XIII

srlat. = srednjelatinsko, srednjevečna latinčina,

srvn. = srednjevisokonemško (mittelhochdeutsch).

stat. = statistica, (spada v) državopis.

stsl. = staroslovensko.

stvn. = starovisokonemško (altthochdeutsch).

subst. = substantivum, samostalnik.

švic. = švicarsko-nemško.

techn. = technica (spada med tehnične izraze).

tirol.-nem. = tirolsko-nemško.

trans. = transitivum, prehajalen glagol.

tur. = turško.

typ. = typografia, (spada v) tiskarstvo.

vb. = verbum, glagol; vb. pf. = verbum perfectivum, dovršen gl.; vb. impf. = verbum imperfectivum, nedovršen gl.

zool. = zoologia, (spada v) živalstvo.

Ahac, Matija Ahacel, Koroške ino Štajerske pesme, 1838.

Alas, Gregorio Alasia da Sommaripa, Vocabolario Italiano e Schiavo, 1607; prim. V. Oblak, Doneski k historični slovenski dialektologiji v Let. Mat. slov. 1891, 66 i. nasl.

Andr., Spisi Andrejčkovega Jožeta (Podmilsčaka), I., 1884.

Bas, Jernej Basar (Bassar), Pridige, 1734.

Baud., Baudouin de Courtenay: Rez-Baud., njegovi spisi o rezijanskem narečju, Cirk.-Baud., der Dialect von Cirkno (Arch. f. slav. Phil. VIII.).

Ben., Slovenci na Benečanskem.

Bes, Besednik, leposloven list, 1869—78.

Blc.-C., Bilc, katerega obilno zbirko kranjskih besed je Caf od Metelka dobil na porabo.

Bleiv., dr. J. Bleiweis pl. Trsteniški (razni spisi).

BlKr., Beli Kranjci, okoli Metlike in Črnomlja na južnovzhodni kranjski meji.

Boh., Adami Bohorizh Arcticae horulae succissivae de Latino-Carniolana literatura etc., 1584.

Burg., J. Burger, Pomoč v sili, 1832; Nedolžnost preganjana in povelčana, 1832; Sv. Terrezije premišljevanja, 1834; (Antonija Pekca) Razlaganje dopoldanje očitne službe božje (1834) in Kristusovo trpljenje (1835); — (Rok.), rokopisni pripiski k Murkovemu slovarju.

C., Cafovo slovarsko gradivo. Kjer so pripiski izvirnikov bili na pole prepisani, tam so se tudi v tem slovarju zapisali; n. pr. Fr.-C., kar pomenja, da je pri dotični besedi v Caffovem gradivu pripisano: Fr., da jo je torej Caf v Framu slišal in zapisal.

Cel., J. Celestina (Ar.) (Močnikova) Aritmetika 1882; (Geom.) (Močnikova) Geometrija, 1883.

Cig., (M. Cigale) deutsch-slovenisches Wörterbuch 1860; (T.), Znanstvena terminologija, 1880.

Cirk., prim. Baud.

Cv., Cvetje z vrtov sv. Frančiška, ureja in izdaje P. St. Škrabec, od 1. 1880; (ima na platnicah urednikove jezikoslovne razprave).

Čb., Miha Kastelic, Kranjska Čbelica, I.—IV., 1830—1833, V. 1848.

Dalm., Juri Dalmatin, Biblia, 1584.; (Reg.) Register k tej bibliji.

Dan., Gj. Daničić, Rječnik hrv. ili srp. jezika, izhaja od 1. 1880.

Danj., Peter Danjko, (Danjko), (Posv. p.), Posvetne pesmi, 1827.

Dict, Dictionarium, latino-carniolicum, prva polovica latinsko-sloven. slovarja, rokopis menda iz 17. stoletja; Miklošič ga omenja v svojih delih s kratico: Lex.; jezik je dolenjsčina, vsa podobna slovenščini protestantskih pisateljev.

Dol., Dolenjsko južnovzhod. del Kranjskega dol., dolina, n. pr. Soška dol.

DSv., „Dom in Svet“, leposloven in znanstven list, izhaja od 1. 1888.

DZ., Državni zakonik; porabljeni so izpiski iz letnikov 1871—1882.

DZkr., Deželni zakonik kranjski; porabljeni so izpiski iz letnikov 1882—1890.

Erj., Fr. Erjavec, (Z.) (Schoedlerjeva) Zoologija 1875; (Ž.) (A. Pokornega) prirodopis živalstva, 3. izd. 1881; (Min.) Mineralogija, 1883; (Rud.), (Fellöckerjevo) Rudninoslovje, 1867; (Som.) Woldřichova) Somatologija 1881; (Izb. sp.) Izbrani spisi I. 1888, II. 1889; (Torb.) Iz potne torbe (Letopis Matice slov., 1875, 1879—80, 1882—83); kraji tu imenovani so z večine na Goriškem; pri teh, ki niso na Goriškem, je omenjeno, kje so; (Rok.) rokopisne opomnje pri rastlinskih imenih, katerih gradivo je Fr. Erjavec do črke K pregledal.

Ev. tirn.-Mik., v Miklošičevih delih omenjeni „Szveti evangelium“, 1694.

Ev. (Rok.), Star evangelij, rokopis, menda iz 17. stoletja, v ljubljanski licejski knjižnici; porabljeni so Levstikovi izpiski iz njega.

Fr., Fram (Frauheim) na Pohorju, kjer je Caf 20 let kaplanoval in največ slovarskega gradiva nabral.

Frey. (F.), H. Freyer, Fauna der in Krain befannten Säugethiere, Vögel, Reptilien und Fische, 1842 (o slov. imenih v tej knjižici pravi Freyer, da jih je baron Ž. Zois z velikim trudom zbral, on pa da je zbirko z nabiranjem po kranjski deželi pomnožil in le tistim živalim, ki jim ni zvedel imena med narodom, sam primerno ime dal); (Rok.), neki geol. rokopis v kranjskem muzeju.

GBrda, Goriška Brda.

XIV

Glas., Glasnik slovenski, lepoznansko-
podučen list, 1858—68.

Gol., J. Goličnik, A. Janšaja podvučenje za
vše čebelarje, 1792.

Gor., Gorenjsko, severnozapadni del Kranj-
skega.

Goriš., Goriško.

Greg., S. Gregorčič, Poezije, I. 1885, II 1888.

Guts, (O.) Gutsmann, Deutsch-windisches Wörterbuch, 1789, (Res.) Kristijanske resnice, 1770.

Habd., Juri Habdelich, Dictionar, 1670.

Hal., Hałoze pod Ptujem ob hrvatski meji
na Štajerskem.

Hip., A.V. P. Hippolyti, Dictionarium trilingue
latino-germanico-sclavonicum et germanico-
sclavonico-latinum; pridejan je: (Orb.) Or-
bis pictus v istih treh jezikih, 1712; rokopis
v licejski knjižnici ljubljanski.

Hlad., Hladnikov rokopis rastlinskih imen v
kranjskem muzeju.

h. t., hrvatska terminologija, porabljena
v Cigalejevi ‚Znanstveni terminologiji‘.

Ig na Dolenjskem ob Ljubljanskem barju.

Ip., Ipavska dolina, del Notranjskega ob
goriški meji.

Ist., Istra.

Jan., A. Janežič, Deutsch-Slovenisches Tätschen-
wörterbuch, .izd. 1867.; (H.), Janežičev slov.-
nemški slovar, pregl. in pomn. F. Hubad,
1893; (Slov.), Janežičeva Sloven. slov-
nica, nova izd. 1862.

Jap., Juri Japelj (Japel), (Sv. p.) „Svetu
pismu Stariga Testamenta“, I. 1791,
II. 1796; (Prid.) Pridige, 1794.

Jarn., Ú. Jarník, Verjuch eines Ethnologifons
der slovenischen Mundart in Inner-Düsterreich,
1832; (Sadj.), Sadjercja, 1817; (Rok.) be-
sede nabrane po Ziljski dolini; rokopis
v licejski knjižnici ljubljanski.

Jes., J. Jesenko, Občni zemljepis, 1873; Priro-
doznanski zemljepis, 1874; Zemljepis za prvi
razred srednjih šol 1882.

Josch, E. Josch, Die Flora von Kärnten, 1853.

Jsvkr., Janez Krstnik od sv. Križa
(Joannes Baptista a s. Cruce), Sacrum prom-
ptuarium (pridige), I.—IV., 1691—1707.

Jurč., J. Jurčič, Zbrani spisi I. — XI. 1882—92;
(Tug.) Tugomer, 1876.

jvžhŠt., južnovzhodni del slov. Štajerskega, zlasti vzhodni del brežiškega okraja.

kajk., kajkavsko narečje; ta kratica je prisana vsem besedam, ki so ali narodu iz ust ali iz knjig po Cafu zapisane (kajk.-C.); ali v Miklošičevih knjigah omenjene, (kajk.-Mik.), ali se nahajajo v Valjavčevi razpravi v Radu jugosl. ak. (prim. Valj.).

Kast., Matija Kastelec, (Rož.) Bratovske bukvice S. Roženkranca, 1678; (N. c.) Nebeški cil, 1684; (N. k.) Nauk Christjanski, 1688.; (W.) Kraín. Wörterbuch, rokopis v licejski knjižnici ljubljanski, o katerem se misli, da je Kastelčev.

Kl., A. Klodič, razprava o narečju benečanskih Slovencev (v Št. Petru), 1878.

Kod. (Mar.), A. Koder, Marjetica, 1877.

Kol., Koledarček družbe sv. Mohora (nekateri letniki).

Kop., J. Kopitar, Grammatik der Slav. Sprache
in Krajn, Kärnten und Steiermark, 1808.

Kor., slovenski del Koroškega.

Kos., J. V. Koseski, Razne dela, 1870.

Kr., Kranjsko.

Krelj, Seb. Krelj (Krel), Postila, 1. izd. 1567 (po Miklošičevih citatih); 2. izd. 1578.

Kremp., A. Krempelj (Krempl), (iz njegovih
del je nekoliko citatov v Miklošičevem in
Cafovem gradivu).

Kres., leposloven in znanstven list, 1881—86.

Kr.Gora, Kranj. Gora in okol. na Gorenjskem.

