za jedan i drugi akcenat: čepřkāmo (Sulkovci), čeprkā (Živike), počupām i pòčupām (Živike), pòčupā (Stupnik), počěšļām (Batrina), pòčešļām (Bučje, Zagrađe, Stupnik), pròčitā (Bebrina), uklėpā (od inf. uklėpat mjesto uklépati u V., Brod), dòpeļām (Godińak), (o)kòpām ili (ò)kopām (obično) i dr.⁴ Kao što se govori bàcajū, tako se čuje često i (o)kòpajū (na pr. u Dolini, Slobodnici, Brodu i drugdje) pored iskopàjū (Župańa, Beravci)⁵, otpūšćaje (od inf. otpušćât v. pf., Piškorevci) i dr. U Podvińu sam zabiļežio i čeprkā, a tako se govori i: nè vaļāš (Davor), nè vaļā (Bošńaci), nè veļā ‘ne vaļa’ (Kaniža, Zoļano, Štitar i drugdje) i nè vaļajū (Tomica), nè veļajū (Brod) i dr.⁶ pored: ne vēļām (Brod), ne vēļā (Slobodnica, Lapovci) i dr. Tako sam i prema pòznām zabiļežio nè poznām (G. Slatinik), nè poznā (Kaniža).

¹ Iz Brlićeva biļežena izlazi akc. bàcām, češļām, imām, vāļām i dr. (v. „Rad“ 194., 128).

² O akcentu bacām i bàcām v. u mome „Prilogu...“ („Rad“ 187., 164).

³ I u Brlića nalazimo: češļajū, imajū, kòpajū pored: bacàjū, čitājū, veslājū (v. „Rad“ 194., 128).

⁴ Ispor. u Brlića: čepřkā, očupā i dr. (v. „Rad“ 194., 128).

⁵ Ispor. iskòpajū u Brlića (v. „Rad“ 194., 128).

⁶ Tako i u Brlića nalazimo nè vaļā i nè vaļajū (v. „Rad“ 194., 128).

86

STJEPAN IVŠIĆ,

(209)

c) Prema kńiževnom akcentu kao čûvām. čûvāmo — čûvāte
— čúvajū i (sà)čûvām... (sà)čûvāmo — (sà)čûvāte — (sa)čúvajū
govori se (sa)čûvām... (sa)čûvāmo — (sa)čûvāte — (sa)čûvàjū
(-čúvaju) ili (sa)čûvajū¹. — Akcenat (sa)čûvajū stoji prema ostalim
licima². Evo nekoliko primjera za akcenat 3-a 1. pl.: čúvajū i
čûvajū (Živike), snāšàjū ‘snose’ (Jaruge), čûvàjū (Župańa), rūgàu
(Tolisa) i dr. pored: plāćajū (Siče), mīšajū (Magića mala), nādajū
se (Kuti), pripovīdajū (Slobodnica), čûvajū (Varoš), zīdajū (Brod),
rūgaje (St. Topołe), dovāžaje (Gundinci), němaje (Beravci) i dr.

I prema kńiževnom akcentu dājēm i (prò)dājēm od inf. (pro)-dávati govori se u Posavini samo (pro)dājēm³. Tako se govori i obećājēm (Živike, Kaniža), uzdržājēmo (Štitar)⁴.

U Posavini se govori obično sâńām⁵ prema kńiževnom sâńām od inf. sáńati, no sâńām nije nikakav izuzetak, jer se u Posavini govori i inf. sâńat.

d) Prema kńiževnom akcentu vêžēm... vêžemo — vêžete —
vêžū i (pò)vēžēm... govori se u Posavini (po)vēžēm i t. d.⁶

e) Prema kńiževnom akcentu běrēm... běrēmo — běrēte — běrū
govori se u Posavini, kao da je kńiževni akcenat běrēm, dakle
onako, kao što se akcentuira prez. pletem (kńiž. plètēm), t. j.
berēm — -ěš — -ě — -ēmo — -ěte — -ū. bèrem — bèreš — bère
i t. d., bèrem — bèreš — bère — berèmo — berète — berū (v. u
I. vr. odjełak a). Kao berem akcentuira se i perem i zovem⁷.

¹ Akcenat kao (sa)čūvām ima i Rełković i Brlić (v. „Rad“ 194., 46, 128). — Kako se može tumačiti takav akcenat, razložio sam u svome „Prilogu...“ („Rad“ 187., 163 i d.).

² Za tako povođene 3-a 1. pl. za ostalim licima isporedi bàcajū,
kòpa,jū i dr. (v. odjełak b). — Tako se i u čakav. narječju govori
na pr. čuvaju prema čūvām...; ispor. i pītaju na Rabu (v. „Rad“
118., 43), strūgaju ‘stružu’ u Lumbardi (v. „Nastavni Vjesnik“ III,
336) i dr.

³ Neki štokavci govore i dājēm, prema čemu bi u posavskom govoru
bilo dājēm, ali akcenta dājēm nijesam nigdje čuo.

⁴ Takav akcenat ima i Rełković (ispor. na pr. obećājē) i Brlić (ispor. na pr. običājē) (v. „Rad“ 194., 47, 129).

⁵ Tako i u Rełkovića nalazimo sâńāte (v. „Rad“ 194., 56).

⁶ Takav je akcenat i u Rełkovića i u Brlića (v. „Rad“ 194., 46, 128/9). — O akcentu věžěm v. i u mome „Prilogu...“ („Rad“ 187., 166 i d)

⁷ Prvi je akcenat i u Rełkovića (ispor. berē, zovū) i u Brlića (ispor. berēm, perēm) (v. „Rad“ 194., 46, 129). — O akcentu berēm v. u mome „Prilogu...“ („Rad“ 187., 192).

(210)

DANAŠŇI POSAVSKI GOVOR.

87

f) Prema kńiževnom čêm... čémo — čéte — čû ili tkû govori se obično tkěm... tkěmo — tkěte — tkû, a prema kńiževnom (ò)čěm govori se (ò)tkěm. Tako se govori i žgěm i (zä)žgěm¹.

g) Prema kńiževnom smìjēm se... smijémo se — smijéte se — smìjū se od inf. smìjati se govore neki štokavci smíjēm se², i prema tome se prez. smijem se akcentuira obično kao prez. prédēm u I. vr. (v. naprijed), na pr. smījēmo se (Pavlovci, Varoš). Zabiļežio sam ipak i prez. zasmijēmo se (Rajevo selo), koji stoji prema prez. smijem se s kratkim korjenitim vokalom³.

h) Prema kńiževnom akcentu bļùjēm, kļùjēm i pļùjēm od inf. bļùvati, kļùvati i pļùvati govori se i u Posavini obično bļùjēm i t. d.⁴ No gdjegdje se ti prezenti akcentuiraju tako, kao da se u kńiževnom jeziku govori bļújēm, dakle se akcentuiraju kao prez. prédēm (v. u I. vr. odjeļak b), i prema tome ſam zabiļežio: bļújem (Sičice), pļujēm — -čš — -ě — -čmo — -ěte — -ū (kao prěděm..., Davor), pļújem — -eš — -e — pļujèmo — pļujète — pļujū (Siče)⁵. Taj se posavski akcenat slaže s ruskim бою — -ěшь..., клюю — -ěшь i плюю — -ěшь.

VI. vr. a) Prema kńiževnom akcentu kao kùpujēm govori se i u Posavini kupùjēm ili kùpujēm.

b) Prema kńiževnom akcentu kùjēm, rùjēm, snùjēm i trùjēm (od inf. kòvati i t. d.) govori se i u Posavini obično kùjēm i t. d.⁶ No gdjegdje se ti prezenti akcentuiraju tako, kao da se u kńiževnom jeziku govori kújēm, dakle se akcentuiraju kao prez. prédēm (v. u I. vr. odjeļak b). Zabiļežio sam na pr.: kujēm — -ěš — -ě — -ěmo — -ěte — -ū (Davor) i kújem — -eš — -e — kūjèmo —

¹ Ispor. i u Brlića: tkěm, žgěm i ùžgěm (v. „Rad“ 194., 129). — Za akcenat tkěm i (ò)tkěm, koji odgovara akcentu mrěm i (ù)mrěm v. i u mome „Prilogu...“ („Rad“ 187., 168/9).

² Tako se obično čuje u Slavoniji.

³ Iz Rełkovićeva biļežeņa izlazi akcenat smījēm se (ispor. „osmiú“ = osmījū), a iz Brlićeva smijēm se (v. „Rad“ 194., 46, 129).

⁴ Tako i Brlić ima kļùjēm i pļùjēm (v. Gram. 121).

⁵ Za takav akcenat ispor. akcenat prezenta „kújēm“ (v. u VI. vr. odjeļak b).

⁶ Tako i Brlić ima: kùjēm, rùjēm, trùjēm (v. Gram. 121).

88

STJEPAN IVŠIĆ,

(211)

kujète — kujū — (Siče, Magića mala)¹ s ruskim кую — -ёшь
i сную — -ёшь².

117. Dodatak prezentu. a) Prema jěst govori se jě i jéje (v. naprijed § 108.)³. Za akcenat jě ispor. mrě, thě (v. § 116. I. vr. odjełak c i u V. vr. odjełak f). Prema -ū u 3. l. pl. kao pletū očekivali bismo i -ū u jesu⁴, ali ja sam zabiļežio samo jesŭ⁵, na pr. jèsu (često), jesù (Strizivojna, Sikerevci i drugdje)⁶. To će -ŭ biti vaļada prema enklitičnom obliku su. — Prema nīsâm (često) ili nísam govori se i 3. sing. níje⁷ pored nî⁸.

b) Prema dubrovačkom ijem — íješ — íje (v. Rešetar, Betonung 189) zabiļežio sam jīm — jīš — jī — jimo — jīte — jídu (Sr. Lipovac, Bodovałci), pojím (Davor). S akcentom jīm slaže se i to, što se govori izijēm (ne: *izijēm) u V.⁹ — Prema dubrovačkom ijèmo — ijète (upravo ijèmo — ijète) i rapskom īmò — ītě („Rad“ 118., 38) očekivali bismo jímo — jíte, ali se prema jīm — jīš — jī govori i jímo — jíte kao i mrēmo (mjesto mrémo) i vrímo (mjesto vrímo) i dr. Akcenat jím odgovara posve akcentu dām (v. § 116. V. vr.). Tako i 3. l. pl. jídu odgovara akcentu dádu¹⁰.

c) Prema kńiževnom akc. hòću — hòćeš — hòće — hòćemo — hòćete — hòće govori se obično oćù (òću) — òće(ē)š — òće(ē) —

¹ Za takav akcenat ispor. akcenat prezenta „bļújēm“ (v. u V. vr. odjełak h).

² Za pomenuti akcenat ispor. i čakavski kūjēm (moja biļeška u Novome); ispor. i: kúje, snúje i kūjú (= kūjū), snujú (= snūjū) u Lumbardi (v. „Nastavni Vjesnik“ III, 330), kujên na Rabu (v. „Rad“ 118., 44) i dr.

³ Akc. jě i jéje potvrđuje i Brlićevo biļežeńe (v. „Rad“ 194., 129). Za akc. jě ispor. i „jé jih“ (= jest ih) u kajkav. govoru u Trebarjevu (v. Zb. III, 218).

⁴ Za to -ū ispor. jèsū u Mažuranića (Slovn. Hrv. 77), jesú (= jesū) u Lumbardi (v. „Nastavni Vjesnik“ III, 330).

⁵ Iz Rełkovićeva bi biļežaņa izlazio akcenat jesū (v. „Rad“ 194., 47).

⁶ Za jesù ispor. u Kašića yesù (= jesù) (v. Institut. 89).

⁷ Akc. níje ima i Brlić (v. „Rad“ 194., 129).

⁸ O obliku nì v. naprijed u §-u 24.

⁹ Tako sam i ja u Košutarici (kod Jasenovca), gdje je novi akcenat, zabiļežio pòjēm. S tim se akcentom slaže i šaptinovački odjēm (v. „Rad“ 168., 158).

¹⁰ Kao što se prema dádu govori dádem..., tako se i prema jídu govori gdjegdje i jídem — jídeš — jíde... (ispor. na pr. u Šaptinovcu jédem; v. „Rad“ 168., 146).

(212)

DANAŠŇI POSAVSKI GOVOR.

89

ðće(ē)mo — ðće(ē)te — ðćě (ðćū)¹ pored oćěte (Slobodnica). Prema
takome se posavskom akcentu govori zanijekan prezenat néću —
něće(ē)š — něće(ē) — něće(ē)mo — něće(ē)te — něćě².

d) Prema ðde(ē)m (obično)³ govori se i prīde(ē)m (od pri + ðdem,
na pr. prīdem, Živike)⁴. Tako se i mjesto do + ðdem, na + ðdem,
pro + ðdem i t. d. govori dōjde(ē)m ili dōđe(ē)m, nãjde(ē)m ili
nãđe(ē)m, prōjde(ē)m ili prōđe(ē)m i t. d.⁵ Prema prīde(ē)m govori
se izīde(ē)m, obīde(ē)m, otīde(ē)m i t. d., a prema nãjde(ē)m ili
nãđe(ē)m i izãjde(ē)m ili izãđe(ē)m i dr. Tako se i prema dōđe(ē)m
govori õđe (v. § 108. b).

118. Aorist. a) U posavskom se govoru akcenat u aoristu nalazi na prvom slogu mnogo češće nego u kniževnom govoru.

α) Svi aor. II. vr. kao (o)krénu, (po)vīknu, (po)tégnu i dr. akcentuiraju se u Posavini (ò)krēnu (-krēni), (pò)vīknu (-vīkni), (pò)tēgnu (-tēgni) i dr.⁶ Zabiļežio sam na pr.: vīkni (Živike), òkrēnu (Magića mala), pòcīkni (Varoš), pòvīkni (Varoš), nātēgnu (Davor) i dr.⁷ Pomenuti se posavski akcenat mogao razviti najprije ondje, gdje se mjesto -nuti govori -niti, t. j. gdje su se glagoli II. vr. izjednačili s glagolima IV. vr. (v. naprijed § 106. b), jer aor. kao pòvīkni (Varoš) stoji prema inf. povíknit kao pòvrāti⁸ prema inf. povrátit. — Tako sam i prema kniževnom akcentu kao ušútje zabiļežio na pr.: ně šūti (N. Kapela), ūšūti (Kobaš), zăgārmi (prema dijal. akcentu zagŕmjeti: zagŕmjeti u V., Davor),

¹ Akc. ðćemo potvrđuje i Brlićevo „hóćemo“ (= hóćemo) (v. „Rad“ 194., 129). — Akc. hóćemo — hóćete ima i Mažuranić (v. Slovn. Hrv. 78).

² Za postańe toga akcenta v. u mome „Prilogu . . . “ („Rad“ 187., 146). — Akc. 3. l. sing. něće potvrđuje i Rełković, a Brlić potvrđuje akc. něćeš (v. „Rad“ 194., 47, 129).

³ Ispor. u Brlića „îdù“ (= ìdū) (v. „Rad“ 194., 129).

⁴ Akc. prīde potvrđuje i Brlićevo biļežene (v. „Rad“ 194., 129).

⁵ O postańu akcenta kao dōjdem, koji je običan i u čakavskom narječju. v. u mome „Prilogu . . . “ („Rad“ 187., 146).

⁶ S posavskim akcentom slaže se ozrinički vīknu, stēgnu, pōtēgnu
i dr. (v. Rešetar, Betonung 164, 165).

⁷ S takim se akcentom slaže Brlićevo biļežene „pôviknu“ (= pô-
vīknū) (v. „Rad“ 194., 130).

⁸ U kniževnom je govoru pövrātī, ali ja u svojim biļeškama nijesam nigdje našao potvrde za -ī u takim primjerima. U Brlića sam našao jednu potvrdu za tako -ī, i to „zahvàlì“ (= zāhvālī) (v. „Rad“ 194., 130), no to je u arcima ispravłeno u „zahvàli“. U ozrinićkom je govoru uopće kratko -i u aoristu (v. Rešetar, Betonung 165).

90

STJEPAN IVŠIĆ,

(213)

zăstīdi se (Kuti), pôžūti (neprel., Stupnik) i dr.¹ I za taj bi se posavski akcenat moglo reći, da se razvio pod utjecajem aorista IV. vr. kao pôvrātī, i to najprije u ikavskim govorima (ispor. ikav. ušutiti: povrátiti).

I prema kńiževnom akcentu kao káza, (po)káza, (na)písa, (po)-véza i dr. govori se u Posavini kâza. (pò)kāza, (nà)pīsa, (pò)vēza i dr.² Zabiļežio sam na pr.: kâza (Brod), nûpīsa (Davor), zāpīta (Kaniža), dômašīra (Bebrina), pôlūpa (G. Slatinik), ûsprodāva (Gorjani), pôvīka (Rajevo selo) i dr.³ I za te bismo glagole mogli reći da imaju akcenat u aoristu prema akcentu glagola IV. vr. (ispor. na pr. zapítati: povrátiti, zàpītām: pòvrātīm i t. d.).

β) Prema kńiževnom akcentu kao (po)lětje zabiļežio sam u Po-savini: pōletī (Magića mala), prōletī (Siče), zāletī se (Stupnik), ûzgore (Slobodnica)⁴. Pomenuti posavski aoristi mogu stajati prema aoristima IV. vr. kao pōmolī.

γ) Prema Daničićevu akcentu (pò)sla i (zà)kla (v. „Rad“ 6., 87) zabiļežio sam: pōslā (Davor, Novo selo kod Vrbańe), zāklā (Laze), prèklā ‘prikla’ (— brávca, Živike). Za akcenat (pò)slā ispor. aor. (ò)prā (ispor. pòslati: òprati).

δ) Prema kńiževnom akcentu (dò)pade zabiļežio sam: dòpade i ùpade (Dolina)⁵ pored upäde (Davor, Siče)⁶.

¹ Za takav akc. ispor. na pr. žîvje i òžîvje u ozrinićkom govoru (v. Rešetar, Betonung 164, 165).

² Prema -ī u aor. kao pövrātī i prema -ā u aor. kao ûskopā oče-kivali bismo i -ā u pomenutim aoristima, ali primjera kao pökāzā ne mogu potvrditi svojim biļeškama. Za -ā u takim aor. nema potvrde ni u Rełkovića ni u Brlića.

³ Takav akcenat ima i Brlić, a može se izvoditi i iz Rełkovićeva biļežena (v. „Rad“ 194., 130, 47). — Akc. kao kâza i pökāza ima i ozrinički govor (v. Rešetar, Betonung 164, 165).

⁴ 'Takav je akcenat i u Brlićevim primjerima: „ôdleti“ (= ödletī), „râzboli se“ (= războlī se), „zâpovjedi“ (= zăpovjedi) (v. „Rad“ 194., 130). — Za akc. aor. pöletī ispor. aor. pöletī i pöletjē u hercegovačkom govoru (v. „Nastavni Vjesnik“ III, 171), pöleće i òbogaće u Korenici (v. „Nastavni Vjesnik“ XIV, 761), zàžeļe, prèleće u Ozri-nićima (v. Rešetar, Betonung 164, 165) i dr.

⁵ Za akc. (dò)pade ispor. ûspade u ozrinićkom govoru (v. Rešetar, Betonung 164).

⁶ I iz St. Gradiške imam akc. ûtpade.

(214)

DANAŠNI POSAVSKI GOVOR.

91

ε) Prema kńiževnom akcentu *rěče* zabiļežio sam *rěče* (Varoš, Gorjani)¹ pored: *rěče* (Davor), *rèko* (Slobodnica), *rèkošte* (Frkļevci). — Prema aor. *rěče* očekivali bismo i aor. *môže*². Taj aorist nijesam imao prilike čuti, ali sam zabiļežio aor. ponèmogoše ‘oboļeše’ (Pričac), za koji bi se moglo misliti da stoji prema sing. ponèmože (ni za taj akcenat nemam potvrde iz Posavine).

ζ) Prema Daničićevu akcentu (za)mùče (v. „Rad“ 6., 78) zabiļežio sam: àzmače (Oprisavci) i pòmače (Lovčići)³.

η) Prema kńiževnom akcentu òde i (dó)đe zabiļežio sam: òde (Živike) pored òde (Vrbova), dôjde (Živike), ùzîde i ùzājde (Živike), òbîde (Gundinci), ùnîde (Varoš) pored: dójde (Magića mala), dóđe (Gundinci)⁴. Akcenat kao (dô)jde i (ù)nîde odgovara akcentu aorista kao vîknu i (pô)vîknu (v. pod α) i dr.

b) Prema kńiževnom akcentu kao prêde i (ô)prêde (: prez. prédēm i inf. prèstì) zabiļežio sam i ja: ùsîče ‘îsiječe’ (Bebrina), pòsîče ‘pòsiječe’ (Beravci)⁵, ùkrāde (Bebrina). Tako sam i prema dijalektičkom akcentu pádem ‘pădnēm’ od pàsti (v. § 107.f i § 116. b) zabiļežio i aor. pròpāde (Kaniža). — Prema kńiževnom akcentu kao vûče i (ûz)vûče zabiļežio sam i ja nàvūče (Davor).

c) Prema kńiževnom akcentu kao ùzēh 2. i 3. 1. ùzē — ùzēsmo — ùzēste — ùzēše zabiļežio sam: 1. l. uzē (: jā uzē za krāj, Zagrađe), otēšmo (Živike), oduzēše (Štitar), otēše (Štitar), 1. l. zaklē se i 3. 1. zāklē se (Lovčići), ràsū (Bebrina), rasūšmo (: rasūšmo se ko rākova dìca, Živike), rasūše (Stupnik, D. Lipovac) i dr. Tako se govori i: ùmrī (Mrzović) i ùmō (Kobaš), pròdō (Kaniža), umōršmo i umōřše (Živike)⁶.

d) Kako se h u posavskom govoru izgubilo, to se 1. l. sing. aor. u svim aor. na -nuh, -(j)eh, -ih i -ah izjednačilo oblično

¹ Akc. *rěče* može biti i u Brlića (v. „Rad“ 194., 130). Akc. *rěče* nalazi se i drugdje (v. Rešetar, Betonung 164).

² U Brlića bi mogao biti takav akcenat (v. „Rad“ 194., 130).

³ Za takav akcenat ispor. nàmače u ozrinićkom govoru (v. Rešetar, Betonung 164).

⁴ U Rełkovića dolazi aor. „pròjde“ Gram. 351 (= prôjde) pored „prójde“ Gram. 351 (= prójde). Ja sam u svojoj studiji o Rełkovićevu akcentu rekao, da će znak ˇ u prvom primjeru stajati griješkom mjesto ‘(v. „Rad“ 194., 48), ali bi se moglo uzeti, da je i u Rełkovića akc. aor. prôjde i prójde.

⁵ Takav će akcenat biti i u Brlića (v. „Rad“ 194., 130).

⁶ Za akc. *umōršmo* (: kńiž. ùmrijesmo) ispor. *podapřršmo* (: kńiž. *podàprijesmo*) u Brlića (v. „Rad“ 194., 130).

92

STJEPAN IVŠIĆ,

(215)

s 2. i 3. l. sing. aor., i zato se obično čuje i akcenat u 1. l. sing., kakav je u 2. i 3. l. sing. Zabiļežio sam na pr.: jā pōbāci (Davor), jā se ūspropāsti (Frkļevci, Živike), jā se prōbūdi (Bebrina), nē stvorī jā (Varoš), jā õclūži ‘odsluži’ (Vranovci), dok jā nē vīkni (Stupnik), što jā nē šūti (N. Kapela), jā väma pōslā (Davor, Novo selo kod Vrbańe), jā pōgledā (Andrijevci), jā pōšēta (Magića mala), jā se nāsmijā dò milē vōļē (Živike), jā zātāja (Privlaka) i dr.¹ — Kao što se prema 2. i 3. l. sing. govori i 1. l. sing. aor. kao: jā se prōbūdi, jā pōgledā i t. d. (v. odjeļak a), tako se i pored 1. l. sing. aor. zaklē se (Lovčići) govori i 1. l. sing. aor. zāklē se (Živike) prema 3. l. sing. aor. zāklē se².

119. Imperfekat. a) Akcenat padāvāše (: kìše padāvāše, Slobodnica) odgovara kníževnomu pàdāvāhu³.

b) Akcenat imperf. govoráše (Dolina), mogáše (Mačkovac) i bijáše (Bebrina) pored bìjāše (obično) ne odgovara kníževnomu⁴.

120. Imperativ. a) Prema kníževnom akcentu kao čûvāj — -mo — -te i (sà)čūvāj... govori se samo (sa)čūvāj — -mo — -te (kao u prez. -čīvām)⁵.

¹ I u Brlića ima dosta primjera, gdje 1. l. sing. aor. preuzima akcenat 2-a i 3-a l. (v. „Rad“ 194., 129).

² I Rełković ima „uzè“ za 1. l. sing. (Gram. 351), te se može reći, da to odgovara akcentu ùzē, koji će se gdjegod čuti i za 1. l. sing. pored akcenta uzě. Prema tome treba i moje mišļeńe o po-menutom Rełkovićevu primjeru (v. „Rad“ 194., 47) modificirati. — Brlić biļeži za 1. l. sing. aor. pōdapīrh i rāzdīrh (v. „Rad“ 194., 129/30), gdje je akcenat zacijelo prema 2. i 3. l. sing. pōdapīr i rāzdīr (:pōdaprije i rāzdrije).

³ Za akc. imperf. kao pàdāvāše možemo misliti da se razvio onako kao akc. prez. pàdāvā, t. j. za pàdāvāše se može reći, da postaje od padāvāše kao pàdāvā od padāvā. Kako se pak padāvā može lijepo protumačiti skakańem akcenta od *padāvā (v. u mome „Prilogu...“; „Rad“ 187., 163 i d.), može se i za imperf. kao padāvāše misliti da postaje od *padāvāše (ispor. padavaaše).

⁴ Akc. kao govoráše i t. d. potvrđuju i Brlićevi imperf. „biáše“ i „kopáše“, gdje znak ‘ naznačuje zacijelo naš akcenat ‘. Za takav akcenat ispor. mišļáše u Sarajevu (v. „Rad“ 121., 205) i sijáše, vijáše, bijáše, ležáhu i dr. u Č. Gori (v. Rešetar, Betonung 201).

⁵ Takav akcenat ima i Rełković i Brlić (v. „Rad“ 194., 48, 132). Takav se akcenat čuje i u čakav. narječju. — Akc. čûvāj postaje po svoj prilici od *čûvāj (< *čûvāji) kao i prez. čûvā od *čûvā (< *čûvāje). Za postańe takoga akcenta v. u mome „Prilogu...“ („Rad“ 187., 163 i d.).

(216)

DANAŠŇI POSAVSKI GOVOR.

93

b) Prema posavskom akcentu prez. *bacâm* (*bàcām*) i *bàcām* (v. § 116.) govori se i imper. *bacâj* — -mo — -te (bàcāj...) i *bàcāj...* Zabiļežio sam na pr.: *bacâj* (Gorjani, Vrbańa), *čitājte* (Sulkovci), *pêļājte* (Godińak), *čěšļājte* (Magića mala), *vjěnčājte* (Kaniža), *môtājte* (Varoš) i dr. — Tako se i prema prez. *pobàcām* (*pòbacām*) (v. § 116.) govori imper. *pobàcāj...* (*pòbacāj...*)¹.

c) Prema kńiževnom akcentu kao: *pîj* — -mo — -te (: prez. *pûjem*), *pûj* (: prez. *pûjem*) i *kûj* (: prez. *kûjem*) govori se u Posavini dvojako: 1. *pîj* — -mo — -te, *plûj*, *kûj* i dr.; 2. *pîj* — -mo — -te, *plûj*, *kûj* i dr. Zabiļežio sam na pr.: *pîj* (Odvorci), *pî(j)te* (Stupnik), *napîj* se (Batrina), *pokrîjte* (Kuti), *pîte*, *krîte*, *šîte*, *plûjte*, *kûjte* (Magića mala, Siče), *pokûjte* (Davor) i dr. pored: *pî* (Živike, Rajevo selo), *pîjte* (Sibiń), *udîj* (Brod, Varoš), *sakrîj* (Brod) i dr.² — Akcenat kao: *pîj*, *plûj* i *kûj* i dr. vala tumačiti od: *pîjì*, *plûjì* i *kûjì* prema prez. *pîjem*, *plûjem* i *kújem* (v. § 116.)³

U sičanskoj okolini govore i (ob)ûj — -mo — -te (: prez. òb-ujem), čûj (: čûjem), kupûj (: kupûjem) i dr., a drugdje se taki imperativi govore s akcentom ă, dakle na pr. (ob)ûj (u starijim govorima) ili (òb)ûj (u mlađim govorima)⁴.

d) Prema kńiževnom akcentu kao stôj — -mo — -te, brôj i dr. govori se u Posavini obično stôj — -mo — -te (ispor. na pr.: stôj! křst ti tvõj!, Živike), brôj — -mo — -te i dr. Tako se govori obično i bôj se, ne bôj se i t. d.⁵ — Akcenat kao brôj postaje od brojì (iz Živika imam na pr. bròji pored brôj)⁶.

Akcentu brôj od brojì odgovara i akcenat nemôj od *nemo(z)ì*⁷. Pored akcenta nemôj — -mo — -te govori se često i nemôj —

¹ Akc. imper. (po)bàcāj potvrđuje i Brlić (v. „Rad“ 194., 132).

² Akcenat kao pîj ima i Rełković, a u Brlića je drugi akcenat, t. j. pîj (v. „Rad“ 194., 48, 132).

³ Za postaņe akcenta kao pîj od *pîjì* v. u mome „Prilogu...“; („Rad“ 187., 146 i d.).

⁴ Tako i Rełković ima mirûj pored kûj (v. „Rad“ 194., 48) prema prez. mirùjem: „kújem“.

⁵ Akc. stôj i bôj se ima i Rełković, a u Brlića nalazimo: bôj se, brôj, dôj, dôjte, stôjte i dr. (v. „Rad“ 194., 48, 132).

⁶ O akcentu brôj v. u mome „Prilogu...“; („Rad“ 187., 146).

⁷ Za akc. nemôj v. i u mome „Prilogu...“; („Rad“ 187., 146/7).

94

STJEPAN IVŠIĆ,

(217)

-mo — -te (Brod, Grabarje, G. Slatinik, Babina Greda, Vrbańa i drugdje), nèmōj (Živike)¹.

d) Prema prez. dām pored dām (v. § 116.) govori se i imper. dāj — -mo — -te (Siče, Magića mala, Stupnik, Kaniža i drugdje) i dāj — -mo — -te (Brod, V. Kopanica, Bošńaci i drugdje), pò-dājte (Podgajei)². — Prema prez. znâm zabiļežio sam samo imper. znâj — -mo — -te.³

e) Prema prez. jîm (v. § 117.) zabiļežio sam imper. jî — jîte (Dolina, Davor), koji bi se mogao čuți i s akcentom jî — jîte⁴.

f) Prema kńiževnom akcentu imper. dṛži govori se obično dṛž i dṛži, dṛšte i dṛžite⁵. Tako sam zabiļežio i òder (Dolina) prema „hòdider“.

g) Prema akcentu hajdèmo (— hàjdete) u V. govori se u Posavini obično ajdèmo ili àjdemo⁶.

121. Partic. preter. akt. a) Prema kńiževnom akcentu kao: plèo — plèlo — plèla — plèli... i pèkao — pèklo — pèkla — pèkli... i dr. govori se u Posavini obično: plèo — plèlo — plèla — plèli... i pèkō — pèklo — pèkla — pèkli... Od mnogobrojnih potvrda evo samo nekoliko: oplèla (Davor), odvèzla (D. Lipovac), mògla (Sibiń, Kaniža, Brod i drugdje), pòmogli (Zagrađe), što rèkli, to i òdrekli (Dubočac), ùbola (Kuti), utèkli (Varoš), mèla (Babina Greda), dovèla (Otok) i dr.⁷ U sičanskoj se okolini govori: plèl — plèlo..., pèkāl — pèklo..., a tako i ubōl — ubòlo... mjesto

¹ Akc. nemôj ima i Brlić (v. „Rad“ 194., 132). — Akc. nemôj prema nemôj može se tumačiti promjenom akcenta u imper. *mozì (ispor. pomožì), jer se prema imper. kao hòdi (mjesto hòdi) može suponirati i *mòzi, a od *mòzi bude môj.

² Akc. dāj ima i Rełković i Brlić (v. „Rad“ 194., 48, 132).

³ Takav je akcenat i u Brlića (v. „Rad“ 194., 132).

⁴ Imper. jî (od jîj) stajao bi prema prez. jîm kao imper. dāj prema prez. dām. — Imper. jî — jîte biļeži i Kušar za lumbaradski govor (v. „Nastavni Vjesnik“ III, 335).

⁵ Akc. dṛži i dṛžite može se tumačiti prema krńim likovima dṛž i dṛšte, ali bi se moglo misliti, da se akcenat u takim imper. mijeńa zbog žeļe, da se sila izgovora prenese na početak riječi (ispor. za to na pr. vok. žëno prema nom. ženà ili žèna).

⁶ I Brlić ima akc. hajdèmo (v. „Rad“ 194., 132). Akc. hàjdemo, koji se čuje drugdje po Slavoniji, biļeži i Rešetar za Dubrovnik (v. Betonung 195).

⁷ Takav je akcenat i u Brlića (v. „Rad“ 194., 133). Takav se akcenat čuje i izvan posavskoga područja, na pr. u Šaptinovcu (v. „Rad“ 168., 145, 146).

(218)

DANAŠNI POSAVSKI GOVOR.

95

ubō ili ùbō (obično)¹. — Rjeđe se čuje u takim partic. akcenat, koji odgovara kńiževnomu, na pr.: moglò bi se (Bošńaci), moglì ste (Vrbańa), pomoglì su i moglò bi bit (Otok), rèkle (Novo selo) i dr.

Kao pèklo — pèkla — pèkli... govori se i mäklo — mäkla — mäkli... (često), tàklo — tàkla — tàkli... (često) i dr.

b) Prema kńiževnom akcentu kao trêsao — tréslo — trésla — trésli... i (ò)trêsao — otréslo... slušao sam u Posavini samo (o)trêsō — (o)trêslo — (o)trēsla — (o)trēsli... Evo samo nekoliko primjera za takav akcenat: otrēsli (Kobaš, Brod, Svilaj), (o)pāsō (: inf. pāst, često)², natrēsli (Trnava), dorăstō (Batrina), narăsō (Vrbłe, Stupnik), navēzla (Varoš), nadovřzla (: nikakva se mùva nadovřzla, Zagrađe), ozēblo (Gorjani, Gundinci), uzvūkla (Davor, Drinovci) i dr. — Tako se govori i: uprēgō — uprěgli (Stupnik), potprěgli (Siče), potěglo (Kaniža) i dr.³ — U sičanskoj se okolini govori u m. sing. trēsāl.

c) Prema kńiževnom akcentu kao: pòčeo — pòčēlo — pòčēla, ràsuo — ràsūlo — ràsūla i dr. govori se u Posavini često u f. sing. i n. pl. počéla, rasúla i dr. kao f. krváva prema kṛvāv — kṛvāvo (v. § 91. k). Zabiļežio sam na pr.: počéla (Varoš, Gorjani, Drinovci), doníla (Stupnik, Strizivojna, Gorjani, Beravci, Babina Greda, Bošńaci), podníla (Bučje), donéla (Štitar), odnéla (Vrbańa), prokléla (Kaniža, Babina Greda), popéla (Kupina, Slobodnica), uzéla (Batrina, Kobaš), rasúla (Beravci) i dr.⁴ — Tako se i prema kńiževnom ùmro — ùmṛlo — ùmṛla govori često ùmrō⁵ — ùmṛlo — umṛla. Zabiļežio sam na pr.: umṛla (Siče, Oriovac, Varoš, Kaniža, Gundinci, Štitar i drugdje), upṛla (Kuti), prostṛla (Siče), proždrła (Odvorci) i dr.⁶

¹ Akc. ubō (i ubòla) ima i Brlić (v. „Rad“ 194., 133). U Dubrovniku se govori ùbō (v. Rešetar, Betonung 171).

² Ispor. u Brlića „pásò“ (= pãsō) (v. „Rad“ 194., 133).

³ Akcenat kao trēsō, koji se čuje i u čakav. narječju, ima i Rełković i Brlić (v. „Rad“ 194., 48, 133). — Za akc. trēsō v. i u mome „Prilogu...“; („Rad“ 187., 188/9).

⁴ U Rełkovića i Brlića nema potvrde za takav akcenat (u Brlića je kńiževni akcenat) (v. „Rad“ 194., 48, 132/3). — Akc. počéla, prokléla, uzéla, rasúla i dr. govori se i u Dubrovniku (v. Rešetar, Betonung 173/4). Akc. pòčeo — pòčēlo — počéla odgovara ruskomu kao háčalъ — háčало — началá.

⁵ M. ùmro (mjesto ùmro) ima i Rełković i Brlić (v. „Rad“ 194., 49, 134). O tome -ro > rō v. i naprijed u §-u 17.

⁶ Akc. kao umṛla govori se i u Dubrovniku (v. Rešetar, Betonung 174).

96

STJEPAN IVŠIĆ,

(219)

Rjeđe se mjesto partic. kao počela i umrla govori pôčela i ùmōla. Zabiļežio sam na pr.: pôčela (Pričac), ùmōla (Brod, Prkovci, Otok), nàdōla se smijat (Pavlovci).

Prema sing. f. počela, uzela, umrla i dr. govori se u Davoru i počle, uzele, umrle i dr. — Tako sam i u Štitaru zabiļežio umrlo prema umrla.

d) Prema kńiževnom akcentu kao pìo — pìlo — pìla i pòpio — pòpìlo — pòpìla govori se u Posavini ovako:

α) pìo — pìlo — pìla i popìo (pòpio)..., na pr.: pìla (Živike, Gradac), pòpili smo svè (Živike), popìo (Varoš), popìli (Svilaj), pìlo se (Batrina), pòpio (Frkļevci), opìli (Gradište), nàpila se (Rajevo selo), zàpili (Đurići), dobìo (Gradište), dòbio (Živike). dobìla (Kaniža), dobìle (Novigrad), dòbili (Stupnik, Kobaš), pròlìli (Živike), odavìla (Kaniža) i dr. Tako se govori i bìo — bìlo — bìla od bìti 'esse', na pr.: bìli smo u Bròdu (Stupnik), bìli smo ù Đakovu (Musići), bìlo (Andrijevci) i dr. Iz Živika imam i bìlo (na pr.: pòpili smo svè, štò je bìlo) pored dòbio — dòbilo — dòbila.

β) pìo — pìlo — pìla — pìli — pìla — pìle i pòpio — pòpìlo — popìla — pòpìli — popìla — pòpìle, na pr.: pìl 'pio' — pìlo — pìla (Siče, Magića mala), pìla i pìli (Štitar), pìli (Đakovo), popìla i pòpìli (Gundinci, Divoševci), napìla i nàpìli (Babina Greda), savìla i sàvìli (Magića mala, Babina Greda), dobìla i dòbìli (Štitar, Divoševci) i dr.¹ — Rjeđe se čuje akcenat kao: pòpìla, sàvìla, dòbìla (Otok), dòbìla (Gorjani) i dr.

U Davoru sam prema sing. f. popìla i savìla zabiļežio i pl. f. popìle i savìle.

Gdjegdje se prema pìlo — pìli — pìle govori i pìla (Sičice, Godiņak, Tisovac).

γ) pòpio — pòpìlo — popìla, na pr.: dòbìli i dobìla (Budrovci), sàvìli i savìla (Bošnaci). — Taj akcenat odgovara sasvim akcentu kao dřžāli prema f. držàla (v. u odijeļku e).

e) Prema kńiževnim partic. kao dào — dálo — dála i pròdao — pròdālo — pròdāla govori se ovako:

α) dào (dô) — dàlo — dàla i pròdō — prodàlo ili pròdalo — pro-dàla ili pròdala, na pr.: dào — dàlo — dàla — dàli i dr. (Stupnik), prodàli (Divoševci), pròdali (Kobaš), ùdala se (Zagrađe, Stupnik,

¹ Za akcenat kao f. popìla ispor. f. počela (u odijeļku c). Akc. popìla čuje se i drugdje, na pr. u Dubrovniku (v. Rešetar, Betonung 170).

(220)

DANAŠNI POSAVSKI GOVOR.

97

Kobaš), brže (Babina Greda), obrali (Crni Potok), obralo (Trnava), brali (Prkovci), òbrali (Stupnik), zváli (Stupnik), pòzvali (Stupnik) i dr.

β) dô (dào) — dâlo — dála — dâli — dála — dâle¹ i pròdō
— pròdālo — prodála — pròdāli — prodála — pròdāle, na pr.:
dála i dâli (Davor, Batrina, Brod, Štitar), brála i brâli (Davor),
zvála i zváli (Brod, Gundinci, Bošńaci), udála i ùdāle (Štitar, Dońa
mala, Babina Greda, Šamac, Beravci, Prńavor), udála i ùdāle
(Sikerevci), prodála i pròdāli (Divoševci), izdála i ùzdāli (Ra-
činovci, Đurići, Rajevo selo), pobrála (Orubica) i dr.² — Gdješto
se govori i f. ùdāla (Laze, Brod, Zołano, Otok, Drinovci), òbrāla
(Godińak, Otok), pòzvāla (i pòzvala, Živike).

Prema dâlo — dâli — dâle govori se gdješto i dâla, na pr.:
dâla (Živike, Sr. Lipovac), brâla (i brăla, Živike), prâla (i prăla,
Živike), zvâla (i zvăla, Živike), brâla i prâla (Godińak, Tisovac)³.

γ) pròdō — pròdālo — prodàla — pròdāli — prodàla — pròdāle,
na pr.: prodàla i pròdāli (Crni Potok, Gradište), udàla sam se —
ùdāle su se (Varoš), obràla i òbrāle (Kaniža, Slobodnica, Babina
Greda), opràla pored oprála i òprāle (Siče), dozvàla i dòzvāle
(Babina Greda) i dr.⁴

f) Prema kńiževnom akcentu kao: slǎo — slàlo — slàla i
(pò)slao, klǎo — klàlo — klàla i (zà)klao, znào — znälo — znàla
i (dò)znao, stào — stàlo — stàla i (pò)stao i dr. govori se i u
Posavini obično slǎo (slô) — slàlo — slàla i poslô (pòslô) —
poslǎlo (pòslalo) i t. d., no zabiļežio sam i: slâli (Semeļci), pöslō
(Živike, Kuti, Babina Greda), pöslō i pöslāli (G. Vrba), pöslāli
(Vrbańa, Bošńaci), pöslāla (Musići), rāzaslō (Dolina), nàklō (Štitar),
säznō, prěklō (Živike, Župańa), pōznō (Kaptol, Semeļci), prěznō
‘priznao’ (Slatinik), dōznō (Babina Greda), nāstō (Drežnik) i dr.⁵

g) Prema različnom kńiževnom akcentu kao dřžao — dřžālo —
dřžāla, mòtao — mòtalo — mòtala pored (ò)motao — (ò)motālo

¹ Akc. dála i dâli ima i Rełković (v. „Rad“ 194., 48); u Brlića
nalazimo dâlo i zvâli (v. „Rad“ 194., 133).

² Za akcenat kao udála: ùdālo ispor. počéla: pòčēlo.

³ Tako sam i u St. Gradiški zabiļežio: bìla i bìli, brâla i brâli
pored dâla i dâli.

⁴ Za akcenat kao prodàla prema pròdālo ispor. na pr. držàla prema dřžālo (v. odjełak g, β).

⁵ Pomenuti su akcenti postali pod utjecajem akcenta partic. kao dřžo — dřžālo i kòpō — kòpālo (v. odjełak g).

R. J. A. 197.

7

98

STJEPAN IVŠIĆ,

(221)

— (ò)motāla i kùpovao — kùpovālo — kùpovāla i dr. ima posavski
govor jednak akcenat u takim participima, i to ovakav:

α) dìžō — držàlo ili držalo — držàla ili dìžala, (ò)motō — (o)motàlo ili (o)mòtalo — (o)motàla ili (o)mòtala i kùpovō — kupovàlo ili kupòvalo — kupovàla ili kupòvala, na pr.: držàli (Slobodnica), okopàli (Kaniža), pišćàlo (od inf. pišćat, Davor), bojàli su se (Kruševica), bježàli (Kruševica), prioràlo (Glogovica), dřžala je díte na kìrstu (Živike), dřžali, omòtali, nalàgali, pokòvali, klepètali, pročìtali, iskomàdali, kupòvali i dr. (Stupnik, Kobaš), kupòvale (Pričac), dřžale (Zagrađe), umòtala (Bučje), priòrali (Kuti), omòtali (Đurići), usklepètala se zvonã (Banovci), zaklùčala (Rajevo selo), smìjale su se (Živike, Pavlovci) i dr.¹

β) dřžō — dřžālo — držàla ili dřžala — dřžāli — držàla —
dřžāle, (ò)motō — (ò)motālo — (o)motàla i t. d., na pr.: činàla i
činàli (: inf. činat ‘činiti’, Varoš), lěžala i lěžāli (Račinovci), dřžala
i dřžāli (Podgajci), kupovàla i kùpovàli (Sr. Lipovac), pìuvàla i
pìuvàli, iskàla i ĩskāli (Davor), iskàla i ĩskāli (Sikerevci), połàla
i pòłāli (Magića mala), vjenčàla se i vjènčàli se (Varoš, Babina
Greda, Bošnaci), imàla i ìmāli (Podviine, Tolisa), nalagàla i nä-
lagāli (Slobodnica), obećàla i òbećàli (Gundinci), dopełàla i dòpełāli
(Budrovci), steràla i stěrāli (Gradište), glasàla i glàsāli (Bošnaci),
sjerotovàla i sjěrotovāli (Zołano) i dr. — Rjeđe se govori i dřžāla,
(ò)motāla i t. d., na pr.: kòpāla (Drežnik), zàrdāla (Laze), ìmāla
(Brod), bòlovāla (Brod), ùdebłāla (Komłetinci), drùgovāla (Novo
selo kod Vrbańe) i dr.²

γ) dřžō — dřžālo — držála — dřžāli — držála — dřžāle i t. d., na pr.: bježála (i bježàla) i bjěžāli (Siče), okopála (i okopàla) i òkopāli (Siče), orála i òrāle (Davor) i dr.³ — Gdješto se prema držála govori i držálo i t. d., na pr.: bìuváli (Laze), komińálo (D. Lipovac).

¹ Za takav akcenat ispor. držàlo, poigràlo, kupovàlo ili dřžalo,
poògralo, kupòvalo i dr. u Ozrinićima, Prčańu i Dubrovniku (v.
Rešetar, Betonung 174/5).

² U Brlića dolazi akcenat zàdržāla, lěžāla, ĩskāli i dr. (v. „Rad“
194., 133).

³ Za akcenat kao držála ispor. počéla (v. odjełak c). Za takav
akcenat ispor. i dubrovački glodála i kumovála, što ga Budmani
biļeži (v. „Rad“ 65., 177). Za posłedni akcenat spomińe Rešetar da
ga on nije čuo (v. Betonung 175).

(222)

DANAŠŇI POSAVSKI GOVOR.

99

h) Prema Daničičevu akcentu kao *mìlovao* — *mìlovālo* — *mìlovāli* (v. „Rad“ 6., 145) govori se u Posavini obično *mìlovō* — *mìlovǎlo* — *mìlovǎla*. Tako se često govori *vjèrovala* ili *vìrovala*. Iz Magića male imam i svìtovala ‘svjetovala’.

i) Prema kńiževnom akcentu *ìšao* — *ìšlo* — *ìšla* govori se u Posavini obično *ìšō* — *ìšlo* — *ìšla*. Tako se obično govori i: *dòšō* — *dòšlo* — *dòšla*, *nàšō*..., *prèšō*... i dr.¹ Evo nekoliko potvrda i za akcenat, koji odgovara kńiževnomu: *išlà* (pored *dòšla*, Trnava), *došlì* (Gradište), *prošlò* je (Bošńaci), *išlò* bi (Privlaka), *došlà* je (Komlętinci) i dr. — Prema *ìšō*... govori se obično i *izìšō* ili *ìzišō*, *otìšō* ili *òtišō*, *unìšō* ili *ùnišō* i dr.² — Neobičan je akcenat u partic. *ìzašō* (Privlaka), *ràzišō* se (Otok), *ùnišō* (Gradište)³.

122. Dodatak partic. preter. akt. a) U sičanskoj se okolini ovaj partic. u m. sing. svršuje konsonantom -l, te se akcentuira prema onom, što sam rekao u §-u 10., na pr. *krāl* (= krāo), *pāl* (= pāo), *znāl* — *znàlo* pored *dàl* ili *dāl* — *dâlo*, *jìl* — *jìlo* (Magića mala) i *jìl* — *jèlo* (Siče) pored *pìl* ili *pìl* — *pìlo*, *plěl* — *plèlo* pored *pòčěl* — *pòčělo*, *klěčāl* — *klěčàla*, *pomołìl* se — *pomołìla* se, *sačūvāl* — *sačūvàla* i dr.

b) U Posavini ima dosta govórā, gdje se prema kńiževnom akcentu kao *bìo* — *bìlo* — *bíla* od *bìti* ‘esse’ i dào — *dálo* — *dála* govori samo *bìo* — *bìlo* — *bìla* i dào (*dò*) — *dàlo* — *dàla* (v. u §-u 121. odjełak d, e). Za taj posavski akcenat vała, mislim, reći, da je stariji od kńiževnoga i da je stariji i od dijalektičkoga akcenta kao *bìo* — *bìlo* — *bíla* i dào (*dò*) — *dàlo* — *dála* (v. u §-u 121. odjełak d, e), koji odgovara ruskomu akcentu kao *былъ* — *было* — *былá* i dr. — U pomenutim se govorima, gdje se govori *bìo* — *bìlo* — *bìla* i dào (*dò*) — *dàlo* — *dàla* govori i: *držàlo* (*držáló*) — *držàla* (*držálá*), *kopàlo* (*kòpalo*) — *kopàla* (*kòpala*) i dr. pored *pòčělo* — *počéla* (*pòčěla*), *ötělo* — *otéla* (*òtěla*) i dr. prema inf. *počět*, *otět* i dr. Ja mislim, da se utjecajem participā, kakvi su posłední, može protumačiti akcenat mnogih naših

¹ Takav je akcenat i u Brlića (v. „Rad“ 194., 134).

² Ispor. *otìšō* u Brlića (v. „Rad“ 194., 134). Za takav akcenat ispor. i Vukov *òtišao*. Rešetar misli, da je *òtišao* prema *ðšao* ili *ðčao* (v. Betonung 172), ali posavski se akcenat *otìšō* ili *òtišō* ne može tako tumačiti, jer se govori i *ìšō*. Ja mislim, da je posavski akcenat kao *dòšō* — *dòšlo* postao prema partic. kao *pěkō* — *pěklo* (: kńiževnom *pěkao* — *pěklo*).

³ Taj bi akcenat mogao stajati prema akcentu kao *ðkopō*.

100

STJEPAN IVŠIČ,

(223)

participa, i to ču pokazati ovdje. — Za akcenat u inf. klētˇi (ispor. kléti u V.) možemo misliti da je postao tako, što je krajne otisnuto -i povuklo akcenat s korjenitoga sloga, kao što ga je povuklo -a u f. mlādă prema m. mlâd i n. mlâdo¹ Tako se i za akcenat f. klēlă prema m. klêl i n. klêlo² može reći da je postao radi otisnutoga -a. Akcentu klêl — klêlo — klēlă odgovara rus. клялъ — клáло — клялá, kao što i našemu akcentu f. mlādă odgovara rus. f. молодá prema m. молодъ i n. молодо. Prema akcentu partic. klêl — klêlo — klēlă, za koji možemo misliti da je praslavenski, promiješen je i akcenat participā kao bîl — bîlo — bîla od inf. bìti ‘esse’ i pîl — pîlo — pîla od inf. pìti u bîl — bîlo — bîlă i pîl — pîlo — pîlă Dručije ne bismo razumjeli, zašto bi i u partic. bîlo i pîlo bilo dugo, kad je u inf. kratko. Prema klêl — klêlo — klēlă promiješeno je i dâl — dâlo — dâla od inf. dàti u dâl — dâlo — dâlă i dr. Tako se i u rus. jeziku prema клялъ — клáло — клялá govori i óылъ — óыло — óылá, пилъ — пйло — пилá, далъ — дáло — далá i dr. Participi kao klêl — klêlo — klēlă mogli su utjecati na partic. kao bîl — bîlo — bîla zbog sličnih infinitiva (ispor. na pr. kle-ti: bi-ti, pi-ti, da-ti i dr.)³. — Prema klêl — klêlo — klēlă stoji po zakonu i (prò)klēl — (prò)klêlo — (pro)klēlă, jer je akcenat ‘skočio (ispor. ù grād od u grâd), Tako je i (òt)ēl — (òt)ēlo — otēlă, (pò)čēl — (pò)čêlo — (po)čēlă, (prò)pēl — (prò)pēlo — (pro)pēlă i rus. (прó)клялъ — (прó)кляло — (про)-клялá, (пó)нялъ — (пó)няло — (по)нялá, — (нá)чалъ — (нá)чало — (на)чалá, (пác)пялъ — (пác)пяло — (pac)пялá. Prema takim se participima govori onda i: (pò)pīl — (pò)pīlo — (po)pīlă, (prò)dāl — (prò)dālo — (pro)dālă i dr. i rus. (прó)далъ — (прó)дало — (upo)далá i dr.

¹ O takome povlačeńu akcenta v. i u mome „Prilogu...“; („Rad“ 187., 135).

² Taki je akcenat na pr. u mnogim čakav. govorima.

³ Što se pored pìo — pîlo — pîlă od inf. pìti govori obično samo krìo — krìlo — krìla od inf. krìti, trebat će odbiti na nekadašnu razliku u prez. pijěm i krìjem (v. o toj razlici u mome „Prilogu...“; „Rad“ 187., 193/4), a što se pored dào — dâlo — dālă govori krào — kràlo — kràla i rus. крálъ -o -a, to je radi različnih inf. (da-ti: kras-ti < krad-ti). Rus. inf. красть odgovara doduše infinitivu клясть (: staroslov. klęti), no клясть je mlada tvorba, postala valada poslije postańa akcenta далъ — дáло — далá.

(224)

DANAŠNI POSAVSKI GOVOR.

101

Kad se ovako razvio akcenat kao (pò)pīl (pòpio) — (pò)pīlo
— (po)pīlà i (prò)dāl (pròdao, pròdō) — (prò)dālo — (pro)dālà,
onda se počeo prema akcentu takih participa udešavati i akcenat
participa kao držao, igrao, kupovao i dr., te se danas govori često
i dřžao — dřžālo, ìgrao — ìgrālo, kùpovao — kùpovālo i dr.,
premda ima još i u nas govora, gdje je sačuvan stariji akcenat,
te se govori na pr.: držō — držālo, igrō — igràlo, kupovō —
kupovàlo i dr. (na pr. u Prčańu; v. Rešetar, Betonung 174/5).
Da je naš akcenat kao dřžao — dřžālo, ìgrao, kùpovao i dr. mlad,
dokazuje i rus. jezik, u kome se govori na pr.: держáлъ -o -a,
игрálъ, ковáлъ i dr.¹ — Naš se akcenat kao dřžao mogao
razviti najprije u m., jer se danas u Posavini dosta često čuje
držàlo (dřžalo) i držàla (dřžala) pored dřžō. Tako sam zabiļežio
i nàpupō pored napùpala (Živike). Akcenat se u m. mogao pre-
mjestiti gdjegdje i skakańem akcenta , na pr. držō > dřžō. U
nekih je glagola mogao utjecati i akcenat prezenta na akcenat
pomenutih participa (ispor. na pr. ìgrām: ìgrao).

123. Particip preter. pas. a) Prema kńiževnom akcentu kao plèten — pletèno, (u)mìven — (u)mivèno i dr. govori se u Posavini često: pletēn — pletenò (pletèno), umivēn — umivenò (umivèno) i dr.² — Iz Živika imam i akcenat (o)plèten — (o)pletèno, (u)mìven — (u)mivèno i dr., prema kome bi u starijim govorima mogao biti akcenat i pletên mjesto pletēn³.

b) Prema kńiževnom akcentu kao vézen — vézeno — vézena govori se u Posavini:

α) vēzēn — vēzèno — vēzèna (Siče, Stupnik, Varoš, Brod i drugdje)⁴. Zabiļežio sam i: otrēšēn — otrēšèno (Varoš) i potprēžēn — potprēžèni (Siče, Kaniža).

¹ I ako se u Posavini govori obično ne samo dřžō nego i ìgrō,
ìmō, čìtō, vjènčō, vàlō, ìskō i dr., opet se gdješto čuje i stariji ak-
cenat kao: imō (Gradište, Sikerevci), čitō (Sikerevci), ćitō (Andri-
jaševci), valō (D. Lipovac), valāl (pored čitāl, Siče) i dr.

² Takav je akcenat i u Brlića; ispor. na pr.: uvedēn, urečēn,
donešēn, mivēn, pokrivēn, obuvēn i dr. (v. „Rad“ 194., 134).

³ Upravo bismo očekivali, da će se pletēn govoriti ondje, gdje se govori vōl (ispor. pletenò: volà), no pletēn se govori veoma često i ondje, gdje se govori vōl (akc. pletēn: vōl potvrđuje i Brlić; v. „Rad“ 194., 134, 98).

⁴ Za takav akcenat ispor. Mārīn — Mārīno (u §-u 91. m) i prez. prēdēm: prēdèmo (u §-u 116. b).

102

STJEPAN IVŠIĆ,

(225)

β) *vezēn* — *vezenò (vezèno)* — *vezenà (vezèna)*. Zabiļežio sam na pr.: (ob)učēn — (ob)učèno (često)¹, otrešēn — otrešèno (Siče, Kaniža i drugdje), stučēn — stučěno (Kaniža) i dr. — Iz Živika imam akcenat otrèšen, izvùčen (: ko da je iz groba izvùčen), istùčen i dr., prema kome bi u starijim govorima mogao biti i akcenat otrešēn mjesto otrešēn.

c) Prema kńiževnom akcentu kao *prèden* govori se i u Posavini obično *prèden* (*prèdèn*) — *prèdeno*², no iz Živika imam i akcenat *posìčen* ‘pòsječen’ (pored pòsičen i ùkrađen) kao *izvùčen*. Akcenat *posìčen* razumije se prema prez. *posíčem* (: izvúčem)³.

d) Prema kńiževnom akcentu kao (pò)bīt — (pò)bīto — (pò)bīta zabiļežio sam u Posavini: *ubìt* (Beravci), *ubìto* (Privlaka), *ubìta* (Bošńaci), *izbìto* (: ponòsī se ko vrana s izbìtīm okom, Vrbańa), *pobìto* (Andrijevci), *prebìta* (Sikerevci), *prìbito* (Stupnik), *sawìto* (Sikerevci), *pokrìta* (Varoš), *pokrìte* kolìbice (Brod), *pokrìto* (Babina Greda), *pòkrita* (Podgajci), *prìkrit* (Novo selo), *umìta* (Vrbańa), *sašìta* (Varoš, Kaniža), *obùti* (Komļetinci), *potìto* žìto (Varoš), *utìto* je (Tomica), *pròstrto* (Stupnik) i dr. pored *pòpìto* (Babina Greda), *prèbìt* (Živike), *òbùt* (Živike) i dr.⁴ — Prema akcentu kao (po)bìt ili (pò)bit zabiļežio sam i: *samlèto* (Varoš, Čajkovci), *sùmlito* (Kobaš), *òpļeta* (Podgajci). — Posavski je akcenat kao (po)bìt ili (pò)bit zacijelo stariji od kńiževnoga (pò)bìt.

e) Prema kńiževnom akcentu kao (prò)klēt — (prò)klěto — (prò)klēta od inf. *pròklēti* govori se u Posavini često f. (prò)kléta. Zabiļežio sam na pr.: *prokléta* (Sibiń, Varoš, Podgajci), *oduzéta* (: desna mu je strana *oduzéta*, Račinovci), *zapéta* (: puška je *zapéta*, Strizivojna), *počéta* (: počéta je prva numera, Bošńaci), *rasúta* (Stupnik), *prodŕta* (Davor) i dr. U Davoru sam zabiļežio i pl. *otéte*, *sapéte*, *prodŕte*. — Akcenat ovoga participa odgovara akcentu pridjevā kao *kṛvāv* — *kṛvāvo* — *krváva* (v. § 91.), i zato se u određ. obliku prema akcentu *krvāvī* (v. § 92.) govori i

¹ Akc. (ob)učēn — (ob)učèno potvrđuje i Brlićevo biļežene (v. „Rad“ 194., 134). — I u Dubrovniku se govori na pr.: *ustrèšen* — *ustrešèno*, *izvùčen*, *obùčen* i dr. (v. Rešetar, Betonung 178); ispor. i směten, *tùčen* i dr. u Mažuranića (v. Slovn. Hrv. 107).

² Takav je akcenat 1 u Brlića; ispor. na pr.: *kràden* i *jëden* (v. „Rad“ 194., 134).

³ Za akc. *posìčen* ispor. *posječèn* u Prčańu (v. Rešetar, Betonung 177).

⁴ U Brlića je akcenat sàkrīt, pòtōrt i dr. (v. „Rad“ 194., 135).

(226)

DANAŠŇI POSAVSKI GOVOR.

103

(pro)klětī; zabiļežio sam na pr.: moja proklětā žena (Živike), u proklětōj Šlavôniji (Vrbova), u proklětōj Kōruškōj (Guńa), uklětī kraļėvić (Kaniža)¹.

f) Prema kńiževnom akcentu kao krênut i òkrênut govori se u Posavini (o)krēnūt ili (o)krēnut, a gdjegdje i (o)krēnīt (v. § 106. b)².

g) Prema kńiževnom akcentu kao vrāćen i (pò)vrāćen govori se obično (po)vrāćēn — (po)vrāćeno — (po)vrāćena³. Akcenat je isti i u takim partic. na -it, na pr.: sagūļīto (Davor), pofālīt (Varoš), zamūļīto (Slobodnica), sarānīt (Đakovo), ozlēdīto (Guńa) i dr., i na -ut, na pr.: otrānūta ‘othrańena’, zapāļūta ‘zapaļena’ i dr. prema rōdūta ‘rođena’ i dr. (Kaniža)⁴.

Pored pomenutoga akcenta sačuvalo se u posavskom govoru i nešto ostataka od starije akcentuacije, koja odgovara dvojakom akcentu mlātīm i svetīm prema kńiževnom mlātīm i svetīm (v. str. 205. o. r.), jer sam zabiļežio i: suđenò (Beravci) i suđèno (Dońa mala) pored običnoga sūđeno, uređèno (Podvińe), pozlāćeno (Varoš), rāńèno ‘hrańeno’ i namīrèna (: säd je rakija namīrèna, t. j. plaćena, Kaniža)⁵. — Akcenat kao namīrèna odgovara akcentu kao Mārīna, a za suđèno i uređèno ispor. akcenat Malìno (pored Mālìno) i dubrovački gospìno prema posavskom gōjspìno (v. § 91. m).

Prema akcentu grādīm (v. str. 205. o. r.) pored običnoga grādīm zabiļežio sam i odgrādīto (Magića mala) i podìlīti (Magića mala) pored običnoga podīļeni ‘pòdijeļeni’⁶.

Da bude potpuna paralela u akcentu glagola kao vòdit — vòdīm i gòstit — gostīm s glagolima kao mlátit — mlātīm i gràdit (mjesto

¹ Za akc. *proklětī* ispor. *propětī* i dr. u Brlića (v. „Rad“ 194., 135).

² Takav je akcenat i u Rełkovića i u Brlića (v. „Rad“ 194., 49, 135). Za -nūt iza akcenta ~ ispor. u Brlića „zóvnūt“ (= zōvnūt) (v. „Rad“ 194., 135); v. i u Rešetara (Betonung 180).

³ Takav je akcenat i u Rełkovića i u Brlića (v. „Rad“ 194., 49, 135).

⁴ O tim partic. na -ut v. naprijed u §-u 112. d).

⁵ Za akcenat kao suđenò ispor. rus. сужденó i slov. grajèn — grajéno prema prez. gradím (v. „Rad“ 118., 186), a ispor. i varèn — varenò (Prčań) i varèn — varèno (Ozrinići): vārīt — vārīm (v. Rešetar, Betonung 180). Za akcenat kao suđenò ima potvrdā i u kaj-kavskom narječju (ispor. na pr. ograđèno, pomaščèna, nasađène i dr. u Trebarjevu; v. Zb. III, 57, 78, 96) i u čakavskom narječju (ispor. na pr. kuplèno — kuplèna i kúpłen u Mažuranića Slovn. Hrv. 93).

⁶ Za akc. odgràdīto ispor. kajkav. ogràđene (Trebarjevo; Zb. III, 103).

104

STJEPAN IVŠIĆ,

(227)

grádit) — gradīm, očekivali bismo i gošćenò pored vòđeno prema akcentu kao suđenò, namīrèna i dr. pored mlăćeno, no ja u Posavini dosad nijesam nigdje čuo akcenta kao gošćenò (gošćèno)¹.

h) Partic. kao dřžān — dřžāno — dřžāna: inf. dřžati, čitān — čitāno — čitāna: inf. čitati, kùpovān — kùpovāno — kùpovāna: inf. kupòvati i dr. imaju u Posavini često u ž. r. akcenat kao držána, čitána, kupována². Zabiļežio sam na pr.: zadržána (Varoš), poorána (Slobodnica), ukopána (Kaniža), zaŕdána (Strizivojna), okována (Komļetinci), poderána (Podgajci), udáta (Prńavor, Šamac), pridána (Zoļano) i dr. Evo i nekoliko potvrdā za partic. ž. r. s akcentom kao u m. i sr. r.: nèvjenčāna (Bebrina). ùdāna (Sr. Lipovac), pròdāna (Pavlovci), ùdāta (Brod, Bučje, Kindrovo) i dr.³

Gdješto se prema akcentu ž. r. kao držána, čitána, kupována i dr. govori i: držáno — držáni, čitáno — čitáni i t. d. Zabiļežio sam na pr.: držáno — držáni, čitáno, kopáno i dr. (Davor), bacáno, okopáno, prodáni i dr. (Slobodnica), odabráni (Ivankovo), posláno (Prkovci), pokopáno i kupováno (Štitar), držáne i zakláno (Babina Greda)⁴ i dr.⁵ Prema takim sam partic. zabiļežio i posijáno (Slobodnica, Brod), premda bismo očekivali samo posijāno (pòsijāno): inf. posijat (pòsijat).

Kao što se prema f. prokléta govori određ. oblik proklētī (v. odjełak e), tako se govori i na pr. neoprānī (: tvōj neoprānī jèzik, Podviñe)⁶.

i) Prema kńiževnom akcentu kao brân — brâno — brâna govori se u Posavini brân — brâno — brána (na pr. u Stupniku, Brodu i drugdje) kao mlâd — mlâdo — mláda ili brân — bráno — brána (na pr. u Davoru, Slobodnici i drugdje).

¹ Potvrdā za takav akcenat nema ni u Brlića (v. „Rad“ 194., 135). — Akc. kao gošćenò čuje se često u čakav. narječju (ispor. i: brojèna, čińèna, dvorèna i dr. u Mažuranića Slovn. Hrv. 108), a s čakav. se akcentom slaže i dubrovački učińèno, uzgojèno i dr. (v. Rešetar, Betonung, 180).

² Za takav akcenat ispor. akcenat pridjevā kao krváva (v. § 91.).

³ Takav je akcenat i u Brlića (v. „Rad“ 194., 135).

⁴ U Babinoj sam Gredi zabiļežio i pouzdáno (: pòuzdāno u V.).

⁵ Akcenat kao držána — držáno — držáni i t. d. izlazi i iz Rełkovićeva biļežeņa (v. „Rad“ 194., 49). — S takim se akcentom slaže i rapski pôbrān — pobrānò — pobrānà, pòzvān — pozvānò — pozvānà i dr. (v. „Rad“ 118., 44).

⁶ Za takav akcenat ispor. zadržānī u Brlića (v. „Rad“ 194., 135)

(228)

DANAŠŇI POSAVSKI GOVOR.

105

j) Prema prez. *nãjde(ē)m* ili *nãđe(ē)m* govori se i partic. pas. *nãjdēn* — *nãjdeno* ili *nãđēn* — *nãđeno*

124. Glagolski prilog prez. Akcenat je u ovom prilogu obično onakav, kakav je u 3. 1. pl. prez., te se zato govori na pr.: «dūć (često): 3. 1. pl. «dū, «dūća (Gradište), vādūća (Gundinci): 3. 1. pl. vādū ‘vade’, sjeděć (Siče, Varoš, Semeļci, Babina Greda, Rajevo selo i drugdje): 3. 1. pl. sjedē, letēć (obično): 3. 1. pl. letē, pekūć (obično): 3. 1. pl. pekū, žmīrēć (često) ili žmīrēć (često): 3. 1. pl. žmīrē ili žmīrē, šūtēć (često) ili šūtēć (često): 3. 1. pl. šūtē ili šūtē i dr. Tako se udešava akcenat i u ovim prilozima: rādeć (obično): 3. 1. pl. rādē, vēžūć (obično): 3. 1. pl. vēžū, okrēćuć (često): 3. 1. pl. okrēću i dr.¹ prema kńiževnom akcentu rádeći, véžūći, okrěćući i dr. — Gdje se govori 3. 1. pl. kao čūvajū mjesto čūvàjū (ili čúvajū), govori se i prilog čūvajūć. Zabiļežio sam na pr. õdajūć (Brod): 3. 1. pl. õdajū ‘hodaju’, nādajūć se (Kuti): 3. 1. pl. nādajū se. Tako se ondje, gdje se govori 3. 1. pl. kòpajū (mjesto kopàjū ili kòpajū), govori i kòpajūć².

Ne mogu reći, govori li se gdjegod i pekūći, letēći, šūtēći i dr., jer se -i u tome prilogu obično ne govori. Primjer sidéći (: vidio sam ga sidéći. Dolina) odgovara kńiževnomu sjedéći, a primjer noséći (: žena mi je bila noséći, Bebrina) odgovara Vukovu noséća.

Kad se ovaj prilog upotrijebi u pridjevnoj službi, može mu se akcenat promijeniti. Tako se govori na pr.: idūći (obično) pored «dūć i živūći (: naš živūci vladār, Živike) pored živēć³. Tako se i prema 3. 1. pl. būdū govori budūći (obično), a prema 3. 1. pl. střpē zabiļežio sam i strpēć — strpéće — strpéća (Andrijevci)⁴.

125. Glag. prilog preter. Budući da se ovaj prilog rijetko čuje, nijesam imao prilike zabiļežiti primjerā, koji bi odgovarali kńiževnima kao: (o)trésāvši, vrátīvši i čúvāvši. No akcenat bi

¹ Takav akcenat dolazi i u čakavskom narječju (ispor. i sprêžūć u Mažuranića Slovn. Hrv. 73). — Za takav akcenat ispor. i rus. kao хвáлючи, пύшучи.

² Ispor. «majūć u Brlića prema «majū (mjesto imàjū) (v. „Rad“ 194., 136).

³ Akc. živūći ima i Brlić; u ņega je uopće akcenat -ūći, na pr. pridjev razvezujūći i prilog razvezùjūć (v. „Rad“ 194., 136).

⁴ Za taku razliku u akcentu između priloga i pridjeva ispor. i primjere: noséća: nòsēći, mògūć: mògūći, sràmēć: srámēći se i dr. u kńiževnom govoru.

106

STJEPAN IVŠIĆ,

(229)

takim prilozima u starijim govorima bio zacijelo: (o)trēsāvši, vrā-
tīvši i čūvāvši¹, a u sičanskom govoru valada (o)trēsāvši i t. d.

Prema kniževnom akcentu pōšāvši i rēkāvši zabiļežio sam pō-
šāvša (Semeļci) i rēkāvša (Šamac), a tako sam i prema kniževnom
akcentu ùzēvši zabiļežio ùzām (često; v. § 114.) i ùzāmša (Šitar)
pored uzām (Župaņa) i uzāmša (Satnica)².

3. Tvorba riječi.

126. Neki nastavci u imenicā. a) Prema brdéłak zabiļežio sam i brižéłak (Siče)³.

b) Prema čovječúłak zabiļežio sam bičúłak ‘bičič’ (Zołano)⁴.

c) Nastavak -janin dodaje se pokraćenoj riječi u ovim pri-
mjerima: Béčłani ‘łudi iz sela Běčica’; — Korćāni (Gorjani)
‘łudi iz Koritnē’; — Lóvčani ‘łudi iz Lovčića’; — Oriovłāni ‘łudi
iz Orōvca’; — Príšłani ‘łudi iz Prìšca’ (mjesto Prìčca); — Slö-
boštāni ‘łudi iz Slobodnìcē’; — Stùpłāni ‘łudi iz Stùpnīka. —
Primjeri Béčłani i Príšłani postali su prema primjerima kao
Stùpłāni, gdje je ł iza p po zakonu. Prema takim se primjerima
govori i Kútłani ‘łudi iz Kútā’ (kod Oriovca) pored Kūćāni ‘łudi
iz Kútā’ (na jugoistoku od Broda).

d) U Brodu sam mjesto Srbin zabiļežio Srblin, koje je kon-
taminacija nastavka in i janin, jer Srblin postaje nastavkom in
prema Srblan-.

e) Įudi iz sela Zăgrađa zovu se Zăgraci, a za žensku sam
zabiļežio ime Zăgraćini (u Stupniku).

f) Čovjek iz sela Šušanā zove se Šušnārac — Šušnārca. Tako sam i za čovjeka iz Svińára čuo naziv Svńarac — Svńārca (u Živikama). U oba su primjera i akcenat i tvorba neobični. Prema Šušnarac i Svińarac čuo sam i pridjev šušnaračkī i svńaračkī (u Živikama).

g) Prema imenicama kao pastírče govori se gdješto i čeļáče (Štitar, Župańa) mjesto čeļáde, a mjesto služínče, kako se obično govori u Slavoniji, zabiļežio sam slugánče (Andrijevci) prema slūgān — slugána u V.

¹ Takav akcenat potvrđuje Brlićevo biļežene (v. „Rad“ 194., 137).

² I Brlićevi se primjeri: „uzàm“, „zapnàvši“ i „popnàv“ mogu čitati: ùzām, zàpnāvši i pòpnāv, jer se i danas čuje u Brodu ùzām.

³ Maretić ima s nastavkom -ěłak samo brdełak (v. Gram. i stil. 309).

⁴ Maretić ima s nastavkom -jułak samo: brežúłak, čovječúłak, mom-
čúłak (v. Gram. i stil. 330).

(230)

DANAŠNI POSAVSKI GOVOR.