Kug., (I. Wolstajna) Bukve od kug inu
bolezen goveje živine, 1792 (po Valjav-
čevih citatih v „Radu jugosl. ak.“).

Lampe, F. Lampe, (V.), Vvod v modro-
slovje, 1887; (D.), Dušeslovje, 1890.

Lasče na Dolenjskem, rojstni kraj Levstikov.

Let., Letopis Matice Slovenske; izhaja
od 1. 1869.

Levst., Fr. Levstik, (Sl. Spr.) Die slovenische
Sprache nach ihren Redetheissen, 1866; (Cest.)
Cestni zakon in pouk, (prevod), 1873;
(Podk.) (W. Milesa) Dejansk i nauki o
kopitnem podkovstvu (prevod), 1874;
(Pril.) Priloge k poročilom dež. od-
bora kranjskega iz 1873—1877 (prevod);
(Nauk) Nauk slov. županom (prevod),
1880; (Močv.) Spis, ki ga je poseben navod
izdelal o prihodnjem izboljševanji Ljub-
ljanskega močvirja (prevod), 1880; (Zb.
sp.) Zbrani spisi, I.—IV., 1891—1892;
(M.) pripiski v Miklošičevem rokopisnem
slovarju (prim. str. III.); (Beč.) Bečelar-
stvo, po izkušnjah in besedah retijskega
bečelarja Jožefa Oblaka (rokopis); (Rok.)
Levstikove rokopisne ostaline slo-
varsko gradivo.

Ljub., Ljubljana in okolica.

LjZv., Ljubljanski Zvon, leposloven in
znanstven list, izhaja od 1. 1881.

M., Miklošičevo slovarsko gradivo;
prim. str. I. in VI.

Medv.(Rok.), J. Medved, rokopis iz 1. 1857, ki
obsega rastlinska imena v lat., nem. in slov.
jeziku.

Meg., H. Megiser, Dictionarium quatuor lin-
guarum, videlicet Germanicae, Latinae, Illu-
ricae, quae vulgo Sclavonica appelatur, et
Italiacae sive Hetruscae, 1. izd. 1592, 2. izd.
1744.

Met., F. Metelko, Lehrgebäude der slovenischen Sprache, 1825.

Mik., Fr. Miklosich, razna dela, zlasti: (Lex.) Lexicon palaeoslovenico-graecolatinum, 1865; (V. Gr.) Vergleichende Grammatik der Slavischen Sprachen, (I. in III. zv. 2. izd., II. in IV. zv. 1. izd.); (Et.) Ethnologisches Wörterbuch der Slav. Sprachen, 1886.

Mur., A. J. Murko, Slovensko-nemški in nem-
ško-slovenski ročni besednik, 1832—33; iz-

XV

piski iz tega slovarja so poglavitni del Miklošičevega slovar. gradiva (prim. p. VI.); tudi sta se med urejevanjem oba dela vedno primerjala.

Naprej, političen list, 1863 (nekoliko citatov v Cafovem gradivu).

Navr., J. Navratil, (Let., Kop. sp., Spom.) razni spisi natisnjeni v Letopisih Matice Slov., v Kopitarjevi spomenici (1880) in v Spomeniku, izd. 1. 1883 od Mat. Slov.

nk., ta kratica je zelo obširnega pomena in obsega vse knjištvo in posebno vse časopisje novejše dobe, kolikor ga ni s posebnimi kraticami omenjenega.

Nkol., Narodni koledar Matice Slovenske, 1867—69.

Notr., Notranjsko, juž.-zapad.del Kranjskega.

Nov., Cafovi in drugi izpiski iz Bleiweisovih Novic do 1. 1882.

Npes.-K., Slovenske pesmi kranjskega naroda (nabral Koritko), I.—V., 1839—44; Npes.-Vraz, St. Vraz, Narodnepšni ilirske (1839) in odlomki iz njegove rokopisne zbirke narodnih pesmi v Pajkovih „Črticah“; prim. Pjk. (Črt.); Npes.-Schein., Narod. pesmi Koroških Slovencev, zbral J. Scheinigg, 1889; (Npes.-Mik.) Miklošičeva rokopisna zbirka narodnih pesmi; (Npes.), druge nar. pesmi.

Npr., Narodne pripovedke in vraže v Erjavčevem spisu: Iz potne torbe (Let. 1882—3); Krek, Slovenske nar. pravljice in pripovedke, v „Ljudski knjižnici“ (izhajala v Mariboru 1. 1885, 1886); M. Valjavec, Narodne priče, navade in stare vere (v Vestniku 1873—5), in dr.

Npreg., Narodni pregovori v Janežičevi slovnici, Cigalejevem slovarju in drugod.

ogr., ogrskonarečen knjištvo; ta kratica je pripisana vsem besedam, ki so ali po Cafu med narodom nabrane ali iz knjig po Cafu, Miklošiču, Valjavcu (prim. Valj. [Rad]) in Raiču (v Narodnem koledarju Matice Slov. 1. 1868) zapisane; ogr.-Let.; M. Valjavec, Izgledi slovenskega jezika na Ogrskem (Let. 1874, 1877).

ok., okolica; n. pr. Mariborska ok.

Pavl., Pavliha, zabavljivo-šaljiv list, izdajal F. Levstik 1. 1870.

Pirc, Fr. Pire, Kranjski vrtnar, 1830.

Pjk. (Črt.), J. Pajek, Črtice iz duševnega žitka štaj. Slovencev, 1884.

Poh., Pohorje na Štajerskem.

Pohl., M. Pohlin, Tu malu besediše, 1781; (Gram.) Kranjska gramatika, 1768; (Km.) Kmetam za potrebo inu pomoč (prevod), 1789.

Polj., Poljanska dolina na Gorenjskem.

Pop., Popotnik, list za šolo in dom, izhaja od 1. 1880.

Por., L. Porenta, Novi kranjski panj, 1876.

Pot., Bl. Potočnik (omenjen v Cigalejevem slovarju pri nekaterih besedah).

Preš., Fr. Prešerna Poczije, 1848; 2. izdaja 1866.

Prim., Primorsko.

Prip., Narodne pripovedke skupio u i oko Varaždina M. K. Valjavec, 1858 (po Miklošičevih citatih).

Raič, B. Raiča (Slov.), Slovanstvo: Bolgari, 1873, in drugi spisi v Letopisih Slovenske Matice i. dr.

Ravn., M. Ravnikar, Zgodbe svetiga pisma za mlade ljudi, 1815—17; (Abc.) Abecednik, 1816.

Rec., A. Recelj (Rezl), Gornih bukvi ... privilegium (= gorski a. vinogradski zakon); prim. V. Oblak, Starejši slov. teksti v Let. Mat. Slov. 1889, 160.

Rež., Rezijani, rezijansko ali, kakor Caf piše, „rozeanske“ narečje v sev.-vzhodni Italiji; mnogo takih besed je Caf zapisal od Rezijanov, mnogo tega je tudi v Miklošičevem gradivu, v spisih T. Baudouin-a de Courtenay in A. Klodiča.

Rib., Ribniška dolina na Dolenjskem.

Rog., P. Rogerius, Palmarium empyreum (pridige), I. 1731, II. 1743.

Rož., J. Scheinigg, Obraz rožanskega narečja na Koroškem (Kres I.).

Rut. (Zg. Tolm.), S. Rutar, Zgodovina Tolminskega, 1882.

Schónl., J. L. Schönleben, Evangelia inu lystuvi (2. izd. Hrenovih evangelijev), 1672; porabljeni so Levstikovi izpiski.

Sen. (Fiž.), A. Senekovič, Fizika, 1883.

Skal., A. Skalar, rokopis iz 1. 1643; prim. Let. Mat. Slov. 1890, 185.

SKr., Suha Krajina na Dolenjskem.

Slc., Slovenec, političen list, izh. od 1. 1873.

SlGor., Slovenske Gorice na Stajerskem.

SlGosp., Slovenski Gospodar, list ljudstvu v poduk, izhaja od 1. 1867.

SlGradec, Slovenji Gradec in okolica na Štajerskem.

SIN., Slovenski Narod, političen list, izhaja od 1. 1868.

Slom., A. M. Slomšek, Zbrani spisi, izdal in uredil M. Lendovšek, I.—III., 1876—1879.

Slov., Slovanstvo, izd. Matica Slov., 1873.

Slovan, leposloven in političen list, 1884—7.

Spom., Spomenik o šeststoletnici začetka Habsburške vlade na Slovenskem, izd. Mat. Slov., 1883.

Str., J. Stritar, Zbrani spisi, I.—VI., 1887—8.

Strp., S. Strupi, Živinozdravništvo, 1885.

Svet. (Rok.), večja zbirka slovarskega gradiva, katero je L. Svetec največ okoli Kamnika in Litije med narodom nabral.

Ščav., kraji ob Ščavnici v vzhodnem delu slov. Štajerskega.

Škrab., P. St. Škrabec, razne jezikoslovne razprave na platnicah „Cvetja z vrtov sv. Franciška“; prim. Cv.

Škrb., P. Škrbinec, Nedelske pridige, 1814.

Škrinj., I. Škrinjar (Schkriner), Svetu pismu StarigaTestamenta,VI.1798, VII.1802; (Japelj-Kumerdejeva izdava).

Sol., J. Šolar, Deutsch-Slov. Wörterbuch, 1873.

XVI

Št., slov. del Štajerskega.

Štrek., K. Štrekelj, Morphologie des Görzer Mittelfarstdialekteš, 1887; (Lct.) Iz besednega zaklada narodnega (v Let. Mat. Slovenske 1812.); (LjZv.), Jezikoslovne mrvice (Ljub. Zvon, 1880); (Arch.) Belträge zur Slavischen Fremdwörterkunde (Archiv für slav. Philologie, XII., XIV.).

Telov., Nauk o telovadbi, izd. Mat. Slov. 1. 1869.

Tolm., Tolminski okraj na Goriškem.

Trav., A. Traven (Traun), Svetu pismu Stariga Testamenta, V. 1798 (Japelj-Kumerdejeva izd.).

Trst., D. Trstenjak, razni spisi v Let. Mat. Slov.

Trub., P. Trubarja razna dela iz druge polovice 16. stoletja, zlasti: (Psal.), Ta celi psalter Davidov, 1566, (N. T.), Ta celi Novi Testament, 1582; (Post.), Hišna postila, 1595; (Trub.-Let.) V. Oblak, Truberjev katekizem z dvema izlagama, od 1. 1575., Let. Mat. Slov. 1801.; prim. tudi: M. Valjavec, Droben spisek Truberjev, Let. Mat. Slov. 1882—3.

Trumm., Fr. Trummer, Systematische Classifikation und Beschreibung der in Steiermark vorkommenden Rebensorten, 1841.

Tuš., I. Tušek, (R.) A. Pokornega prirodopis rastlinstva, 2. izd., 1872; (B.) (Schoedlerjeva) Botanika, 1875; (Št. l. č.) S tirje letni časi, 1867.

UčT., Učiteljski Tovariš, list za šolo in dom, izh. od 1. 1861.

V.-Cig. Ta kratica stoji poleg izrazov vzetih iz Cigalejevega slovarja, ki imajo tam prisano črko V., kar znači da so iz Vodnikovega slovarja (rokopisa) vzete.

Valj. (Rad.), M. Valjavec, Prinosk naglasu u (novo) slovenskom jeziku, Rad jugoslavenske akademije, knj. 43 i. nasl.; (Vest.) Narodne priče, navade, stare vere, (Vestnik, 1873—4).

Valv., W. Valvasor, Ehre des Herzogthums Krain, 1689.

Več., Večernice, izdaja družba sv. Mohora.

Vest., Vestnik, znanstvena priloga „Zore“, 1873—5.

Vod., V. Vodnik, (Pes.) Pesni, izd. Mat. Slov. 1869; (Izb. sp.) Izbrani spisi, izd. Mat. Slov., 1890; (Nov.) Lublanske Novice, 1797—1800; (Bab.) (A. Matoska) Babištvo, 1818.

Vod. sp., Vodnikov spomenik, izd. E. H. Costa 1859.

Volk., L. Volkmer, Fabule in pesmi, 1836; (pomnožena izd. dr. J. Pajka, 1885.).

Vrt., Vrtec, čas. zaslov. mlad., izh. odl. 1871; porabljeni so izpiski iz prvih 12 letnikov.

Vrtov., M. Vrtovec, razni spisi, zlasti: (Vin.) Vinoreja, 1844; (Km. k.) Kmetijskamijja, 1847; (Sh. g.) Shodnjegovori, 1850.

vzh. Št., vzhod. del slov. Štajerskega, kar ga je od Maribora na vzhodno stran.

Z., J. Zalokarjev slov.-nemški slovar, rokopis; prim. str. I. in VI.

zap. Št., zapad. del slov. Štajerskega, zlasti kraji ob Dravi proti kor. meji.

ZgD., Zgodnja Danica, katol. cerkven list, izhaja od 1. 1848.

Zilj., Ziljska dolina na Koroškem.

Zora, časopis zabavi in poduku, 1871—77.

Zv., Zvon, lepoznanski list, 1870, 1876—80.

Žnid., J. Žnidaršič, Oko in vid. 1880.

A.

à, conj. 1) aber, hingegen, nk., vъhŠt., BlKr.,
Notr.; ne pri nas, a pri vas, vъhŠt.; to pravi,
a drugo misli, Notr.; strezi konju kakor
prijatelju, a jaši ga kakor vraga, BlKr.; dela
je dosti, a moža ni, da bi se ga lotil, Levst.
-Jan.(Slovn.); Gorje mu, ki v nesreči biva
sam! A srcčen ni, kdor srečo vživa sam,
Greg.; — a vendar, und doch, nk.; — 2) = in:
tri a tri, Reţ.

1. â, interj. 1) ah! ei! (kadar se čudimo); a,
kaj mi praviš! a, kaj pa delaš? — 2) ach!
o! a moj ljubi oče! a moj dragi Bog! a
lepa moja mati! Levst.(Rok.); a, moj člo-
vek! Prip.

2. à, interj. 1) bał! pał! (kadar nevoljno kaj odbijamo); a kaj boš to govoril! — 2) je nun; on rad pije vino: a Bog mu je blagoslovi! onda veli kralj: a slobodno! Prip.; a da, ja woh! BlKr.

ábarat, m. pogl. aborat.

abecêda, f. das ABC, das Alphabet, Mur., Cig.,
Jan., Vod., nk., po abecedi, in alphabetischer
Ordnung, Cig.

abecêdar, rja, m. 1) der Abschüler, Cig.; —
2) abecedár = abecednik 1), ogr.

abecêdarica, f. die Abschülerin, Cig.

abecêdej, m. = abecedar 1), Cig.

abecêden, dna, adj. das ABC betreffend, ABC,
Mur., Cig., Jan.; abecedna knjižica, Danj.;
abecedna vojska, der ABCfrieg, nk.; po
abecednem redu, in alphabetischer Ordnung,
Cig., nk.

abecêdnica, f. 1) die ABCtafel, Cig., Jan.; —
das ABCbuch, Cig.; — 2) = abecedarica, Mur.

abecêdnik, m. 1) das ABCbuch, Cig., Ravn.,
Met., nk.; — 2) = abecedar, Mur.

ábel, bla, m. der Brand bei Wunden, C.; —
abel („abu“), abel, abel! če si v glavi, pojdi
v mozeg! abel, abel, abel! če si v mozgu,
pojdi v kost! itd. (tako se zagovarja protin
na Goriškem), SIN.; — prim. bav. afel, gegen
Berührungen besonders empfindliche Stelle der
Haut, avstr.-nem. Entzündung an einem
äußerlichen Theife des Körperis; — prim. obel.

áboj, conj. = ali (oder), Reţ.; — prim. aliboj.

áborat, m. die Stabwurz (artemisia abrotanum),
Medv. (Rok.); (abarat) Pohl., Mur., Cig., Jan.;
— prim. nem. Aberraute, Abraute, stvn. ava-
rūza, Mik.(Et.).

ábota, f. 1) die Albernhheit, die Thorheit; smešne
navade in abote, Glas.; — 2) ein alberner,
thörichter Mensch; ti si prava abota! Dol.; —
iz nem.; prim. stvn. apah, verfehrt, Mik.(Et.)

áboten, tna, adj. albern, thöricht; a. človek,
abotne besede.

ábotnež, m. ein alberner Mensch.

ábotnica, f. ein albernes Weib.

ábotnik, m. ein alberner Mensch.

ábotnost, f. die Albernhheit, die Thorheit.

ábranek, nka, m. 1) das Mütenkächen der
Hajelstaude, des Rüssbaumes, der Erle, des
Fichtenbaumes u. dgl., Cig., Dol., Gor., BlKr.;
— das Weinträubchen im Frühjahr, Fr.-C.;
— ein kleines Träubchen: sami abranki visijo
po trsju, jvъhŠt.; — 2) pl. abranki = zavrnki,
zabrnki, das Zettelende bei den Webern, Cig.;
— prim. brankelj, jabranek, obrencelj.

ábranka, f. = abranek 1), Lašče - Erj.(Torb.).

ábrotica, f. = aborat, Cig., Mik.(Et.).

absolüten, tna, adj. absolut; — prim. samo-
naseben, samoobseben.

absolutizem, zma, m. neomejeno vladarstvo,
der Absolutismus.

abstrákcija, f. die Abstraction, Cig., Jan., Cig.
(T.); — prim. odmišljaj, odmišljanje.

abstrákten, tna, adj. abstract, Cig., Jan., Cig.
(T.), nk.

áče, conj. = ako, C., kajk.-Valj.(Vest.).

áčec, čca, m. dem. ak, Valj.(Rad).

áda, conj. also, nun, (tudi: adà, adâ), Habd.,
kajk.-Valj.(Kres, VI. 342).

adâmica, f. = Adamov krhelj, der Adamsapfel, M.

adênd, m. der Addend, Cel.(Ar.); — prim. se-
števanec.

adjûntk, m. der Adjunct; — prim. pristav.

adjutânt, m. der Adjutant; — prim. pribočnik.

administrācija, f. die Administration, Cig., Jan.,
nk.; — prim. uprava, upravništvo.

administrativen, vna, adj. administrativ, nk.;
— prim. upraven.

admirâl, m. 1) najvišji dostojanstvenik po-
morskega vojaštva, der Admiral; — 2) neki
metuli, der Admiral, (vanessa atalanta),
Erj.(Z.).

admirâlski, adj., Admirals.

admirâlstvò, n. 1) das Admiralat, DZ.; —
2) die Admirale, die Admiralität, Cig.

ádra, f. der Fegeu, Z.; — ein weißes Kopftuch,
Poh.-Zora; — prim. nem. Hader.

adráš, m. die Stechciche, (quercus ilex), Medv.
(Rok.); — prim. črnika.

adrěsa, f. die Adresse; — prim. nadpis.

adrěselj, slja, m. 1) ajdi podoben plevel, der
gemeine Knöterich (polygonum persicaria),
Gor.-Levst.(Rok.); — 2) ajdov cvet, Levst.
(Rok.); — prim. dresen.

ádrica, f. dem. adra; ein weißes Kopftuch, Poh.-
Zora.

adrīja, f. = ardrija, Gor.-Levst.(Rok.).

ádrą, n. der Siebboden, Jan., Rib.-M., Lašče;
— prim. jadro, C.

Wolfov „Slovar“.

1

adût — ahromātičen

— 2 —

âj — âk

adût, m. 1) der Trumpf im Kartenpiel; — 2) navihan človek, Kr.; — iz fr. atout.

advènt, vénta, m. der Advent, die Adventzeit.

advénten, tna, adj. Advent-; adventna nedelja, der Adventsonntag.

advokát, m. der Advocat; — prim. odvetnik.

advokátiti, im, vb. impf. die Advocatur betreien; veselo bomo advokatili, Zv.

advokâtski, adj. Advocaten-: advokatska zbornica, die Advocatenkammer; — prim. odvetniški.

advokatūra, f. die Advocatur; — prim. odvetništvo.

aerodināmičen, čna, adj. aerodynamisch, Cig. (T.).

aerodināmika, f. dinamika zraka, die Aerodynamik, Cig. (T.).

afěkt, m. močno čuvstvo, navdanje, der Affect; željni, jezni, aktivni, pasivni afekti, Lampe (D.).

afektācija, f. die Affectation (stil.), Cig. (T.); — prim. pačenje, prenavljanje.