107

h) Mjesto mădež zabiļežio sam mădoš (Župańa), gdje je -oš prema imenicama kao kicoš.

i) Mjesto ródīnci u V. zabiļežio sam ródiņāk (Stupnik). Tako sam i prēma pridjevu vládin čuo vládiņāk ‘pristalica vlade’ (Gra-dište).

j) U Gradištu sam zabiļežio kolènōvci ‘ļudi istoga koļena’. Ta je imenica vrijedna da se spomene radi značeńa.

k) Prema rasúlo zabiļežio sam i rasúlović ‘rasipnik’ (Bebrina).

l) U Orubici sam zabiļežio pèrād u značeńu ‘pera za pisańe’. Za takvo značeńe ispor. na pr. bùrād, dṛv.

m) U Babinoj sam Gredi zabiļežio zbirnu imenicu burīnē mjesto bùrād. Za takvu tvorbu ispor. na pr. zvjèrīne. U Vranovcima sam mjesto burīnē zabiļežio i burēnē, gdje je -eše prema mnogobrojnim imenicama na -eše kao kameće. Prema takim se imenicama govori i kulěnē u istom govoru, gdje se govori kulin (na pr. u Stupniku, Živikama i drugdje).

n) U Drežniku sam mjesto silesija zabiļežio silèstvo (na pr. silèstvo naroda), koje će biti kontaminacijom nastavka -esija i nastavka -stvo.

o) Vrijedno je, da se spomene i zbirna imenica stabălē (Živike) od stablo, jer bismo prema imenicama kao grobłe očekivali stabłe. Kao stabałe postaje i pòvrtàłe ‘povrće’ (Stupnik), jer bismo prema vrtal — vrtla očekivali povrtilę.

p) U Gorjanima se nastavkom -ača tvore imena za porugu, na pr. Ivkàča, Katàča, Marjàča i dr. Drukčije postaje imenica rodjäča ‘rodica’ (Kaniža), t. j. prema „rodjak“. — U Gorjanima se za porugu govori i -ara, na pr. Kajàra (: hipok. Kája).

127. Hipokoristici. a) Prema Brođanin govori se hipok. Bróco (često)¹. Za taj hipokoristik ispor. imenice kao Jóco.

b) Prema dàda ‘otac’ i djèd (često) govori se hipok. dáko (Gorjani) i djéko (Račinovci, Đurići). Za te hipokoristike ispor. imenice kao zéko.

c) Prema bòlēst govori se hipok. bóla (Drežnik i drugdje), ali bez hipokorističnoga značeńa².

d) Prema hipok. kao séja i séla zabiļežio sam tija i tíla (Otok) za hipok. od ptìca.

¹ U Rešetara će biti vaļada štamparskom griješkom *Bróco* (v. Der štok. Dial. 228).

² Tako se bóla govori i drugdje po Slavoniji.

108

STJEPAN IVŠIĆ,

(231)

128. Kompoziti. Poradi akcenta ili značeňa spomiňem napose ove kompozite: *Băbogredac* ‘čovjek iz Babine Grede’ i pridjev băbogreckī¹; — *drvotón* — *drvotóna*, *drvļanik* (Gradište)²; — *dušòvoła* ‘što duša ili srce voli’ ili ‘nešto osobito ugodno’ (Stupnik i drugdje); — *grlovòda* ‘djevojka koja počine u crkvi pjevati’ (Štitar)³; — *kùkotrepa* ‘rndalo’, t. j. ‘sprava, kojom se razbijaju kučine’ (Bebrina); — *kvaròčiña*, m. veli se za końa, a i za drugo blago, što rado ide u kvar (Stupnik); — *mudroznànac* — *mudroznânca* ‘mudar čovjek’ (Babina Greda)⁴.

129. Pridjevi. a) Prema *plètići* u V. zabiļežio sam i jàšići (na pr. jàšići koń, Đurići). — Tako sam i prema glagolu vršiti ‘vrijeći’ zabiļežio pridjev vršēči (Živike) i vršēči (Tolisa). — U Davoru sam prema takim pridjevima na -aći zabiļežio i -aćki u: *prtàćkī* (na pr. *prtàćkā* torba).

b) U Novom selu (kod Vrbańe) zabiļežio sam pridjev *jidètļiv* (mjesto *jedetļiv*) ‘srdļiv’, upravo ‘koji se jedi’, gdje će *etļiv* biti prema pridjevima kao *dosjetļiv*.

c) Prema *nòv nôvcat* i *gôl gôlcat* govore u Živikama i šâlē šâlcatē (na pr.: svršit češ šâlē šâlcatē, t. j. posve lako).

d) Kao što se prema *Pèraštanin* govori i pridjev *pèraškī* (mjesto *pèraskī*), tako se i prema *Tolìšāni* govori *tolìškī* (Tolisa) mjesto *toliski*.

130. Prijedlozi. a) Prema staroslov. prijedlogu *razvě* i prema *razma* u V. i *razmi* u Ivek. rječn. zabiļežio sam *razim*, i to u svezi s prijedlogom *do* (na pr.: ništa nisu imali *do* *razim* jedne stare kuće, Magića mala). Lik *razim* mogao je postati od *razmi* prema prijedlogu *osim*, s kojim mu se značeńe slaže.

b) Prijedlog *proz*, što ga Vuk ima s naznakom „u C. G.“, zabiļežio sam i u D. Lipovcu (na pr. *proz* vê vrtlôve).

131. Glagoli. a) Prema *bìti* ‘tući’ zabiļežio sam u Kutima iter. *bijávat* (na pr.: on ju je *bijávō*). Vrijedno je spomenuti iter. *polèzat* ‘polijegati’ (na pr. kad *polèzajū*, Komļetinci).

O iter. kao (na)sìļat (mjesto -seļavati), (pro)mítat (mjesto -metati), (ù)plàtat (mjesto -pletati) i dr. v. na str. 42. ove radńe.

¹ Za pridjev bàbogreckī ispor. pridjev vrgomoski od Vrgin Most.

² *drvotón* znači upravo ‘mjesto, gdje se drva sijeku’, jer -toń stoji u prijevoju prema glagolu těti — tśna ‘sjeći’.

³ U Otoku se taka djevojka zove *počimājla* (mjesto *počimaļa*).

⁴ Za tu riječ ispor. svaštòznanac u V.

(232)

DANAŠNI POSAVSKI GOVOR.

109

Mjesto iter. *izvoziti* zabiļežio sam i *izvāžat* (Gradište). Tako se i mjesto (*od)nosit* govori (*od*)našat (Siče).

b) Prema glagolima kao *grìskati* (v. Maretić, Gram. i stil. 378) govori se *jëtkat* ili *jìtkat* (često) mjesto *jësti*.

4. Sintaksa.

1. Rečenica.

132. Subjekat. a) Mjesto: *ne vide se zabiļežio* sam i: *ne vidi ji se* (Pričac)¹. Taka je besubjektna rečenica i s partic. preter. pas.: u Polu kad je prvi put iđeno (od jednoga starca, Otok)². Na posledni su primjer nalik i ova dva: tako je prije živito (t. j. tako se prije živjelo, Brod); — tako je divanito (t. j. tako se divanilo, G. Slatinik).

b) Prema primjerima kao: *nema cvita* na(d) šemšira ni ašika nad komšiju (Dolina); — nigdi *planinē nema* (Davor); — i dr. zabiļežio sam i: *nema boga* nad bogom, al' ima popa nad popom (Otok), gdje bi gen. popa mogao biti i poradi gen. boga u prvoj rečenici, koji je po pravilu uz *nema*. Kadšto dolazi i obrnuto nom. (mjesto gen.) uz zanijekane glagole, na pr.: *drŭgā* (mjesto *drŭgē*) nije (Kaniža); — nije *zāmīrka* (mjesto *zamirke*) (Kaniža). — Neobično je, što uz ima dolazi nom. pl. u primjeru: na vratilu ima vrtļene (mjesto: — — su vrtļene, Stupnik). Tako je neobično i: gë ga³ je on danas? (Jaruge) mjesto: gdje je on danas?

Prema primjerima kao: *bude ih* svakakih — zabiļežio sam i: *dođe svīta* iz daleka i iz blizine (Slobodnica). — U primjeru: *slabo i nijū* odaju (Vrčin dol) — stoji gen. niju uz slabo, kao što dolazi uz malo (ispor. na pr.: ono malo građana i varošana sjede među Turcima. Vuk, Kovč. 13. u Ikek. rječn. s. v. malo).

133. Predikat. Primjera, gdje se predikat izostavla, kad se razabira iz ostalih riječi, ima dosta; spomenut ću samo dvije tri potvrde, na pr.: kad ja u Kobaš (*dođoh*), nega nema (Davor); — ja onamo (*pođoh*), da vidim càrskē kùćē (Davor); — u mene (*je*) družina velika (Lovčići); — kad je ova dobila zlatnu jabuku, (*poteče*) za nom (Kaniža) i dr.

¹ V. u Vondráka (Vergl. slav. Gramm. II, 263).

² Ispor. rus. *běgano* ‘fugiebatur’ u Vondráka (l. c.).

³ To se ga može porediti s etičkim dat. ti (v. Vondrák II, 315).

110

STJEPAN IVŠIĆ,

(233)

134. Kongruencija. a) Imenice kao sluga, gazda i dr. u sing. su m. roda¹, a u pl. se slažu kao m. i f. Evo dva primjera za pl.: bili su dobri gazde (Slobodnica)²; — Švabe su kazale (Semełci).

Kad što se pomenute imenice u istoj rečenici slažu kao m. i f., na pr.: ove su nadošlice (govor je bio o „Galicijanima“) poku-
povali (Kuti)³.

b) Imenice kao braća, djeca, gospoda i dr. imaju od pamtidijeka uza se pridjev ili zamjenicu u ž. rodu sing. (v. Maretić, Gram. i stil. § 410. a), no ja sam u Sičama zabiļežio i ovako: faļi se našima gōspode (t. j. hvali se našoj gospodi)⁴, gdje je pl. našima došao tako, što se imenica gospoda osjećala kao pl.

Neobičan je pl. u predikatu u ovom primjeru: moja mi dica
nisu virovali (Brod)⁵.

Primjeri, kao što je: dječurija budu reštita (Kaniža), posve su obični i drugdje, ali je neobično, što se i imenica marva može tako slagati, jer sam zabiļežio i: ostala su (mjesto je) marva (Magića mala)⁶.

c) Zbirne imenice kao čeļad imaju predikat obično u pl. (v. Maretić, Gram. i stil. 411 a), ali ja sam zabiļežio i ovakav primjer: gōvēd⁷ crka (Kaniža)⁸.

Kao zbirne imenice slažu se i imenice svīt ‘svijet’ i narod, te
sam zabiļežio: čekaj, svītu! (t. j. čekajte, ļudi! Slobodnica); —

¹ U Kaniži mi je jedna ženska u razgovoru rekla za se: „nit sam ja čija sluga“, gdje je sluga f., jer se tiče ženskoga.

² Potvrdā za takvo slagaņe ima mnogo u slavonskih pisaca (v. Maretić, Jezik 201).

³ U kńiževnom su govoru takvi primjeri posve neobični; Maretić ima samo dva primjera (v. Gram. i stil. § 408. c), no iz slavonskih pisaca spomiņe Maretić tri takva primjera (v. Jezik 201).

⁴ U slavonskih pisaca nema takih primjera (v. Maretić, Jezik 201).

⁵ Maretić je u svojoj građi za kńiževni jezik našao samo dva takva primjera (v. Gram. i stil. 410 d). Takvi su primjeri i u starini rijetki (ispor. na pr.: malena dica nisu dužni posta. A. Bačić, Akadem. rječn. II, 432 s. v. djeca). Iz slavonskih pisaca spomiņe Maretić jedan primjer za takvo slagaņe imenice djeca (v. Jezik 201).

⁶ Za taj primjer ispor. u Lipovčića: kad su te rodbină nago-
varala... (v. Maretić, Jezik 204).

⁷ O zbirnoj imenici gōvēd — gōvēdi ‘goveda’ v. u §-u 65. a).

⁸ Za takvo slagaņe ima primjerā i u slavonskih pisaca (v. Maretić, Jezik 201).

(234)

DANAŠNI POSAVSKI GOVOR.

111

diki svît kupuje (Stupnik); — dikoji svît kupuju (Sičice); — što mislite, narodu? (t. j. što mislite, ļudi? Kaniža)¹.

d) Brojevi dvoje, troje i t. d. slažu se obično s pl., na pr.: i onda se ńi dvoje vjenčaju (Kaniža); nas smo dvoje sāmī (Slobodnica)². — Što se govori: mi smo dvoje držali (Sikerevci), to se drukčije i ne može reći radi mi dvoje.

e) Primjeri kao: umŕla sì dvâ (Gradište); — dva, tri mrtávca umŕla (Sikerevci); — sva su tri bila oženita (Magića mala) — obični su i drugdje (v. Maretić, Gram. i stil. § 414. b), ali je neobično, što pridjevi stojeći neposredno (ne u predikatu) uz dva, tri, dvojica, trojica i t. d. dolaze u pl., kao što je u primjerima: umrla sì dvâ (mjesto sva dva, Gradište); — svi tri su došli (mjesto sva tri, Stupnik); — svim trojici nije nam moglo bit dosta (mjesto svoj trojici, Davor); — rekne brat ovima dvojici (mjesto ovoj dvojici, Magića mala)³ — Na te su primjere nalik i ova dva primjera: dojde nàm trojici (mjesto nas trojici, Davor)⁴; — mi smo dvoje držali (mjesto nas dvoje, Sikerevci)⁵.

Gdješto se uz dvojica, trojica i t. d. govori sve bez promjene, kao što je u primjerima: došla su sve dva (Stupnik); — dao je sve dvojici (Stupnik); — bio sam sa sve petoricom (Stupnik); — vidio sam sve trojicu (Đurići)⁶.

f) Pored: nìjū dvanajst sidi (Davor); — onda dođe četrdeset ajduka (Župańa); — i dr. govori se i: pomisli, da su to četrdeset ajduka (Župańa).

¹ Za slagańe pomenutih imenica s pl. v. u Maretića (Gram. i stil. § 424. c). Primjera za tako slagańe ima dosta i u slavonskih pisaca (v. Maretić, Jezik 204). Pl. pored sing. dolazi uz pomenute imenice već u staroslov. jeziku; ispor. na pr.: i mznogz narodz po ņemb idošę. Zogr. marc. 3., 7 pored: ... ide Mar. (v. Vondrák, Vergl. slav. Gramm. II, 268/9).

² Pl. uz dvoje dolazi obično i u slavonskih pisaca (v. Maretić, Jezik 202).

³ Za takve primjere ispor. iz Rełkovića: ovo viće dopade se onima dvojici (Djela 41). S ovim ispor. i ono, što se u crnogorskom i bokełskom govoru govori ovi tri końa (v. Maretić, Gram. i stil. 414 e).

⁴ Za taj primjer ispor.: četvrti uzme činiju s čorbom vrućom, pa po nima svoj trojici (Vuk, Posl. 32).

⁵ Akadem. rječn. (II, 930ᵇ. a) veli izrijekom, da se kaže nas dvoje (a ne mi dvoje).

⁶ Za take primjere ispor.: sve trojici glave osiječe (Vuk, Npj. 4., 335 u Ivek. rječn. s. v. sav 1., b).

112

STJEPAN IVŠIĆ,

(235)

g) Predikat uz dva subjekta može stajati u sing.; na pr.: po-diļio se on i brat (Odvorci); — ja (mati je bila) sam i moja ći radiła (Slobodnica)¹.

h) Kadšto mogu pridjevne riječi u predikatu stajati u pl. m. i onda, kad se tiču subjekata f., kao što je u primjeru: draga strina i rođena majka, zar vi (t. j. strina i majka) niste nigda mladi bili? (Dolina)². To je pojava, koja je u nekim slavenskim jezicima i obladala.

135. Red riječi. a) Pridjevne riječi mogu stajati i iza svoje imenice; na pr.: zar je tebi, drago moje, zar je tebi do tambure? (Dolina); — u kućaru negovu (Vrbłe); — na misto negovo (Orubica); — rekne ńemu žena negova (Magića mala); — on je drum oti mjerio (Štitar)³; — mati je svaka rad (Oprisavci); — imali su jednu ći lipu (Magića mala); --- kad je peti dan stigal u jednu šumu veliku (Magića mala); — i onda joj je žaba izvadila jabuku zlatnu (Kaniža); — i dr.

b) Veznik kad ne mora doći na prvo mjesto u rečenici, na pr.: u Polu kad je prvi put iđeno (Otok)⁴. Za takav namještaj veznika kad ima dosta potvrdā u kńiževnom jeziku (v. Maretić, Gram. i stil. § 440.).

c) Pridjevna se riječ rastavla s više riječi od svoje imenice u primjeru: onda on pride k materi, da tū svōjē ženē rubinu skida š ne (Kaniža).

d) Genitiv posesivni dolazi kadšto prije svoje imenice; na pr.: to slušala lipe Jaņe majka (Dolina); — nezinog strica sin (Šiškovci); — a Kazimusa žena pita ne (Župaņa); — prema sūnca zaodu (Varoš); — ... da tū svōjē ženē rubinu skida š ne (Kaniža). — Mjesto zamjenice nezin govori se obično gen. nē, i taj gen. dolazi uvijek prije svoje imenice; na pr.: nē brat (često); — ti nē sin (Štitar); — nē sestra (Drežnik); — idi k nē kući (Gradište); — ali to nē čoek sāznō (Župaņa); — i dr.⁵

¹ Takvih primjera ima i u slavonskih pisaca (v. Maretić, Jezik 203).

² Za takvo slagaće ima dosta potvrda u slavonskih pisaca; ispor. na pr.: ludost i grdoba oviju dali bi nam podbod srce naše popraviti (v. Maretić, Jezik 203).

³ Maretić veli, da nije ni u jednoga slavonskoga pisca našao potvrde, da bi zamjenica taj stajala iza svoje imenice, premda druge zamjenice stoje često iza svoje imenice (v. Jezik 205).

⁴ Takvih primjera ima i u slavonskih pisaca (v. Maretić, Jezik 208).

⁵ Tako se namješta gen. ne i u slavonskih pisaca (v. Maretić, Jezik 225).

(236)

DANAŠNI POSAVSKI GOVOR.

113

Često se mjesto pridjeva na -ev od prezimena na -ić govori gen. prezimena, koji se namješta prije svoje imenice; na pr.: Bārića Đŭra (Živike), Rūdìća mlin (Odvorci), Tánculića niva (Stupnik), Māgīća mālā (ime selu) i dr.¹

e) Mjesto se je zabiļežio sam jedan put je se: sad je se misec svršil (Magića mala).

f) Neobično je, što prilog prijeko dolazi iza pridjeva, kao što sam u Otoku zabiļežio priko u ova dva primjera: čūdnovāto prīko (= veoma čudnovato) i slabo prīko (= veoma slabo).

g) Evo još nekoliko primjera, koji su vrijedni da se spomenu zbog reda riječi: šta meni asni tuđeg dobra gledat? (mjesto: što meni asni gledat tuđe dobro?, Vrbłe); — ti si svoga sina oženila (Vrbłe); — ja ću nezine matere pitat (mjesto: ja ću pitat nezinu mater, Mačkovac); — ti si našu kćer trojici obećal (Magića mala); — oče neću da kvarim (mjesto: neću da kvarim oči, G. Vrba); — on se sa ženom blagosovi (Magića mala); — pred tom kolibom kolo igra (Magića mala); — žena je vesela bila (Magića mala); — pita on zeta, kako š ćerjom živije (Magića mala); — nit novac, a nit pilić, samo moja puna glava rakije (Magića mala); — a sin mater nikad trpio nije — i: sin nije nikad mater trpio (Kaniža); — otkud ima u tvoga brata tol'ko dukata, da on ima uzam uborak mjerit (Župańa); — kad je došo kod negove kuće, uzam jednu kredu zabiļeži kuću (Župańa).

Neobičan je red riječi i u ovim stihovima: seko Jelo, tvoje lice bielo, grijota je, da ga drugi ļubi... (Dolina) mjesto: seko Jelo, grijota je, da drugi ļubi tvoje bijelo lice (objekat ga je radi me-tričkih potreba).

136. Negacija. Za današni je govor neobičan ovakav primjer: a nas je bilo stra, da nas kiša ufati u šume (mjesto: ne ufati..., Siče). Nekad se tako dosta govorilo; ispor. na pr.: jer se ne boju, da ga umori cesar hudi (Hektorović); — bojim se, da se ižgubim (Filipović); — bojeći se, da ga sotona osramoti (Zoričić); — i dr. (v. Akadem. rječn. I, 512).

## 2. Sintaksa dijelova govora.

137. Imenice. a) Imenica katana uzima se u pluralnom značeńu u primjeru: naš katana proleti (mjesto naše katane, Siče).

¹ Zato i Brlić u svojoj Gramatici uči, da je bołe reći Kanižlića Rožalija nego Kanižlićeva Rožalija (v. Gram. 214).

R. J. A. 197

8

114

STJEPAN IVŠIĆ,

(237)

b) U istočnom se području govori imenica dôba u svezi: jedan doba, dva doba, tri doba i t. d. mjesto jedan put i t. d.; zabiłežio sam na pr.: pet doba (Gradište), pedeset doba (Župańa) i dr. Tako sam zabiłežio i: šta sam doba bio u Župańe (t. j. štaput, Babina Greda)¹ — i: drugi doba (t. j. drugi put, Gradište). Takvo je značeňe riječ doba mogla dobiti poradi toga, što riječ put u svezi s jedan znači i nekad, a to bi mogla značiti i sveza jedno doba (ispor. bug. едно врше ‘nekad’, Gerov I, 167a.), koja je onda dobila i značeňe ‘semel’, jer to znači i sveza jedan put.

138. Pridjevi. a) Pridjev dolazi kadšto mjesto imenice; na pr.: ne udaraj, čilo, na umorno! (Bebrina); — zar je tebi, drago moje, zar je tebi do tambure? (Dolina); — dva su bila pametna, a jedan je bio lūdī (Župańa).

b) Pridjev rad upotrebłava se gdješto kao prilog; na pr.: mati je svaka rad (Oprisavci).

139. Zamjenice. a) Kao neka vrsta člana dolazi zamjenica taj ispred posesivnoga gen. *he* u primjerima, kao što su: tâj *ńe* čovek (Magića mala); — tî *ńe* sin (Štitar); — tâ *ńe* snã (Kaniža).

b) Evo nekoliko primjera za porabu zamjenica ovaj, onaj i dr.: kad su se povratili kuć otac i mat, onda su oni među sobom razgovarjali: „vidiš, ženo“, rekne taj *ńe* čovek, „ona što ruje i buca, ona je od krmače postala, a ova, što uvik laje i ļuta uvik, ota je od kuje postala, a ova treća, što je zadovołna i mirna, ota je prava naša či“ (Magića mala); — priko ovōga ima nadzornik (tako se jedan čovjek u Sr. Lipovcu zagrozio učitełu radi nekih neurednosti).

c) Mjesto odnosne zamjenice koji govori se i što; na pr.: kovrtań — kolači, što se nose udavačam, snajam (Dolina); — mati nije imala rubinu, u što će se svuć (Kaniža); — voda, što ide (Sike revci) i dr. Ispor. i prvi primjer u odijełku b)².

d) Kadšto je korelacija nešto neobičnija; na pr.: ko bołe plati, toga služimo (Orubica); — ko oće, tî ode (Trnava); — ko uči, ti će dobit *ńešto* (Sikerevci); — kojem ne domogne, tòme dade po dvi krajcare (Drežnik); — i onda koja se žuri dobro, ta more

¹ Za takvo rastavlańe riječi doba od šta ispor. šta sam put (na str. 183. bił. 9.).

² U slavonskih je pisaca našao Maretić samo tri primjera, gdje se što tako upotrebłava (v. Jezik 217), no Rełković u Gramatici uči, da se zamjenica što može tako upotrebłavati, i spomińe nekoliko primjera (str. 299/300).

(238)

DANAŠNI POSAVSKI GOVOR.

115

na dan šest sedam rifa otkat (Štitar); — u koji je par reko..., u nî par... (Župańa); — i dr.

e) Kao što se mjesto neki govori jedan, tako se obrnuto mjesto jedno 'circa' govori neko, na pr. neko četir pet godina (Podgajci)¹. Tako sam zabiļežio i: prvo neko godina (Babina Greda), gdje neko ima značeńe 'nekoliko'.

140. Brojevi. a) U Posavini nijesam nigdje čuo: dva (tri, četiri) djeteta, dva (tri, četiri) ždrebeta, dva (tri, četiri) jája i dr. nego: dvoje (troje, četvero) djece (đece, dice, dece), dvoje (troje, četvero) ždreba/i (ždribadi), dvoje (troje, četvero) jājā ili jājā i dr. Tako se i pored dva (tri, četiri) końa govori često dvoje (troje, četvero) końa, a i pored pet (šest...) końa govori se često petero (šestero...) końa². Tako se govori obično i dvoje (troje...) sviń(a). Tako se i imenica svít (= svijet) 'ļudi' slaže sa dvoje, troje..., na pr.: za dvoje svīta (t. j. za čovjeka i ženu, Kaniža), petero svita (t. j. petero čeļadi, Beravci).

b) Neobično je, što se brojevi dva, tri... mogu složiti gdjegdje s gen. kao što je u primjerima: dvî sestrē (Novo selo) i tri ženē (Komļetinci). — Tako je neobičan i pl. zvonā uz broj obadva: obadva zvonā (Dolina).

c) Brojevi: dva, tri..., dvojica, trojica... mogu se složiti s gen. nas, vas, ni, na pr.: pa su ni tri išli (Župańa); — nas četiri (Gorjani); — dođu ni trojica (Župańa). No govori se često i: mi dva, vi tri, mi dvojica i dr. (na pr. u Stupniku)³. Prema mi dva govori se i mi dvoje, na pr.: mi smo dvoje držali (Sike-revci).

141. Glagoli. a) Neki neprelazni glagoli, koji se obično govore bez se, čuju se kadšto sa se; zabiļežio sam na pr.: cvatē mi se na penģeru ruža (D. Lipovac); — ja sam se drugovala (Novo selo kod Vrbańe); — treba se mozgat (t. j. razmišļati, Grižić); — sniđe se dole (Župańa); — kad se snišo dole (Župańa); — ja se študiram (Banovci); — ajte u grob i trunite se (Kaniža). — No pored običnoga razgovarati se zabiļežio sam i: onda su razgovarjali (bez se, Magića mala).

¹ Riječ neko upotrebłava se u takome značeniu i drugdje (v. Ivek. rječn. s. v. neko).

² U Babinoj sam Gredi zabiļežio i petero kōńevā (mjesto kōhâ).

³ mi dva i mi dvojica imaju i slavonski pisci (v. Maretić, Jezik, 218).

*

116

STJEPAN IVŠIĆ,

(239)

b) Glagol stajati složen s prijedlogom od može biti prelazan, te se govori: kad sam o(d)stajo šiłboka (mjesto šiłbok, t. j. stražu, Otok)¹.

142. Prilozi. a) Prilog gdje govori se i mjesto kamo; na pr.: di si metla? (Dolina); — pojde na grobłe, di su dolazile srne (Magića mala)².

Prilog gdje govori se i mjesto kako; na pr.: di ja në šūti? (N. Kapela); — di ću znat? (Magića mala); — di bi ti mene ostavio komoru bez omršaja? (Gradište).

b) Prilog ovamo govori se kadšto mjesto ovdje; na pr.: ovamo je tavno (Gorjani), a prilog ovdje mjesto ovamo; na pr.: donesi ovdی (Guńa)³.

143. Prijedlozi. a) Imenica čelo upotrebłava se kao prijedlog po Akadem. rječn. (I, 929. k) samo uz imenice glava i noge, no ja sam zabiłežio i: čelo negove bare (t. j. više ngove bare, Sołani).

b) Prijedlog izvan znači i izuzimańe (ispor. na pr.: voda sve nosi izvan sramote; v. Daničić, Srb. Sintaksa 141); to znači i u ovome primjeru: nemam nikoga izvam dvoje unučadi (Kuti).

Prijedlog izvan dolazi posve rijetko u značeńu ‘već’ u svezi s veznikom da (v. Akadem. rječn. IV, 321. e). Za takvu sam svezu zabiłežio ovaj primjer: izvan da je komodan (Banovci).

c) Prijedlog se kod u istočnom dijelu čuje kadšto mjesto k; na pr.: kad je došo kod negove kuće (Župańa).

d) Prijedlog na ima osobito značeće u primjerima: nek živi na penziji (t. j. od penzije, o penziji, Štitar); — starac mu je na umrlo (t. j. na samrti, Otok); — na snu sam ga vid’la (Gradište).

e) Prijedlog nad slaže se s gen. u primjeru: nad rajevačke vode nema (Rajevo selo). Tu bi se gen. rajevačke vode mogao tumačiti i nekom asimilacijom padeža, t. j. moglo bi se misliti, da primjer: nad rajevačke vode nema — stoji mjesto: nad rajevačku (sc. vodu) vode nema, pa je prema gen. vode, koji stoji zbog glagola nema, okrenut i ak. rajevačku u rajevačke. — U Dolini sam doduše zabiležio: nema cvita na(d) šemšira, ni ašika nad komšiju —, ali gen. šemšira stoji mjesto ak. radi metričke potrebe (ispor. nad komšiju)⁴.

¹ Ispor. odstajati leturđiju u Vukovu Rječn.

² Za takvo značeće priloga gdje v. u Maretića (Gram. i stil. str. 483. bił. 2.).

³ Za takvo značeće priloga ovamo i ovdje v. i u Maretića (Gram. stil. str. 483. bił. 2.).

⁴ U slavonskih pisaca dolazi mjesto nad češće svrhu (v. Maretić, Jezik 221); prijedloga svrhu nema u današćem govoru.

(240)

DANAŠNI POŠAVSKI GOVOR.

117

f) Mjesto o govori se od uz glagol *lupit*, na pr. *lupit od zemłu* (upravo: *ozemłu*, Magića mala). — Tako se govori često od mjesto o i uz glagole kao govoriti, pripovijedati¹.

g) Prijedlog ob dolazi u primjeru ðbzīmu (Petrovo selo, Štivica, Stupnik, Gradište i drugdje).

h) Prijedlog od govori se i ovako: mali rašak od jedan aršin (Štitar)².

i) Prijedlog pri čuje se dosta često u posavskom govoru, na pr.: radio sam pre lampe (Kaniža); — osto je pri sise, kad sam moro u Italiju (Ivankovo); — pri jednome (Otok)³.

j) Prijedlog protiva slaže se i s dat., na pr.: ja sam bio prštiva tōmu (Kaniža)⁴.

k) Prijedlog s govori se mnogo češće, nego bismo očekivali prema kćiževnom govoru; na pr.: nije se utrgo s poslovi (Slobodnica); — ufatil ga sa zubi (Magića mala); — da te imam s očim ponudit (Batrina); — nije me briga š nime (Davor); — ponosi se ko vrana s izbitim okom (Vrbańa); — kad ja zdrまam s jedekom (Župańa); — i dr.⁵ — Tako se govori i su, na pr.: su čim će se igrat (Magića mala).

Kao što se govori s onu stranu, tako se govori i s oni kraj (t. j. s onu stranu, Oprisavci).

l) Prijedlog spram slaže se i s instr., na pr.: stoji spram nim (D. Lipovac)⁶.

m) Za prijedlog u s gen. imam dosta potvrdā u posavskom govoru; na pr.: ima pića u našega čifuta (Mačkovac); — u mene (je) malo lišća (Vrbłe); — u ovoga (Orubica); — u mene je družina velika (Lovčići); — u brata (Bebrina); — jedna je (t. j. sama je) u matere (Kuti); — u mene je troje tanko ruvo (Batrina); — u nas su (Otok); — i dr.⁷

¹ Tako čitamo u M. Rełkovića i: misleći od toga (v. Gram. XI.).

² Ispor. za taj primjer: daj mi, Bože, od osmak glavu (u Ivek. rječn. I, 852a).

³ Maretić veli, da je taj prijedlog u slavonskih pisaca sasma rijedak (v. Jezik 222).

⁴ Prijedlog protiva s dat. običan je i u slavonskih pisaca (v. Maretić, Jezik 222).

⁵ Tako se s nalazi često i u slavonskih pisaca (v. Maretić, Jezik 222/3).

⁶ Tako se u slavonskih pisaca slaže prijedlog prama (v. Maretić, Jezik 222).

⁷ Maretić veli, da se u s gen. u slavonskih pisaca slabo nalazi (v. Jezik 223).

(242)

DANAŠNI POSAVSKI GOVOR.

119

ja kola gledati i u kolu triju djevojaka (Dolina); šta si došo kola (t. j. kolo) gledat? (Živike); šta meni asni tuđega dobra gledat? (Vrbłe); — moliti: ja ću molit imovìnē (Glogovica); molio sam frâjlē (Bebrina); — pitati: ja ću nézine màterē pitat (Mačkovac); a ja pitam redom žěn (Siče); pitaj lūdī! (Kobaš, Tomica); ja ću pitat redùšē (Orubica); pita nē (mjesto nu, Župańa); pitaju sjerotiņe (Kaniža); pitaju oca i màterē (Štitar); — vidjeti: jes' li ti vidio moji telaca? (Drežnik); ja onamo, da vidim càrskē kùćē (Davor); jesi l' vidio moji końeva? (Slobodnica); — žaliti: žali sinōvā (Bebrina); žali dicē (Kuti)¹. — Tako se često govori gen. i uz glagol tražiti; na pr.: očo je tražit gōvēdā; tražio sam ženē (Vrbłe); tražio sam kōńā (Zadubravłe)². — Neobičan je gen. u primjeru: ja ću čistit kónā (Bošńaci).

c) Kadšto se čuje gen. mjesto ak., kao što je u primjerima: siko sam rasta (Živike); posici rasta (Zadubravłe); poredio posla (Kaniža); posolim kruva šećerim (Gradište); o(d)stajo šiłbóka (Otok) i dr.³

Prema primjeru: aždaja toliki svet pomori i zatomi (Vuk, Npr. 44. u Ivek. rječn. s. v. svijet) zabiļežio sam u Kaniži: ucvîlū svīta, gdje je gen. mjesto ak. zato, što se imenica svijet, kad znači ‘ļudi’, može vladati onako kao imenica duh, kad se uzima za lice.

Što se gen. nija (v. naprijed § 72. d) upotrebłava za ak. (na pr.: pozovite nija, Zdenci), to je onako, kako se gen. nih uzima mjesto ak. ne.

d) Osobita je pojava u istočnom dijelu posavskoga govora, što se gen. pl. uzima mjesto lok. s prijedlogom, te se govori na pr.:

¹ Tako dolazi već u staroslov. jeziku gen. uz glagole opažańa; ispor. na pr.: szmotrite vranz: κατανοήσατε τούς κόρακκας (v. Vondrák, Vergl. slav. Gramm. II, 318). Ispor. i u Maretića na pr.: tu momci gledaju djevojaka; pita majka Damjanove ljube; žaleći svoji vodenica i dr. (Gram. i stil. § 520. a). Takav gen. dolazi i u bosanskoga pisca Divkovića (v. naprijed § 6. o). — Iz slavonskih pisaca spomińe Maretić samo tri takva gen. (v. Jezik 225), ali ja sam samo u M. Rełkovića našao: pita dice, upita svoje snaše Ivke, pita roditeļā, gledaj poslova, pogledaj tvojih sokolića i dr. (Djela 71, 79, 99, 141, 147). Tako i u Rełkovića Gramatici nalazimo: pazi glāvē!, — rūkē!, — nōgū!, — čuvaj prūstā!, — nosa! i dr. (str. 383/4).

² Tako već u staroslov. jeziku dolazi obično s gen. glagol iskati; ispor. na pr.: i niktože ne reče: česo išteši? τί ζητεῖς (Mar. jov. 4., 27). Ispor. i u Maretića: tražaše zgodna vremena (Gram. i stil. § 520. a).

³ Za take gen. v. naprijed u §-u 4. c).

120

STJEPAN IVŠIĆ,

(243)

oru na vòlōvā i kōńâ (Župańa); u opànākā (Prkovci); u Vinkovaca (Štitar); na óškôvā (Štitar); po oltarova (Bošńaci); po stanōvā (Gradište); na Virova (Otok); zaòsala u kukùrūzā (Sołani); u Drenovaca (Račinovci); u Bjelòševācā (Guńa); u gostī (Štitar, Podgajci) i dr.; — po sêlā (Vođinci); na kôlā (Ivankovo); u kôlā (Đeletovci); u pîsā me bolī (Bošńaci); po dvōrīštā (Bošńaci); stoji na vrata (Otok); na nòsīlā (Otok); tako stoji u pîsāmā svētī (Privlaka); po lèbārā (Domaļevac); u sêlā (Tolisa) i dr.; — u čìzāmā (Prkovci); u sùkāńā (Retkovci); na škôlā (Novo selo); u novīnā sam štio (Štitar); odo sam po kùrījā (Bošńaci); u čàkšīrā (Guńa); po pētā (Đurići) i dr.¹ — Jedan put sam zabiļežio gen. s prijedlogom s i mjesto instr. s prijedlogom s: s knîgā se bavi (Štitar)².

147. Dativ. Zabiļežio sam: upàde zèmje (t. j. zèmłi) iduć (Siče) — i: oba sebi radite (D. Lipovac), premda bi u prvom primjeru bilo običnije na zemļu, a u drugom za se³.