áfinja, f. pogl. opica; — iz nem. Affe.

aforističen, čna, adj. aphoristijsch, Cig., Jan., nk.

aforizem, zma, m. der Aphorišmuš, Cig., Jan.

1. ága, f. = živ plot, SlGor.-C.; — iz nem. Zag.

2. ága, m. der Alga, (tur. = gospodar).

agāt, m. = ahat, Mur., Cig., Jan.; trdnjavski a, der Festungsachat, Erz. (Min.).

agáva, f. die Agave, Cig.; amerikanska a, die hundertjahrige Agave (agave americana), Tuš.(R.).

agēnt, m. der Agent; — prim. opravnik.

ágnee, gneca m. = jagnje, ogr. - C., Mik.

ágnje, n. = jagnje, Jarn.

ágres, m. = kosmulja, die Stachelbeere (ribes grossularia), Mur.; (agras), Tuš.(R.); — iz avstr. - nem. agras; prim. srat. agresta, Mik.(Et.).

áh, interj. ah! — prim. oh.

ahà, interj. tako vzklikujemo z zadovoljstvom, kadar kaj razumemo, spoznamo, najdemo, ah! aha, tako je! aha, ali sem te zalezel!

ahačúra, f. neka hruška, Kr. - Valj.(Rad).

áhanje, n. das Aechzen, Zora.

ahát, m. der Achat, Dalm., Jap., nk.; grozdasti a., der Traubenachat, Cig.

áhati, am, vb. impf. ächzen, C.

áhker, rja, m. 1) das aus dem Dache hervorragende Fenster, Z.; — 2) die Warte, Meg.; — 3) sobi podoben prostor v gospodarskem poslopju, kjer hranijo razne reči, jvzhSt.; — prim. nem. Erker, kor. - nem. a'ker.

áhkerec, rca, m. dem. ahker, das hervorragende Dachfensterlein: na strehi so ahkerci („Amer-ker“), Hip. (Orb.); naše hčere so, kakor izezani ahkerci, Dalm.

âhla, f. die Hechel, Z.; nav. pl. ahle, Gor.; na ahlah ali grebenih, Trub.(Post.); — iz nem.

ahlânec, nca, m. gehecheltes Spinnhar, Dol.-Levst.(Rok.); — prim. ahlati.

ahlânčen, čna, adj. aus gehecheltem Spinnhaar: ahlancno platno, Dol.-Levst. (Rok.), Gor.

ahláti, âm, vb. impf. hecheln, Cig.; — iz nem.

ahromātičen, čna, adj. brezbarven, achromatijch, Cig. (T.), nk.

áj, interj. 1) ei, C.; woshlan:aj, izkaži drugako svoje bogatstvo, Krelj; — 2) = jsj; aj meni, Boh.; = oj: Aj ti moj zeleni vrtec, Npes.-Levst.(Rok.).

ájati, am, vb. impf. im Bette liegen, schlafen (v otročjem govoru); Ajaj, ajaj sinek zlati, Str.

ájčkati, am, vb. impf. dem. ajati.

ájd, ájda, m. der Heide; — iz nem.

ájda, f. der Buchweizen (polygonum fagopyrum); čebele posiljati v ajdo, t. j. na ajdovo pašo, Por.; nora a., das tatarische Heidekorn (p. tataricum), Z.; — prim. nem. der Heiden.

ájdi, interj. = hajdi, BlKr.

ájdica, f. dem. ajda.

ájdina, f. 1) = ajda, Mur., St.-Cig., Jan.; — 2) neka trava, Fr. - C. (menda = gemeiner Knöterich [polygonum] Levst.(Rok.)); — prim. hajdina.

ájdinja, f. die Heidin.

ájdînka, f. neka hruška, Mariborska ok.-Erj. (Torb.).

ájdišče, n. das Buchweizenfeld (nach der Ernte).

ájdov, adj. Buchweizen-: ajdov kruh, ajdove pleve.

ájdovec, vca, m. der Sauerampfer (rumex acetosa), Gorjansko (Kras) - Erj. (Torb.).

ájdovica, f. das Buchweizenstroh.

ájdovina, f. = ajdovica, Dol.

ájdovka, f. 1) = ajdovica, Dol.; — 2) neka hruška, zrela takrat, kadar ajda, Dol.; — 3) neka goba, Celje - C.

ájdovnik, m. das Buchweizenbrot.

ájdovnjak, m. = ajdovnik.

ájdovski, adj. Heiden-, heidnišch; ajdovska deklica, das Niefenmädchen (v narodnih privovedkah).

ájdovstvq, n. das Heidenthum, Cig., Jan.

ájdovščak, m. 1) = ajdovnik, Cig.; — 2) der Spätlein, Cig.

ájdovščica, f. = repincelj, motovilec, SlGradec - C.

ájdovščina, f. die Heidenchaft, Trub.(Post.).

ájdovščnica, f. 1) = ajdovica, C.; — 2) neko jabolko, Maribor - Erj. (Torb.)

ájdstvq, n. = ajdovstvo, Mur.

ájer, rja, m. die mit Dunst erfüllte Atmosphäre: od ajerja nevidim morja, Notr.-Levst.(Rok.), Štrek.; — prim. gr. ἀρηρ, stsl. aer.

ájkati, am, vb. impf. = ajčkati, C.

ájs, interj. tako se reče vpreženemu volu, ako mu je na levo iti, Mur., SlGor., jvzhSt.; ajs k sebi! drugod samo priganajo s to besedo, Fr.-C., Lašče-Levst.(Rok.); — tudi: ájs.

ájsati se, am se, vb. impf. = rsati se, jvzhSt.

ájsen, sna, m. das Hinundherweßen mit dem Gefäß: kakšen ajsen imate! — pravijo nemirnim otrokom, Dol.-Levst.(Rok.) — prim. ájsati se.

ájskati, am, vb. impf. dem Djen „ájs“ zurufen, Mur., C.

ájskavec, vca, m. ktor vedno ajska vpreženim volom, Mur.

ájsnati, am, vb. impf. wezen, fraßen, Dol.-C.; — a. se = ájsati se, Lašče-Levst.(Rok.).

ák, m. 1) der Hafen, Mur.; drog, ki se rabi pri plavljenju drv, Polj.; — der Kettenhafen,

akácija — aľdomáš

— 3 —

áldov — álmoštvő

BlKr.: — der Eßzahn (der Pferde), V.-
Cig.; — 2) die Schifferstange, Mur.; — 3)
die Δeljen oder Bergspitze, Z., Gor.; —
prim. nem. Hafen.

akácija, f. die Akazie; — prim. robinija.

akadēmičen, čna, adj. akademijš, Cig.(T.), nk.

akademīja, f. višje učilišče ali učenjasko dru-
štvo, die Akademie.

akademijski, adj. akademijš, Akademie; akademijska šola, Navr. (Let.).

akadēmik, m. der Akademiker, Cig., Jan., Cig.(T.).

akadēmiški, adj. akademijš, nk.

akcidēncija, f. die Accidenz (phil.), Lampe(D.);
— prim. pritika.

ákcija, f. die Actie; — prim. delnica.

akcijonár, rja, m. der Actionár, Jan.; — prim. delničar.

aklö, u. Krelj. Dol., pogl. jeklo.

ákq, conj. 1) wenn, wofern; ako Bog da, so
Gott will; ako vzmoreš, wenn du können
dirst; ako je korenina sveta, svete so tudi
veje, Met.; Ako spava, Naj bo zdrava Ak' me
skuša, nič ne de, Preš.; sadje je les, ako ni
kruha vmes, Npreg. - Jan.(Slovn.); — ako
ne, two nicht, sonst; — ako tudi, ako prav
obgleich, obschon; — 2) ob, Krelj. Rec.

akoprám, conj. = akoprem, Levst.(Sl.Spr.).

akoprêm, conj. obgleich, obschon, Habd. - Mik.;
— po nem. „wenn gerade“, Mik. V. G. IV. 70.

akorávnq, conj. obgleich; — po nem. „wenn
gerade“; prim. dasi.

akôrd, m. der Accord; — prim. sozvok.

akôv, m. der Eimer, ogr. - C., z akovom me-
riti, ogr. - Valj.(Rad); — iz magy. akó, in
to iz slov. okov, Dan.

äkt, m. 1) der Actuš (phil.), Cig.(T.); — der
Act (eines dramatischen Werkes), nk.; prim.
dejanje; — 2) akti, die Acten, nk.; prim.
pismo, spis.

aktîven, vna, adj. activ, Cig.(T.), nk.; — prim.
dejalen.

aktuālen, lna, adj. actuell, (phil.), Cig.(T.)

aktuár, rja, m. der Actuar.

aküstičen, čna, adj. akustič, Cig., Jan., Cig.
(T.), nk.

aküstika, f. die Akustik; — prim. zvokoslovje.

akvarël, m. vodenobarvna slika, das Aquarell.

àla, interj. 1) hólla! auf! ala junaci! ala na
noge! = aufgeschaut! ala, zdaj gredó! —
2) alà, nach! (o nevolji): ala si ti siten! ala,
kaj si storil! BlKr., (o začudbi): ala je to
lepo! ala dobrega človeka! BlKr.

alabârda, f. die Hellebarte, Cig.

alabäster, stra, m. der Alabaster.

alabästrov, adj. alabastern, Cig.

albîn, m. = belin 1), Cig.

albît, m. der Albit (min.), Cig. (T.); — prim.
belec 5).

àlbum, m. v knjigo zvezani listi s slikami,
imeni itd., das Album.

aldomáš, m. ein Geschenk, besonderst an Ge-
tränk, den Arbeitern nach vollendeter Arbeit
gegeben, Habd., vzhŠt. - C., kajk. Valj.
(Rad); — iz magy. áldomás, Mik.(Et.): prim.
likof.

áldov, m. das (unblutige) Opfer, Mur., Cig.,
Jan., ogr. - Valj. (Rad); — iz magy. áldó,
Mik.(Et.).

aldováti, újem, vb. impf. opfern, Mur., Cig.,
Jan., ogr. - Valj.(Rad).

áldovnik, m. der Opferer, ogr. - Valj.(Rad).

alegōričen, čna, adj. allegorisch, Jan., nk.

alegorīja, f. die Allegorie.

alegorijski, adj. allegorisch, Cig., Cig.(T.).

aleksandrín, m. der Alexandriner, (neka vrsta
stihov), Jan., Cig.(T.).

aleksandrīne, nca, m. = aleksandrin, nk.

aleluja, l. interj. alleluija! — II. subst. f. 1) das
Alleluja; alelujo peti; veselo alelujo konu
voščiti; — 2) neka velikonočna jed: repni
olupki, posušeni, stolčeni ali zrezani, na
svinjski juhi kuhani, Kr.

álga, f. die Alge; sladkovodne, morske alge,
Tuš.(R.).

algebra, f. računstvo s pismenkami, die Algebra.

algebrájski, adj. algebrajš, Cig., Cel.(Ar.).

alhimija, f. = alkemija, Cig.(T.).

álí, conj. 1) oder; prinesi mi vina piva,
kar rajši hočeš; jaz ali ti, eden naju mora
iti; — sonst, plačaj, ali bo druga; — ali - ali,
entweder - oder; nam je ali častno zmagati,
ali častno umreti; — 2) „ali“ je vprašalna
besedica v direktnem in indirektnem vpra-
šanju: ali prideš nocoj k nam? vprašal me je,
ali (ob) sem zadovoljen s službo; ali - ali?
v dvojnem vprašanju: ali boste odgovarjali,
ali mislite, da bode bolje, ako boste mol-
čali? — ali pa? wirklich? — 3) v vzkliku:
ali bo gledal! der wird Augen machen! ali
zna lagati! das heiße ich lügen! ali si pa-
meten! (iron.) wie bist du doch thöricht! —
4) ali? ali da? (alita, alite)? gelt? Jan., M.,
StGor. - C.; prim. jeli; — 5) doch, aber;
veliko sveta sem prehodil, ali kaj tacega
nisem videl nikjer; — 6) ali, za nikalnimi vpra-
šanji: doch, ja, jatwohl, Met., Dol.; nesi li bil
v cerkvi? — ali! Lašče - Levst.(Rok.).

álboj, conj. = ali 1) in 2), Rez. - Baud.

aligācijski, adj. a. račun, die Alligations-
rechnung, Cel. (Ar.).

aligátor, rja, m. der Alligator, Jan., Erj.(Ž.).

aliterācija, f. der Stabreim, die Alliteration.

álk, m., pl. alki, die Alkten: veliki a., der große
Alk oder nordische Pinguin (alca impennis),
Erj.(Ž.).

alkáli, ija, m. das Alkali (chem.); — prim.
lužnina.

alkālije, f. pl. Alkalien, Cig.(T.).

alkālijski, adj. alkališ, Cig.(T.).

alkaloid, m. das Alkaloid.

alkemīja, f., die Alchemie (Alchymie), (alkimija)
Cig., Jan.

alkohól, m. čisti vinski cvet, der Alkohol.

alkoholnat, adj. alkoholhaltig, nk.

alkorān, m. der Alkoran, der Koran, Cig., Jan.

almanāh, m. poučen ali zabaven letnik, der Al-
manach.

almâra, f. = omara, Valj.(Rad).

álmoštvő, u. = almožna, Mur., (almuštvo,
Habd.)

1*

álmožna — àmpak

— 4 —

ámstvó — ángel

álmožna, f. = milosčina, das Almojen; — iz nem.

álmožnik, m. 1) der Almojenvorsteher (almužnik) Habd.; — 2) der Pfündler, Cig.

áloa, f. die Aloe, Cig., Jan.; stoletna a., die hundertjährige Aloe, Tus.(R.).

alód, m., Cig., Jan.; pogl. alodij.

alódij, m. freieß Erbgut, das Alodium, nk.

alodijálen, Ina, m. Allodialz, nk.

alopát, m. der Allopath.

alopatíja, f. die Allopathie.

alopátičen, čna, adj. = alopatски, Jan.

alopátski, adj. alopatijsk, nk.

alotropíja, f. die Allotropie (chem.), Cig.(T.).

ált, m. die Altfttimme, Jan., nk.

altána, f. der Altan, Cig.; — prim. it. altana.

altár, rja, m. der Alttar.

altist, m. der Altist.

altistinja, f. die Altistin, Jan., nk.

alumnát, m. das Alumnat (nav. = duhovsko semenišče).

alún, m. der Alaun, Cig., Cig. (T.); pogl. golun.

1. áma, f. der Wísierstab zur Messung des Innhaltes eines Nasses; sod je na ami = es ist schon wenig Wein mehr im Nasse, Z.; — iz nem. Abm.

2. áma, f. = dojka, die Amme; — iz nem.

amalgam, m. kovinska spojina z živim srebrom, das Amalgam; kositerni, zlati a., das Zinn, Goldamalgam, Cig.(T.).

ámanje, n. das Wísieren eines Nasses, Cig., DZ.

amarělica, f. = marelica, Dict., Z.

ámati, am, vb. impf. den Inhalt eines Nasses mit dem Wísierstab messen, Dol., Št.; — iz nem. „áhmen“.

amazónka, f. die Amazone, Cig., Jan.

amazónski, adj. Amazonen-, Cig.

âmba, f. die Ambe, ambo zadeti v loteriji; (math.), Cig.(T.), Cel.(Ar.).

âmbra, f. neka dišeča tvarina, der Amber (Ambra), Cig., Jan.

ambrözija, f. Ambrósia, die Götterspeife.

ámčič, m. ein Kind in der Ammenpflege, C.; — prim. ama.

âmen, adv. Amen! amen je, = es ist aus! es ist nicht mehr zu helfen.

ametist, m. der Ammethfist (min.).

âmica, f. = krača, SlGor., Soška dol. - Erj. (Torb.); — iz nem. „Hamme“; prim. hámica.

ámiti, im, vb. impf. säugen (als Amme), SlGor. - C., Gor.; a. otroka, Ptuj - C.

âmka, f. dem. ama; die Amme, C.

ámljenje, n. die Ammenpflege: otroka na a. dati, Gor.

amnestíja, f. splošno pomiloščenje, die Amnestie.

ámónij, m. das Ammonium (chem.), Cig.(T.).

ámónijak, m. der Ammoniak (chem.).

ámónijakast, adj. ammoniatswältig, Cig.

ámónijakov, adj. Ammoniak-, Cig.

amortizácija, f. razveljavljenje (dolznega pisma), razdolžba, die Amortisation.

àmpak, conj. 1) sondern; nisem igral, ampak le gledal; ne samo, ne le — ampak tudi,

nicht nur — sondern auch; — aber: tebi nič ne očitam, ampak tvoj brat me je razžalil; šlo je, ampak težko; — 2) = ako ne, če ne, razen: boš videl široke puščave; kdo jih je opustil, ampak srd? Kast. (N. C.); druzega mu ne ostane, ampak grob, Jsvkr.; da se nobeden človek ne pokoplje, ampak da je res umrl, Pohl. (Km.); — iz: a na opak, Mik. V. G. I. 339.

ámstvó, n. die Ammenschaft, Mur.; v amstvo dati, SlGor. - C.

ámša, f. die Trappe (otis tarda), V. - Cig.

àn, conj. sondern: s teboj nič nimam opraviti, an s tvojim bratom, Južni Slovenci - Jan. (Slovn.); — an da, aber: vprašal sem ga, an da mi ni odgovoril, Dol. - Levst. (Sl. Spr.); — außer: vse dajemo v štant (zakup), an če kako njivo obdržimo, Levst. (M.); vse so mi žveli, an kolikor imam na sebi, Levst. (M.).

anáfora, f. die Anapher (eine Redefigur), Jan.

anahronízem, zma, m. pomota glede na čas (dobo), der Anachronismus, Cig.(T.), nk.

anakônda, f. die Anakondaschlange, (boa scytale), Erj. (Ž.).

analitičen, čna, adj. analytijsk, Cig., Cig.(T.), nk.

analitika, f. die Analytist, Cig.(T.).

analiza, f. razkroj (chem.), razklad (gramm., phil.), die Analyse, Cig., Cig.(T.); = duesslovno razkrojevanje, Lampe (D.).

analogíja, f. die Analogie; — prim. nalika.

ananas, m. die Ananás, (bromelia ananas), Cig., Jan., Tuš. (R.).

anapëst, m. der Anapæst (stopa υυ—).

anarhija, f. die Anarchie, Cig., Jan., nk.; — prim. brezvladje.

anarhijski, adj. anarchijsk, Cig.

anarhist, m. der Anarchist, nk.

ánati se, am se, vb. impf. sich hüten, meiden, Dict., Mur.; anaj se vina, M.; ptica se gnezda ana, Št. - C.; a. se česa, sich einer Sache begeben, Cig., (vanani se, Ravn.); — prim. srvn. anen, entbehren, Mikl.(Et.).

anatôm, m. der Anatom, Cig., Jan.

anatomíja, f. die Anatomie; — prim. razudba.

anatomíjski, adj. = anatomski, Cig.

anatömski, adj. anatomijsk, nk.

ančěš, adv. = anti češ, češ, Levst. (Sl. Spr.); iščí pod: hoteti.

ànda, conj. = ada, C., Mik., kajk. Valj. (Kres.).

andrějščak, m. der Monat November, ogr. - Valj. (Rad.).

andrěselj, slja, m. = adreselj 2), vzhŠt. - C.

andrěseljnaten, tna, adj. dem Knöterich ähnlid: andreseljnatna ajda, leerer Buchweizen, C.

ândrkva, f. = redkev, Valj. (Rad.).

andróga, f. das Rothauge, die Rothfeder, (scardinius erythropthalmus), Mursko Polje, Ljubljana - Erj.(Rok.).

anekdôta, f. die Anefdote.

aneroid, m. das Aneroidbarometer, Cig.(T.).

ángel, m. der Engel; a. varuh, der Schütengel; smrtni a., der Todesengel; a. pobijavec, der Würgengel, Cig.; a. končavec, Jap.; — tudi: ángel; piše se nav. angelj.

ángelček — antropologija

— 5 —

ántvila — apnováti

ángelček, čka, dem. angelec.

ángelec, gelca, m. dem. angel.

angělika, f. die Brustwurzel (angelica), Cig., Hlad.