148. Akusativ. a) Kao što se često govori ak. stotinu, hiļadu, polovinu mjesto stotina, hiļada, polovina, tako se govori gdješto i ak. godinu mjesto godina, na pr.: kad je prošlo već godinu dan, otac i mat idu poodit svoju ćer (Magića mala)⁴.

b) Dva ak. dolaze uz glagol stvoriti u ovim stihovima: stvor' me, Bože, u bostanu ružom, mog dragoga lepira biloga (Oriovac). Poradi instr. ružom moglo bi se misliti, da i lepira biloga stoji mjesto lepirom bilim radi metričke potrebe (da se dobije jedan slog).

149. Instrumental. a) U primjerima: ide svińama (mjesto: ide sa svińama, Živike, Kaniža) — i: ponesi sobom (Pocrkavļe) bit će se po svoj prilici prijedlog s izgubio pred riječju, koja se počiñe sa s⁵.

¹ U Zb. je prema tome griješkom apostrof u primjerima: u svatova' na komorni' vrata', na naši' niva' i livada' i dr. (III, 95; V, 302; V, 121).

² Mjesto lok. pl. s prijedlogom govori se gen. pl. s prijedlogom i na jugu (v. Rešetar, Der štok. Dial. 212. i d.).

³ U Rešetarima sam, gdje je novi akcenat, zabiļežio i ovaj primjer za odnominalni dat.: učeńaci oće da dokuće kraj dùbłini, šùrini i vùsini.

⁴ Za taj primjer ispor.: nije prošlo ni nedjeļu dana (mjesto: nije prošla ni nedjeļa dana) (v. Maretić, Gram. i stil. § 546.).

⁵ Tako ima i Rełković: povedite moga brata sobom u crkvu (Gram. 360), niste mi ništa sobom donesli? (Gram. 493).

(244)

DANAŠNI POSAVSKI GOVOR.

121

b) Instr. logom znači način u primjeru: nikad nisam logom bolovo, da ležim (Banovci)¹.

c) Pored primjerā: nije me briga š nime (Davor) i: brine se s duvanom (Stupnik) zabiļežio sam i: brinio bi se čakširama (Slobodnica)².

d) Instr. predikata imamo u primjerima: bio sam kalfom i šegrtom (Brod); — bio je pijancem (Vrbova, Živike).

e) Na primjer: svaka je dobra devom, no da je vidimo nevom — nalik je primjer: curom sam došla (Gradište). Maretić uzima, da je devom i nevom instr. poređeňa kao końem u primjeru: neka bih końem u goru utekla (v. Gram. i stil. § 567. e), ali ti se instru-mentalni mogu sasvim odijeliti od instr. końem (to je doista instr. ređeňa), jer se instr. devom može razriješiti u rečenicu: dok je deva, a instr. nevom u rečenicu: kad je neva. Prema tome i instr. curom u pomenutome primjeru znači: dok sam bila cura. Na primjer: curom sam došla — nalik su i ovi primjeri: curom je uzmem (Prkovci); uzeo sam je divojkom (Stupnik); uzeo sam je udovicom (Kobaš), gdje je curom (= dok je bila cura), divojkom (= dok je bila divojka), udovicom (= kad je bila udovica) dodatak objektu je, i zato su ti instr. različni od instr. kao: stvor' me, Bože, u bostanu ružom (Oriovac).

150. Dodatak padežima. Pored: prema sunca zaodu (Varoš), gdje gen. posesivni stoji ispred svoje imenice (v. § 135. d), zabiļežio sam u Stupniku: došo je o suncu zalaska (mjesto: o sunca zalasku), otišo je o suncu izlaska (mjesto: o sunca izlasku), gdje imamo neku metatesu padeža. No u Gundincima sam zabiļežio i: u sunce zaod (mjesto: u sunca zaod) i u Sikerevcima: o suncu zaodu (mjesto: o sunca zaodu), gdje se imenica sunce udešava prema prijedlogu, a takvo se udešavańe razvilo zacijelo iz primjera kao: do sunca za(h)oda i od sunca za(h)oda, gdje je i gen. sunca i gen. za(h)oda na mjestu. — Tako sam u Slobodnici zabiļežio i: idu na perje čijańe (mjesto: na čijańe perja).

## B. Glagolski oblici.

151. Prezenat. a) Prez. od imperf. glagola naznačuje prošlost u primjeru: kad je prošlo već godinu dan, otac i mat idu poodit svoju ćer (Magića mala). Prez. idu ima to značeńe, jer stoji iza

¹ Obično se veli ležati logom (v. Akadem. rječn. s. v. log).

² Ispor. i u Rełkovića: svatko se sobom brine: jeder sorget für sich selbst (Gram. 327).

R. J. A. 197

8a

122

STJEPAN IVŠIĆ,

(245)

rečenice, u kojoj je perf. *je prošlo*. — Tako i prez. *ležim* u primjeru: nisam nikad logom bolovo, da *ležim* (Banovci) stoji mjesto prošloga vremena.

b) Jedan put sam zabiļežio prez. od imperf. glagola za budućnost, i to u primjeru: ne *vataš* je više (t. j. ne ćeš ih više uhvatiti, Kobaš; — tako je rekao jedan jednome, komu su końi utekli).

c) U primjeru: pop je u stege, oštar je; da ne drži u stege, bilo bi svakako, *propādē* župa (Sikerevci) ima prez. perf. glagola značeće *propala bi*.

152. Aorist. Aor. se počesto čuje mjesto futura, na pr.: biž, *ùji* ćuko (t. j. ujede, Pričac); — svît *ìzgore*, ako bude duło tako (Slobodnica); — daj tu testiju s vodom, *umŕsmo* od žeđe (Živike); — drukčije *podivlasmo* (Davor); — odošte već? (Sołani)¹.

153. Futur. a) Mjesto sveze *ću* + inf. govori se i *ću* + rečenica s da, na pr.: ne znam, šta *ću* da radim (Magića mala).

b) Fut. naznačuje prošlost u primjeru: onda će obajt (= obíđe) oko kukurozovine dałe (Magića mala).

c) U primjeru: mati nije imala rubine, u što će se svuć (Kaniža) mogao bi mjesto futura stajati kondicional (takih primjera vidi u Maretića Gram. i stil. § 612. d).

d) Interesan je primjer: ako ćeš kod mene služiti i budeš dobar bil, ja ću te naučiti (Magića mala), gdje fut. I. ćeš služiti naznačuje volnost ili gotovost (t. j. ako si volan...), a fut. II. budeš bil naznačuje pogodbu.

e) U rečenici: ja ću platit, da budemo živit ļubezno ko dosad (Kaniža) stoji fut. *budemo živit* mjesto kondic. *bismo živjeli*².

154. Partic. preter. pas. rađen (na pr. rađena cura, t. j. radliva cura. Kobaš)³ ima aktivno značeće (ispor. *ogrijano* sunce u Maretića Gram. i stil. § 629. c).

155. Infinitiv. Mjesto infinitiva može stajati rečenica s veznikom da, ako se i ne izriče namjera, na pr.: moram da idem (Magića mala); — mora da ostane (Magića mala); — oće duša da ispade (Vrbłe); — neće da idu (Gorjani)⁴.

¹ Nekoliko je takih primjera našao i Maretić u slavonskih pisaca (v. Jezik 229).

² Za pomenuto značeće ispor. ovaj primjer: svaka s virom dilujmo, da tako *budemo* falu *imati* kod Boga (Maretić, Jezik 196).

³ I drugdje se po Slavoniji čuje rađen mjesto radlīv.

⁴ Takih primjera ima i u slavonskih pisaca (v. Maretić, Jezik 232).

(246)

DANAŠNI POSAVSKI GOVOR.

123

III. Ogledi posavskoga govora.

1. Proza.

1. Badnak i Božić.

Nà Badnāk pōstī se, rībē būdē sūvê i rāsōla kūvāna i grâ
ughècāna bīlōg, i sjème utūčemo ú stūpke i pōlēmo lókše¹, i kotōl
se šlīvā skūvā, a kò nēmā šlīvā, onò kalòtīn², pa jètkāmo. Tô je
lipo, najèdēmo se tòga svêga. Na přvī dān Božića kobašica se pečē
na mastè, i žđèla ladnòvīn³ se skùvā prvô; zakòlēmo za pōdnê, i
sarmà se zavījā, i kolāčà⁴ i rezānācā na čôrbe, sìtno se izrěžē od
fīnōg bràšna⁵.

(Babina Greda u I. grupi. Baka od 73 godine.)

2. Tkańe.

Ídēmo u dućān, kūpīmo pàmuk i vūl. Ìmā čěkrk i vìtlić, pa
sūčēmo na mosúre, pa svěžēmo na snováče pa snùjēmo. Ìmā ônda
mālī ràšak od jedân aršīn, pa ônda kòliko àmā kańūrīcā, tòliko se
měće strûkā. Po tòme se mōrē znàt, kòliko će bìt rīfâ; svākā ka-
nūrica po rīf. Ônda namjěstīmo stàtive i na vratìlo navījāmo.
Onda ìmajū nìte i bìndo, pa uvedēmo. Onda namjěstīmo, svěžēmo
podložníke i zàpnēmo zâm zategàču. Onda sūčēmo nà cīve pùčicu.
Onda cîve mětnēmo u čùnak i ônda täko tkâmo, i ônda kôjā se
žūrī dòbro, tâ mōrē nà dān šêst sèdam rīfâ ùtkat.

(Štitar u III. grupi. Ženska od 30 godina.)

3. Tri brata.

Täko bíla trî bràta pa otîdû càru da slûzê, da ôvce čûvàjû.
Dvâ su bíla pàmetna, a jedân je bìo lûdî. Svàkî dâna ùšli su òni
sèbi za rúčkōm⁶. Nâjprvo ùsō nâjstarîtjî, ônda j' ùsō srèdñî bràt za
rúčkōm. Kàd je dòsō rêd na nâjmlàdēga, lûdōga bràta, dōdē õn
i ponesē rúčak. Kakò je bílo jàko sûnce, opàzî õn svòjû sjènu,

¹ lòkša ‘razvijeno tijesto’.

² kalotine, f. pl. ‘suho voće, što je cijepano’.

³ hladnovine, f. pl. ‘hladnetine’.

⁴ t. j. bude.

⁵ t. j. rezanci se, zamiješeni od finoga brašna, sitno izrežu.

⁶ Stariji bi svijet rekao rúčkōm.

*

124

STJEPAN IVŠIĆ,

(247)

kako łađē za níme. Ön se ônda okrēnē i kāže: „Tà, čòčeće, štà łađēš
zà mnōm? Jā tèbi në dam rúčak, jer jā mōrām mōjōj bràći ponît.“
I ônda se õn okrēnē i pōđē svōjim pútēm¹ dàłe. Onda se òpēt okrēnē
i kāže: „Štà łađēš zà mnōm? Jā tèbi ne mògu dàt rúčak.“ Onda se
òpēt okrēnē i vìdī, da òpēt čòek łađē za nîm. Onda mu bācī kōrpu
i kāže: „Èto, najèdi se, kàd si² glâdan.“ On òpēt okrēnē se i
pōjdē. Kàd je ìšō tàko mālo, okrēnē se òpēt i vìdī čoèka, òpēt łađē
za níme. Onda mu kāže: „Štà łađēš zà mnōm? Èno, dô sam ti, pa
jèdi!“ U tòm je věć dōšō do svōjē bràće. Kàd je dōšō bràći, pîtàjū
ga bràća: „Gè je rúčak?“ A õn im ônda kāže: „Îšō jedân čòek
fòrt zà mnōm, pa sâm mu mórō dàt rúčak.“ Zatô se negôva bràća
razļūtē i ôdū sâmi za rúčkōm. Lūdī bràt, kàd je ostō sâm, zādē³
ôvce i očèrā pod jèdnu krùšku, a ônda se pòpnē gör' na krùšku i
kāže svàkōj óvci⁴, da mu ostāvī po jèdnu krùšku, i õn ônda pòčmē
trēst krùške, a ôvce su jèle. I tāko se nàbijē jèdna krùška óvnu
nà rōg, a ovô ôvce svè drùgō pojèdū. A lūdī bràt, kàd se snîšō
dòle, vìdī, da mu nìjedna óvca níje ostàvila nìjednu krùšku, i õn
i⁵ pòbijē, sämo óvna ostàvī. Kàd su dōšla onâ dvâ pàmetna bràta,
ônda iskopújū jèdnu vèliku rùpu, pa pòčmū vûć ôvce. Onda ovâ
dvâ pàmetna bràta vûkli su po jèdnu ôvcu, a onâj lūdī pò dvī.
Tàko òni otīdū càru pa otkāžū, da nêće vîše slúžit, a õn i isplātī.
Onda càr otīdē da vìdī, jèsu l' svè ôvce, a kàd je dōšō, ônda ûgo⁶
óvan. A õn pošàlē za nùma u pòćeru, i tāko iì uvātē, pa iì càr
zatvòrī u tamnìcu. A kàd je bîlo òbnōć, a ovâj lūdī izdignē vrātā
pa iì zaprītī i ponesē, a ovâ dvojìca mu kāžū, nèk i ostàvī;
šta ćè mu? A õn kāže: „Trèbaće.“ Kàd su dòšli u jèdnu šùmu,
a õni podignū tâ vrātā gòre na răst, a pod tâj răst dōdū čbnōć
ajdúci pa donesū, trí vrèće dûkātā. A õn sjèdnē na tâ vrātā pa
okrēnē da pìšā, a vî će ajdúci dòle: „Òd Boga rosìcē, òd Boga
kìšicē!“ A õn ônda pòčmē da..., a onì će: „Òd Boga kàšicē!“
A õn ônda kāže svōjōj bràći, dà će õn vrātā bácit dòle, a bràća
ga odgovāràjū, da tô ne rādī, jêr će iì òni pòbit. A õn nê ne
slùšā, nego bācī vrātā dòle, a ajdúci bjěž; kāžū: „Nèbo se pro-
lāmā.“ A onì se snîdū dòle pa pokùpū svè dukàte pa postànū
srètni i bogàti lûdi.

(Župańa u III. grupi. Jedno čobanče od 16 godina.)

¹ Stariji bi svijet rekao pūtêm. — ² Upravo: kàci.

³ zaći (ovce ili goveda) znači: potjerati.

⁴ Prema akc. dat. dūši (v. § 70. c) očekivali bismo i óvci.

⁵ t. j. ih. — ⁶ ugo = samo.

(248)

DANAŠÑI POSAVSKI GOVOR.

125

4. Alibaba i četrdeset hajduka.

U jednōj šūmi bīlo četrдset ajdúkā¹, i imāli su u tōj šūmi
věliku pećīnu. A bīlā su dvā brāta, jednōm bīlo ˇme Alibāba, a
drūgōme bīlo ˇme Kāzimus, pa se tā dvā brāta razdīlē. Ōnda je
Kāzimusu dopāo sāv imétak, a Alibābi níje nīšta dopālo. Onda
j' Alibāba ˇšō jedān dān uzām ņegōvī četrдset magārācā po dṛva.
Alibāba vīdī, di se zapūšilo u šūmi, i pomīslī, da su tō četrдset
ajdúkā, i utečē na tū vělikū pećīnu. Onda dōdē četrдset ajdúkā,
dōdū i stānū prid pećīnu. Izmed nî stūpī arāmbaša naprēd, ônda
vīknē: „Sēįsāme, otvorì se!“, a vrātā se otvōrē. Onda unīdū svī
četrдset u pećīnu. Onda vīknē òpēt arāmbaša: „Sēįsāme, zatvorì
se!“, a vrātā se zatvōrē. Tā su bīlī dvā dāna i dvī nōći, u otōj
vělikōj pećīni. Kād je trěcī dān ūjtru osvanīlo, ônda se sprěmē i
poláko otīdū. Alibāba snīdē se dòle s pećīnē i pokūpī svōjī četr-
dēset magārācā i dōdē prid pećīnu òpēt i dōdē na vrātā i vīknē:
„Sēįsāme, otvorì se!“, a vrātā se otvōrē. Kād je unīšō unūtra, òpēt
vīknē: „Sēįsāme, zatvorì se!“, a vrātā se zatvōrē. Onda nakūpī
četrдset vrēcā dūkātā u tōj pećīni i poměcē na ņegōvī četrдset
magārācā, na svākōga po vrěću dūkātā, i òdē svōjōj kūći. Kād je
dōšō kūći, ônda kāže ņegōvōj žěni, da otīdē kod Kāzimusovē kūće
i donesē ubōrak. Òna otīdē kod Kāzimusovē kūće i zamōlī ubōrak,
a Kāzimusa žěna pītā nē: „Štà će² vāma ubōrak?“ A ôna kāže:
„Trēbā, něšta će mi čojek mjěrit.“ Onda j' Kāzimusa žěna bíla
pāmetna pa namāže ubōrak uzām vōsak, p' ônda joj dā. Kād je
òdnīla, ônda su mjěrili dukāte. Kād su izmjěrili, ônda se jedān
dūkat prilīpī za dnò. Onda odnesē Kāzimusovōj žěni, a níje vīdīla,
da se jedān dūkat prilīpìo za dnò. Onda, kād je dōšō Kāzimus
kūći, ônda mu ņegōva žěna pripovīdā: „Òtkud ˇmā u tvōga brāta
tōliko dūkātā, da õn ˇmā uzām ubōrak mjěrit?“ Onda òna němu
kazīvāla, da otīdē k nīovōj kūći i da ga pītā, òtkuda němu tōlkō
dūkātā. Onda òdē Kāzimus kod Alibābē i upītā ga: „Òtkuda těbi,
tōliko dūkātā?“ A ovāj mu něće da kāže. A Kāzimus němu kāže:
„Akò mi něćeš da kāžeš, òtkuda těbi tōliko dūkātā, jā ću te túžit.“
Alibāba ônda němu kāže: „Kod ovê blìžńē šūmē ˇmā jèdna věl'ka
pećina, i u tōj pećīni ˇmā sìlna blāga, i kad dōdēš tàmo k nōj,
ônda káži: sēįsāme, otvorì se!, a vrātā će se otvorit, ônda unīći
unūtra, ônda káži: sēįsāme, zatvorì se!“ Kād je Kāzimus dōšō
pećīni, ônda kāže: sēįsāme, otvorì se!, a vrātā se otvōrē. Kād je

¹ Stariji bi svijet rekao i ajdūkā. — ² Za taj akc. v. naprijed str. 38.

126

STJEPAN IVŠIĆ,

(249)

unìšō u pećìnu, ônda kāžē: „Sējsāme, zatvorì se!“, a vrātā se zatvōrē.
Onda otīdē do jednē rpē dùkātā i nagrābī četrdèset vrêćā dùkātā
i ùzmē i dōdē do vrátō, ônda në znā kāst¹, kakò se mōrā kāst,
da se vrātā otvōrē. Onda je fòrt pogádō: râž, šenùca, i žìto. U tì
pâr dōdū ajdúci, i aràmbaša vīknē: „Sējsāme, otvorì se!“ U kòjì
je pâr rēkō: sējsāme, otvorì se!, u nî pâr izlètī Kàzimus nàpołe i
utečē, a za nîm potekū dvâ ajdúka i uvātē ga i dovedū ga prid
aràmbašu. Onda mu aràmbaša ocīčē glâvu, ônda ga objèsī na
pećìnu, i tōd je vìsio jedân dân. A Alibàba pōdē òpet u tû pećìnu
pa smòtrī negòvōga bràta Kàzimusa i ùzmē ga i mètnē ga na svòjē
magârce i lovezē ga kùći, i zōvnī pōstolārā², da mu sāšijē glâvu.
Kàd mu je sašìo, ônda su mu rèkli, da nù prid kīm në smī nìšt
kazívat. I tàko otīdē pōstolār svòjōj kùći i òpēt ùjtru urànī i svōj
posō rādìo. A u jedân pâr dōdē k nëmu jedân čòek i upītā ga:
„Kò je tōd u tôm sèlu nâjbogatìjì?“, a õn nëmu kāžē, kò je tōd
u tôm sèlu nâjbogatìjì. I upītā ga aràmbaša, kòjē je negòva kùća.
Onda mu pōstolār kāžē, da çè ga. òdvest k negòvōj kùći sàmo za-
vēzānī očìjū, a aràmbaša kaže: „Pa mòžēte.“ I odvedē ga pōstolār
k negòvōj kùći zavēzānī očìjū. Kàd je dōšō do negòvē kùće, uzâm
jèdnu krédu zabìğěžī kùću, i pùstī ga pōstolār òpēt. Aràmbaša
otīdē i sprèmī sèbi četrdèset magàrācā i pōdē uzâm tî četrdèset
magàrācā ù grād i negòvī četrdèset ajdúkā. Kàd je dōšō kod Ali-
bàbinē kùće, upītā: „Bì l' mògō tōd prinòćit uzâm mòjī četrdèset
magàrācā, a mène akò çete pùstit u sòbu, da jā spāvām u sòbi,
a mòjī će četrdèset momākâ spávat vâm' nàpołe u mješìnama. A
jednù je mješìnu napùnio ûlèm. Onda unīdē aràmbaša u sòbu, a
negòvī su mòmci pòspàli u mješìnama. A Alibàbina žèna izīdē
nàpołe i napùnī jedân kotō pùn ûlèm i mètnē ga na vàtru. Kàd
je uzavrèlo ûlè, ônda iznesē nàpołe i pòspē trìdèset à devet ajdúkā
i unīdē unūtra pa uvàtī aràmbašu pa çè ga ùbit. Aràmbaša se
istègnē od nî i pobježē i tàko se nîje nàgda vrātòo.

(Župańa. Od jednoga govedara od 18 godina, koji je bio godinu
dana u Brčkom, pô godine u Šamcu i dvije i po godine u Gra-
dištu. Za pomenutu mi je poznatu pripovijetku rekao da ju je
čitao u jednoj knizi.)

¹ t. j. kazati.

² Pripovjedač nije razumio riječi *postolar*, jer mi je, kad sam ga pitao, šta je *postolar*, odgovorio, da je to „tišler“, misleći na sto — stola.

(250)

DANAŠŇI POSAVSKI GOVOR.

127

### 5. Žena se namjerila na vještičino dijete.

Išla jèdna žèna u dvānâist sâtî nòći sà stāna¹ i prìšla priko dvî bâre. Kàd je prìšla priko drûgē bârē, ônda čûjē, di se dîte dèrē na pútu. Onda kàd je dòšla kod nèga, a tô j' bîlo ônda vjèsticino (!) dîte. Onda mètnē prid nèga kürpicu i utečě. Onda j' utèkla kùći. Kàd je dòšla kùći, ônda upáde priko pràga. Onda je nè màter i òtac unesù unûtra i mètnù je na krèvet. I do ùjutru je osvanìla mìtva.

(Zupańa. Od istoga govedara.)

### 6. Kako je tvorac podavio puriće.

Jèdnò² jùtro dòšla sam, da pûstîm pûriće nadvõr³. Onda jã otvõrîm vrãtã, a unûtra nêmã nîsta ù pûrihãkù; mālî nêmã, a vèlikē sù pobjègle na pajãnte. A jã pîtãm rêlõm žēn, jè l' kòjã pûstìla, a ònè kãžū, da nísù. Onda mî sâmi sìtimo se, da je tô čvorić (akc. ?)⁴ poodnāšãl. Onda nãjdēmo jèdnò krílo kod nè rpē kamēnã. Õn je svè poizvlāčìl iz pûrihāka i pozavlāčìl pod kamēnē. Onda mi nê povàdīmo, pa skûvāmo je na rãtììke; mêsa bíla pûna rãtììka.

(Siče u IV. grupi. Od jedne ženske, koja je imala preko peset godina.)

### 7. Kosidba.

Kàd je vrìme za kosìdbù, àdū lûdi kòsìt (vèćim tālōm domãći). Jòš dò dāna kàdnò òdū. Kòsē i kãžã, da bìžē bòlē dòdē rúčak i nuz tô rakìja. Kad dòdē rúčak, ônda rũčajū, počivajū, naspāvajū se. Kàd se naspāvajū, kūjū kòse. Kad pokūjū, ônda kòsē. Onda žurē jùžinù, ônda òpēt spāvajū. Onda òpēt àdū kòsìt, ônda lòvrajū. Onda iza tògā àdū na večěrù, pa spávat (tèško dočěkajū, da àdū spávat). Kad sîno zapovūdū, kad isùšī, ônda se prekrěče, i žènè i můškī⁵. Pokùpìmo ù nāvìlèke, pa pràvìmo bàglić, pa pokùpìmo kǎo sàd (sèdām bàglić smo nakùpili), àdēmo kùć. Onda se vòzī, kàko kàd. Jednò je na vòzù, a drùgō bavā.

(Siče. Od iste ženske.)

¹ stân = salaš.

² Pripovjedačica je govorila tako dvoslogim akcentom (v. § 9.).

³ nadvõr = napołe.

⁴ čvorić = tvor u V. (u Živikama se govori tvörić).

⁵ Misli se: prekreću.

128

STJEPAN IVŠIĆ,

(251)

8. Kako se sarma pravi.

Kad òćemo sármu pràvit, kûpī čeļáde govèdinē i pirìnča. Rìžēmo nōžēm sìtno, měćēmo pìrinč i bibēr i sòli. Ônda donesèmo glavìčicu, ônda glavìčicu nōžēm očīvāmo¹ lîst pô lîst. Onda ùzmēmo lîst pa měćēmo méso i svè skùpa smātāmo. Měćēmo u lònac. Onda nàļēmo s vodōm, mětnēmo k vàtri², ônda stojī kod vàtrē, kùvā se. Kàd se skùvā, ônda jämīmo.

(Siče. Od ženske, kojoj je bilo nešto preko dvadeset godina, i koja je bila snaha pripovjedačici 6. i 7. članka³.)

9. Kako se pita pravi.

Kad òćemo pìtu pràvit, donesèmo bràšna, ônda prosìjēmo, pa zamīsīmo, niètko kvâsa, niètko kvásca. Ùlē se vodē, mètne u zdìlu, pa izlàzī, a kad izìdē, mětnēmo pìtu u tepsìju, mětnēmo pōkļuku⁴ na vàtru. Kàd se pōkļuka dòbro nagòrī, pokrìjēmo pìtu. Pod tepsìju mětnēmo sāgāk i žērē. Zà pōl sâta mōrē se ispèć. Kàd se ispèče, ônda je jāmīmo, mětnēmo na lopār, dà se olādī. Onda izrěžēmo u zdìle i nòsīmo na trpèzu.

(Siče. Od ženske, od koje je i čl. 8.)

10. Ukop.

Kad čeļáde umìrē, čèkā se, dok dúša izājdē, a kad ùmrē, otvòrī se pēngēr, da dúša izājdē, a ônda se oprēmā. Nājprìjē se ùmijē, kò je nājstàrjē⁵. Oprēmajū, navlāčē košùļu, u kòjōj je čeļáde vùdilo mlādī mìsu. Opàšū pātłìkōm, ônda mětnū fèrtūn, marāmu òko vrāta, měćū podbràdnīk (bīlū marāmu). Akò je cùra, čěšļajū kòse, ônda pātłìke svēžū nà kose. Mětnū vínac nà glāvu; ônda natìčū čoràpe; ônda svēžū zàjedno⁶, a kàd se pōjdē mètat ù līs, ônda se razvēžū. Onda se mrtvac mětnē nà dvā stòla (t. j. stoca), nastěrū dvì košùlę ù līs, mālī vańkúšac òd cvīta. Onda mětnū mrtvàca pà se zakīvā, pokrìjē pokròvōm. Onda se mětnē zaklòpac, pà se zakúje.

¹ Iter. glagol od očehnuti.

² Stariji svijet u Sičama govori -e u dat. i lok. a-dekl. ali je i ova mlađa ženska rekla na lopàte (mjesto na lopàti) (v. čl. 10.),

³ Naprijed sam već rekao, da glasa ù nestaje (v. § 22.). Tako mi je u istoj kući starija ženska pripovijedala govoreći taj glas, a mlađa ga se, govoreći sa mnom, klonila.

⁴ pōkļuka = crijepńa.

⁵ Misli se: *umije*.

⁶ Misli se: *noge*.

(252)

DANAŠNI POSAVSKI GOVOR.

129

Onda se iznèse na avlìju, nà dvà stòla mètnē se, pa stojî, dok
pòp dòjdē. Kad dòjdē pòp, prepovìdà nad níme — štà jà znâm
— i svetì svētōm vodōm, bòsìłkōm. Žène narjěčū, a devōjke pjěvajū.
Kàd je dèrz ili cùra, ônda kìtē grâne. Nòsē na nosìlì. nòsē muškî,
dèrzi. Sàd àdē u cŕkvu lîs, a ônda na grèbjē. Jedān ìmā, kòjî kòpā
ràku. Tô je gròbār¹ ili tòtengrēbēr. Spùšćajū² na úžu. Pòp bācì na
lopàte³ mālo zemlě, ônda drùgî, da ne dòdē nàtrāg. Pomòlē se
Bògu. Onda cùre izìdū iz gròbjā i àdū na kòlima kùći. Ukòpnìci
àdū na večèru i mòlē se za večèrōm po trîput (akc.?) Bògu. A
ukòpnìka dočěkā čełáde i dādē mu žērē, da prebācì preko sèbe i
ônda àdē pod krōv.

(Siče. Od ženske, od koje je i čl. 8. i 9.).

11. Otac daje trojici jednu kćer.

Takò je bîl jedān čòvek i žèna. Bìli su siromàšni. Imàli su
jèdnu čî lîpu, a bîlà je i òna siromàšna. Bìlà je šesnâst gòdîn
stàra. Ònda je dòšāl jedān dèrz, dà ju ùzmē. Otàc ju oběćā nèmu,
dà će ju dàt za nèga. Òdē õn kùći. Pròšlo je malo vrìmena, dòjdē
drùgī dèrz; oběćā ju i nèmu. Pròšlo je tô òpēt mālo vrìmena, dòjdē
i trècī; oběćā ju i nèmu. Kàd je otîšāl i õn kùći, rèknē nèmu žèna
nègòva: „Drāgī čòveče! Tì si năšu écr trojìci öbećāl, pa kakò će
tô ônda bît?“ Ön je ônda òbnôć à sām mìslāl, štò je učinîl, kakò
će tô zbîła bît. Kàd je õn jùtrōm ustāl, kāžē õn žèni: „Žèno,
sprēmì mi ù tōrbu krùva, pà ću jā it po svítu.“ Onà mu je
mètnula ù tōrbu krùva. On se sa ženōm blagosòvī i ödē. Išāl je
pêt dān. Kàd je pētī dàn stàgāl u jèdnu šùmu věliku, tòl ga je
ufàtila vělika nôć. Sàd je õn îšāl proz šùmu cílu nôć i cìl dân.
Tùmarāl je po šùmi, ne znāl nì sām, kùl će. Drùgū nôć naìdē
na jèdnu kolìbu mālī. Pred tōm kolìbōm kòlo ìgrā i pìvā, al' õn
ne vìdì nàkoga. Kàd je õn unìšāl u kolìbu, u kolìbi sidì jèdna
bàba. Onda je rèkāl: „Pòmoz' Bôg, bâko!“ A onà je rèkla: „Bôg
pomògāl, sìnōvče! Òtkuda tì ovàmo?“ Onda je õn rèkāl: „Tìrā
me od kùčē vělika nápast i brìga. Ìmām jèdnu cêr, pà sam ju
öbećāl trojìci, a sàda në znām, štà ću da rādīm (štà bi rādīl),
pà te mòlīm, dà me naùčīš.“ A onà je rèkla: „Akò ćeš kod mène
slúžit mìsēc dān i bùdēš dòbār bîl, jà ću te naučìti i dobrò će

¹ I u Živikama vele gròbār.

² Misli se: *lijes*.

³ Ispor. k vatri u čl. 8.

R. J. A. 197.

130

STJÉPAN IVŠIĆ,

(253)

bīt.“ Ē a övāj siromāk mōrā /a ostānē. Kād je ōn svršīl mīsēc
dān kod bābē i dōbār je bīl, pōslūšan, ônda ōn nōj rěknē: „Bāko,
sād je se mīsēc svršīl, i mōrām da īdēm kūći, a nīsī me jōš nīšta
svītovala ni naučīla.“ A õna němu kāžē: „Ēvo ti jēdna šība, pā
ju ponèsi sā sobōm kūći; onā će u pomòći bīt, jěr ćeš dōc do jednē
vělikē vodē, preko kōjē se něćeš mòć niti prèvest niti pregàzit. A
tī s otóme šībōm lùpi òd zemłu¹!“ Kād je ōn dōšāl do vodē, sād
ōn nè znā, štā će bīt. Lùpī šībōm òd zemłu, àli se pred níme
stvōrī jèdna lāđa. Sàdnē ōn u tū lādu i vōzī se² sa òtōm šībōm.
Vozīl se cīlī dān preko otě vodē. Kād je izāšāl věć nāsūvo, izājdē
iz lāđē i ùzmē sā sobōm šību. Onda sa šībōm īdē kūći. Kād je
dōšāl kūći, ženà je vesèla bíla, a ći jōš veselījā, što sē je zdrāvo
povrātīl kùć. Pītā ga žèna, štò je i kakò je. A ōn je rěkāl, dā
će bìt dòbro. Imāl je jèdnu kùju i jèdnu krmāču. Dozovē ōn kùju
k sèbi, pā ju lùpī s otōm šībōm, a onā se stvòrī cùrōm. Onda
dozovē krmāču sèbi, pa i nù lùpī, a onā se stvòrī cùra. Rěknē
čòvek žèni: „Èto, žěno, trî cùre zà trî děrza.“ Dōjdī děrzi, dà se
vinčājī. Onì se vinčājī i otrāče³ svàtove i otpěļā svākī svòju svōjōj
kūći. Kād je pròšlo věć gòdinu dān, òtac i màt' òdū poòdit svòju
ćer i svòje zètove, da vùlē, štā rālē. Kād su òni dōšli tàmo,
k jednómu zètu, pītā ōn zèta, kakò š ćerjōm žīvījē (kàko žīvū), a
ōn mu rěknē, da dòbro žīvājē, sāmo da ùvīk rúje, ùvīk būcā i ļūtā
je ùvīk i nězadovōłna je ùvīk. A ōn mu je rěkāl: „Svè će bìt
dòbro.“ Onda je otìšāl do drùgōg zèta i ćèri, da vìdī, štā rādē i
òni, pā je pītāl i drùgōg zèta, kàko ćer. A ōn mu je rěkāl, dà je
dòbro, da dòbro rādī, sāmo da ùvīk làjē, làjē kà i kùja i ļūtā je.
Kad ujíde čověka zà srce s ričjōm svōjōm, mōrāl bi ju ubìt. A ōn
je rěkāl, dà će svè bìt dòbro. — Onda òdū trèćōj ćèri. Pītā zèta,
kàko š ćerjōm žīvījē. A ōn je rěkāl, da dòbro, nìgda bòlē ne mòrē
bìt. „Štogòd joj rěknēm, nīmā je, slùšā, àdamskē je křvi, mīrnē
àdamskē křvi.“ Kād su se povrātìli kùć' òtac i màt', ônda su
òni mědu sobōm razgovārjàli: „Vìdīš, žěno!“ — rěknē tāj nē
čòvek — „Ònā, štò rúje i būcā, ònā je od krmāče postàla, a òvā,
štò ùvīk làjē i lúta ùvīk, otā je od kùjē postàla, a òvā trèćā, štò
je zàdovōłna i mírna, otā je prāvā nàša ći.“

(Magića mala u IV. grupi. Čovjek od pedeset godina.)

¹ Upravo džemłu. — ² t. j. vesla. — ³ svrše.

(254)

DANAŠŇI POSAVSKI GOVOR.

131

## 12. Čovjek prodaje piliće.

Bīl je jedān siromāšnī seļāk. Imāl je pētero dicē, a siromāški je žīvīl u svōjōj kūći. Imāl je zādnū šāku brāšna u svōjōj kūći, a dīca glādna, pa svē jāučū. Rēknē nēmu žēna: „Čōveče, īmāmo pīlīć nēšto. Odnesī je u vároš, pā je prodāj pa kúpi kōjū kīlu brāšna, dā se mōrēmo kōjī dān prerānit.“ — Ūzmē čōvek pīliće i odnesē je u vároš, pā je prodā za līpu svōtu nōvāc. „Sād īdēm nājprīda u bīrcauz“, rēknē, „pā ču se mālo nāpit rakījē, pā ču ônda kúpit brāšna, pā ču ônda īt kūć“. — Āli se iz bīrcauza ne dā tāko lāko izīt. Ōn je u bīrcauzu pīl, i dok nije do zādnēga filīra pōpīl. Tūd ga ufūtī nōć. Sād īdē kūć, nūti nōvāc, nūt brāšna, věć sāmo pūna gláva rakījē. Sād je īšāl preko jednōg pōļa, a nā poļu je bīla kukurūzovina. Govēdā su je bīla věć obatālīla, sāmo je ostālo kō klipovīc. Kāl je õn dōšāl blīzu do otē kukurūzovinē, sād je õn stāl pa glēdī, mīslī õn: tô je vōjska, a sōldāti naperīli pūške i baj'néte na nēga, a õn sē¹ mīslī: jā néću īt tāmo, jěr ču me ùbit. — Ōnda će õn obājt oko kukurūzovinē dāļē. Kad õn tāmo, a òno kukurūzovina, a õn ônda kāže: „Lūdā mōja glāvo, dī sam jā sāda bāš na mōjemu pōļu. Něk je, tāko mi i trēbā. Sāda īdēm kūći, nūti brāšna nūt nōvāc, a nūt pīlīć, sāmo mōja pūna gláva rakījē, a kod kūćē žēna i dīca i īpēt glādna kā i štō su i bīla. Mākar da nīsam pīlīć prōdāl, mākar bi nē kūvāl i jīl! Tāko ti se mōj vášar svīšīl.“ — („Tô se jednómu dogodīlo“ — dometnuo je pripovjedač.)

(Magića mala. Od čovjeka, koji mi je pripovijedao i čl. 11.)

## 13. Pios Rázlogom, a žena ga karala, što nepije s rázlogom².

Ženà je čêsto čovìku krìva, osōbito kad ùlē na pūt, kàd ga nêće da poļūbī³. Vožło sam pîvo u Dervêntu Rājčëviću i ònda sam unìšō unūtra, kàd se pōčeo bâl àgrat. Sìo sam sa Rāzlògōm tìšlerōm. I ònda sam s Rāzlògōm pìo do zorē, a nēgòva je žèna ìgrāla u bûndi. Jā dōšō kùći bez krajcàrē, parē, a žèna velī: „Šà si òpēt pijân? Štà ne pîjēš jedampūt s rāzlògōm?“ — a jā pìo svù nôć — s Rāzlògōm.

(Brod u IV. grupi. Starac od preko sedamdeset godina.)

¹ = sve, t. j. neprestano.

² s razlogom (nešto raditi) znači: pametno.

³ Pripovjedač je zaboravio reći, da i nēga nije žena poļubila, pa mu se zato dogodila neprilika, o kojoj daļe pripovijeda.

*

132

STJEPAN IVŠIĆ,

(255)

## 14. Plaćańe kvara.

Pūstīm jā jedampūt kōne nā Vījūš na pāšu. Kōni ōdū u kvār, ū bārču. Dōjdē jēdna žēna i kāžē, dà su kōni ū bārči. Bīlo je pēršina i kupūsa. Gāzda me dočēkō u ōbali¹: „Ă, sād jā vīdīm, kō je mājstor, kō kōne u kvārōve pūštā.“ Jā sam kōne ufātio i povėo, al' ōn rēkmē: „Stāni, komšīja!“ A jā stānēm, a kōn se izvāļo² na pēršin, a drūgī poodgrīzō glavīce kupūsa. A ōn kāžē... Trāžī trī fōrinta. Plāćō sam ga u pīću, mīt'o. Jedampūt īdēm ū Osīk, al' ōn mēni kāžē: „Ă, tī īdēš ū Osīk, tī si mēni dúžan.“ — „Jèsam.“ — „Tī īdēš ū Osīk, kūpī mi rukavīce i fūsēkle od mājstora štrīkera, a nē iz dućána.“ A jā nemu: „Jā ću donēt.“ — Ē, dòbro, īdēm īz Osīka i nā tom īstōm mūstu sūsrije me, dī mi kāzō, a jā študīrām, štā ću slāgat. A ōn kāžē: „Dòbro dōšō!“ A jā: „Bōļē nāšō! Oprostīte, komšīja, jā sam dōšō, da kūpīm, a štrīker na trpězi ležī mīrtav.“ — „Akō je tvōj mīrtav, mōj nīje.“ — I ōn mēne tūžī súdu, i jā plātīm jedanājst fōrintī.

(Brod. Od istoga starca.)

## 15. Žaba mladožeńa.

Bìo jedân krāļ, pa ìmō kćî. Onà je ìšla ùvīk na zdénac i imàla zlātnū jàbuku i igràla se š nōm, i ônda, kakò se igràla, spādē joj ù bunār jàbuka. Onà je plàkala fòrt poviš tògā zdénca. Onda je žàba izàšla nà vodu pa jòj je kāzàla: šta ćě joj dàt, dà će òna izvàdit tû jàbuku ìz bunāra. A òvā je rěkla: štògod žàba zaňšće, da ćě joj òna svě dàt. A žàba je kāzàla krāļèvōj kćěri, akò će joj dàt da š nóme iz jednóga tańúra jèdē i š nóme spāvā A òvā je obećàla, i ônda joj je žàba izvàdila jàbuku zlātnū. Kàd je òvā dobìla zlātnū jàbuku, a žàba za nōm. Kàd je sjěla za rúčak krāļěva kćî (ně măti joj nosìla rúčak), àli žàba skàkćē na vrātī. Onda măti upītā kćî, šà je tô, a onà joj je svè kazīvàla. Màti joj je kāzàla, dà je mōrā pùstit, kàd je obećàla. I žàba je jěla š nōm iz jednōg tańúra. Kàd je ùšla spávat krāļěva kćî u svōju sōbu, ìdē i žàba za nōm. Tâ krāļěva kćî nōj níje dàla na krèvet; kàd se žàba pōpnē na krèvet k nōj, òna nû bācī nà zemłu, jedāmput, drùgipūt. Kàd je trècī³ lùpila š nōm, ônda se stvorìo krāļēv sîn,

¹ òbala = ograda.

² = izvalio.

³ Misli se: *put.*

(256)

DANAŠNI POSAVSKI GOVOR.

133

kraļèvić. Tô je bìo uklētî kraļèvić. Onda je õn nôj kazîvô, kakò ga je măti prokléla, dà se u žàbu stvôrî, i òdmâ se stvôrî. Onda je òna nèga spāsìla, da nîje žàba. I ônda se nî dvòje vjènčajû, i ônda je õn nû ùzeo za žènu, a òna nèga za čòvjeka. -- (Gotòvo je. Tô je mòglo bìt. Proklèla ga u nesrètân čàs.)

(Kaniža u IV. grupi. Ženska od 35 godina, udana u Kanižu iz Kuta.)

## 16. Nezahvalni sin.

Imàla je măti jednóga sîna, pà ga oženìla, a sîn măter nìkad trpìo nîje. Onì se ùvîk kàràli (sîn nîje nìkad măter trpìo). Ônda je sîn òšō iz svôg sèla, dalèko na posôv. Ŋegòva se mâjka razbòlî i ùmrē. Mâjka nîje imàla rubìnē, u što ćě se svûć. Onda je nègòva žèna dàla svòju košùlu. Pîšē tâ nê snâ pò sîna, dà je nègòva măt' umrła. Kàd je òtāj sîn dòšō kùć', unîdē u sòbu, vìdî, gè măt' ležî pod pêngerōm. Pòznâ õn svòjē ženē rubìnu. Onda õn prîdē k màteri, da tû svòjē ženē rubìnu skîdā š nê. „Zàšto si tî nôj dâla?" kāžē. Onda, kakò je prìšō, dà će rubìnu¹, ônda se ònō mřtvō tîlo dìglo i rûke òko vrāta nèmu metnìlo i ônda je tô mřtvō tîlo nèmu kāzàlo: „Jā sam tèbe nosìla dèvet mjesēcì ì trî dâna. Tî mène mōrāš nòsit dèvet gòdīnā ì trî dâna.“ Onda su nèga odbàvili u špitãl, i dòktori nîsu mögli nîšta. Tê rûke se prilìpìle, nîsu mögli rèzat. Onda su dòktori òtrovàli i nèga, kad nîsu mögli nîšta raspràvit: äjte ù grob i trùnite se zàjedno! -- (Nēmā višē. Tô je bîlo kod Kârlōvca. Tô je žīvā ìstina. Tô je bîlo u stārō dôba, nîje bîlo nòvīnā, drukčìjē bi tô pròšlo kroz novìne.)

(Kaniža. Od iste ženske.)

## 17. God o Ilińu.

Sàd nam dolàzilo Ilìjē². Ônda mi dìca trãžimo od măterē nôvce i od òca. Onda kupùjēmo mèdvenāke ili kolàče i medìcu. Tàko vódi jedân čòvik ubìjen bìo. Vâj jedân Sìb ga ù srce ubô, mă³ mrtâv ostô. Onda gàzda⁴ pràvī sînicu⁵ i tódi tòči píće i ônda tâj dân zaslúžī pùno nòvācā za svòje píće.

(Orubi a u VI. grupi. Dječak od 12 godina.)

¹ Misli se: *skinuti* (s matere).

² *Ilìjē* = Ilińe, Iliń dan.

³ = odmah. – ⁴ Misli se: *seoski krčmar* i *trgovac.*
= *sjënicu*; *ispor. sîvnica* ‘*sjenica*’ (Živike).

134

STJEPAN IVŠIĆ,

(257)

18. Ukop¹.

Kad dīvōjka ūmrē, ūmijē se, pā se pòčešļā. Ônda ju oprémajū ròditeļi², māt', i oprēmā, što bōļē nà nū mēćē. P' ônda ju òbujē ù novē cìpele (u stārē něće). Ônda stěrū pòd nū pònavu pa jàstuke na třpezu pod prózor (nè ložē pěći po zími). Onda ju podbrādē bīlōm màramōm (svēžū màramōm, dà se ūstā ne òtvorē). Nàkitē je svàkakīm cvītom, p' ônda joj àzmirū pòkrov, dvî pòle, p' ônda sāšijū, ônda je pòkrijū. Onda òbisē poviš ně peškíre, ônda dò sutra ùjutre ležī, p' ônda se līs kūpī ili nàpravī, ônda se pròstrē ù līs pòńava i vṛgnē jàstuk; ônda se posvētī svētōm vodōm i nakādī tàmļanom, i ônda ju vṛgnū ù līs, i ônda ju màjka i ròditeļi³ po-ļūbē, à rōd, ì braća ì svi. Ī svīt dòlazī i mòlī krūnicu dītko. Onda se iznāšā, kad dōdē pòp. I dīvōjke pìvajū, i grâne se kītē peškīrī i màramama, i tô se nòsī prid nōm (đěrsi nòsē), i ìdē spròvod nà grēbļe, a đěrsi nòsē na nòsili, a dvā đěrsa nòsē grânu prid nōm i krīž. Iskòpali rāku, kàd su dōšli i posvétili, pa ônda bācū kràjcaru ù raku (tô se vāļā, mūsto se dàrujē). Úže vṛgnū pòprīko, i četvòrica ju spúšćajū ù raku. Onda ju zàgrćū. Bācē svì, kògod je tū, mīva zemlě (tô se vāļā). Posvētī se, zapālī se svíća i òstanē gorěć, i ìdū kùći. A jàučū, ìdū i kùć i tàmo i. jàučū. Vrātē se kùći, i bācī se žērē prid ùkopnīke. Onda prìdū prikò togā. Onda rûke perū. Onda ìdū třpezi pa věčerajū, rúčajū (štà li). Tô se zovē kármina. Kad dōdē trèčē jìlo, ônda se svà mòlē zà dūšu. Nājprvo donesū čōrbu, kùpus, mêso. Màlo se trèfī, dà se pòstī. Bùdē vína i ràkije, pìtē i kolāčā i svèga. Dòk se odvèčerā (àko je u pódne, ônda odrúčajū), pa òdū. Ròditeļi i kòmšije ìdū nà grēbļe. Trèčī dàn ìdē māt', sèstra, snā ili bràt (mōrā bìt tròje), da posvētī. Tô se zovē mṛtvī pòod. Màt' ìdē svàkē nèdiļe. Màti žàlī i nòsī bīlū kṛpicu na glávi, a tàko i sèstra ì svi ròditeļi. Màti žàlī ùvīk, a sèstra tàko gòdinu dānā, nè idē ù kolo, a àko je zarūčena, ônda se ne udājē, dok ne prōjdē tà žàlōst.

(Stupnik u VII. grupi. Baka od 60 godina.)

19. Tkane⁴.

Īdē se u dućān, pā se donesē pàmuk, pā se pòfurī. Sūšī se, pā se sūče i snùjē. Navījā se nà jarac i na vràtilo. Nà jarac se vṛgnē

¹ Ispor. čl. 10. iz Siča.

² roditeļi znači gdjegdje rođaci.

³ t. j. rođaci.

⁴ Ispor. čl. 2. iz Štitara.

(260)

DANAŠNI POSAVSKI GOVOR.

137

Drùgō bîlē ne odgovorìti,
Trèće bîlē svàgdi priskočiti.
I takò ćeš, mòjā drûgo drăgā,
I takò ćeš mlàda ugodìti.""

(Dolina u VI. grupi. Djevojka od 17 godina.)

Dodaci i popravci.

(Krupni brojevi naznačuju stranu, a obični naznačuju redak; d. znači odozdo, a g. znači odozgo.)

3. 12. d. iza „poslije“ dodaj: , i to — 4. 12. d. broj ³ iza riječi levada treba da dođe u 14. r. d. iza zagrade — 8. 4. d. iza broja 12. dodaj 13. i 14. — 9. 1. g. ispremiješali mj. ispri — 10. 1. g. diftongiraņa mj. diftongiziraņa — 10. 1. d. ekavcima mj. ikavcima — 10. 13. d. broj ² iza znaka ? treba da dođe u 18. r. iza zagrade — 13. 1. g. djelovala mj. učinila — 13. 21. g. iza riječi vijat metni St. Perkovci — 14. 17. g. di mj. dj — 16. 2. g. pocjeki mj. posjeki. — Na str. 16. iza 5. biłeške dodaj: Zanimliva je riječ žhnica ‘reduša’ (Kaniža), premda riječi (h)ža, koja je obična u kajkav. govoru, nema — 24. 2. d. sačuvām mj. saŭvām — 29. 15. d. vrátit mj. vrátit — Na str. 30. prije § 10. dodaj: Neobično se gdješto izgovaraju prezimena kao (Pávić —) Pávića i pridjevi kao Jócino, Pávina i dr., i to (Pávić —) Pávića (Stupnik, Živike), Jócino (Stupnik), Pávina (Živike) i dr. Tako se gdješto govori i na pr. prédemo (mj. prédemo) i pte. vēzēno (mj. vézeno) (v. str. 199. i 224.) — 32. 5. d. Andrīvka mj. Andrīvka — 32. 6. d. slāmskī mj. slāmnī — 32. 15. d. iza bòsanskī dodaj: (isp. bòsanskī, Stupnik) — 32. 14. d. i mj. samo — 35. 18. dodaj: zà živād (Kaniža) — 39. 15. d. izostavi Nimci — 39. 17. g. Šušaņe mj. Sušaņe — 39. 18. g. uz Māgīća dodaj u biłešci: Obično se čuje Màgić — 40. 19. d. izostavi sve od : i do dne) — 43. 19. g. dodaj: obzjěrat se ‘obzirati se’ (Kaniža), proždjěrat ‘proždirati’ (Kaniža) — 43. 15. d. iza broja 71 dodaj: i 166/7 — 44. 21. d. diftongiralo mj. diftongiziralo — 45. 17. d. bełěžnīk mj. bełěžnīk — 46. 12. d. diftongiralo mj. diftongiziralo — 47. 1. g. iē mj. iē — 48. 8. d. iza: siēno i dr. dodaj: u Orubici — 50. 12. g. iza (Jaruge) dodaj: čēnē ‘htjedne’ (: ako čēnē, Slobodnica) — 52. 19. d. mrtvbc mj. mrtzbvc — 54. 21. g. Fürtuch mj. Vortuch — 56. 9. g. ěr mj. ě — 56. 16. d. diftongira mj. diftongizira — 59. 4. g. grěbłe mj. grěbłē — 62. 17. g. ispred: Hijat.... metni b) — 66. 15. g. nă oći mj. ù oći — 66. 15. d. iza dâl dodaj: ili dâl — 67. 13. g. iza ōrlōv dodaj u zagradi: mj. orov prema gen. orla, dat. orlu... — 70. 7. g. izostavi: poválit (Drežnik) — 71. 11. g. iza (Babina Greda) dodaj: Tako dolazi n (mj. m) i ispred č u primjeru

R. J. A. 197.

9a

138

STJEPAN IVŠIĆ.

(261)

jānčīm (od inf. jánčit: jāmčiti u V., Šumeće) — 77. 14. d. iza e
dodaję — 80. 13. g. izostavi: Nimei — 83. 10. g. iza (Sikerevci)
umetni: īmālte? (mj. īmāte li, Kuti) — 84. 11. dodaj: prěsinōć
(: preksinoć, Kaniža) — 95. 13. g. nástōjnīk mj. nástōjnīk — 96.
11. g. iza Brodu dodaj: iz Živika imam tājnīk — 98. 21. g. lo-
kativa mj. imenica — 100. u 3. biļ. dodaj: Za ake. miševi isporedi
sīrovi (Prud kod Šamca) — 110. 17. g. Mátu mj. Matu — 111.
4. g. dodaj: bīk — bīka (Kaniža) — bīk — bīka u V.; — 111. 16.
g. dodaj: gròbār (Siče, Živike) — 112. 10. g. dodaj: mědenāk (Ži-
vike) i mědvenāk (Orubica): meděńāk u V.; — 112. 21. g. kor-
mányos mj. kormános — 112. 22. g. kòrmānoš mj. kòrmānoš —
113. 4. g. nāvīļka mj. nāvīļka — 116. 12. g. dodaj: Tako se i
mjesto pīsa, n. pl. govori pīsjē, n. (na pr.: nema zdravoga prsja,
Kaniža) — 117. 6. g. dodaj: Tako se prema sřce govori gen. sřceta
(Živike), kad srce znači ‘srž’ — 120. 19. d. mišļēnē mj. mišļěńē —
131. 2. d. vráca — vrácā mj. vrácā — vráca — 132. 15. g. dodaj:
vlāt, f. (: vlāt, m. u V., Kaniža), — 134. 21. d. samo mj. sami —
135. 17. g. dodaj: usījali smo rāže (mj. raži, Kaniža) — 138. 8.
d. dodaj: kokōšķi (Kaniža), — 139. 17. d. imam i mj. imam —
139. 1. d. jer je du. od imenica noga mj. jer... — 143. 16. g.
primjera mj. primjer — 148. 8. g. kôšću mj. kòšću — 154. 3. g.
povratna mj. povratne — 163. 17. d. dodaj: Neobičan je određ. oblik
u primjeru: dobrī je, kad se napije (Kaniža). — 164. 13. g. dodaj:
Tako sam zabiļežio i šķrčēi: šķrīt (Kaniža) — 172. 11. g. popravi
ovako: Prema dòbar — dòbro govori se obično dòbrī (iz Kaniže imam
dobrī) — 173. 18. d. dodaj: Iz Kaniže imam i debēlī. — 181. 8.
g. dopódne mj. dópodne — 186. prije § 107. dodaj: Neki neprelazni
glagoli IV. vr. prelaze u inf. (i u oblicima od infinitivne osnove) u
III. vr. (v. str. 45.). — 187. 6. g. i 187. 19. d. vīgnē mj. vīgne
— 197. 16. d. plètēmo, pletēte mj. plètēte, plètemo — 197. 18. d.
dodaj: Gdješto se u 1. i 2. l. pl. čuje i akcenat kao uvedemo, -ěte
(Štitar) — 203. 5. d. klēčīm mj. klēčīm — 204. 10. g. dodaj: tòčim
(Živike) — 208. 13. g. īgrau mj. īgrau — 217. 12. g. dodaj: Tako
se govori i: bìži (Mačkovac) — 217. 14. g. dodaj: Akc. ajdemo
zabiļežio sam u Kaniži — 219. 19. g. iza pīl dodaj: pored pīl —
231. 9. g. dodaj: svéziglava, f. ‘neka vrvca za vezańe kose u žena’
(Živike). — U biļešci dodaj: Mjesto oblika složene riječi blagdan
čuje se gdješto i ovako: u blagima danima (Dolina) — 232. 4. d.
ispred (poteče) metni: a žaba — 235. 10. d. dodaj: Ipak sam za-
biļežio jedan put i ovako: mat je ně rado išla (Kaniža) — 239. 2.
g. šilboka mj. šì — 242. 7. g. izostavi li 244. 13. g.: poređeńa mj.
ređeńa — 246. 17. d. uvedemo mj. uvedemo — 250. 17. g. mī mj.
mi — 251. 13. g.: mětnē mj. mětne — 252. 4. d. iza naučiti treba
zarez — 255. 7. d. īšla mj. ūšla. — — U „Ogledima“ je O ostalo
nekoliko puta bez akcenatskoga znaka iz tehničkih razloga. — Riječi:
čakavizam, kajkavizam, ikavizam i ekavizam. upotrijebłene su dva
tri puta samo kratkoće radi.

O našijem humoristima: Antunu Nemčiću, Janku
Jurkoviću, Vilimu Korajcu.

Primljeno u sjednici razreda historičko-filologičkoga Jugoslavenske akademije znanosti i umjetnosti dne 27. jula 1912.

NAPISAO ČLAN DOPISNIK VLADOJE DUKAT.

Ova rasprava ne će da podade opsežnije biografije našijeh triju
ponajboljih humorista¹, niti hoće da pretresa cjelokupni rad njihov.
Književni rad ovijeh triju pisaca toliko je raznovrstan, a kod Jur-
kovića i toliko velik, da pri rasuđivanju njihove cjelokupne knji-
ževne ostavštine prirodno mora da nastupa razdioba posla. Moja
je namjera, da reknem koju samo o beletrističkom radu njihovu,
koliko je napisan nevezanijem govorom, i koliko je originalan i
humorističkoga sadržaja. Prema tome ne ću da se taknem pjesama
Nemčićevih, ozbiljnijeh i poučnijeh pripovijedaka Jurkovićevih i
naučnijeh ili kritičkijeh članaka njegovijeh i Korajčevih, ni pre-
vodilačkoga rada Jurkovićeva i Korajčeva; jednako i dramski rad
Nemčića i Jurkovića ne ulazi u ovu raspravu. Glavni dakle predmet

¹ Najiscrpljivije su dosad biografije: za Nemčića Mirko Bogović u uvodu k izdanju Nemčićevih pjesama (Pěsme Autuna Nemčića. Izdao Mirko Bogović. U Zagrebu 1851.); biografski je dio Bogovićeva uvoda prenio Milivoj Šrepel u svoje izdanje Nemčićevih „Izabranijeh djela“ (Antun Nemčić. Izabrana djela. Uredio i uvod napisao Milivoj Šrepel. Zagreb 1898. Naklada „Matice Hrvatske“.), ali ga je upotpunio obilnijim prikazom Nemčićeva književnoga rada. — Za Jurkovića: Franjo Marković u „Spomen-knjizi Matice Hrvatske“ (Matica Hrvatska od godine 1842. do godine 1892. — Str. 227.—242.). — Za Korajca nema još iscrpljivije biografije; ukratko je život njegov opisao Jovan Hranilović prigodom njegove smrti († 1899.) u „Viencu“ god. 1899. str. 618. i 619. (i to djelomice po vlastitijem podacima pokojnikovim, koje mu je bio ustupio Vjekoslav Klaić); kratak životopis s ocjenom njegova rada ima također u knjizi: Hrvatski pripovjedači. Priredio Milan Ogrizović. Zagreb 1908². (Književna izdanja društva hrv. srednjoškolskih profesora I.) str. 114.—117.

140

V. DUKAT,

(2)

ovoga mojega pokušaja bit će Nemčićeve „Putositnice" i njegov nedovršeni roman, Jurkovićeve humorističke novele i ono nekoliko putopisa, Korajčeve pripovijetke s kratkijem ogledom feuilletona njegovijeh. Međe mojega razmatranja označene su donekle i samijem natpisom ove rasprave: hoću da govorim o Nemčiću, Jurkoviću i Korajcu kao humoristima, a humoristički karakter njihov pokazuje se u prvom redu u djelima, koja sam sprijeda nabrojio. Da se potpuno osvijetli rad njihov na polju šale i humora, trebalo bi reći koju i o komedijama dvojice našijeh pisaca, pa o nekijem pjesmama Nemčićevim, no taj dio zadaće svoje ostavljam za drugu zgodu.

Red, kojijem ću da govorim o našijem humoristima, naznačen je u natpisu, a opravdan je godinama njihova rođenja. Nemčić se rodio god. 1813., Jurković god. 1827., Korajac god. 1839. U historiji naše novije knjige pripadaju oni u jednu istu grupu: oni su najznatniji hrvatski humoristi XIX. vijeka i traže uglede svoje naoseb u zapadnijem literaturama evropskijem, u prvom redu u njemačkoj. Utjecaj ruski jedva se opaža kod kojega od njih, no zahvaća sve jačom snagom već i one pisce, koji su još savremenici obaju našijeh mlađijeh humorista.

1. Antun Nemčić.

Najznatnije djelo Nemčićeva pera jesu njegove „Putositnice“¹. Roman njegov „Udes ljudski“ prvi je doduše roman u hrvatskoj literaturi, ali je ostao torso; komedija „Kvas bez kruha“ prva je hrvatska komedija, no po literarnoj vrijednosti kraj sviju svojijeh dobrijeh strana nimalo nije par „Putositnicama“. I „Udes ljudski“ i „Kvas bez kruha“ imaju danas u glavnom samo historičku cijenu — ovo drugo je djelo možda još zanimljivo kao kulturna sličica jedne zauvijek nestale epohe — „Putositnice“ pak imadu aktuelnu cijenu, one su živa knjiga, one se mogu čitati i danas, i čitaju se bez sumnje s onijem istijem interesom, kojijem su se čitale u vrijeme, kad su prvi put izišle na svijetlo. „Koliko mi se čini“, veli s pravom Šrepel u uvodu k izdanju „Izabranijeh djela“ (str. XXXI.), „Nemčićeve „Putositnice“ pripadaju još uviek medju najbolje naše spise ove ruke.“ Moderni će se čitač „Putositnicâ“ tu i tamo možda nasmiješiti, no baš one uspomene iz vremena već podmakloga podaju „Putositnicama“ neku osobitu dražest.

¹ Putositnice od A. N. Gostovinskoga. U Zagrebu 1845

(3)

O NAŠIJEM HUMORISTIMA: NEMČIĆU, JURKOVIĆU I KORAJCU.

141

Šrepel u rečenom pripomenku ističe, da je na Nemčića znatno utjecao njemački pjesnik Johann Gottfried Seume, s kojijem da je hrvatski pisac srodan u duhu i u značaju svom. Tu je srodnost prvi iznio Mirko Bogović¹, a potvrđuju je, domeće Šrepel, osobito „Putositnice", u kojima da je „Seumeov utjecaj na svakom koraku očevidan"². Ova je tvrdnja Šrepelova, dajbudi u ovakovoj formi, svakojako preoštro izrečena. Nemčić je bez sumnje s. velikom pozornošću čitao Seumeovu „Šetnju u Sirakuzu"³, prije nego što je počeo pisati „Putositnice", ali je s jednakom pozornošću čitao i druge putopise o Italiji — u prvom redu poznati Kollárov „Cestopis"⁴ i jednu njemačku knjigu, koja je u svoje vrijeme, čini se, pobudila dosta pažnje među prijateljima Italije: Nicolaijev „Italien wie es wirklich ist"⁵ — pa ako točno isporedimo utjecaj sviju njegovijeh uglednika, naći ćemo, da se na Seumea nije ugledao više nego na druge, a zapravo da mu se najdublje u pamet usjekao Kollárov „Cestopis". „Liberalni ton, Putositnica", veli Šrepel (str. XXXI.), „imade svoj izvor u Seumeovu, Putu u Sirakuzu", ali (dodajem ja) mogao bi ga imati tako isto i u Kollárovu „Cestopisu", koji odiše jednakijem duhom, a što je više: u onome, što Šrepel ističe kao osobito značajnu crtu „Putositnica" — da pisac njihov u Mlecima ne zaboravlja, da je Hrvat, da došavši u Mletke ili Padovu odmah ište slavenske, napose hrvatske umjetnike, i raduje se, kad ih toliko nalazi⁶ — u tome mu je zacijelo bio ugledom Kollár sa svojom

¹ U pomenutom uvodu k izdanju Nemčičevih pjesama str. 23. i 24., ali Bogović ne ističe napose utjecaj Seumeov na „Putositnice". (Bogovićev uvod nije paginiran, stoga brojim stranice počevši od natpisnoga lista. Paginacija se počinje u trećem arku uz prvu pjesmu sa stranicom 33., ali to je brojenje pogrješno, jer pred tom prvom pjesmom ima zapravo 40 stranica.)

² Šrepel p. d. str. XXXI.

³ Spaziergang nach Syrakus im Jahre 1802. Braunschweig u. Leipzig 1803. — Do godine 1820. izišla su još četiri izdanja toga putopisa: 1805., 1811. (novo štampano 1815.), 1817.—19., 1820., no Nemčić se mogao poslužiti i kojijem skupnijem izdanjem Seumeovih djela, koja su izišla 1823., 1826.—7., 1835 i 1839. (Goedeke, Grundriß zur Geschichte der deutschen Dichtung. Dresden, 2. izd. V, 419.—420.).

⁴ Cestopis obsahujici cestu do Horní Italie a odtud přes Tyrolsko A Baworsko, se zwláštním ohledem na slawjanské žiwly roku 1841. konanau a sepsanau od Jana Kollára... W Pešti, 1843.

⁵ Italien wie es wirklich ist. Bericht über eine merkwürdige Reise in den hesperischen Gefilden, als Warnungsstimme für Alle, welche sich dahin sehnen. Von Gustav Nicolai. Leipzig, 1834. 2 sveske.

⁶ p. d. str. XXX. i XXXI.

142

V. DUKAT,

(4)

dubokom, iskrenom i vatrenom ljubavi prema Slavenstvu. Nemčić
polazi točno stopama slovačkoga pastora, iznosi iste refleksije o
vezama slavenskijem s Italijom, opisuje iste slavenske umjetnike,
koji su radili u Italiji, pa čak i što o njima piše, nije drugo
nego izvadak iz stranica Kollárova putopisa. Drukčiji je Nemčićev
odnos prema Nijemcu Nicolaiju: tvrdnje njegove izazivlju otpor
hrvatskoga putnika, pa zato s njime kadšto polemizira, no uza
sve to se ne krati, da tu i tamo koju zgodnu misao ili primjedbu
Nicolaijevu uplete u svoj putopis.

Neposrednom utjecaju Seumeovu nahodimo tragova u „Puto-
sitnicama“ kojih pet puta; ta sam mjesta zabilježio u svojoj
obznani Šrepelova izdanja Nemčićevih „Izabranijeh djela“¹, ali
ih, pregleda radi (i nešto dopunjene), ovdje ponovo ispisujem.

1. Kao Seume, tako i Nemčić svoje putovanje kadšto zove „šetnjom“ (na pr. str. 7.²): „poslě moje šetnje³, na koju sam veći dio moje numizmatičke sbirke . . . potrošio“).

2. Obadva su pisca u predgovoru izrekla sličnu misao. Seume veli: „Vielleicht erfährst Du hier [u knjizi] wenig oder nichts neues“⁴; Nemčić: „Čitatelj će u ovoj knjizi mnoga naći, što nije očekivao, a možebiti zaludu tražiti ono, čemu se je nadao“⁵. Tome dodajem, da Nemčić i završava svoj putopis jednijem citatom iz „Apokrifâ“ „Sira-kusanskog hodočastnika“.

3. Obadvojica pominju spomenik kod Šent Ožbalda (Sct. Oswald) gotovo istijem riječima. Seume (I, 214.): „eine Pyramide mit einem Postament..., auf dem die Unterwerfungsakte der Krainer an Karl den Sechsten eingegraben ist. Se substraverunt, heisst es mit klassisch diplomatischer Demuth.“ Nemčić: „piramida, u koju je podvěrženje Kranjacah Karlu VI. urězano: „Se substraverunt“, — tako glasi ovaj napis.“⁶

4. Nemčić je toliko isto zanesen za kipara Canovu kao i Seume. Seumeu se od svih spomenika plastičke umjetnosti na putovanju najbolje sviđala Canovina „Hebe“, koja je onda bila u Mlecima⁷, a Nemčić izrijekom žali, „što istoga umětnika [Canove] boginju mladosti gospojicu Hebe, koja je Seumea na njegovoj sirakuzanskoj šetnji toli uzhitila, viděti nemogoh.“⁸

¹ Uskršnji broj „Narodnih Novina“ 1899.

² Citate iz „Putositnicâ“ navodim po izdanju od god. 1845.

³ Od mene istaknuto.

⁴ Citiram po izdanju: J. G. Seume's sämmtliche Werke. Vierte recht-mäßige Gesammtausgabe in acht Bänden. Leipzig 1839. (Putopis je u I. svesci.) — Gornja rečenica: I, 155.

⁵ Str. III. i IV. — ⁶ Str. 478. — ⁷ I, 243. — ⁸ Str. 428.

(5)

143

5. Seume govoreći o talijanskijem glumcima, koje je vidio u Jakinu, iznosi ovu misao¹):

„Ich konnte nicht umhin, Dir hier einige Worte über unsere deutschen Landsleute auf der Bühne zu sagen. Es wäre wohl zu wünschen, dass sie etwas von der Delikatesse der Wälschen hierin hätten oder lernten. Das ist bei uns ein ewiges Küssen und sogar Schmatzen auf den Bretern [sic] bei jeder Gelegenheit. Ein anderer Artikel, den wir etwas zu materiell behandeln, ist das Essen und Trinken und Tabaksrauchen auf dem Theater.“

Ovu misao reproducira Nemčić gledajući glumce u Padovi²:

„Istina Bog, mnogo razumio nisam, toliko sam ipak ne samo ovom prilikom, već i u Mletcih vidio, da se na igralištu niti jěde [sic], niti pije, niti puši, a jošte manje gěrli ili posve cěliva, kao što to po němačkih kazalištih biva, gdě cmok od poljubca čestoputah po parteru puca. — Ako se u ovih stranah na pozorištu štogod sluči, što se s čednostju posve neslaže, to odmah zaori sa svih stranah zviždanje.“

Kollára pominje Nemčić izravno, ili se povodi za njim ili ga ispisuje, na neko dvadesetak mjesta — ponajviše ondje, gdje se govori o odnosima Slavenstva prema Italiji i Jadranskome moru. Tako gdje se govori o imenu grada Trsta (Nemčić str. 159., Kollár 38. i 53.), o staroj povijesti Venecije kao slavenskoga naselja (Nemčić 183.—184., Kollár 60. i d.), o slikaru Meduliću (Nemčić 351.—354., Kollár 82.—84.), o sličnosti talijanskijeh napjeva sa slavenskijem³ (Nemčić 446.—447., Kollár 110.). Na ostalijem mjestima prenosi se kakva zgodna misao Kollárova o zajednički viđenijem predmetima, kao na pr. ova:

(Nemčić str. 201.—202.) „Pred cěrkvom istog imena [sv. Marka] stoje na postavkah od měda tri visoka pruta, ili kopja od barjakah. Ovo je prie toga predstavljati imalo tri otoka, kojimi su Mletci někoč gospodovali, naime: Cipar, Kandiu i Moreu. I sada jošte viju se lěti po neděljah barjaci spomenutih otoka, premda je već odavna tome, što lav ni kod kuće ne gospoduje, a kamo li tamo. *Vanitas vanitatum*. Medjutim car kinezki piše se gosparom sunca i měseca; gěrb Bosne itd. vidjeva se ne samo u Carigradu, već kad i kad i drugdě. Neka budu i Venecii njezini barjaci, ako se š njimi těšiti može.“

¹ I, 268. i 269. — ² Str. 269—270.

³ Kollár navodi djelo Kotzebueovo: Erinn. v. einer Reise nach Rom u. Neapel, Berlin 1803., gdje se veli, da talijanski napjevi nalikuju na slavenske (ruske). Nemčić kazuje isto („... njihovih napěva, koji se sad u tekućem rečitativu, sad u podugačkih glasovih měnjaju, kao što pěsme, koje se na slavu Kraljevića Marka još i danas po naših

144

V. DUKAT,

(6)

(Kollár 72.): „Před chrámem S. Marka stojeji přímo tři wysoké stožáry, čili břewna, čerweně obarwená, na broncowých podstawkách, oni prey předstáwuji tři, Benátčanům někdy patřiwší, ostrowy: Cyper, Kandii a Moreu; w letních nedělích, když jasné počasi, býwaji na jejich wrcholích dlauhé čerwené korauhwe zawěšeny, co znaky býwalého panstwi. Tak i Mad'aři posawad při korunowání a na parolodích ukazuji praporce s erby Serbska, Bosenska, Bulharska a jiných krajin. Totě weselá smutnohra! Tak čteme že i swětoborci Mongolowé, potomci Džingischana a Timura, w panownickém znaku swém noseji posud jména a erby wšech těch ewropejských krajin, jmenowitě i Uher, které někdy byli wybojowali, powažujice je jako své neodcizitelné dědictwi!“

Tako su još mjesta: Nemčić 179.—180., Kollár 57. (ishod sunca na moru); Nemčić 190., Kollár 70. (citat iz Petrarke o ljepoti Markova trga u Mlecima); Nemčić 340., Kollár 73. (da konji u hramu sv. Marka nijesu zgodan ures kršćanske crkve¹); Nemčić 395.—396., Kollár 79. (ironička bilješka o tamnicama mletačkijem²); Nemčić 364. i 418., Kollár 87. i 92. (bilješka o slici Tizianovoj); Nemčić 277., Kollár 136. (bilješka o Palladiju³); Nemčić 289., Kollár 141. (bilješka o amfiteatru u Veroni) i još neka.

S Nicolaijem bavi se Nemčić opsežnije osobito na jednom mjestu svoga putopisa (str. 341.—342.). Gustav je Nicolai naime putnik osjetljiv i ponešto filistarske ćudi, navikao na komfort njemačkijeh gradova, kojemu su neprilike — što snalaze još i danas putnika

stranah ore“) pa dodaje: „Ovu srodnost isti Kotzebue spominje“ — ništa drugo. Djela ne navodi. Očevidno je dakle, da mu lebdi pred očima ono mjesto Kollárova putopisa, pa da djela Kotzebueova nije imao u rukama.