ángelski, adj. Engel-, engliich; angelsko češčenje, der englische Gruß; angelska nedelja, der Schußengelsongtag.

angúrija, f. die Angurie, die Wassermelone, (cucurbita citrullus); — prim. it. anguria.

àni, conj. = niti: ani - ani, weder noch, ogr.- C., Rez. - Baud.

anikòj, conj. = ko, nego (za komparativom), Rez. - Baud.

animālen, lna. adj. animalisch; animalno živčevje, animalisches Rennen/ßtent, Cig.(T.).

ânkrst, m. der Antichrift, Z.

ânkršt, m. = ankrst, Z.; oj ti ankršt grdi! Erj.(Torb.).

1. ano, adv. = onoj (nam. ono), vor längerer Zeit, neulich, Sl.Gor. - C.

2. anq, conj. 1) = in, Goriš., Rez.-Levst. (Sl. Spr.); 2) = an, sondern, aber, C.

ânoboj, conj. 1) = an, ampak, Rez. - Levst. (Sl. Spr.); — 2) a. - a. = ali - ali, C., Rez. - Levst. (Sl. Spr.).

anokòj, conj. C., Rez. - Levst. (Sl. Spr.); pogl. anikoj.

anomālen, lna, adj. anomal, nk.; — prim. nepravilen.

anomalīja, f. die Anomalie, Cig.(T.); — prim. nepravilnost.

anováti se, ûjem se, vb. impf. = anati se, Cig.; (Bog) se ne anuje lic ino se ne da podkupiti, Ravn.

antārktičen, čna, adj. ob južnem tečaju ležeč, antarktisch, Jes.

ánti, adv. 1) doch wohl, doch ja; anti si ga videl, anti bo i meni kaj ostalo, BlKr.; anti nisi pijan, Svet. (Rok.); anti nam ni treba praviti, da ta vzrok ni prvoten, Navr. (Let.); anti ni strup! Notr. - Levst. (Sl. Spr.); anti ne on, doch nicht er! Cig.; anti je da, anti seveda, natürlich, das versteht sich von selbst, Cig., Gor. - Svet.(Rok.); anti da, ja wohl, Rez. - Levst.(M.); — 2) eben, „halt“: anti je težava, es ist „halt“ ein Kreuz! M.; anti pojdi! nun so geß meinetwegen! Nov.; — 3) anti reče, misli, anti češ = češ: anti reče: kaj bom hodil! anti misli: čemu to? Gor. - Svet.(Rok.).

antičen, čna, adj. antik, Cig. (T.); (tudi rus.).

antīka, f. starina, die Antike, Cig., Cig.(T.).

ántikaj, pron. = marsikaj, C.; — veliko: antikaj (antkaj) ljudi je bilo, Roz.-Kres.

antikrîst, m. der Antichrift.

antikvár, rja, m. starinar, der Antiquar.

āntimon, m. der Spießglanz, das Antimon.

antipātičen, čna, adj. antipathisch, nk.

antipatīja, f. po zoprnosti zbujeni afekt, die Antipathie

antologīja, f. die Anthologie; — prim. etnik.

antropolog, m. der Anthropolog.

antropologija, f. die Anthropologie; — prim. človekoznanstvo.

ántvila, f. = brisača, otirač, das Handtuch, Trub.-Mik.; (nav. antvela, antula); — prim. stvn. hanttwehele, stvn. hantilla, nvn. handzwehl, Mik.(Et.).

aorîst, m. der Vorist, (gramm.).

aōrta, f. velika odvodnica, die Norte.

ápa, m. = japa, ogr. - Valj. (Rad).

aparāt, m. priprava, der Apparat.

ápat, m. Mur., pogl. opat.

apatīja, f. die Apathie, die Gefühllosigkeit.

apelācija, f. priziv, die Appellation.

apelācijski, adj. Appellationsz.

áperek, rka, m. der Knirps, (morda nam. operek), Lašče-Erj.(Torb.); — prim. paperek (paberek).

apercēpcija, f. die Apperception, Cig.(T.); — prim. primena.

apetit, m. der Appetit.

apnár, rja, m. der Kalfbrenner; der Kalkhändler; tudi: ápnar, Valj.(Rad).

apnaríca, f. die Kalfbrennerin; die Kalkhändlerin.

apnarīja, f. = apnarstvo.

apnáriti, im, vb. impf. sich mit der Kalfbrennerei, mit dem Kalfgeschäfte abgeben.

apnárjenje, n. das Kalfbrennen, das Kaltgeschäft.

apnárnica, f. die Kalfbrennerrei, Jan.

apnárski, adj. Kalfbrenner; Kalkhändlerz.

apnárstvą, n. das Kalfbrennergewerbe, das Kalfgeschäft.

ápnast, adj. 1) Kalk enthaltend, mit Kalk beschmucht, falkig; — 2) dem Kalk ähnlich, kalkicht.

ápnat, adj. kalfig.

apněn, adj. Kalk-, Kalk enthaltend; apnena jama, die Kalfgrube; apnena voda, das Kalfwasser; apnena prst, die Kalkerde; a. zemlja, der Kalkboden; vino je apneno, der Wein führt Kalk bei sich, Cig.

apněnast, adj. kalfartig, kalkicht, Cig., Jan.

apněnec, nca, m. der Kalkstein, Cig., Jan., nk.

apněnica, f. 1) der Kalfosen; — 2) die Kalfgrube.

apněničar, rja, der Kalfbrenner, Cig.; — prim. apnar.

apněnik, m. = apnenec, Mur., Cig., Jan.

apnenína, f. die Kalkerde, Cig.; pogl. apnenka.

apněnka, f. die Kalkerde, Cig., Jan., C.

apnica, f. 1) die Kalfgrube, Mur., Cig.; — 2) das Kalfwasser, C.; — 3) = apnena prst, Cig., Jan., Nov.

apník, m. Cig., pogl. apnenec.

apníšče, n. 1) die Kalfstätte, der Plag zum Kalfbrennen, Jarn., C.

ápniti, im, vb. impf. 1) zu Kalt brennen, calcinieren, Cig.; — 2) kalken: a. kože, mit Kalk beizen, Cig., Jan.

apnjáča, f. das Kalfwasser, C.

ápnó, n. der Kalk, živo a., gebrannter, ungelöschter Kalk; ugašeno a., gelöschter Kalk; zeleno apno, der Grünkalk, DZ.; svinčnato a., der Bleikalk, Levst. (Nauk); v apnu mociti, kalken, Cig.; — prim. vapno.

apnogásec, sca, m. der Kaltlöschер, Jan.

apnoměrec, rca, m. der Kalfmeister, Cig. Jan.

apnováti, ûjem, vb. impf. kalken, Mur.; — mit Kalk düngen, Nov. - C.

apnovît — arhimandrît

— 6 —

arhipēl — ásełski

apnovît, adj. kalfhältig, Cig., Jan.

apnoviten, tna, adj. = apnovît, Jan.

apnožgâvec, vca, m. der Kalfbrenner, Jan.

apodiktîcen, čna, adj. neovržen, apodiktisch,
Cig.(T.).

apôstelj, telja (nav. teljna). m. pogl. apostol.

apôstol, m. der Apostel, Jan., Krelj, Schönl.,
Kast., Levst. (Sl. Sp.).

apostôłski, adj. Apostel-, apostolijsch; apostolska cerkev, vera; — glede na naglas prim. lat. apostolicus, nem. apostolijsch.

apôstolstvø, n. das Apostelamt, das Apostolat,
Jan., Cig., (apostôlstvo, Mur.).

apostrôf, m. der Apostroph (znamenje').

apotêka, f. die Apothefe; — prim. lekarnica.

apotêkar, rja, m. der Apotheker; — prim. lekarničar.

apotêkarica, f. 1) die Apothekerin; — 2) eine Art
Birne (tudi: mohorica), C.

aprîl, m. der Monat April.

aprîlov, adj. = aprilski, M.

aprîlski, adj. Aprils; aprilsko vreme, Aprils
wetter, Mur.

aptážica, f. Npes.-K., pogl. opatica.

áptuh, m. ein Kopftuch der Sloveninnen, Mur.;
(aptoh, Gor., aptah, Dol.); — prim. peča;
menda iz nem. Haupttuch.

àr, conj. denn, weil, Habd., ogr. - C.

ára, f. das Angeld, die Darangabe; aro dati,
vzeti; — prim. it. arra, bav. arr, f.

arabeska, f. slikarski okrasek, die Arabeske.

árak, m. der Arak (neka žganjica), Cig.

áras, m. härener Zeug, ein daraus gemacht
Weiberfittel, Mur.; — prim. srvn. arraz, leidtes
Gewebe aus Wolle, (po mestu Arras, kjer
so nekdaj tako blago delali), C.; — prim.
ras.

arasast, adj. aus härenem Zeug: arasasta
plahta, härener Teppich, Jap.

árasov, adj. = arasast: arasova suhnja, Dict.

árbalø, n. der viel, aber schwerfällig arbeitet,
Lašče - Levst. (M.) — prim. arbati.

árbati, am, vb. impf. = delati, Dol. Levst.
(M.) — iz nem.; prim. švic. arben = sich
mühen, Levst. (Rok.).

arbîlø, n. ein ungeschickter Wensch, Lašče - Levst.
(M.); — prim. arbati.

árbola, f. der Maßbaum, Prim.; — prim. it.
albero.

arděselj, slja, m. = adreselj, Lašče - Levst.
(Rok.).

árdrati se, am sc, vb. impf. haderu, Meg., Dalm.;
— iz nem.

ardrěsen, sna, m. = adreselj 2), der Knö-
terich, C.

ardrîja, f. der Hader, Meg., Trub., Dalm.; —
prim. ardrati se.

areoměter, tra, m. das Araeometer; — prim.
gostomer.

arhángel, m. der Erzengel.

arhángelski, adj. Erzengel.

arhidijakon, m. cerkven dostojansvenik, der
Archidiacon.

arhimandrit, m. pravoslaven cerkven dostojanstvenik, der Archimandrit.

arhipēl, m. otočnato morje, der Archipel, Cig.,
Jes.

arhipēlag, m. = arhipel, Cig.(T.), Jes.

arhitekt, m. der Bauführlicher, der Architekt.

arhitektūra, f. die Architektur.

arhīv, m. pisemska shramba, das Archiv.

arhivár, rja, m. der Archivar, Cig., Jan., nk.

arhīvski, adj. Archivs-; arhivska pisarnica, DZ.
ārija, f. napev, die Arie.

aristokracija, f. Cig., Cig. (T.), pogl. aristokratija.

aristokrāt, m. prijatelj boljarstva, boljar, der
Arijstofrat.

aristokratija, f. die Aristokratie, nk.

aristokrātka, f. die Aristokratin, nk.

aritmētičen, čna, adj. arithmetisch, Cig., Jan.,
Cig.(T.), nk.

aritmētika, f. računstvo s številkami, die Arithmetik.

arkāda, f. die Artaade, der Bogengang, Cig.