¹ Nemčić: „To su bili jedini konji, koje u Mletcih viděh, nu nebi žalio bio, da sam i ove... na shodniem městu položene opazio... za ures jedne patriarhalne cěrkve nisu. Jerbo, u pěrkos svojoj izvěrstnosti, čověka i nehotice na někadašnje štovanje kumirah spominju“. Kollár: [nameće mu se misao] „...cože ale tato pohanská zwřiata na chrámě křestanském chtěji? či w Benátkách neni příhodnějšího místa pro tyto krásné modly?“

² Nemčić: „...one grozovite tamnice „Pozzi i Piombi“, o kojih već i svaka baka, koja romane čita, sboriti znade“. Kollár: „Na jedné straně toboto palácu proti průliwu *Rio di Palazzo* jsau ony powěstné žaláře, o nichž w romanech, w cestopisech a jiných kríhách tak mnoho strašliwého se píše.“

³ Nemčić: „Ovdě se može razabrati, na koliko je Palladio duh starodavne umětnosti postigo.“ Kollár: „Ono jest důkaz, jak hluboko Palladio do ducha Antiky wnikl a ji, ne nápodobiti, ale znowuzploditi uměl.“

(7)

145

u Italiji, ali su nekad bile dašto kud i kamo krupnije¹ — toliko dodijale, da je opis puta svoga izdao s naročitom svrhom: „als Warnungsstimme für Alle, welche sich dahin [u Italiju] sehnen“. Nemčić se ne slaže s njime; on na pomenutom mjestu doduše priznaje, da u Italiji nije sómo svijetlo — „nu to neka bi bilo, ali ovi ljudi [mnogi putnici], dočim ono, što je doista osudno, napominju, zajedno i ono u mulj svojih tepnjariah utapljaju, što je vèrhu svih podobnih klevetanjah uznosito. Alem ostaje alem, ma ga i olovo rubilo.“ Polemika Nemčićeva isprva je bezimena, jer se govori samo o izvjesnijem „mnogijem putnicima“ i „turistima“, ali na koncu svoje filipike domeće Nemčić riječi: „Nu s Bogom g. Nicolai!“ i tijem odaje svoga protivnika. Na sličnu se temu vraća na str. 434., i tu je polemika protiv Nicolaija otvorenija. „Onim“, veli, „koji u poljanah Hesperie [tako i na str. 81., dok na str. 257. čitamo: u ovih perivojih hesperidah; „die hesperischen Gefilde“ veli redovno ironički Nicolai] jošte bili nisu, javljam ono, što je něka baka, koja se poslě směrti svojoj drugarici ukaza, javila, naime: „Niti je onaj kraj onakov kao što si ti, niti onakav, kò što sam ja mislila““ — pa nastavlja: „To jest: niti je onako, kao što je gospodin Nicolai kazivò, niti onako, kò si Turci raj, a mi u obće Italiu predstavljamo.“ Nemčić zabavlja Nicolaiju na ovom mjestu najviše to, što je rekao, da u Mlecima nije vidio ma ni ljepušnoga („leidlich hübsches“) ženskoga lica, pa osvrćući se na to, da je u svakoga naroda ukus drukčiji, pita, što „g. Nicolai“ razumijeva pod lijepijem licem — jer ako ima o tome iste pojmove kao pisac (Nemčić), može se reći, da je po svom običaju hiperbolički govorio.

Uza sve to neslaganje i protivljenje ipak je Nemčić Nicolaijevu knjigu vrlo pozorno čitao, pa se često — kad što valjada nehotice — podaje njegovu utjecaju. A taj bi utjecaj zacijelo bio mnogo

¹ O neprilikama, što se doživljuju u Italiji, imade bilješki i kod treznijih putnika, pa i Nemčić ih navodi gdješto, kako ćemo kasnije napomenuti (ispor. str. 148.). Sâm Goethe, koji zacijelo nije bio čan- grizave ćudi, u svojoj „Italiänische Reise“, kad stizava u Foligno, piše: „Jetzt fühl' ich wohl die Verwegenheit unvorbereitet und unbegleitet in dieses Land zu gehen. Mit dem verschiedenen Gelde, den Vetturinen, den Preisen, den schlechten Wirthshäusern ist es eine tagtägliche Noth, dass einer, der zum erstenmal, wie ich, allein geht, und un- unterbrochen Genuss hoffte und suchte, sich unglücklich genug fühlen müsste“ (Goethe's sämmtliche Werke in vierzig Bänden. 1840. XXIII, 141. i 142.).

R. J. A. 197

10

146

V. DUKAT,

(8)

veći, da su oba putnika pohodili više istijeh gradova, no zapravo su obadvojica vidjeli samo Mletke, jer Nicolai ne pozna ni Verone ni Vičence, koje je gradove prošao i pregledao Nemčić, a hrvatski putnik nije vidio Bologne, Firence, Rima, Napulja, Dženove i t. d. Zato dajbudi kad opisuje Mletke, Nemčić često prenosi misli, katkad i čitave rečenice Nicolaijeve. Ista je na pr. misao, kad Nicolai o Giardini pubblici veli (I, 69. i 70.):

„Abends machten wir noch einen Spaziergang in den öffentlichen Gärten, welche wir, obwohl sie unfehlbar der reizendste und gesundeste Aufenthalt in Venedig sind, und das Wetter schön war, durchaus menschenleer fanden. Der Markusplatz, diese kleine Spanne Landes, ist es allein, wo sich die feine Welt einfindet; hier wird gelacht, gescherzt, getändelt, geliebängelt; hier werden die Geschäfte abgemacht; der Italiener scheint sich nun einmal in der engen Umgebung alter, schwarzer Gebäude wohl zu fühlen; denn der Markusplatz gleicht eigentlich nur einem alten, räuchrigen, groszen Schloszhofe.“

Nemčić variira tu misao ovako (str. 405.):

„Danas je [pučki vrt] još kako tako živahan, nu po dělatnicih ukaziva se većom stranom prazan, premda se iz skuta sěnitih njegovih aleah i krasan izgled uživa. Čini se, kò da Mletčani neimadu velikog nagnutja k ugodnoj zeleni naravi... Mletčani, kao što sam opazio, vole pod arkadami Markove piace dne svoje trajati. U pòdne sastaju se tamo, za da se medjusobno pitaju, da li će i u večer doći, a u večer, za da se izvěste, da li su u podne tamo bili?“

Slično je, kad obadvojica opisuju arsenal:

Nicolai (I, 64. i 65.): „Man musz sich nicht ein einzelnes Gebäude denken, sondern einen selbstständigen Theil der Stadt, der aus vielen Gebäuden, groszen, vom Wasser durchströmten und umbauten Plätzen besteht, der rings mit festen Mauern und Thürmen umgeben ist, und mehr als zwei italienische Meilen, also fast 1½ Stunden, im Umfange hat.“

Nemčić (str. 410.): „Ja sam prie toga mislio, da je to samo ogromna sgrada, medjutim uputio sam se, da je to čitava varoš, obsèga malo što ne onolikog kò Varašdin. Kažu, da ima dvě tal. milje u okrugu. U okol je zidinami i tornjići zatvorèna. U nutri ju križe kanali, raznověrstne sgrade, fabrike, itd.“

No misli se Nicolaijeve kadšto ponavljaju istijem riječima u „Putositnicama“, kao:

(9)

147

Nicolai I, 63. (opis crkve sv. Marka): „Was nicht Gold, Bronze oder Mosaik ist, besteht aus orientalischem Marmor.“¹ Nemčić 335.: „Sve što nije u ovoj cèrkvi zlato, mědo, il mozaik, to je iztočnim mramorom oděveno.“²

¹ Ostala mjesta, gdje u obaju pisaca nahodimo izrečene iste misli, jesu:

Nicolai I, 70. — Nemčić 217. (uličice i kanali mletački)

” I. 55. — ” 217. (palače mletačke)

” I, 85. i 86. — ” 220. (mletačka noć i večer)

” I, 96. — ” 269. (padovanski sokaci)

” I. 62. i 63. — ” 339. (crkva sv. Marka; Nicolai: „Sie ist

im griechisch-arabischen, oder richtiger in einem bizarren Styl erbaut“
— Nemčić: „U arabsko-bizantinskom slogu, reko bi, fantastički pred-
stavlja se čelo divne ove sgrade“).

Nicolai I, 78. — Nemčić 370.—1. (Sta. Maria della Salute)

” I, 65. — ” 410. (mramorni lav).

Nicolai po više puta (na pr. I. 37, 194, 255) s osobitijem za-
dovoljstvom ističe, da Italija nije opjevana „zemlja naranči“, jer da
naranče zapravo — kao domaće biljke — rastu istom u najjužnijem
dijelu apeninskoga poluostrva i na Siciliji; tu istu misao iznosi Nemčić.
no bez sarkazma, na str. 111. — kad opisuje, kako njegov suputnik
na Rijeci šeće „medju piramidami od narančah“ — ovako: „Al to
nisu proizvod Rěke, il našeg Primorja, već Sicilie; jer niti u gornjoj
Italii naranče nigdě nerastu pod vedrim nebom.“

² Ja sam doduše uvjeren, da original Nemčičeve rečenice potječe iz Nicolaija, no ipak treba reči, da i jedna putnica, koje Nemčić ne pominje — Terezija pl. Artner — u svom putopisu „Briefe über einen Theil von Croatien und Italien an Caroline Pichler“ (Halberstadt 1830.) istu misao kazuje gotovo istijem riječima: „Uebrigens ist Alles, was an der Decke, den Wänden und dem Pflaster nicht Gold, Bronze, Mosaik oder Bildwerk ist, wenigstens mit dem seltensten, ausländischen Marmor bedeckt“ (p. d. str. 155. i 156.). Ima izvjesnijeh činjenica, koje se pominju i moraju pomenuti u svakom putopisu, pa tu se lako dešava, da je jedan putopisac naprosto prenosi iz drugoga, osobito ako je drugom uspjelo, da dotičnoj činjenici dade zgodan govorni oblik. Ali sudaranje može biti i sasvijem slučajno. Baš sama Artàerica pominje (na str. 172. u bilješci) putopisni članak „Venedig“ od Johanna Schöna i dodaje: „Ich las ihn erst nach meiner Rückkehr, und als diese Notizen [njen putopis] bereits aufgesetzt waren, musste aber über das oftmalige Zusammentreffen unserer Beobachtungen, in Betreff der Gegenstände sowol, als des Inhalts, und zwar oft bis zum wörtlichen des Inhalts, wahrhaft staunen, so dass mir der Verfasser wie mein geistiger Doppelgänger erschien — wenn ihn dieser Vergleich nicht beleidigt.“ — Uostalom je začudo, da Nemčić nije poznao djela Artnerice, koja je bila napola Zagrepčanka (i pokopana je u Zagrebu) i unekoliko se smatrala Hrvaticom. Da ga je poznao, zacijelo bi se bio i njime po-

*

148

V. DUKAT,

(10)

Neugodnosti i neprilike, što se dešavaju putniku u Italiji, otprilike su vazda iste, pa zato se i Nemčić, kad ih pominje, služi jednako oštrijem riječima kao i Nicolai. Tako je, kad opisuje dosadno traženje „pasaporta“ (str. 158., 281.), bezobraznost gondolijera (str. 186.) ili nametljivost Talijana (str. 209.). No i kad kritizira slabe kazališne predstave (str. 168.), postaje oštar i ujedljiv kao i Nicolai.

Pored Seumea, Kollára i Nicolaija, kojima se Nemčić najviše služio, citira još neka djela kao: „Pinacoteca dell'Imp. Reg. Academia Veneta delle belle arti, illustrata da Francesco Zanotti. Venezia 1834.“ (str. 352. i 353.). „Lanci (Lanzi?), Storia della pittura“ (str. 356.), „Büschings Erdbeschreibung“ (str. 206. i 245.) i „G. Quadri, opis Mletaka“ (str. 352. i inače) — djelo njemački pisano ili bar njemački prijevod; citat je naime njemački — no vjerojatno je, da je iz njih vadio samo stvarne podatke. Zacijelo je čitao još i drugijeh putopisa o Italiji, koji su u njegovo vrijeme bili poznati, ali ih ne pominje izrijekom, pa je teško osjeći, da li se kojijem od njih poslužio, i koliko se poslužio. Dublje su mu se usjekli u pamet, rekao bih, samo Heineovi putopisi¹, naročito putopis „Italien“²; na dva ili tri se mjesta „Putositnicâ“, kako ću razložiti na drugom mjestu, posve jasno razbira Heineov utjecaj³.

služio, jer je Artnerica vidjela baš iste gradove kao Nemčić (Veneciju, Padovu, Vičencu i Veronu). Čini se dakle, da je Artneričin putopis uopće slabo bio poznat u Hrvatskoj.

¹ Na pr. „Englische Fragmente“. U „Putositnicama“ citira u prijevodu jedno mjesto iz toga putopisnoga djela Heineova, i to iz glave II., kojoj je natpis „London“ (kod Nemčića str. 458., u originalu [ovdje i unapredak citiram po izdanju: Heinrich Heines sämtliche Werke. In zwölf Bänden. Berlin, Weichert, s. a. Reisebilder I. nahode se u V., Reisebilder II. (Italien, Englische Fragmente) u VI. svesci] VI., 186. i 187., 190.).

² Putopis „Italien“ zapravo je zbornik od tri putopisa, koji imadu ove natpise: 1. Reise von München nach Genua. 2. Die Bäder von Lucca. 3. Die Stadt Lucca.

³ Ovdje pominjem, da je sâm početak „Putositnica“ ponešto sličan početku Heineova putopisa, jer se u obadva pisca putopis počinje neočekivanom mišlju i šalom. Heine naime počinje (Reise von München nach Genua. Kapitel I.): „Ich bin der höflichste Mensch von der Welt. Ich thue mir was darauf zu gute, niemals grob gewesen zu sein auf dieser Erde, wo es so viele unerträgliche Schlingel gibt, die sich zu einem hinsetzen und ihre Leiden erzählen oder gar ihre Verse deklamieren...“ (p. d. VI, 3.). Nemčić pak (str. 1.) šaljivo uzdiše: „Nezasitno sèrce — da si ti s tvojimi željami, s tvojim věkovitim hotełnjem, bludnim i nestanovitim željenjem barem po něšto čednie — ti bi moglo tvojemu vlastniku mnogu te mnogu jasnu križevaču prištediti!“

(11)

O NAŠIJEM HUMORISTIMA: NĚMČIĆU, JURKOVIĆU I KORAJCU.

149

„Putositnice“ su — uza sav tuđi utjecaj i uza sve tuđe misli, što su ušle u njih — ipak djelo u glavnome posve originalno, jer je autor i uzajmljenijem recima umio utisnuti svoj žig i pečat; hrvatski putnik sluša doduše savjet prijatelja i znanca, no ponajviše hoda svojijem putem i misli svojom glavom, te misli svoje bez obzira iznosi na svijetlo. Sasvijem pak je originalan humor Nemčićev, koji provijava naročito neke partije putopisa; prema Seumeu i Kolláru, koji su ozbiljni, i prema Nicolaiju, koji je mrznovoljast i čangrizav, ugodno se prima čitača taj humor našega pisca, koji mu dopušta da i neprilike putovanja podnosi mirno i ravnodušno. Često umije biti i oštar, umije „vješto šibati i kao u zrcalu prikazivati mâne i opačine savremenoga družtva“ (Šrepel XXXI.), pa u tome je opet bliži pomenutijem uglednicima svojijem. No prijatna mu šala bolje pristaje, jer Nemčić „biaše... bistre i vedre ćuti, koju mu je posle raznověrstno gorko izkustvo pomutilo i okaljalo, te samo tako se s vremenom ona hladnoća i gorkost kod njega udomi, koja je sigurno pěrvobitnoj njegovoj naravi tudja bila“ (Bogović str. 32.).

* * *

Slog, kojijem Nemčić piše, nije posvud jednak. U partijama, gdje se više opisuje — gdje je dakle predmet sam po sebi ozbiljan ili dajbudi indiferentan — slog mu je i govor redovno prost, jednostavan, nekićen. U drugijem opet partijama — osobito gdje to i priroda predmeta iziskuje ili dajbudi dopušta — Nemčić voli da piše humorističkijem slogom, t. j. slogom, što ga je naučio od njemačkijeh humorista, a kojega se duševnijem ocem općeno smatra Englez Laurence (Lawrence) Sterne¹. Taj je slog obično kićen i šaren, natrpan tropima i figurama, ispreplěten uzgrednijem domišljajima, koji prekidaju tijek glavnijeh misli, pun šala i dosjetki, nemiran, nesređen² i živ; uzato ima u sebi nešto intimno i

¹ O Laurenceu Sterneu (* 1713. u Clonmelu u Irskoj, † 1768. u Londonu) i njegovu bizarnom stilu imade pomena u svakoj povijesti engleske književnosti. Znatnije monografije o Sterneu jesu: Percy Fitzgerald, Life of Sterne (London 1864.; 2. sv.) i H. D. Traill, Sterne (English Men of Letters Series), London 1909. Napose o Sterneu napisao je essay W. M. Thackeray u svom zborniku „English Humourists of the Eighteenth Century“.

² „To talk of „the style“ of Sterne is almost to play one of those tricks with language of which he himself was so fond. For there is

150

V. DUKAT,

(12)

familijarno, kako ga ima govor neprisiljenoga društvenoga saobraćaja¹, pa se time stubokom razlikuje od mirnoga, hladnoga i korektnoga govora klasičnijeh pisaca (na pr. govora Goetheova²). Prema temperamentu píščevu, kadšto i prema predmetu, o kojemu se radi³, čas se jedno čas drugo od pomenutijeh svojstava humorističkoga stila više ističe: u jednoga se pisca više njeguje spoljašnji nakit, u drugoga blistavi aperçu i duhovita šala, u trećega se više ističe intimnost, bezrednost i nebriga familijarne besjede, no zajednička je karakteristika toga stila u sviju pisaca, koji se njime služe, njegova subjektivnost: u njem i po njem izbija na površinu, sâm pisac, koji ne iščezava u građi, o kojoj raspravlja⁴, već naprotiv vlada njome i smatra je objektom svoga razgovora s čitačem⁵. Subjektivni način prikazivanja nahodi se doduše već i u pisaca, koji su stariji od Sternea, no ipak je subjektivnost jedna od glavnijeh oznaka onoga stila, kojijem se najslobodnije služio Sterne, i koji je najviše njegovijem ugledom i utjecajem

hardly any definition of the word which can make it possible to describe him as *having any style at all*" (Traill p. d. str. 142.; kurziv od mene). Malo dalje: „The „style of Sterne“, in short, is as though one should say „the form of Proteus““ (ib.). Isto, samo drugijem riječima, veli, na pr., Smith-Shaw, History of English Literature, London 1895²¹.: „... the very absence of all regular construction... the complete confusion of all order...“ (str. 349.).

¹ „...it [the style of Sterne] has a very distinct colloquial character of its own, and as such it is nearly as much deserving of praise as from the literary point of view it is open to exception.“

„...his language is so full of life and colour, his tone so animated and vivacious, that we forget we are reading and not listening...“

„...it is the manner of a first-rate talker; and this of course enhances rather than detracts from the unwearying charm of his wit and humour.“ (Traill p. d. str. 143.).

² Govor je njegov, veli Heine, koji mu se ruga: „einem Aufzug königlicher Equipagen vergleichbar“.

³ „Der Stil folgt in ausserordentlichem Masse dem Affekte des Darstellers und dem Stoffgebiete des Dargestellten“ (Max Ebert, Der Stil der Heineschen Jugendprosa. Berliner Dissertation 1903. str. 24.).

⁴ „Sterne is... perpetually obtruding his own individuality, and begging us, as it were, to turn from the picture to the artist...“ (Traill p. d. str. 156.; posljednje riječi od mene istaknute).

⁵ „Der Leser soll sich an seinen [auktora] Schriften als an den Produktionen eines geistreichen, bedeutenden Menschen erfreuen. Aber nicht nur das: er soll sich für den Autor persönlich, menschlich interessieren“ (Ebert p. d. str. 17. i 18.).

(13)

151

doskora postao općenijem sredstvom humorističkoga prikazivanja u Englezâ, Nijemaca i Francuzâ. Taj je stil još i danas na snazi u humorističkoj literaturi, a rado ga upotrebljavaju i pisci feuilletona, po čemu se i sâm stil nazivlje feuilletons kijem¹.

Nemčić je prvi naš noviji humorist i on je prvi taj slog prenio u hrvatsku knjigu, ali je, ogledamo li ga u svijetlu poredbene literarne historije, ipak i on jedan član u izvjesnom nizu općenoga literarnoga razvoja. On pripada onoj velikoj familiji humoristâ, koja vuče lozu od Sternea, a glavni su joj izdanci među Nijemcima — da pomenemo samo najpoznatije — Christoph Martin Wieland², Jean Paul (Friedrich Richter³), Ludwig Börne i Heinrich Heine⁴. Nemčić je bio čovjek vrlo načitan⁵, u prvom redu u njemačkoj

¹ „Feuilleton“ je zapravo samo moderno ime za nešto, što je odavna postojalo. „Meister der „feuilletonistischen“ Darstellung“, s pravom veli Ernst Eckstein (Beiträge zur Geschichte des Feuilletons, Leipzig 1876, I, str. 6.), „hat es nämlich lange gegeben, ehe es ein Feuilleton gab.“

² Dr. Friedrich Bauer, Ueber den Einfluss Laurence Sternes auf Chr. M. Wieland (Jahresbericht des städt. Kaiser Franz Josef-Gymnasiums in Karlsbad 1898, 1899, 1900). — Dr. Carl August Behmer, Laurence Sterne und C. M. Wieland (Forschungen zur neueren Litteraturgeschichte. Herausgegeben von Dr. Franz Muncker. Sv. IX.), München 1899.

³ Johann Czerny: Sterne, Hippel und Jean Paul. Ein Beitrag zur Geschichte des humoristischen Romans in Deutschland (Forschungen etc. hrg. von Dr. Franz Muncker. Sv. XXVII.). Berlin 1904. — Jean Paul i sâm, u svojem djelu „Vorschule der Aesthetik“, ističe, dašto podruhljivijem tonom, silni utjecaj Sterneov u Njemačkoj pišući: „Als man Sterne in Deutschland zuerst ausschifft, bildete und zog er hinter sich einen langen, wässerigen Kometenschweif...“ (citiram po izdanju: Jean Paul’s sämmtliche Werke. Berlin, Reimer. 1827. Pomenuti je citat u sv. XLI. [Vorschule der Aesthetik, § 32.] str. 169.).

⁴ Heine und Sterne. Zur vergleichenden Literaturgeschichte von Stefan Vacano Dr. phil. Berlin 1907.

⁵ Bogović (u predgovoru k „Pèsmama“ str. 14. [mojega brojenja, ispor. str. 3.] piše: „... Nemčić [se] u kratko vrème sa domaćom, rimskom, němačkom i franceskom literaturom, čitajući pomno skoro sve znamenitije klasike tih naroda, upoznà. Ljubimci njegovi, kako mi često sám kazà, biahu izmedju ilirskih spisateljah: Dositej Obradović, Gundulić i Gjorgjić, izmedju rimskih: Horacio, Marcial i Juvenal, izmedju němačkih: Šiler Uhland Seume, a izmedju franceskih: Voltaire i Rousseau.“ Ovome čislu možemo — pored nekijeh, o kojima je opsežnije govora gore u tekstu — dodati još rukovet imenâ nasumce skupljenijeh u različnijem djelima Nemčićevim: (Nijemci) Goethe, An. Grün, Seidl, Castelli, Herwegh; (Francuzi) Racine, Victor Hugo; (Talijan) Dante; (Englez) Thomas Moore; (Poljak) Jablonski. „Svaki,

152

V. DUKAT,

(14)

literaturi¹; od pomenutijeh humorista mnogo je čitao Heinea, ali je zacijelo poznao i Wielanda, Jeana Paula i Börnea, koji za njegovo vrijeme još nijesu bili zastarjeli kako su danas. Što se pak tiče samoga Sternea, vrlo je vjerojatno, da je i njega poznao. Danas je Sterne, izuzevši stručnjačke krugove, sasvijem zaboravljen, no još u prvoj polovici XIX. vijeka znao ga je obrazovani svijet ne- samo po imenu, već ga je i čitao, i to s nasladom čitao². Ima od

naštavlja Bogović, „koj pomno stane čitat što je A. N. u prozi i poezii kasnije pisao, naći će, da kako, u stanovitom razměrju, u mnogim njegovim proizvodima něku srodnost ideah sa spomenutimi spisatelji“ (kurziv od mene). U ovijem istaknutijem riječima Bogovićevim kazano je otprilike isto, što Czerny veli u netom pomenutoj studiji svojoj (str. 2): „... man [kann] die Tatsache nicht beseitigen, dass jeder Schriftsteller zahllose Elemente aus seiner Zeit und der Vergangenheit in sich aufgenommen hat, und dass selbst das Genie nicht nur Eigenes gestaltet, sondern auch von der Geschichte abhängig ist.“

¹ Kao i ostali naši književnici preporodnoga doba. Preko njemačke utjecahu onda na njih i druge literature kulturnoga zapada, a sav taj utjecaj toliko je jak, da mu se naši književnici nijesu mogli oteti kraj najbolje volje. „Utjecaj zapadnih književnosti,“ piše dr. Dragutin Prohaska (u članku „U spomen Stanku Vrazu“ [Savremenik 1910. str. 489.], „bio je uza svu našu ljubav i tvrdu odluku, da gradimo na domaćoj osnovi, u 19-tom vijeku sve veći i jači... književnost nam je narodna po jeziku i po nekim pjesničkim sredstvima, ali kultura je njezina evropska. Zapadni utjecaj nas zarobljuje posvema, mi za njega i ne znamo, sav naš odgoj i naobrazba u duhu jesu jakih kulturnih utjecaja sa zapada“. (Ispor. i studiju Vladimira Gudela: Njemački utjecaji u hrvatskoj preporodnoj lirici. Zagreb 1903. [Preštampano iz „Vienca“ za god. 1903.], gdje čitamo [str. 4.]: „Ako ga i ne valja odviše precjenjivati, svakako je njemački utjecaj jedan od najjačih vanjskih utjecaja, koji se dadu dokumentirati u svitanju i razvoju hrvatskoga preporoda“). Preporodno doba austrijskijeh Slavena (Hrvata, Slovenaca, Ceha) uopće stoji pod jakijem dojmom njemačke, napose njemačke romantičke literature. O tome raspravlja Matija Murko u svom naširoko osnovanom djelu: Deutsche Einflüsse auf die Anfänge der slavischen Romantik. Graz 1897. (izišao dosad samo prvi svezak: D. E. a. d. A. der böhmischen Romantik).

² I u hrvatskijem obrazovanijem krugovima čini se da je ime Sterneovo bilo dobro znano. U članku Branka Drechslera: „Paprike“ i „Srčike“ (Savremenik 1908. str. 635 d.), gdje se govori o dva po-litička pamfleta za ilirsko doba, čitamo, da je brošura „Srčike“ izifišla pod imenom *Sterneovijem* („Ivana Sternea Szerdchike“). Ja držim, da je taj pseudonim uzajmljen baš od engleskoga auktora, o kojemu se gore raspravlja, te mislim, da ga nepoznati pisac „Srčikâ“ ne bi bio izabrao za svoj „nom de plume“, da nije sudio, da je to ime u kru-govima, kojima je bila namijenjena brošura, dobro poznato.

(15)

153

toga engleskoga pisca dva djela, oba nedovršena: roman „Tristram Shandy“¹ i putopis „Sentimental Journey“². U domovini se piščevoj odiskona više cijenio njegov roman, na kontinentu njegov putopis. Ako je dakle „Tristram Shandy“ Nemčiću bio znan možda samo po imenu, za „Sentimental Journey“ se može uzeti da ga je čitao. a to stijem više, što ga izrijekom pominje u „Putositnicama“, i pominje načinom, koji pokazuje, da ga je morao imati u rukama³. Prema tome je dakle vjerojatno, da je Nemčić stil svoj, kojijem se osobito služi u humorističkijem partijama „Putositnica“, učio nesamo kod učenikâ engleskoga pisca, već i kod samoga učitelja njihova. A koliko taj stil Nemčićev odgovara definiciji, što smo je naprijed kazali o stilu Sterneovu i o humorističkom stilu uopće, lako se možemo uvjeriti, ako izbliže ogledamo, na pr., samo ono nekoliko uvodnijeh glava (str. 1.—26.) „Putositnicâ.“

Već sami natpisi tijeh glava su karakteristični; glase naime: „Razmišljavanje vèrhu svačesa. — Apologia onoga, što se čověka nerado dèrži. — Porod putne misli. — Nova radost. — Sudbina jednoga Dnevnika.“ Ovo je sasvijem u stilu njemačkijeh humorista, kod kojijeh

¹ Potpuni natpis: The life and opinions of Tristram Shandy, gentleman. Izišlo u sveskama (svega devet) od g. 1759. do 1767.

² A sentimental journey through France and Italy. London 1768. Dvije sveske.

³ Str. 5.: „Ako je putnik ove vèrsti, koi sè u klasifikacii Yorika (Šterne) [sic] nenalazi ...“ — Yorick je lice u „Tristramu Shandyju“, u kojemu je Sterne sâm sebe opisao, i tijem se imenom on nazivlje u „Čuvstvenom putovanju“. U pomenutom citatu aludira Nemčić na „Čuvstveno putovanje“, gdje u jednom od prvijeh glava (Preface. In the Desobligeant) Sterne daje klasifikaciju različijeh putnika. „Thus the whole circle“, veli engleski pisac (citiram po londonskom izdanju od g. 1779.), „of travellers may be reduced to the following Heads:

Idle Travellers,
Inquisitive Travellers,
Lying Travellers,
Proud Travellers,
Vain Travellers.

Then follow the Travellers of Necessity:
The delinquent and felonious Traveller,
The unfortunate and innocent Traveller,
The simple Traveller,
And last of all (if you please)
The sentimental Traveller
(meaning thereby myself) ...

154

V. DUKAT,

(16)

i natpis, koliko je moguće, mora biti šaljiv¹. Intimnost, ili možda da bolje rečem, familijarnost tona vidi se najprvo u tome, što se pisac svakčas izravno obraća čitaču, otpočinje kadšto gotovo dijalog s njime, a pritom nerijetko i sama sebe izrijekom ističe. Ovakovo obraćanje čitaču i isticanje samoga sebe sasvijem je obična manira Sterneova i njegovijeh nasljedovača². Na pr.

„Istina Bog, k svemu tomu, ko što znate sami³, trěba podobar dio fantazie...“ (str. 6.).

„I ja sam dosta dugo čekati morò, dok sam se hvatio puta. — Zašto se i štioci nebi jedno mało uztèrpili? — Bit će im ga i onako možebiti do guta. — Prie medjutim, nego li se ove zabave dočepaju, molim sve čitatelje, da izvole kumovati“⁴ (str. 16.).

„I tako stèrpljivni moj čitatelju“... (str 19.).

„Dobrohotni čitatelj može si lasno predstaviti ove znatnosti...“ (str. 24.—25.).

„Lěpo ti bude čitatelju!“ (str. 26.⁵).

A samoga sebe ističe⁶:

„Ja sam ovu okolnost samo zato spomenuo, da krasotice moga okoliša saznadu: da samo ovoj sgodi zahvaliti imadu — što sam na prošlih balovih broj štatistah umnožao“ (str. 22.).

„Nu može li se pisatelj ovih listovah... tomu jatu prohodnih pticah takodjer pribrojiti: to upravo neznadem“ (str. 9.⁷).

¹ Primjerâ ću navesti kasnije.

² Vacano u p. d. kuša tu maniru psihološki tumačiti: „Diese Anredeform „Madame“ [koju Heine i Sterne upotrebljavaju mjesto običajne: „dragi čitaču“] wirkte offenbar auf Heines wie auf Sternes Stil stimulierend, wie es überhaupt bekannt ist, dass man produzierend immer, bewusst oder unbewusst, irgend jemand, unter Umständen auch sich selbst, im Sinne hat, für oder an den man schreibt“ (str. 43. i 44.).

³ Ovo, i što kasnije dolazi štampano kurzivom, od mene je istaknuto.

⁴ t. j. idućoj glavi, kojoj je natpis: Porod putne misli.

⁵ Sličnoga obraćanja čitaču ima na pr. još na str. 292. (dulji primjer), 321., 424. (pisac hoće da opiše crkvu S. Maria dei Frari i počinje: „Nemoj mèrgodit čela čitatelju, što te opet u cèrkvu vodim. To je poslědnji put. Eto ti dovoljne utěhe. Rado bi te i tim polazom poštedio...“ i t. d.), 490. (oproštaj: „Opraštajući se s Tobom, blagokakloni čitatelju...“).

⁶ Jeanu Paulu je isticanje samoga sebe jedno od glavnijeh sredstava humorističkoga stila. „Daher spielt bei jedem Humoristen“, veli on u svojoj „Vorschule der Aesthetik“, „das Ich die erste Rolle; wo er kann, zieht er sogar seine persönlichen Verhältnisse auf sein komisches Theater, wiewol nur, um sie poetisch zu vernichten“ (u citiranom izdanju sv. XLI. str. 176. i 177.). Svaki pisac treba da steče ljubav čitača, a „die zuvorkommendste Liebe [čitačeva] für den Komiker“, veli na drugom mjestu (str. 177.), „[wird] nur durch eine gewisse Vertraulichkeit mit ihm erworben...“ (Ispor. i Czerny, p. d. str. 70.).

⁷ U samom je putopisu, dašto, isticanje piščeve osobe prirodno.

(17)

155

Nebriga za čistoću i korektnost jezičnu, koja je inače samo svojstvo familijarnoga svakidašnjega saobraćaja, javlja se u knjizi kao osobina humorističkoga stila te izbija, među ostalijem, također iz množine šaljivo građenijeh kovanica (světobroditelj, lico- il lubanjoslovci, svejednica [flegmatik], usvedjeriti [str. 470.], nasměhodarni [str. 484.]), vulgarnijeh riječi i izričaja (jedno malo, tada něgda, grom i pakao) ili nepotrebno upletenijeh tuđica (ispor. rečenicu: „Kao što baba u Rim, tako sam se i ja odpravljao „jusqu' à la mer“, ali kò ova, tako i ja vavěk kod mog roccoco naslonjača u papučah i dokućnom kontušu ostadoh“¹). Uostalom, humoristi rado upleću tuđice ili čitave fraze u tuđijem jezicima, u jednu ruku da se razmeću svojijem znanjem i svojom nacitanošću, a u drugu da govoru svome dadu neki neobični, eksotični kolorit. I Nemčić ne zaostaje za njima: u „Putositnicama“ nahodimo svakčas tuđijeh riječi ili fraza. Ispor. na pr. tuđice: villegiatura, identificira, phantasmagoria, aequivalent, biondino, paradiz, problemacia, pasaža, apokaliptični — gdje bi se u većini slučajeva mogla upotrijebiti i hrvatska riječ, ili fraze: en miniature, quid pro quo, memini pro recordor, petite maitresse, noli me tangere, par force, point d'honneur, soi disant² — koje gdjegdje doduše dobro pristaju, ali više puta se čine kao afektacija pisca. Načitani Jean Paul ide još i dalje: on pojedine riječi ili mjesta u svojijem djelima tumači ispod teksta, jer je uvjeren, da su čitaču nepoznata, a on treba da ga pouči, pa u tome ga katkad nasljeduje i Nemčić. Tako su ispod teksta tumačene riječi: „Jovia“ („U vrème Rimljanah zvalo se je današnje tèrgovište Ludbrèg Jovia, — a obližnje seoce Sigetec Singidunum“), „Hlohowi i Lowići“ (str. 22.), „trešćena voda“ (str. 25.) i dr., pa i čitava mjesta kao na pr. „nad pušećim onim [Vezuv] i ognjenu lavu rigajućim grobom Plinia“, gdje u bilješci doznajemo, da je „ovaj naravoslovac pao... u krater Vezuva, i u njem svoju smërt našo — upravo kad je htio izpitivati uzrok ovoga čuda naravi.“

Bezrednost humorističkoga stila dolazi među ostalijem i odatle, što pisac ne može da se drži jednoga predmeta, već usred raspravljanja ujedamput prelazi na drugu temu, pa kad ju je do kraja iscrpio, nastavlja pripovijedanje, gdje ga je prekinuo. Sterneov „Tristram Shandy“ kreat je takovijem prekidima i prijelazima, pa to je od česti i razlog,

¹ Str. 12. — Nemarnost prema književnom govoru, a iz težnje da se time poluči komički efekt, izbija na površinu na pr. i kod Heinea. „Der Schriftstil wird unterbrochen durch Unterhaltungston, Kunstdeutsch durch Trivialitäten, vornehme Wendung durch Vulgarismus, Wohlüberlegtes durch Nachlässigkeit. Heine hat diese Manier sehr gepflegt. Sie entspringt weniger dem Mangel an künstlerischem Feingefühl, als der ausgesprochenen Absicht, barock komisch zu wirken“ (Erich Eckertz, Heine und sein Witz, Berlin 1908 [Literarhistorische Forschungen hergg. von Schick. und Waldberg. Heft XXXVI] str. 143. i 144. Kurziv od mene).

² Tuđice pišem točno po originalu.

156

V. DUKAT,

(18)

što se danas više ne čita; moderni čitač nije više onako strpljiv, kako su bili strpljivi čitači XVIII. vijeka. S toga se razloga i nasljednici Sterneovi rjeđe služe tijem sredstvom. Nemčić ga također ima, pa i on, kao i njegovi uglednici, kadšto iznajprije familijarno naviješta, da će prijeći na drugu stvar, a kad ju je svršio, upozoruje čitaća, da će se vratiti „ad rem inceptam“. Primjer nahodimo već u prvoj glavi „Putositnica“. Pomenuvši naime Koprivnicu i „izgled holandezkog měmbenog gospodarstva“ njegova nastavlja: „Kad sam baš pripetce i u šali ovaj holandezki eksemplar spomenuo — hoću i u istini něšto o njem da spomenem“, pa kad je o tom predmetu svršio, ispričava se: „Ovu malu epizodu neka svaki smatrati izvoli, kao žěrtvu, koju član gospodarskog družtva na žěrtvenik teoriah doprinaša“, pa prelazi na pređašnji govor: „Vratimo se sad k momu „putniku iz štedljivosti“ natrag“¹. — No redovno se takav prijelaz ne naviješta, već pisac ujedamput počinje razlagati o kojoj temi, koja ga osobito zanima, i ako se tijek rasprave prekida. Takova je na pr. tema kod Nemčića refleksija o svemoći novca, kojoj autor posvećuje gotovo četiri stranice (str. 12. do 15. pod natpisom: Apologia onoga, što se čověka nerado děrži²).

¹ Sličnijeh primjera nahodimo: str. 84., 193., 201., 237., 241., 276., 278., 279., 287., 314., 331., 419., 439. — Na jednom mjestu (str. 184.) služi mu to sredstvo, da prekine raspravljanje o neugodnom predmetu: govoreći — ondje, gdje se opisuje dolazak parobroda u mletačku luku — o tome, da su Mleci dobivali najviše od slavenskoga življa, ali u duševnom životu da je „slavjanština“ u Mlecima zauvijek propala, ujedamput prekida svoj historičko-etnografski ekskurz bolno sarkastički riječima: „Ajd'mo natrag k parobrodu.“ — Putujući iz Padove u Veronu putopisac umeće u putopis člančić s natpisom „Misli na veronezkih poljanah“ (str. 285. i 286.), koji nije ni u kakvoj svezi sa samijem putopisom, već se u njem općenito govori o ženama. Taj se člančić završuje ovijem riječima: „Medjutim da i čitatelj ovu apo- logiu ženah zaboravi, to mi ne bi ni malo žao bilo. Razuměva se, ako mu se je kod nje zěvalo“ — i onda se nastavlja putopis: „U Veroni naměstili smo se pod krilo zlatne golubice (Columba d'oro)...“ i t. d. Na sličan se način ispričava čitaču na str. 291. i 292., ako tu i nije prekid kao u pređašnjem slučaju: „Al možebiti da upravo ovu za- boravnost [zaboravio je, što je sve vidio u Veroni] srětnom nazvati mogu, ako pomislim, da sam po njoj čitatelju barem jedan dio onog čutjenja prištedio, koji je sa tako nazvanim ennui mnogo u rodu.“

² S ovijem mottom, koji je, ne znam zašto, izostavljen u Šrepelovu izdanju:

Freier Mensch voll hoher Geistesgaben,
Kannst du Alles hören, Alles sehn,
Kannst geniessen Alles, Alles haben,
Darfst nicht uubefriedigt weiter gehn.
Aber ohne Geld, du giebst es selber zu,
Freier Mensch, ein Schaf ist mehr als du.

Hoffmann von Fallersleben.

(19)

157

Dešava se, da humoristički pisac i sâm osjeća, da bi moglo ozlovljiti
čitača, što svakčas kreće stramputicom, te se zato smatra ponukanim
ispričati se ili krivnju svaliti na drugoga. „Zašto dakle to pominjem?“
pita Sterne¹. „Pitajte moje pero; ono vlada mnome, ja ne vladam
njime.“ I Nemčić, nakon što je preko mjere govorio o važnosti novca,
nastavlja: „Medjutim neka bude jedanput dosta o spodobnih stvarih; —
ta bez toga se možebiti gděkomu i ovo odviše čini. — Nu ja s Pi-
latom kažem: što pisah, pisah.“²

Mnogo brige posvećuju humoristi tropima i figurama u svome stilu,
jer oni podaju govoru šarenilo i čine ga življim i blistavijim, no biva
i to, da ti tropi iznenađuju čitača svojom neobičnom, grotesknom, pa
i trivijalnom pointom. Ni Nemčić ne zazire od takovijeh igrački. Naj-
radije upotrebljava šaljivu metaforu i uporedbu³, kao:

„Nu na stranu sad s moralom. To je burmut, koi se ne rado ku-
puje“ (str. 3.).

„... ali ti [sèrce moje] mi se činiš s tvojom požudom kano rupa,
koja se tim većma širi, čim se bolje kolac u nju tura“ (str. 7.).

„Tako sam sa sobom sborio poslě moje šetnje [= putovanja], na
koju sam veći dio moje numizmatičke sbirke bez milosti potrošio“
(str. 7.).

„... naše nezasitno sèrce, koje, čim mu većma čověk ugadja, tim
više jošte želi. — Pusti kokoš na jarak. pak će se i sloga primiti“
(str. 8.).

Koliko je Nemčić, kao čovjek dosjetljiv, ovakove uporedbe lako
gradio, razbira se otud, što ih ima i u njegovijem pismima; neka se
isporedi u pismu na Bogovića (Šrepel p. d. str. XXIII.) ovo mjesto:

¹ „Tristram Shandy“ VI, 6. (citiram po izdanju: Basil, Printed for J. L. Legrand. 1792.): „Why do I mention it? — Ask my pen, — it governs me, I govern not it.“

² Na str. 82. i d. pripovijeda nepriliku, što mu se desila s kono-
baricom u Mrzloj vodici, pa nato prelazi na raspravljanje o tome,
kako valja postupati sa ženama; to se raspravljanje ujedamput pre-
kida prestrašenijem usklikom: „Al kamo sam zašo?“ (str. 84.). —
Vrlo je slična Sterneovoj njegova isprika na str. 34., kad se nakon
refleksije o prilikama putovanja u budućnosti vraća na svoj predmet
te opravdajući se („Stvar je sasvim naravna, da čověk na hèrdjavoj
cesti o dobroj sanja, i tad napokon na gvozdenice dodje“) veli: „Radi
toga molim, da mi čitatelji oproste ovaj skok u naravi moga pera“
[u originalu istaknuto].

³ I tu je Heine vještak, pa je i tu od njega Nemčić jamačno štošta
naučio. „Beim witzigen Vergleich erreicht die Kunst des Auffindens
von Gegensatz und Übereinstimmung ihren Höhepunkt. Er ist die .vol-
lendetste Form des Witzes und für Heine auch die bezeichnendste.
Keine Witzform hat er mit so durchsichtiger Technik gehandhabt, aus
keiner durch lange Übung solche Kunstwerke herausgearbeitet, —“
„... vollendete Kunstübung macht diesen Witz souverän wie keinen
anderen“ (Eckertz p. d. str. 172.).

158

V. DUKAT,

(20)

„U ostalom, što se u inih kupelih vidi, to i ovdě, izuzamši možebit silu bogatih Bojarah i sjajnu njihovu družinu, koja ponajviše iz samih Ciganah sastoji, štono u svojim sjajnim livréeama *uprav muham iz mleka virećim priliče...*“¹

Ima takovijeh upoređaba i našire raspredenijeh. Cijeli prvi dio prve glave „Putositnicâ“ nije drugo već (šaljivo zamišljena) uporedba Ludbrega i njegove okoline s najznatnijim prirodnijem ljepotama svjetskijem. Pisac naime hoće da dokaže tezu, da čovjek, koji je skromne ćuđi i obilne fantazije, može „da si ona čudesa naravi i čověčanskog uma, kojimi se pod stranim nebom... divi, u najbližjem svom okružju, tako rekuć pod nosom identificira.“ Pa onda ispoređuje: nabujalu Bednju sa slapom Rajne i Nijagare, a obale njene s obalama Brente; vinograde i klijeti ludbreške s vinogradima i vilama Lombardije („ovdě i tamo cěrpi se nadahnutje, — u Villah najme motrenjem klasičkih umotvorah, u kletih pako kušanjem onih čudotvornih naravi kapljicah“), okolicu Koprivnice s Holandijom, planinske bukvike s prašumama američkijem i t. d.

Od inijeh figura pominjem primjera radi kumulaciju ili gomilanje. Kumulacija² je vrlo omiljelo sredstvo humorističkoga stila, a služi u jednu ruku da dokaže načitanost auktorovu, u drugu da rečenicu iskiti i učini punijom. I Nemčić rado upotrebljava kumulaciju; navodim ovaj primjer (str. 13. i 14.): „On [tko ima novaca] je slobodan — može od jednog pola do drugoga hodat; sad na razvalinah starog Rima nepostojanstvo ljudske sile promišljavat; il se u Vatikanu diviti božanstvenoj iskri Rafaelah. — On može sad u Parizu — ovomu salonu Europe — zabavljat se; sad pojam dobivati o nasladnostih jednog Lukula u sorbetterii Floriana il Zurpila mletačkog; sad čuditi se na ledenih helvetskih stěnah oriaškim krasotam naravi, ili izvěrstnosti proizvodah rukodělnih u maglovitih gradovih Englezke — gdě se za kukavna tri penna košulja, a za pòdrugi čitava jestvena sprava kupiti može; — sad uživat za neznatnih dvadeset parah božanstvene kupelji u Drinopolju; — sad nasladjivati se na vrutku od Chateau la rose; — al jao, bez žutog onog mamona ništa nemože.“ Malo dalje (str.

¹ Ispor. i ovu metaforu na str. 28. „Putositnicâ“, kad hoće opisati, kako se bojao, da će mu nenadana zapreka osujetiti putovanje: „Ja sam na svakom mostu; na svakoj težjoj pasaži; ta — i u istom konjskom uhu — ako se je ovo ma koliko dizalo — moje stupe herkulove vidjao...“ ili uporedbu na str. 377., gdje opisuje dojam baleta na gledaoce: „Istim starcem kresile su se oči, kò jazavcu srěd noći u kukuruzu.“

² ili congeries, συναθροισμός. Ispor.: Luka Zima, Figure u našem narodnom pjesničtvu s njihovom teorijom. Zagreb 1880. Str. 109. — Već Jean Paul u svojoj „Vorschule der Aesthetik“ ističe ovu figuru kao važno sredstvo humorističkoga stila. On je zove parafrazom ili „Zerfällung des Subjekts und Prädikats“, a njome se uvećava „die humoristische Sinnlichkeit“ (I, § 35. U pomenutom izdanju sv. XLI. str. 190. i 191.).

(21)

159

14. i 15.) nalazimo drugu kumulaciju o istom predmetu, gdje novac redom naziva najprije kolomazom, zatijem čarobnim bičem, čudotvornim štapom, plemstvom lica i — ekvivalentom naravi, koji rugobu pretvara u ljepotu¹.

Glavno je nastojanje humorističkoga pisca, da bude zabavan, zanimljiv i šaljiv². Zabavi i zanimljivosti služe sredstva, koja smo dosad pomenuli, šali služi, pored pomenutijeh šaljivijeh tropa i figura, u prvom redu dosjetka, koja se posvud upleće, gdje pristaje — pa i ne pristaje. Pisac prekida rado i ozbiljan govor dosjetkom, šali se sa svijem i svačijem; dosjetljivi je ton kao neka blistava mreža, koja prekriva tamnije tkivo njegova pripovijedanja davajući mu svijetla i sjaja. Takovijem tonom piše Sterne, takovijem su dosjetkama nakreani romani Wielandovi, pa i čuvstveni Jean Paul plače izmišljajući dosjetke i šali se sa suzama u očima. Nemčić nije baš „čuvstven“ — germanska biljka „čuvstvenosti“ (Empfindsamkeit, sentimentality) slabo uspijeva na hrvatskom tlu³ — ali zato se rado šali i, gdjegod može, izriče misao u formi dosjetke, a rado veže šalu uz kakovu ozbiljnu biranijem riječima kazanu misao⁴. Tijem hoće što više da zateče nepripravna čitača izne-

¹ Posljednji primjer opominje na jednu Heineovu doskočicu. „Eine Reihe zusammenhängender Tatsachen wird aufgezählt und zum Schlusse überraschend etwas angehängt, das zwar in die Reihe passt, aber doch mit dem vorhergehenden scharf kontrastiert. Komische Einheit könnte man diese Witzform nennen“ (Eckertz p. d. str. 152. i 153.).

² Sâm Nemčić to izriče u šaljivoj formi u mottu, što ga je stavio na čelo „Putositnicama“:

Povodka: Misce utile dulci.

Šala sa istinom
Kupus sa slaninom
To je uvěk hrana
Za gladna valjana. —
Želudac gizdavi
Nek sam začin pravi...

G.

³ Rijetki su primjeri kod Nemčića kao onaj na str. 9. i 10.: „Koliko putah sam zavidio lastam, kad se u jesensko doba pokraj tihotne moje kolibe u milie krajeve seljahu... Ah, isti oblaci, koji nad mojim vido-krugom dalje letiahu, pobudjivali su někoč u meni podobna čuvstva... Vrème je rěka, koja bez odmora dalje teži; — š njome često i naj-milii san otidje.“ Nemčić što više sentimentalnost rado obraća u šalu, kao na pr. (str. 28.): „Duševnost Rafaelovog, i tělesni čari Tizianovog kista treptili su nad ovim obrazom [djevojke, koju je opazio na prozoru]. To je učinilo: da ja sve zaboravih, šta sam do tadar mislio i da... al ostavimo ovu čistu stazu sentimentalne vlade; pa ajdemo na hèrdjavi put“ (kurziv od mene).

⁴ „Witz in seiner Isolierung,“ veli na jednom mjestu Heine, „ist gar nichts wert, nur dann ist der Witz erträglich, wenn er auf einem ernsten Grunde ruht“ (Eckertz p. d. str. 7.).

160

V. DUKAT,

(22)

nađujući ga svojom dosjetkom, koja djeluje čas kao svijetla zraka u mračnoj sobi¹ čas kao hladan mlaz vode na ugrijano čelo². Čovjek, veli on na pr., divi se čudesima naravi i čovječanskoga uma — na štetu kese i vremena³, a koga požuda iz domaćega tijesnog kruga u nepoznatu modru daljinu vuče, što na zarubu vidokruga našeg kô krasan san trepti, teško će mu slika fantazije umiriti srce — izim ako mu možebiti fali jaspre⁴. Slično na str. 15.: „Mili Bože, sve se s tobom može, al bez novacah ništa!“ Tko putovati želi, veli na drugom mjestu (str. 15.), glavna su mu potreba novci i vrijeme — ali: „ja nerazuměm dobro il zlo vrěme, jer za to su ljudi iznašli kišobrane.“ Malo dalje (str. 17.): „Naravno, o čem bi se ljudi i razgovarali: da neima balovah — lěpog, i mutnog vrěmena — i žuljevah⁵?“ Gdjegod mu je dosjetka i oštrija: „U Y. bila je velika maskerada... Ja nisam bio naumio učastnikom ove lakèrdie biti: jerbo mi je već jednostavna ljudska krinka dovoljna“ (str. 17.).

I u samome putopisu ima napretek dosjetki izuzevši u partijama, gdje je Nemčić objektivan opisivač, ili gdje se ljuti ili je satiričan.

Sterneovo „Čuvstveno putovanje“ bijaše kroz čitavo jedno stoljeće ugled, kako valja pisati putopise. Jedva što je to djelo onda već poznatoga i slavljenoga engleskog pisca izišlo na svijet, uzeše ga u Njemačkoj prevoditi⁶ i skoro zatijem živo nasljedovati⁷ — na-

¹ „Das rasche Aufleuchten und das rasche Verschwinden ist eine Eigenschaft des Witzes überhaupt...“ (Eckertz p. d. str. 12.).

² „Hladni mlaz vode“ tipska je karakteristika Heineove dosjetke, osobito kao komični, satirički ili čak cinički završetak, kao iznenadna pointa čuvstvene pjesme. No i u prozi rado se služi takovijem doskočicama (Eckertz p. d. str. 162. i 163.). S primjerima iz Nemčića, koji gore slijede, neka se isporedi ovaj primjer iz Heinea: „Und bald werde ich bei Euch sein, Ihr Kinder der schwäbischen Schule, und wenn ich nicht auf der Reise den Schnupfen bekomme, so sollt Ihr Euch freuen...“ (Eckertz ibid.; kurziv od mene).

³ Str. 1. — ⁴ Str. 6.

⁵ Ovo je također primjer komičnoga nabrajanja, kako ga voli Heine, no jedna prostija forma te šale, koju Eckertz (p. d. str. 153.) zove „das komische Nebeneinander konträrer Begriffe“.

⁶ Sterneovo djelo izišlo je 27. veljače 1768. u Londonu; već iste godine štampana su dva njemačka prijevoda toga djela; jedno je prijevod Bodeov (Yoricks empfindsame Reise durch Frankreich und Italien. Aus dem Englischen übersetzt. Hamburg u. Bremen 1768.), drugi je izišao bez imena prevodiočeva (ispor. o tome: Vacano, Heine und Sterne, str. 3.).

⁷ Odavde dalje slijedim Scherera (Geschichte der deutschen Litteratur. Von Wilhelm Scherer. Berlin 1894.⁷ Str. 663.—664.), no o velikom utjecaju Sterneovu na njemačke humoriste i putopisce ima pomena gotovo

(23)

161

ročito se liričkijem pjesnicima Sterneova forma priviđaše osobito
podesna, da se s pomoću spoljašnjijeh predmeta i sićušnijeh do-
gađaja putničkijeh dade što više maha sopstvenoj subjektivnosti.
Od Goetheovih „Briefe aus der Schweiz“¹ do Heineovih „Reise-
bilder“ putopisci se — ako ih ne vodi strogo naučni cilj te nijesu
učenici Aleksandra Humboldta² ili njegovijeh naučnijeh prethodnika
i nasljednika — rado ugledaju na Sternea: sve nuance između
obaju ekstrema (Humboldta i Sternea) nahodimo u putopisnijem
djelima Johanna Georga Jacobija³, Fritza Stolberga⁴, Thümmela⁵,
Arndta⁶, Seumea, Justinusa Kernera⁷, Chamissoa⁸, Matthissona⁹,
Baggesena¹⁰, Wilhelma Müllera¹¹ Istina, ovi se pisci, ili dajbudi
njihovi putopisi (osim možda Seumeova), zacijelo baš nijesu mnogo

u svijem njemačkijem literarnijem historijama kod pojedinijeh pisaca.
Iscrpljivo je djelo o toj temi, pod natpisom „Laurence Sterne in Ger-
many“, napisao Američanin Harvey Waterman Thayer (New-York 1905.;
ispor. Vacano, p. d. str. 2.).

¹ U „Briefe aus der Schweiz“ poveo se Goethe očigledno za Sterneom, no u drugijem putopisima svojijem, naročito u „Italienische Reise“, savijem se otresao Sterneova utjecaja. „Das ist die Kraft von Göthe’s Art zu schildern [u potonjem djelu], dass er uns die Dinge immer unmittelbar und so vor Augen führt, wie sie an sich sind, ohne uns dabei seine Empfindung aufzudrängen... Göthe im vollsten Behagen, im höchsten Glück schildert uns nicht seine Empfindung unmittelbar, sondern nur in der herrlich-klaren, ruhigen, objectiven Darstellung der Dinge“ (L. Hirzel, Göthe’s italienische Reise. Basel 1871. [Oeffentliche Vorträge gehalten in der Schweiz. Heft IV.] str. 30. i 31. Kurziv od mene).

² Voyage aux régions équinoxiales du Nouveau Continent, fait en 1799, 1800, 1801, 1802, 1803 et 1804, rédigé par Alexandre de Humboldt et Aimé Bonpland.

³ Winterreise 1769. Sommerreise 1770. Ispor. još: Dr. Joseph Longo: Laurence Sterne und Johann Georg Jacobi (Jahresbericht der Landes-Oberrealschule in Krems 1898).

⁴ Reise in Deutschland, der Schweiz, Italien und Sicilien in den Jahren 1791 und 1792.

⁵ Reise in die mittäglichen Provinzen von Frankreich.

⁶ Bruchstücke aus einer Reise von Baireuth bis Wien im Sommer 1798. (Osim toga opisao je još svoj put u Italiju, Francusku i Švedsku.)

⁷ Reiseschatten von dem Schauspieler Luchs.

⁸ Tagebuch auf einer Reise um die Welt.

⁹ Reiseskizzen.

¹⁰ Eine Reise durch Deutschland, die Schweiz und Frankreich.

¹¹ Rom, Römer und Römerinnen. Eine Sammlung vertrauter Briefe aus Rom und Albano.

R. J. A. 197.

11

162

V. DUKAT,

(24)

čitali u nas, no záto je našijem obrazovanijem krugovima bio stijem poznatiji pjesnik i prozni pisac Heine, a baš Heineovi „Reisebilder“ u mnogom čemu pokazuju tragove Sterneova utjecaja¹. „Odbijemo li prave opise prirode, u prvom redu slike sa sjevernog mora (Nordseebilder), u kojima se dijelom javlja ozbiljna motrilačka i tvorna snaga, dijelom se fantazija autorova razmeće nekijem pustijem mitologiziranjem, pa ogledamo li na priliku napose odsjek o Italiji... to ćemo i tu naći staru metodu „Čuvstvenoga putovanja“; paučina subjektivnosti rasprela se oko velikijeh objekata auktorove pažnje, pored koje se bani prazno političko ćeretanje i neko suhoparno poetiziranje svijeta, kako smo to navikli naći kod Klopstocka; što je istinsko, nadomješćava ili iskićuje se neistinskijem; predmeti bez života dobivaju dušu — što je živo, umišlja se kao mrtvo; planine, drveće, palače progovaraju pjesniku; san i zbilja miješaju se; pjesnik i priroda ogledaju se jedno u drugom; općena bol izbija najradije iz crnijeh očiju. Ovo cvijeće nema više miloduha za nas; ono je uvelo, kao iza probdivene noći.“ (Scherer.)

I Nemčić ide u red ovijeh putopisaca, ali njegovo nam cvijeće — da ostanemo pri istoj slici — ugodno vonja, jer je on nova i zanimljiva pojava u mladoj literaturi hrvatskoga putopisa². Stojeći u sredini između oba ekstrema, što smo ih gore pomenuli, Nemčić

¹ Ako i ne pokazuju svuda tragove neposrednoga utjecaja, a ono barem odaju utjecaj pisaca, koji stoje blizu engleskom putopiscu. „Die Harzreise steht einerseits unter dem Einflusse von Tiecks „Sternbald“, Brentanos „Godwi“, Eichendorffs „Ahnung und Gegenwart“, Kerners „Reiseschatten“ mit ihrer Waldromantik, andererseits... unter dem Eindruck von W. Irvings Reisebeschreibungen... Die italienischen Reisebilder [koji su, kako sam pomenuo, gdjegdje i Nemčiću bili ugledom] gehören in die Reihe, die in Nachahmung von Sternes „Sentimental journey“ in Deutschland entstanden“ (Ebert p. d. str. 16. i 17.). Poderobnije raspravlja o utjecaju Sternea na talijanski dio „Putnijeh slika“ Vacano u p. d. str. 54.—67. Heine i sâm priznaje, da je putopis „Italien“ izrađen prema Sterneovu putopisu. U jednom pismu upravljenu na Eduarda von Schenka, a pisanu 1. listopada 1828. u Firenci, veli: „Im Bade zu Lucca, wo ich die längste und göttlichste Zeit verweilte, habe ich schon zur Hälfte ein Buch geschrieben, eine Art sentimentaler Reise“ (Vacano p. d. str. 33.; kurziv od mene).

² Čedni je pisac i samo s toga razloga izdao svoje djelce na svijetlo. „Da se naše knjižestvo“, veli u predgovoru (str. III.), „onako zeleni, kao što na priměr němačko: to bi ja ovo dělo ili posve věčnim tminam pověrio bio, ili izručio ga možebit kojom sgodnom prilikom priateljnomu krugu znanacah.“

(25)

O NAŠIJEM HUMORISTIMA : NEMČIĆU, JURKOVIĆU I KORAJCU.

163

doduše nastoji djelomice prikučiti se bliže čistom putopisu Humboldtova kova, te pisati što objektivnije i stvarnije¹, no prečesto ga zavode uglednici, koje je čitao (Seume, Heine, možda i sâm Sterne), i vlastita subjektivna ćud, te usred hladnoga putnoga opisa pomalja se ujedamput pjesnik, pripovjedač, humorist². „Putositnice“ pune su člančića, raspravica, odlomaka, epizoda, koje često sa samijem opisom puta nijesu ni u kakvu savezu³; na mnogijem mjestima pisac, umjesto da opisuje objekt svoga pohoda, ili pored takovoga opisa, kazuje misli i čuvstva, što ih je viđeno pobudilo u njegovoj duši, ili iznosi sitnice, pabirke s putovanja, koji za sâm putopis baš nemaju mnogo važnosti. „Putovanje“, veli sâm auktor (str. 306. i 307.), „može se prispodobiti s polazkom sbirke od slikah. Kò što čověk u njoj mnogoputah uz razkričane slike

¹ Primjer u glavnom stvarna i ponajviše objektivna putopisa u hrvatskoj literaturi jest, na pr., Kukuljevićev putopis: Putne uspomene iz Hrvatske, Dalmacije, Arbanije, Krfa i Italije. U Zagrebu 1873. (Pretiskano iz „Hrvatskoga Sokola“ i „Vienca“).

² Sterne ne putuje da vidi gradove i njihove znamenitosti, već da pozna prirodu i ljude. „It is for this reason, Monsieur le Count, continued I [Sterne govori], that I have not seen the Palais Royal — nor the Luxembourg — nor the Façade of the Louvre — nor have attempted to swell the catalogues we have of pictures, statues and churches — I conceive every fair being as a temple, and would rather enter in, and see the original drawings, and loose sketches hung up in it, than the Transfiguration of Raphael itself. The thirst of this, continued I, as impatient as that which inflames the breast of the connoisseur, has led me from my own home into France — and from France will led me through Italy — 'tis a quiet journey of the heart in pursuit of Nature, and those affections which arise out of her, which make us love each other — and the world, better than we do“ („Sentimental journey“ u odsjeku: Versailles: kurziv od mene). U tome i stoji subjektivnost njegova putopisa: „An dem, was die Allgemeinheit interessiert, eilt er vorüber, und aus kleinen Zufälligkeiten erwachsen, befruchtet von der bleichen Sonne seiner Stimmungen. die pittoresken Wunderbauten der Erlebnisse und Episoden“ (Vacano p. d. str. 7.).

³ Eckstein (p. d. I, 118. i 119.) navodi za putopisce Sterneove škole riječ Rousseauovu: „Tko hoće samo da dođe na cilj, neka se vozi poštanskijem kolima; tko pak hoće putovati, neka ide pješke“ i nastavlja (govoreći o takom putopiscu [Theodor Mundt, „Spaziergänge und Weltfahrten“]): „er unternimmt sogar seine ganze Reise nur in der Absicht, uns in diese oder jene Schenke zu führen, wo er uns eine Vorlesung über Gott weiss welche Dinge hält, die zu dem Lande und der uns umgebenden Scenerie nicht die geringste Beziehung haben.“

164

V. DUKAT,

(26)

hladno prolazi, dočim se k manje razglašenomu gděkojemu tvoru i nehotice natrag vratja, tako i putnik često pokraj raznih prizorah stupa, bez da mu se ovi u pameti ustanove, dočim možebiti manje znatna pojavljenja u sudělovanju raznih okolnostih dušu mu zanesu. — Što drugi možebiti ni napomenuo nebi, to mi i nehotice iz uspomene u pero dolazi.« Pa tako Nemčić vadi i grabi iz svojijeh uspomena, i začinja njima svoj putopis. Njegov i njegovijeh uglednika način pripovijedanja podsjeća na konverzaciju u salonskom društvu, gdje je svako pedantično ostajanje pri jednom predmetu mrsko, pa razgovor brzo prelazi s jednoga predmeta na drugi, treći, možda i četvrti, dok se istom nakon nekoga vremena i stramputičenja opet vraća na prvi, ako je za to potreba¹. Dašto, kao što svak nije podoban da lako vodi konverzaciju u salonu ili u njoj da sudjeluje, tako ni svak, koji piše, nema vještine za subjektivnu vrstu putopisa. Što je pisac više kulture, širega pogleda i šire, prostranije obrazovanosti, stijem će, ako je u njega lako pero, biti i vještiji i temperamentniji putopisac. „Pisci,“ veli jedan naš moderni kritik², „koje... zanima sve, jer se ni u čemu ne specijalizuju, najbolji su u onoj vrsti literature, gdje se bez sistema i utvrdjenog reda može paljetkovati i govoriti o svemu, a to je nesumnjivo putopis. Putopisac može biti učenjak i šaljivčina, slikar i psiholog, fantast i realist, poet i pripovjedač, jer u široki okvir putopisa pristaju sve literarne vrste od Byronove lirike, Goetheovih refleksija, Taineovih studija, Fromentinovih pejzaža, pa do Sterneovih šala, Heineovih fantazija i Stendhalovih bilježaka. U putopisu naći ćete najlakše literarni način i temperamenat kojeg pisca. — Od prethodnika Nemčićevih, ilirskijeh književnika, Stanko je Vraz imao i vještine i spreme da postane dobar putopisac, ali on je zadaću svoju nalazio na drugome polju³.

¹ „Und das ist der einzige Wertmesser für diesen subjektiven Stil: er muss interessant sein, d. h. der Dichter muss dem Leser so Eigenartiges zu sagen haben, muss ihn derart fesseln, dass er sich nicht nur die kapriziöse Technik gefallen lässt, sondern in ihr sogar den wesentlichsten Reiz des Werkes erblickt“ (Vacano p. d. str. 12.).

² A. G. M[atoš] u Savremeniku god. 1911. str. 263.

³ Dokazom su među ostalijem njegova pisma, koja, dašto, nijesu bila određena za štampu. U štampanijem člancima (to su različni „Dopisi“ [Děla V. str. 27. d.]), naročito u pravom putopisu „Put u gornje strane“ (Děla V. str. 58. d.) preteže ozbiljni i naučni dio dijelove feuilletonske. Vraz je putovao u svrhe narodne i naučne, pa je i u

(27)

165

Ogledamo li sve prekide, umetke i ekskurze, koji u „Putositnicama" prekidaju tijek samoga putopisa, to ih prema sadržaju i karakteru njihovu možemo razrediti u više odjelitih vrsta. Tu ima na pr. historičkijeh članaka svake ruke, dužih i kraćih, članaka kulturno i socijalno-historičkijeh, ponajviše ozbiljnoga karaktera, no pored njih i sasvijem feuilletonski pisanijeh causerie-ja, u kojima prevladava humoristički ton; zatijem ima opisâ licâ, s kojima se putnik sastaje na putu, znanaca i tuđinaca, pa tu je pisac, već prema licu, i ozbiljan i šaljiv i ujedljiv; lica sporedna opisana su kadšto nekijem grotesknijem humorom. Najznatniji i najvredniji su prekidi opisi nekijeh scena i epizoda, po sebi i u poučnom pogledu manje važnijeh u nizu događaja, što se dešavaju putniku, no zato, valjada i za samoga pisca, zelene oaze u pustom i pedantičnom nabrajanju viđenijeh mjesta, stvari i predmeta. I najbolji putopisac, ako odista hoće da opiše putovanje, ne će se moći posvud oteti suhoparnom registriranju, pa zato će — ako nema namjeru da poda naučno djelo ili sastavi točan putokaz za druge putnike — rado prihvaćati priliku da suhotu opisa zasladi zgodnijem umecima, ili će opisivanje, kad bi moglo postati dosadno, naprosto prekinuti. Nemčić se poslužio jednijem i drugijem sredstvom¹.

putopisnijem člancima u prvom redu iznosio ozbiljne rezultate svoga putovanja; no da mu je i humoristički stil dobro polazio za rukom, pa da je on, da je htio, mogao, kao putopisac, u neku ruku postati hrvatski Heine, dokazuje, pored izvjesnijeh mjesta u pomenutijem člancima, rukovet pisama, što ih je napisao Dragojli Stauduar sa svoga puta kroz slovenske zemlje (Děla V.; pisma: 37., 38., 39., 40., 41., 42., 43., 45., 47.). Neka su mu pisma služila kao koncept, po kojemu je onda obradio veći članak za šire općinstvo umećući u nj, što je mislio da je za čitača najvažnije; tako na pr. nahodimo u pismu 37. prvi nacrt za „Put u gornje strane“.

¹ Karakteristična je u tome pogledu jedna izjava Nemčićeva. Pošto je izbrojio čitav niz mletačkijeh umotvora, nastavlja (str. 428.): „Nu doba je već, da se od ovog zaglavja znatnostih dělim, ne, kao da se u ovoj Golkondi umotvorah ništa više nenalazi, što bi spomena vrědilo, već iz uzrokah sasvim drugih... *Opisatelj podobnih stvarih*, ako neželi, da se u red prostih registrantah stavi, mora věrhu njih i sud svoj obćinstvu predložiti; a to bogami nije tako lako, kao što bi tko misliti izvolio... Žurno dakle na drugi thema..." (kurziv od mene).

166

V. DUKAT,

(28)

Dva historička ekskurza nahodimo na pr., kad pisac opisuje Križevac (str. 39. d.) i Grobnik (str. 98. d. u članku „Grobničko polje“); prvi je kraći, drugi odugačak, opseže više od devet stranica. U drugu vrstu ide na pr. causerie-ja o načinu, kako se jede (str. 257.—263.; taj odlomak ima posebni natpis „Čudnovate diple“), ekskurz o ženama pod natpisom „Misli na veronezkih poljanah“ (str. 285.—286.), „Malena disertacia“ (tako veli sâm pisac) o pušenju (str. 305.—306.), feuilleton o baletu („Ballet i pantomimičke igre“; str. 376.—380.), opsežni članak o „krasnom spolu“ (str. 430.—439.), napisan osobitijem temperamentom i iskićen jednijem novelistički kazanijem doživljajem pjesnikovim¹; najzad pripada ovamo i odsjek o „Slavjanima u Mletcih“ (str. 441.—447.). Šasvijem je ozbiljna originalna raspravica o pojmu domovine („Jedno izvanredno poglavje“ str. 311.—315.²), uz koju valja pomenuti kratki slavospjev o ljepoti Hrvatske (str. 77.—78.). Od lica, s kojima putnik dołazi u dodir, neka su vrlo plastički očrtana. Ovamo ide na pr. njegov suputnik, kojega zove „Tedeschi“, a čas mu se smije, čas se na nj ljuti; prema tome je ton, kojijem o njem govori, ili šaljiv ili satiričan³. Ozbiljan je opis Rusa Čumikova i neslavenskoga „Slavjanina“ u Mlecima, kojemu ne pominje imena (str. 240.—241.); kraće govori o svojijem drugijem znancima u Zagrebu i na Rijeci, pa o nekijem osobitijem ili čudnijem tipovima, što ih je sreo na putu (na pr. starica u „Palazzo della Ragione“ u Padovi). Sa slasnijem užitkom pravoga humorista iznosi nam vrlo živo pred oči zgodne tipove svoga gostioničara Tirolca u Mlecima, njegove supruge i njihove hranjenice Laure (str. 328.—331., pa osobito str. 407.—408.). Mislim, da ne ću pogriješiti,

¹ I Heine u svom talijanskom putopisu posvećuje mnogo prostora opisu krasnoga spola u Italiji, na pr. čitavu glavu XVII. u „Reise von München nach Genna“ opisu Trentinjanaka (u p. izd. VI, 31. i 32.).

² Ovo „izvanredno poglavje“ podsjeća na umetke u Richterovijem (Jeana Paula) romanima, koji — da se označi njihovo nejedinstvo s ostalijem romanima — dobivaju nazive „Extrablätter“, „Extragedanken“, „Extrazeilen“, „Wort über —“, „Schalttage“ i t. d. (Čzerny p. d. str. 65.). Sama manira umetaka, dašto, potječe od Sternea.

³ Ispor. str. 64., 71., 72., 73., 85., 86., 88., 89., 108., 111., 124., 147., 152., 417. — Nemčičev „Tedeschi“ ponešto opominje na Heineova „Gumpelino“ u „die Bäder von Lucca“, te nije nemoguće, da je baš uspomena na tu Heineovu figuru izvela na pozornicu Nemčičeva suputnika. Jedan i drugi su židovskoga plemena te se ističu među svojom okolinom karakterističnijem osobinama svoga roda; jedan i drugi prikazani su komički, mjestimice čak i karikirano; jednom i drugom njihovi auktori talijaniziraju ime. Ali dok je Heineov prikaz Gumpelina posvud prožet dobroćudnijem humorom, Nemčić je prema svom Tedeschiju ujedljiv i sarkastičan, a najposlije postaje i zlovoljan. „Nu ostavimo,“ veli, kad ga posljednji put pominje (str. 417.), „ovog mletačkog zelenkabanicu; dosta što mi je na putovanju uvěk na vratu bio. Žalim samo za tolike poslědnje s Bogom, koje sam zaludu na njega potrošio“ (istaknute riječi i u originalu istaknute).