ārktičen, čna, adj. ob severnem tečaju ležeč,
arttisch, Cig.(T.), Jes.

armáda, f. die Armee; — prim. it. armata.

armáden, dna, adj. Armeez.

armān, m. Jan., pogl. rman.

armānee, nca, m. Cig., pogl. rmanec.

ārnica, f. das Bergheu, Z. Gor.; — die Berg-
wieje, Dol.; — prim. arovica.

ārnika, f. Wohsverlei, (arnica montana); —
prim. brdnja.

árnož, m. der Harnisch, Jan., Trub., Krelj,
Dalm.; — der Brußtlag, Mur., Valj.(Rad);
— prim. srvn. in tirol. harnasch, it. arnese, C.

arōma, f. prijetna dišava, das Aroma, nk.

aromātičen, čna, adj. aromatijch, nk.

árovica, f. das weiche Haar von Pfeid und
Rind; die Schabwolle; — iz nem. Haar.

ársast, adj. Šol., pogl. arasast.

ársati, am, vb. impf. Cig., pogl. rsati.

árséjica, f. Robič (Nar. kol.), pogl. jaščerica,
martiček.

arsenāl, m. orožarnica, das Arsenal.

arsēnik, m. Mur., Cig., Jan., pogl. arzenik.

artičōka, f. die ArtisdFFEke (cynara scolymus),
Cig., Jan.

artiljerīja, f. die Artillerie; — prim. topništvo.

artiljerīst, m. der Artillerist.

arza, f. povzdig v verzni stopi, die Arſis, nk.

arzēn, m. das Arsen (chem.).

arzēnik, m. der Arsenit; — prim. mišnica.

arzēnikov, adj. Arſsenik: a. prah; arzenikove
saje, der Hüttenranch, Cig.

aržat, m. = aržet, Valj.(Rad).

áržet, m. 1) = zep, die Kleidertasche; — 2) die
Münenfammer, V. - Cig.; — prim. srvn. eser.
nvn. aser = Saſ zum Anhängen, Mik.(Et.).

ás, interj. o weß! (izraža bolesten občutek na
telesu, n. pr. če se kdo opeče, udari itd.)

ás, m. das Aß im Kartenspiel.

ása, interj. = as, M.

ásełnica, f. neka trava za aslo, Fr. - C.

ásełnjak, m. der Seidelbust (daphne mezereum),
C.

ásełščica, f. = aselnica, C.

ásełski, adj. aselska roža = aselnica C.

asěsor — átlasast

— 7 —

átlasov — ážija

asěsor, rja, m. der Assessor, Cig., Jan.; — prim. prisednik.

āsſalt, m. zemeljskasmola, der Aſſhalt, Cig., nk.

asignācija, f. die Aſſignation, die Anweijung, Cig., Jan.

asistěm, m. pomočnik, der Aſſistent.

āskati, am, vb. impf. as rusen, C.

ásla, f. der Brand bei Wunden, Plužna pri Bolcu - Erj. (Torb.); — das Apostem, Pohl., Dict., Poh. - C., BlKr.; — prim. bav. assl in kor.-nem. äss, dem. ässl, Geschwür, Eiter- beule, C.

asocijācija, f. druženje, die Aſſociation: a. idej, die Decenassociation, Cig.(T.).

asonāncija, f. der Anfang, die Aſſonanz, Cig.(T.).

āst, interj. = as! Cig.

astatičen, čna, adj. aſtatifsich (phys.): astaticačna igla, die aſtatijche Nadel, Cig.(T.), Sen.(Fiš.).

astěničen, čna, adj. slabilen, aſthenijsch: astenični afekti, Lampe (D.).

asteroīd, m. majhna premičnica, der Aſſteroid, Cig.(T.), nk.

astrolōg, m. der Aſtrolog; — prim. zvezdogled, zvezdar.

astrologija, f. die Aſtrologie.

astronom, m. der Astronom; — prim. zvezdolslovec.

astronomija, f. die Astronomie; — prim. zvezdolslovje.

astronōmiski, adj. astronomijsk, Žnid.

aščerica, f. Cig., C., pogl. jaščerica.

aškerica, f. = jaščerica 1), Cig.; — 2) = jaščerica 2), Posch.

aškrt, m. = aškrc, Pohl., Mur.

aškrc, m. ein Abschnitt von Tuch, Leinwand, Leder und drgl. Mur., vzhŠt.; (menda nam. aškrtec, dem. aškrt).

áštržli, m. pl. = hlačniki, Hozenträger, Mur., Gor. - Levst. (Rok.); (tudi: avštrzle, Lašče - Levst./Rok.); — prim. bav. halster f. Hosenträger, kor. haschter; v koncu besede tiči morda nem. Žeil.

áta, (g. áta), m. der Papa (največ v otročjem govoru).

áte, eta, m. = ata, Dol.

ateīst, m. bogotaj, der Attheißt, Cig., nk.

ateizem, zma, m. der Attheismus, Cig., nk.

átej, m. = ata, Mur., Cig., Jan., Št., Kor.

átek, tka, = ata, C., Bes., Št. - Valj.(Rad).

atlānt, m. der Atlaš, (zbirka zemljevidov), Cig. (T.), nk.

átlas, m. der Atlaš, (neko svilnato blago).

átlasar, rja, m. der Atlašweber, Cig.

átlasast, adj. atlasartig.

átlasov, adj. aus Atlaš.

atlět, m. borec, der Athlet.

atlětski, adj. athletisch, Jurč.

atmosféra, f. die Athmosphäre; — prim. ozračje.

atmosféren, rna, adj. atmosphärisch, Cig.(T.).

atmosférski, adj. atmosphärisch, Cig., Cig.(T.).

atōm, m. nedeljivi, enoviti delek, das Atom.

atömen, mna, adj. Atom, Cig., Cig.(T.).

atōmski, adj. Atom, Cig., Cig.(T.).

atribūt, m. das Attribut; — prim. pridevek.

attributiven, vna, adj. attributiv, nk.

atūt, m. Cig., pogl. adut.

avarija, f. = havarija, Cig.(T.).

ávba, f. 1) die Haube; pogl. čepica; — 2) der zweite Mündsmagen, die Haube, Cig.; pogl. kapica; — iz nem.

ávbe, interj. = joj! Kast., Npes.; — = oj, ei! (izraža nevoljo): avbe, kaj boš to govoril! — iz nem. au weh!

ávber, m. = naplavina, rekše les, listje, pesek itd., kar voda nanese, Kot Koboridski - Erj. (Torb.).

avditor, orja, m. vojaški sodnik, der Auditor (nav. auditōr).

avditorstvo, n. das Auditoriat, Cig.

avdráč, m. = puran, Bes.

avdráti, ám, vb. impf. faudern, (o puranu), Cig.

avgůst, m. der Monat August.

avgustinec, nea, m. der Augustinermönch, Jan.

avguštána, f. neko grozdje, Vip. - C., Z.

avskultānt, m. der Auscultant, Cig., nk.; — prim. prislušnik.

ávša, f. dummer, ungeschickter Mensch, ein Tölpel (psovka); — morda nam. alša, olša; prim. rus. oluhъ, der Tölpel, slov. olih, der Pfahl, Maribor, Ptuj - C., Caf (Vest. I. 78.)

ávšast, adj. dummi, tölpelhaft.

avtomát, m. der Automat, priprava ki se sama giblje.

autonomija, f. die Autonomie; — prim. samopprava.

avtonomīst, m. der Verfechter der Autonomie, der Autonomiſt, nk.

avtopsīja, f. die Autopsie; — prim. samovid.

ávtor, rja, m. začetnik, pisec, der Autor.

ávtorstvo, n. die Autorchaft, Cig.

ázbuka, f. die Azbuka, das atſlovenijche Alphabet.

ážar, rja, m. = aržet, StGor. - C., Dol.

áževína, f. 1) die Abfälle der Häute beim Gerben, ŽapŠt. - C.; — 2) das Mark der Kürbisje, ŽapŠt. - C.; — 3) das dichte Vios an Bäumen und nassen Wänden, C.; — prim. stsl. azbno, abgezogene Haut, C. (?)

ážija, f. das Agio, Jan., Cel.(Ar.)