(29)

167

ako uzmem, da je Nemčića na taj opis gostioničarske porodice ponešto potaknuo sličan opis u Heineovu pomenutom već putopisnom zborniku „Italien“, gdje se jednakijem obijesnijem humorom opisuje porodica talijanskoga gostioničara u Ali¹. Među literarno najznatnije ekskurze ide: opis prijevoza iz Trsta u Veneciju (str. 169.—181.), gdje se nahodi i pjesmica „Gori nebo višoko“, pa ona nekom osobitom čuvstvenošću opisana epizoda o „talianskom Troubadouru i njegovoj kćerci“ (str. 306.—311.). Oštri, podrujljivi Nemčić tu gotovo postaje sentimentalан („Moja ljubka pěvačica otvori vrata, i ode. Ja sam buljio jedan časak na staklena vrata, kroz koja izčeznu, zadovoljan što mi se je na pozorištu Julie i Romea zadnji čas mog bavljenja tako potički dovršio“), no on to i sâm osjeća, pa se od toga odmah i brani: „...molim moje čitatelje, da me poradi ovo několiko prugah, koje uspomeni jednog ugodnog časa posvetih, sentimentalnim nenazovu. Istina Bog!

I mi nismo divlji ljudi

I mi znamo kó se ljubi; —

al zato nije baš nikakova doslědnost, da bi se podobne obaziruće epizode za něšto drugo smatrati imale, nego li prosto za slaba sěnovanja, koja su odboji uspomene u Daguerrotypu pamtenja naznačili. — Confiteor misero molle cor esse mihi...“ Sličnu je epizodu doživio, ili je dajbudi opisuje kao doživljenu Heine u svom putopisu „Italien“, u odsjeku: Reise von München nach Genua (gl. XVIII.—XX.), ali ta epizoda, koja bi isprva htjela da bude čuvstvena, završava se cinički, kako to već

¹ Neka se isporede dajbudi opisi spoljašnjosti tijeb gostioničara u obadva pisca. Heine (Reise von München nach Genua. Kapitel XXII.; u p. izd. VI, 38.): „Der Wirt sprang hin und her, um meine Wünsche zu vernehmen. Er trug einen hastig grünen Leibrock und ein vielfältig bewegtes Gesicht, worin eine lange höckerige Nase mit einer haarigen roten Warze, die mitten darauf sass, wie ein rotjäckiger Affe auf dem Rücken eines Kameels. Er sprang hin und her, und es war dann, als ob das rote Äffchen auf seiner Nase ebenfalls hin und her spränge. Es dauerte aber eine Stunde, ehe er das Mindeste brachte, und wenn ich deshalb schalt, so beteuerte er, dass ich schon sehr gut Italienisch spreche.“

Nemčić (str. 407.): „... tretja u ovoj družbi [pored žene i djevojke; i Heineov gostioničar ima ženu i kćer, koje svojom mirnoćom čine zgodan kontrast prema živahnom gostioničaru] bila je něka podugačka figura s bělimi čarapami i cèrnimi gondulami na noguh. Pantaloni lišeni podporah laptali su svedjer za udaljenimi gondulami od cipelah, — al zaludu. Nitobrojni repovi fraka pljeskali su zloradno radi ovog taštog laptanja i bezuspěšnog napora kratkorodjenih pantalonah. Iz žepovich ovog intrigana pèršile su dvě šarene marame kò barjaci od fregate. Uz ušesa ovog čověka štèrčale su dvě jačice, šiljaste kò bodeži abruckih lupeža ...“

168

V. DUKAT,

(30)

obično biva kod Heinea. Uza sve to držim, da je Nemčiću ovo mjesto
bilo pred očima, kad je uzeo da opiše svoj doživljaj u Veroni.¹ Na to
me mišljenje upućuje i to, što baš u epizodi o talijanskom trubaduru
Nemčić iznosi tvrdnju, koju i Heine izriče u pomenutom odsjeku svoga
putopisnoga zbornika — naime: da je talijanska glazba ljepša od nje-
mačke. „U ostalom“, veli on (str. 309. i 310.). „ja si nemogu pomoći,
zvao me tko lajkom ili ignorantom u vladi glasoskladja; za mene jedan
jedini italski napěv ima više dražesti i miline, nego svi oratoriumi i

¹ Glavna razlika između obiju epizoda u obaju pisaca stoji u ka-
rakteru i tonu njihova opisa. Nemčić, sjedeći uvečer pred kavanom,
vidi dvoje glazbenika, starca oca i mladu kćerku njegovu, sluša njihov
zajednički koncert, te onda veli (str 308.): „Moguće, da me je krasota
premlade pěvačice, slikovita njezina nošnja, a osobito čednost i dětinska
ljubav, koja je slěpog otca po stranom světu priatno pratila, — mo-
guće, rekoh, da me je k tolikoj pohvali obmamila; — no moram ipak
ovu serenadu svakako medju najprijatnia pojavljenja moga hodočastja
brojiti.“ Heine sjedi pred botegom, također uveće, te i on prisluškuje
uličnom koncertu, u kojemu starac otac i mlada kćerka plešući pjevaju
šaljive pjesme, ali taj pogled pobuđuje u njem drukčije misli: „Ist es
schon betrübend, wenn ein alter Mann die Ehrfurcht, die man seinen
Jahren schuldig ist, aus Not verkaufen und sich zur Possenreisserei
hergeben muss: wie viel trübseliger ist es noch, wenn er solches in
Gegenwart oder gar in Gesellschaft seines Kindes thut! Und jenes
Mädchen war die Tochter des alten Buffo, und sie akkompagnierte mit
der Harfe die unwürdigsten Spässe des greisen Vaters, oder stellte
auch die Harfe bei Seite und sang mit ihm ein komisches Duett, wo
er einen verliebten alten Gecken und sie seine junge neckische Amante
vorstellte“ (Kapitel XVIII; p. d. VI, 33.). Nemčičeva pjevačica pjeva
arije iz ozbiljnijeh opera, dok Heineova izvodi scene iz neke „opera
buffa“; ktome je veronska pjevačica uopće prikazana kao otmjenija
pojava. Kad se ona s hrvatskijem putnikom ponovo sastaje u drugoj
kavani, ne će da od njega zaište po drugi put nagradu („prolazeći
pokraj mene s glavicom se samo nakloni ...“; str. 309.); naprotiv
Heineova, kad joj putnik baca na tanjur komad novca ... „[ein Geld-
stück] das nicht allzuklein war, da lächelte sie schlau, und frug
heimlich, ob ich ihre Rose haben wolle“ (Kapitel XX; u p. d. VI, 35.).
Opis Nemčičev hoće da u čitača pobudi ugodan dojam, Heineov pak
opis smjera od početka na to, da nas pripravi na cinički završetak —
jer taj se završetak mora nazvati ciničkijem, iako ga pisac naknadno
iskićuje pripovijetkom svoga fantastičko-sentimentalnoga sna.

Karakteristično je, da se obadva pisca, nakon što su kazali svoj
doživljaj, opravdavaju pred čitačem; Nemčić riječima, koje smo gore
naveli („Nu molim moje čitatelje“ i t. d.), Heine pak — pošto je
priznao, da je na pomenuto pitanje pjevačice odgovorio: Si, signora
— nastavlja: „Denk nur nichts Böses, lieber Leser. Es war dunkel ge-
worden, und die Sterne sahen so klar und fromm herab, in mein Herz. Im
Herzen selbst aber zitterte die Erinnerung an die tote Maria“ (VI, 36.).

(31)

169

symphonie stanovitih ljudih, koji se usudjuju jednog Bellinia kërstiti „der weinerliche Maestro“. — Šta mi prudi takova umětnost, koja sèrce neuznosi, nego hladno ostavlja.“¹

Još su pomena vrijedni neki članci, koji se ne dadu točno svrstati u koju od pomenutijeh kategorija; to je na pr. humorističko-melanholički opis kontumacije u Mrzloj Vodici (str. 82.—93.), odlazak s Rijeke i put do Trsta (str. 146.—157.), gdje također ima dosta šale, pa zgodna, satirički no vrlo živo ocrtana slika iz Venecije, „Oběd za dva solda“ (str. 414.—417.). I opis željeznice vrijedan je pomena (str. 234.—239.).

Sve ovo, što sam nabrojio, duži su ekskurzi, pa opsežu više od jedne stranice. Ima ih dakako još, koje nijesam napose pomenuo, a kraćijeh prekida, ozbiljnijeh i šaljivijeh, ima sijaset, te ih nije lako ni izbrojiti. Vidi se jasno, da je Nemčić, pišući svoj putopis, sebi umišljao, da se nahodi u društvu obrazovanijeh muškaraca i žena, koji rado slušaju pričanje putnikovo, ali ne će da budu umarani dugačkijem opisima, što ne mogu da dadu uobrazilji njihovoj živijeh slika, — pa je prema tome udesio i ton i način svoga pripovijedanja.

Nemčić je u „Putositnicama“ opisao putovanje svoje gornjom Italijom. Općeni natpis, što ga ima njegovo djelo, dopuštao mu je, da i put do Italije pa povratak opiše opsežnije nego bi smio, da mu je djelo imalo drukčiji, tješnji, specijalniji natpis. Tijem se dopuštenjem Nemčić obilno poslužio, dok je opisivao put onamo, jer mu opis puta do Trsta (ako uzmemo, da se od Trsta počinje Italija, kako se onda gotovo općeno uzimalo²) opseže, bez uvoda, 130 (29.—158.) stranica. Jednako je opsežan smio biti opis povratka, no ipak je taj dio putopisa mnogo kraći, premda je povratak hrvatskoga putnika vodio preko Ljubljane, Maribora, Graca i Beča, pa i mnogo površniji. Opseže samo 36 (455.—491.) stranica. Nemčić kao da je držao, da će zanimanje čitača jenjati,

¹ Heine toj tvrdnji posvećuje cijelu XIX. glavu pomenutoga djela: „Die Verächter italienischer Musik,“ kazuje on, „... werden einst in der Hölle ihrer wohlverdienten Strafe nicht entgehen, und sind viel-leicht verdammt, die lange Ewigkeit hindurch nichts anderes zu hören, als Fugen von Sebastian Bach.“ Ovo je otprilike isto, što veli Nemčić, a kako Nemčić napose pominje Bellinija, tako Heine iznosi Rossinija. „Divino maestro, verzeih meinen armen Landsleuten, die deine Tiefe nicht sehen, weil du sie mit Rosen bedeckst, und denen du nicht ge-dankenschwer und gründlich genug bist, weil du so leicht flatterst, so gottbeflügelt!“ (U p. izd. VI, 34.).

² Nicolai p. d., na pr., veli (I, 32.): „Wir sind in Triest. Sagt auch die Charte, dass wir uns noch in Deutschland befinden; Stadt, Gegend, Menschen und Sprache: Alles überzeugt uns, dass wir Hesperiens göttliche Gefilde erreicht haben!“

170

V. DUKAT,

(32)

čim ga dovede do Trsta, a čini se, da je i njegovo vlastito zanimanje onda jenjalo. O Trstu se govori još prilično opsežno, pa i o Postojni; no opis Ljubljane mršav je (o slovenskom narodnom životu nema baš nikakova pomena¹, premda je putnik u Italiji brižljivo bilježio svaki trag „slavjanstva“), još mršaviji opis Graca, a o Beču tek je nabačeno nekoliko riječi.² Auktor sâm uviđa, da je to malo, pa se donekle i ispričava (str. 490.):

„Jedna podnevka u Dommayero[vo]m kasinu, dva tri sata u Eliziumu, Scholzove dosčetne bešike, Straussovi petodirajući Valceri, — ta blaženstva poznata su dovoljno svakomu.“

Zato i ne pominje ništa drugo o Beču nego oba umotvora Canovina³, kabanicu Nikole Zrinjskoga i koplje Sobjeskoga. Svega se o Beču govori u 19 redaka. Odmah izatoga završavaju se „Putositnice“, i to jednom rečenicom iz Seumeovih („Sirakusanskog hodočastnika“) „Apokryphah“ (str. 490. i 491.):

„Čověk mora da je věrlo mnogo vidio i mislio, prie nego li se do Horacova „Nil admirari“ popne, ili je pako od naravi kao tromonog (bradip) već pěrvobitno stvoren.“⁴

U „Putositnicama“ ima, ne računajući motta, na neko 40 mjesta razasuto stihova. Ponajviše su to citati od po 1, 2 ili najviše 4 retka,

¹ Izim možda to, da pominjući „drugo šetalište Ljubljanacah“ i kazujući njegovo ime (Rosenbach) domeće uza to njemačko ime u zagradi uzvičnik (!).

² Naprotiv je humorističko-pikantna zgoda sa suputnicom između Maribora i Graca na način Sternea (u „Čuvstvenom putovanju“) ili Heinea vrlo opsežno opisana (u posebnoj glavi pod natpisom „Straniera“ str. 481.—484.).

³ Pomenuo sam sprijeda (str. 142. [4.]), da je i Seume bio velik poštovač Canovina kiparskoga dljeta.

⁴ U originalu (p. izd. IV, 270.) glasi: „Man muss viel gesehen und gedacht haben, ehe man zu Horazens Nil admirari gelangt; oder man ist von der Natur zum Faulthier ursprünglich gemacht.“ — Ima u „Putositnicama“ još jedan citat iz „Apokrifa“; Šrepel ga ne pominje, a i ne može pominjati, jer ga je u svom izdanju izostavio. Taj citat služi kao motto članku „Čudnovate diple“ (str. 257. d.), a glasi: „Iss deinen Pudding, Sklav, und halt das Maul“; Seume još dodaje: „... war die Ordounnanz der alten Tyrannei. Die neue rückt etwas weiter und sagt: Gieb deinen Pudding, Sklav, und halt — —“ (p. izd. IV, 231.).

(33)

171

i to citati ili hrvatskijeh ili tuđijeh pjesnika u originalu; nekoliko je tuđijeh citata prevedeno, ostatak kao da su originalni stihovi Nemčićevi¹, no sigurno se to ne dade uvijek osjeći, jer se više puta ne može točno odrediti, jesu li stihovi citat ili original Nemčićev. Nemčić citira stihove, kako bi ih citirao i u običnu razgovoru, jer je pjesnik i ljubitelj pjesama; tijem se sasvijem prirodno tumače njegovi mnogobrojni citati u „Putositnicama.“ U XVII. je vijeku bio nastao običaj, da su se putopisi pisali pola u prozi pola u stihovima; izumioci te mode² bili su Francuzi Claude Emanuel Lhuillier zvan Chapelle (1626.—1686.), prijatelj Molièreov, i plemić Bachaumont³, pa su, dakako, našli i nasljednikâ⁴. No Nemčić se nije sezao za Chapelleom, kojega zacijelo nije ni poznao, a nije ni trebao da se za njim seže; tà i neki njegovi uglednici rado umeću stihova u svoje putopise. Prozaični Nicolai, dašto, nema stihova, ali ih napretek ima Heine, a ima ih i osobiti miljenik Nemčićev Seume. Kako Heine na pr. u „Harzreise“ prekida pripovijedanje prozom⁵: „Nach einem langen Hindernis langen gelangte ich nach der Wohnung des Bruders meines Klausthalers Freundes, übernachtete alldort, und erlebte folgendes schöne Gedicht: [slijede tri pjesme]“, tako i Nemčić, vozeći se parobrodom iz Trsta u Veneciju, bilježi „olovkom u ruci někoje misli, kako... ih situacia poda...“ i štampa „maleni odlomak na poklonstvo“ — pjesmu „Domovini!“ (Gori nebo visoko), koja je naskoro postala tako popularna.⁶ Seume ima također dvije tri cijele pjesme u svojoj „Šetnji“⁷, no nema nikakovijeh citata; Seume je ozbiljniji od Nemčića, pa onda mu i ne teku stihovi onako lako i glatko kao njegovu hrvatskom poštovaču.

* * *

¹ Tuđijeh citata ima 12, hrvatskijeh 26, od kojijeh su 5 prijevodi. Tu nijesu uračunane dvije potpune pjesme (str. 176. i 443.) i mnogobrojna pjesnička motta.

² „genre mêlé“.

³ Voyage en Provence et en Languedoc (1663.).

⁴ Jacobi „Winterreise“ i „Sommerreise.“ Ispor. Longo, p. d. str. 20. d.

⁵ V, 27. i d. u pomenutom izdanju.

⁶ Str. 176. i 177. Druga je pjesma, štampana na str. 443. i 444., prijevod jedne njemačke pjesme („Kažite mi, tko je muž?“).

⁷ Na pr. prijevod Teokritova Ciklopa (str. 326.—328.).

172

V. DUKAT,

(34)

Sa dvije tri riječi moram da se taknem i drugoga dijela „Putositnica“, koji je štampan poslije smrti Nemčićeve u „Nevenu“ god. 1852. (br. 34., 35. i 36.) uz ovu uredničku (Mirka Bogovića) bilješku:

„Mi nedvojimo o tom da će svima, koji su god pèrvu knjigu „Putositnicah“ pokojnog Ant. Nemčića čitali, ugodno biti, što im evo priobćujemo pod tim njima jur poznatim naslovom. Žao nam je, što je tog „drugog děla“ malo, te će jedva u slědeća 2 broja našeg lista onoliko doći, koliko sada priobćujemo; al šta ćemo, kad je stroga sudbina prerano raztèrgala nit žitja onome, koi je još — kao što znamo — naumio putovati kroz Sèrbiu, Bosnu, Hercegovinu, Cèrnu goru, zatim kroz južnu Italiu i Francezku, te tada izdati drugi i treći dio svojih Putositnicah. Ovo dakle što se ovdě priobćiva, to se ima smatrati samo kao početak drugog děla „Putositnicah“.“

Ovo posmrče Nemčićevo nije Šrepel preštampao i pravo je uradio: u suhoparnom putopisnom nacrtu, što ga prikazuje taj drugi dio „Putositnica“, današnji bi čitač slabo našao zabave, a pogotovu bi bio razočaran, kad bi ga se mašao poslije krasnoga prvoga dijela „Putositnica“.

U tom drugom dijelu htio je Nemčić da opiše svoj put kroz Slavoniju u Beograd i valjada do Željeznih Vrata. Posljednja mjesta, što se pominju, jesu Oršova i Mehadija. Ali smrt mu nije dala da izvrši svoju osnovu. Što je preostalo, samo su prigodne bilješke, od veće česti vrlo suhoparne, pisane za samoga putovanja, dijelom ća i olovkom.¹ Pisac redom kazuje sva mjesta, kroz koja prolazi, i to mu je glavna briga; gdjegdje bilježi usput štogod spomena vrijedno, bilo kakvu anegdotu bilo kakvu geografsku ili etnografsku sitnicu, da mu se ne izgubi iz pameti; neke od tijeh bilježaka izrađene su brižnije, tako da bi se lako mogle nepromijenjene prenijeti u putopis (na pr. obnova crkve sv. Križa u Križevcima, koncert u Sisku, žensko odijelo u Nikincima i t. d.). Bilješke se završuju opisom triju bregova kod Oršove:

„Kako se od Mehadie dolazi pod Oršovu, vide se tri brěga, jedan je austrijski, drugi vlaški, a tretji sèrbski, sva tri prave iz one točke jedan otvoreni trokut.“

¹ „Ovaj razděl Putositnicah,“ dodaje uredništvo kod odlomka štam-
panoga u br. 36., „... pisao je pokojni A. N. olovkom, a uz to je
takodjer mnoge rěči i čěrtice, kojima cělokupni savez fali, zabilěžio
[sic]. Odtuda se vidi, da je naumio povratak svoj u Hèrvatsku obširnie
opisati, što medjutim, kako znamo, učinjeno nije.“

(35)

173

Da je Nemčiću uspjelo putopis izraditi, sva je prilika, da bi ga bio izradio po istijem principima, po kojima je napisan prvi dio „Putositnica“; na to nas navode mršave bilješke, što su nam preostale. Svakojako bi i taj dio pod perom Nemčićevijem postao bio zanimljiv¹, no s prvijem dijelom jedva bi se mogao takmiti; Italija, koja je opisana u prvom dijelu, ipak pruža putopiscu više zanimljive građe od onijeh zemalja, koje je Nemčić prošao, i još kanio proći, na svom drugom putovanju.

* * *

Drugo znatno, nevezanijem govorom pisano, djelo Nemčićevo jest njegov, nažalost nedovršenije, roman „Udes ljudski“². On se sastoji od pet dijelova: prva dva dijela, gdje se pripovijeda historija Petrinićeve ženidbe s Valpurgom, čine zasebnu cjelinu naprama ostala tri djela; u trećem dijelu dolazi najprije neki epilog k pripovijetki o Petriniću, a nato se nakon odugačke refleksije o kreposti crta naširoko karakter pravnika Jaćima Gèrbovića — „čověka, koj je u zločinstvu jur do izvèrstnosti dotěro“ (str. 67.); u četvrtom se dijelu otpočinje glavna radnja romana: povijest Lucije Otokaj, štićenice Gèrbovićeve, i njene ljubavi prema Davoriću, koja se nastavlja u petom dijelu, a svršava se svatovima Lucije s bogatim spahijom Želkovićem. Tu se roman prekida. Sva je prilika, da su zlobne namjere Gèrbovićeve, koji je Luciju preko njene volje udao za Želkovića, imale biti osujećene, a sirota djevojka da je imala najzad poći za ljubljenoga Davorića, no na koji se način imao čvor rasplesti, teško je nagađati. Na jednom

¹ To nam dokazuje pismo, što ga je odmah iza toga svoga puta pisao pobratimu Bogoviću, a ovaj ga je preštampao u uvodu svoga izdanja Nemčićevih pjesama (str. 27.—28.; Šrepel str. XXII.—XXIII.). Tu valja da se napomene i ono pismo, pisano mjeseca srpnja 1842., u kojem je Bogoviću ukratko ocrtao svoje prvo znatnije putovanje (u Bogovićevu izdanju str. 21.—23.). To je putovanje dašto bilo maleno: „Ja sam bio u Rogacu, kamo sam kroz Optuj pošo, a kroz Krapinu vratio se — i to ti je sve!“ — ali stil i ton toga kratkoga putopisa živo opominju na kasnije „Putositnice“. I Šrepel ga je preštampao (str. XVIII. i XIX.) i dodao ovu bilješku: „Zanimljiv je ovaj list poradi toga, jer nam Nemčić opisuje svoje prvo putovanje ...“

² Prvi put štampan u „Nevenu“ god. 1854. u brojevima 4.. 5., 6. i 7. Preštampan u pomenutom izdanju „Matice Hrvatske“, koje je preredio Milivoj Šrepel. Citati su uzeti iz prvoga izdanja; brojke označuju stranice „Nevena“.

174

V. DUKAT,

(36)

se mjestu kazuje, da je Davorić „sin glavnog neprijatelja“ (str. 85.) Gèrbovićeva — bit će dakle, da je njemu bilo namijenjeno, da raskrinka pakosnoga tutora Lucijina. Između pripovijetke o Petrinićevoj ženidbi i o Gèrboviću i njegovoj štićenici nema nikakove sveze, no da je sveze trebalo biti, o tom ne može biti sumnje, jer to iziskuje tehnika romana. Sâm pisac, kad je svršio s Petrinićem, veli, da je svoju pripovijetku „svadbom budale“ počeo, no da će je „sa gursusom“ (str. 66.) nastaviti — iz čega se razbira, da je pisac epizodu o Petrinićevoj ženidbi smatrao na neki način „uvodnom glavom“ ili prologom svoga romana, a to potvrđuje i tijem, što pripovijetku o Gèrboviću i Luciji postavlja tridesetak godina kasnije od one prve pripovijetke.¹ Tehnika romana, koja se ugleda na tehniku eposa, voli također da pripovjedač zađe „in medias res“, a istom kasnije da se vrati na ono, što je bilo prije početka romana, no stariji roman imade često neki pripravni ili uvodni članak, koji čitača treba da orijentira i pripravi na ono, što će doći, pa to je možda bila i namjera Nemčićeva, kad je otpočeo svoj roman pripovijedanjem o Petrinićevu braku.

Inače je taj prvi dio romana, kako sam rekao, sav zaokružen i završen, pa bi mogao stajati sam za se kao samostalna, i to sasvijem dobra, humoristička novela. Glavna su lica Bolto Petrinić i Valpurga, kći turopoljske plemićke obitelji Pozvanović. Petrinić nije plemić, pa zato roditelji Valpurgini isprva zabranjuju saobraćaj među njime i „Purgicom“, no najzad zažmiruju okom, kad kći njihova vrlo lukavo udesi romantičku otmicu i krišom se uda za svoga „Boltu“. Ali Valpurga ne ostaje dugo vjerna svome vojnu, već mu „pomoćju někog dalnjeg rodjaka, po imenu Imbrokovića . . . tako gusti zastor izpredè, da iza njega usrěd poldana ono vidio nije što su drugi ljudi usrěd pólnoći gotovo pèrstom pipati mogli“ (str. 66.). Cijela ta epizoda pripovijedana je živahno i temperamentno, te obiluje šalom i sarkazmima.

Drukčijega je karaktera nastavak romana. Obijesni ton prvoga dijela prelazi u ozbiljnost, koja bolje pristaje pripovijedanom predmetu; mjesto lagodne šale javlja se satira i ruganje. Već opis pravnika Gèrbovića — koji opis čini prijelaz od Petrinićeve epizode ka glavnoj radnji romana — oštro ističe razliku između oba dijela romana. Opis taj sasvijem je subjektivan i pristran, te iz

¹ „... preskočimo trideset i několiko godinah, da opišemo jednog čověka. [Gèrbovića]...“

(37)

175

njega izbija duboka mržnja piščeva protiv opisanoga lica. Kao što
zločinci u romanu starijega vremena ili na pr. u romanima Engleza
Charlesa Dickensa, koji u tome pogledu ide tragom starijega ro-
mana¹, tako je i Nemčićev zločinac uličena zloba i pakost, „živa
nakaza medju živućimi“ (str. 67.), ružan i dušom i tijelom.² Inače
je o karakterima romana teško što reći, jer se roman prekida, prije
nego što je piscu bilo moguće prikazati lica svoja u situacijama,
koje bi jasno osvijetlile njihov značaj. Koliko se po torsu smije
suditi, Lucija je sama krepost i slabost, Davorić „vitez bez straha
i prijekora“, Petrinić dobroćudan i glup; Kropotušićka, punica Gèr-
bovićeva, i Valpurga žene su bez srca, sebične i nemilosne. Imena
su licâ prema primitivnijem nazorima starijega romana i dječje

¹ Dickens je karaktere svoje crtao vrlo sumarno. „Eine feine überzeugende Individualisierung ist selten... Die Personen sind meistens ganz gut oder schlecht, ganz sympathisch oder unsympathisch“ (Hans Gerschmann, Studien über den modernen Roman, Königsberg 1894, str. 29.). — Nije nemoguće, da je Nemčić poznao Dickensa. Nemčić je umr’o 1849. Do godinu dana prije njegove smrti izišla su ova veća djela Dickensova: Sketches, Pickwick Papers, Oliver Twist, Nicholas Nickleby, Master Humphrey’s Clock, Martin Chuzzlewit, Dombey and Son, pa pripovijetke: Christmas Carol, Chimes, Cricket on the Hearth. Dickens se zarana počeo prevoditi na njemački. Čim mu se ime pro-nijelo, prevodili su se njegovi romani iz rukopisa na njemački. Nemčić je dakle mogao upoznati Dickensa i po prijevodima.

² Na pr. glava njegova: „Njegova je glava ... nasadjena uprav na ramena, baš kao da ni vrata neima, pa zato jednom něki izmedju mnogih prevarenih branjenikah njegovih reče: da Gèrbović za ista vešala nevalja“ (str. 67.); lice: „... možemo savestno kazati: da je lice Gèrbovića pravnika pasjoj glavi naličilo: a to ne možebit glavi raznježenog mopsa ili dobroćuda pudla — već glavi prave grabežljive mesarske pasurine“ (str. 67.). — Možda je Nemčić u opisu toga lica žigosao kojega svoga savremenika. Jednoga takvoga „Gèrbovića“ iz doba nešto ranijega od doba Nemčićeva (početak XIX. vijeka) opisuje njemački pamflet, što ga je štampao Velimir Deželić u knjižici „Iz njemačkoga Zagreba“ (Zagreb 1901.) str. 16. Spomena je vrijedno, da i Heine u svojoj „Reise von München nach Genua“ (Kapitel III.) opisuje jedno lice istijem ujedljivijem tonom kao i Nemčic svoga Gèrbovića. Na pr. kad opisuje glavu: „Ob diese Figur mit Recht behauptet, dass ihr Kopf etwas Menschliches habe und sie daher juristisch befugt sei, sich für einen Menschen auszugeben, das lasse ich dahin gestellt sein. Ich würde diesen Kopf vielmehr für den eines Affen halten ... Auf diese Vorderseite des Kopfes, die sich für ein Gesicht ausgab, hatte die Göttin der Gemeinheit ihren Stempel gedrückt ...“ (u p. izd. VI, 9.).

176

V. DUKAT,

(38)

pripovijetke prilagođena karakteru njihovu: evo „Gèrbovića“,
„Davorića“, „Klopotušićke“, pa uz nju tri srodne duše: babe
„Kreštelica“, „Baroka“ i „Papiga“, i Petrinićeva „Valpurga¹“.
I Petrinić je ime karakteristično za njegova nosioca: ime sasvijem
obično, bez dubljega znamenovanja, kao što je i on sam čovjek
skroz običan i glupast.

Glavna se radnja romana — povijest Lucije — otpočinje u četvrtom dijelu. Odsad se mijenja i način pripovijedanja: epizoda Petrinićeve ženidbe ispripovijedana je novelistički kratko, mjestimice baš i nekom feuilletonskom površnom lakoćom, a odsad se događaji crtaju izvjesnom epskom širinom, kako ie ište tehnika romana.

„U tornju sv. kralja u Zagrebu izbilo je upravo 10 satih.

Pokraj svog djerdjefa sědela je sirota Lucia — naslědnica tolikog imetka koliki je u siromaškoj našoj pokrajini věrlo rědak...

Sveća na šivaćem stolu pred njom běše jur na nizko dogorěla a Lucia to nije opazila buduć se nije bavila s onim što ju je okružavalo ... Sa podvitim rukama gledala je ona raztrešeno na lěpo vezeno i na pól jur gotovo dělo izpred sebe" (str. 81. i 82.).

U prvom dijelku romana opisuje se spoljašnost ma i glavnijeh lica samo uzgred; tako na pr. za Valpurgu doznajemo samo da je bila „nježno djevojče izmedju 15 i 35 godina“, a Petrinić da je „čvrst i zdrav momak“ — naprotiv u glavnom dijelu romana opisi su licâ opsežni i podrobni. Govorio sam već o opisu Gèrbovićevu; jednako je živo opisana Lucija, i, što je začudo, opis taj nije nimalo romanski konvencionalan, već posve realističan.

„Lucia nebiaše upravo krasna, jer krasnom biti to će puno reći; al ona biaše děvojka blaga i mila lica, a stasa i uzrasta gibkoga i priličnoga“ i t. d. (str. 82.).

Jednako se podrobno opisuje Ivan Davorić, ljubavnik Lucijin.

Već prvi prizor dovodi čitača „in medias res“. I ovdje na-
sljeduje Nemčić savjesno uobičajenu tehniku romana. Lucija čeka,
dok sve zaspi u kući, te onda ima tajan razgovor — zapravo

¹ Ime „Valpurga“ u našijem je krajevima dosta rijetko, pa je moguće, da je Nemčić krsteći svoju junakinju imao na umu germansko vjerovanje, da se uoči sv. Valpurge (u noći od 30. aprila na 1. maja) vještice rote na nekijem bregovima. Prema tome bi to ime trebalo da istakne pakosni karakter svoje nosilice.

(39)

177

tajno dopisivanje¹ — sa svojijem ljubavnikom, barjaktarom Davorićem, ali kako je svoga ljubavnika upoznala i zavoljela, pa onda njene vlastite prilike i neprilike — kako je naime dospjela u kuću Gèrbovićevu — to nam se pripovijeda istom iza ovoga prvoga prizora. Glavna radnja nastavlja se u petom dijelu našega torsa. Davorić mora u rat protiv Turaka, koji su provalili u krajinu, a Gèrboviću — koji je vidio ono tajno dopisivanje i davno već naslućivao, da Lucija voli Davorića — dolazi odlazak Davorićev u pravi čas i on odmah smišlja osnovu, kako će ljubavnike zavijek rastaviti. Uvodi u kuću plemića Luku Želkovića, pa prevarivši Luciju s pomoću patvorenoga pisma, da je Davorić u boju pao, skloni krotku i bojažljivu djevojku — „ona biaše nalik vitkoj lozi, koja se neumije sama bez podpore podići, već je svaki i najmanji větrić prikloni i obori, a kamoli kad ju stanu goniti i šikati silni neprijatni větrovi“ (str. 99.) — i ona se po njegovoj želji zaručuje i vjenčava sa Želkovićem. Gèrbović hoće da se domogne njezina imutka, a kako je sâm ne može uzeti za ženu, jer je oženjen, on je udaje za čovjeka, koji će sve raditi po njegovoj volji. To se razbira iz riječi, kojima mu se Želković zahvaljuje poslije vjenčanja: „Tako je, prijatelju, ruka ruku pere, a obě lice“ (str. 101.) — no kakove su to tajne veze između Gèrbovića i bogatoga mladog spahije, na to nam torso više ne odgovara, jer se Lucijinim vjenčanjem prekida roman.²

Šrepel, govoreći o „Udesu ljudskom“, veli na jednom mjestu (p. d. str. X.), da je Nemčić njime „želio podati roman iz suvremenoga života“, a na drugom (str. XXX.), da je roman napisan

¹ Vrlo je čudno sredstvo, s pomoću kojega ljubavnici međusobno opće: Davorić piše fosforom na stijenu, koja se vidi s Lucijina prozora; te svjetlucave riječi mogu doduše i drugi čitati, ali smisao njihov („Turci — Slava — S Bogom“) razumljiv je samo djevojci. — Fosfor se u četvrtom deceniju XIX. vijeka počeo općeno upotrebljavati za pravljenje žigicâ, pa otuda je postao poznatiji i u nestručnjačkim krugovima.

² „Fabula bi doduše i ovim završetkom mogla udovoljiti,“ primjećuje Nikola Andrić u feuilletonu „O stogodišnjici Antuna Nemčića“ (Nar. Nov. od 4. siječnja 1913. br. 3.), „jer tehnički zaključuje jednu cje linu, no — izdajè ju Nemčićev motto, što ga je za svako poglavlje uzimao iz narodne poezije. I taj motto ovdje kazuje: „Hod’te natrag, gospodo svatovi, hod’te natrag b’jelom dvoru svome, da ja idem prvoj sreći svojoj“... A po tome zaključujemo, da se je Lucija — prema Nemčićevoj osnovi — morala u daljem razvitku fabule povratiti svojoj prvoj ljubavi.“

R. J. A. 197.

12

178

V. DUKAT,

(40)

„na način starije romantične metode“. Ne znami pravo, što je Šrepel tijem potonjijem sudom htio reći, no potpuno usvajam onu prvu rečenicu. „Udes ljudski“ jest — za vrijeme, kad je napisan — sasvijem moderno djelo i čedo svoga doba. Nemčić se, kao marljiv čitač njemačkijeh, francuskijeh i engleskijeh romana, ugledao na metodu tadašnjega njemačkoga romana¹, pa je stvorio djelo, koje pokazuje karakteristične osobine savremenoga romanskoga tipa. Te bi osobine zacijelo još jasnije izbijale na površinu, da je Nemčiću bilo moguće roman dovršiti, no i u torsu njegovu glavne su konture tako jasno istaknute, da ne možemo sumnjati o srodstvu njegovu sa savremenijem društvenijem romanom. Njemački roman od polovice XIX. vijeka uzima — mjesto tipičnijeh junaka starijega vremena — za glavno lice ženu², a u Nemčićevu je romanu Lucija — premda slabo, nejunačko čeljade — bez sumnje imala biti glavno lice i središte cijele radnje. Ona tri muška lica, što se oko nje kreću, zanimaju auktora samo toliko, koliko su u svezi s Lucijom: Gèrbović kao njen tutor, koji hoće da je upropasti, Davorić kao njen ljubavnik, kojega ona voli, pa Želković kao pomoćnik Gèrbovića u njegovijem osnovama protiv Lucije, i vjerenik njezin. Ča i u prvom dijelku romana, koji je u torsu sasvijem nezavisan od glavne radnje, glavno je lice zapravo Valpurga, a ne Petrinić, jer Valpurga pokreće radnju, smišlja i izvodi, inteligentna je i radina, dok je Petrinić samo pasivno lice, objekt Valpurginih snova i nastojanja, pusta igračka u njenijem rukama.

¹ Zajedno i francuskoga i engleskoga, jer tadasnji njemački roman pokazuje jasno utjecaj savremenoga francuskoga (Sue) i engleskoga (Dickens) romana.

² Ispor.: Hellmuth Mielke, Der deutsche Roman des 19. Jahrhunderts, Berlin 1898³, str. 17.: „Die jungdeutsche Periode bis 1848 stellt... mit einem Male das Weib in den Vordergrund, das seine Rechte von der Gesellschaft verlangt, und da sie die Gesellschaft verweigert, so gewährt sie der Roman.“ — Slično kazuje M. Schian, Der deutsche Roman seit Goethe, Görlitz 1904, str. 77. — ističući, da u romanu Karla Gutzkowa, „Wally, die Zweiflerin“, koji je izišao god. 1835., prvi put žena igra znatniju ulogu, i posve drukčiju nego u starijim romanima —: „Nicht vergessen soll werden, dass in ‚Wally, die Zweiflerin‘ zugleich die Frau als Frau neue Geltung beanspruchte“ (kurziv od mene). — Ispor. još: Kurt Pinthus, Die Romane Levin Schückings. Ein Beitrag zur Geschichte und Technik des Romans [Probefahrten. Erstlingsarbeiten aus dem Deutschen Seminar in Leipzig. Hrg. von Albert Köster. Bd. XX.]. Leipzig 1911, str. 74. i 75.