B.

bába, f. 1) die Großmutter, Meg., Mur., Cig., Jan., Dalm., Levst.(Nauk); — 2) die Hebamme, Meg., Jarn., Jan., Dalm., Goris.; — 3) zaničljivo o odrasli ženski, posebno starejši; o zakonski ženi (zaničli.): babo si vzeti, moja baba; = feige Memme, to je baba,

ne mož! — die Puppe, St.-Caf(Vest.); — 4) v vražah in pravljicah: a) „babo žagati“ je stara navada Slovencev na sredipostno sredo; naredć si jo namreč po nekod iz slame in cunj ter je prežagajo; navadno pa se le z otroki šalijo, praveč jim, da kje babo žagajo,

bába — bábina

— 8 —

bâbinski — babûška

da jih tja gledat izvabijo; b) „divje babe“, bivajoče po gorskih jamah in duplinah, imele so dolge lase in nazaj obrnjene roke in noge, *LjZv. 1884.* 229; c) kvatrna b. = čarovnica, *GBrda*; — 5) der Herrenpilz (boletus edulis), „kadar je star in ima širok klobuk“, Ip.-Erj.(Torb.); — 6) neka smokva, Biljana- Erj.(Torb.); — 7) ein stehender alter Baumstamm, Z., Notr.; ein alter Zaunpfahl, Z.; — 8) der Stodfstamm einer Getreideharfenäufe, Cig.; kozolec v babe vcepiti, die Getreideharfenäulen in die Stodfstämme einfeßen, Z.; — 9) pri kozolci pokončen steber, v katerega so late vtaknjene, Dol.; der Brückenpfeiler, BIKr.; — 10) die Spattftemme der Korbmacher, damit die Wieden abzußalten, V.-Cig.; — 11) an einer Thür der Kloben, der auf eine Klampe paßst, um ein Vorlegeschloss daran zu bängen, Cig., Jan.; — 12) die Hese, Cig.; — das Hasfelöhr, Kr.; — 13) die Schraubenmutter, Cig.

bábast, adj. 1) altweibisch, Mur., Mik.; — 2) weibisch, seige, Cig.

babávs, m. altes Weib (zaničlj.), Mik.

bâbec, bca, m. 1) = babež, Valj.(Rad.); — 2) die Puppe, Rež.-Baud.

babêla, f. älteres Weib (zaničlj.);ematne in razcapene babela, LjZv.

babênta, f. = babela, C.

bâbež, m. 1) der Weibernarr, der Frauenknecht, Mur., Cig., Jan., Met., St.; — 2) weibischer Mann, die Memme, Cig., C.; — 3) das schwarze Wollkraut (verbascum nigrum), Medv.(Rok.).

bábica, f. 1) die Großmutter, Mur., Cig., Jan., nrzh.St., BIKr.; — 2) die Hebantme; — 3) dem. baba, altes Weibchen; — 4) das Weibchen aller kleineren Vögel, Cig., Gor., Notr.; — 5) die Schmerle (cobitis barbatula), Cig.; — 6) der Herrenpilz (boletus edulis), = baba, St.-C.; 7) neka hruška, Maribor- Erj.(Torb.); — 8) die leere Buchweizenhülse, Z., Gor.; leerer Maistolben, Cig.; leere Kafstanienhülse, BIKr.; — 9) die Schraubenmutter, Ptuj.-C., DZ.; — 10) der Pfannendeckel am alten Büchenschloss, Cig.; — 11) kalup za tiskarske pismenke, die Matrize, 1.-Cig.; — 12) das Hasfelöhr, Cig., BIKr.; — 13) der Sezenring, Mur.; — 14) zelezo, na katerem se kosa klepje, der Dengeſtock; — 15) der Deſtel bei der Weinpresse, Cig.; (prim. dedec); — 16) ein Haufen über einander liegender Garben, Dol.; die Mandel, Cig.

bábičast, adj. kernlos: babičasta (= gluha) ajda, Z., Gor.; — prim. babica 8).

babičevânje, n. der Hebammendienſt, Cig.

babičeváti, újem, vb. impf. Hebammendienſte leſten, Cig., DZ.

bâbičinski, adj. Hebammen-, Mur.

bábičiti, im, vb. impf. Geburtshilfe leſten, Mur.

bábička, f. altes Mütterchen, Mur.

bábina, f. 1) (zanič.) altes Weib, Jarn., C., M., Valj.(Rad); = baba 3) Levst.(Zb. sp.); — 2) die Erbſchaft, Meg.; (prim. dedina); — 3) pl. bábine, das Wochenbett, Mur., Cig., Jan.; der Entbindungſchmaus, M.; — 4) babina,

neka gozdna zel, ki ima liste nekoliko pobrne pivkam (mrtvim koprivam); pastirji vzpomladi z nje sokom pišejo leskove palice, Lašeč- Erj.(Torb).

bâbinski, adj. altweibisch, ogr.-Mik.

bábišče, eta, n. altes Weibchen, Dol.; stara babiščeta, Jurč., Andr.; tudi: babišče, Met.; (nav. se govori babšě, éta, Gor., ali bâbše, eta, Št.).

bábiški, adj. Hebammen-: babiška učilnica, DZ.

bâbištvq, n. das Hebammenwesen, die Hebammenſunſt, Mur., Cig., Jan., nk.; b. je skrajsan del porodniſtva, Vod.(Bab.).

bábiti, im, v. impf. Hebammendienſte leſten, Mur., Cig., Jan.

bâjak, m. 1) der Weibernarr; ves b. je, Jurč.; — 2) babják, feiger Mensch, kajk.-Valj.(Rad); 3) bâjak, wilder Salbei (salvia silvestris), Spodnja Idrija- Erj.(Torb.).

babjesíčen, čna, adj. seig, Cig.

babjevěrce, rca, m. der Abergläubige, Cig., Jan., nk.

babjevěren, rna, adj. abergläubig, Gut., Mur., Cig., Jan., nk.

babjevěrka, f. die Abergläubige, Z.

babjevěrstvq, n. abergläubisches Wejen, der Aberglaube, Cig., Jan., nk.

bâbji, adj. 1) altweibisch, Cig.; — 2) Weiber-, weiberhaft (zaničlj.); po babje, nach Weiberart; weibisch, unmännlich, Mur., Cig., Jan.

bâbka, f. 1) altes Weibchen, M.; — 2) die Puppe, Guts.; — 3) babke, „kratke kosti telecjih in ovějih nog, ki so med parkljema in stegnom“, Bes.

babkovina, f. 1) der Wejenſatbei (salvia prantisis), Žemon (Notr.)- Erj. (Torb.); — 2) = češmin, Tuš.(R.). (morda nam. bobkovina, C.)

bablè, éta, n. altes Weib, Mik., Valj.(Rad), S.N.; tudi: bâble, St.

bablětce, n. altes Weibchen, C.

babljáti, ám, vb. impf. 1) blóčen: mati ovca bablja, jarče bleje, C.; — 2) fallen, Cig.; stammeln, Mik.; — pogl. bebljati.

báljenje, n. der Hebammendienſt, Cig., DZ.; učiti se abljenja, Levst.(Nank.).

bâbna, f. Kr., pogl. babina 1).

bâbnica, f. ein älteres Weib, das Weiblein; babnica ni napačna, LjZv.; — menda nam. babinica.

bâbnik, m. 1) der Weibernarr, Mur., Cig., Mik., Valj.(Rad); — 2) der quirlförmige Salbei (salvia verticillata), Medv.(Rok.).

babnják, m. das Serail (zanič.), Nov.-C.

babováti, újem, vb. impf. Hebammendienſte leſten, Hebamme fein, Mur., Mik.

bâbški, adj. = babji, Trub.-Mik.; babske basni, Dalm.

bâbstvq, n. das Weibervolf, Z.

babúlja, f. = babura 1) Cig., Jan.

babûra, f. 1) die Wetter, die Šchachtel; — 2) der Wellerwurm (oniscus), Cig.; (tudi hs.)

babúša, f. = babura, Jan.

babûška, f. 1) stara ženska, Levst.(Zb. sp.); — 2) = babura 2), Cig.; (tudi hs.)

babúza — bàgrec

— 9 —

bagrên — bahôntati

babúza, f. = babura 1), Cig., Levst. (Zb.sp.).

babûzek, zka, m. der Weiberfreund, Pot. - C.

bâc, m. männlicheš Lamm, Gor.; — prim. bav.
bätz, bätzlein, Zchaj, Schäſchen.

bacáti, âm, vb. impf. = kobacati, auf allen
vieren friechen (o človeku), Z.; langſam einher-
gehen: pred njim baca velik kodrast pes, Bes.

bâcek, cka, m. dem. bac (nav. v otročjem go-
voru).

bâcelj, clja, m. 1) ein Pfropf aus gefaſter
Leinwand: b. preje, Cig.; — 2) die Schopp-
nudel, V. - Cig.; — prim. facelj.

bâcka, f. weißlicheš Lamm oder Zchaj, (v
otročjem govoru); — prim. bacek.

bacljânje, n. das kleinschrittige Gehen (z. B. der
Kinder), Z.

bacljáti, âm, vb. impf. kleinschrittig einhergehen,
Z.; Če mož h kakemu prijaťlu gre, Precej
za njim bacljaš, Npes.-K.; — prim. bacati.

bácniti, nem, vb. pf. = becniti, Cig.; bacne
ga z nogo in spodi, Jurč.

bâčec, čka, m. dem. bak, Valj.(Rad).

bâček, čka, m. das Reißigbündel, Gor.; — prim.
it. fascio, Bündel.

bâčev, čve, f. = bačva, sod, Notr. - Erj.
(Torb.).

báčica, f. = backa, Z.

bâčka, f. der Beutel, Dict.; b. denarjev, Z.;
= popotna torbica, Dict.; — prim. baška.

bâčva, f. 1) das Fajš, Meg. - Mik., Valj.(Rad);
das Delfaš, Hrušica (Istra) - Erj. (Torb.); —
2) der Bottich, Cig.; — prim. bečva.

bâčvar, rja, m. Cig.; pogl. bečvar.

bâčvica, f. dem. bačva; 1) das Fäſchen, Z.,
— 2) der Kübel, C.

bâdava, adv. = zastonj, M., Zora, BlKr.; tudi:
za badava, BlKr.; (za badavo, jvžhŠt.); —
hs., iz tur. badhawa, Dan.

bâdenj, dnja, m. der Bottich, die Kufe, Goriš.;
trtnega perja so cele badnje nasmukali,
Vrtov. (Km. k.); — prim. bedenj.

badič, íča, m. neka rastlina, Vreme - Erj.
(Torb.).

badijân, m. der Sternanis (illicium anisatum),
Rez. - C., (badjan, Cig.), — it. badiana.

bâdnik, m. der Christabend, BlKr. - Navr.
(Let.).

bága, f. der Tabakpfeifensaft, Št., Dol.; — prim.
hs. baga, neka konjska bolezen (menda iz
tur.) Dan.

bagatîn, m. eine kleine Münze; dva bagatina,
zwei Scherſlein, Dalm.; — iz it. bagattino,
eine venetianische Kupfermünze.

bâgec, gca, m. nam. bakec, Z., Dol.

bâger, gra, m. = škrlat, Cig., Jan., Cig.(T.);
— stsl.

bagláti, âm, vb. impf. zudringlich bitten, bet-
teln, Mur., Fr. - C., SlGor.; — za vse bagla,
kakor ciganica, Glas.; — morda iz bav. fer-
geln, C.

bagláč, m. zudringlicher Bettler, SlGor.

baglávec, vca, m. zudringlicher Bettler, Mur.

bâgrast, adj. purpurn, C.

bâgrec, grca, m. die Purpurſarbe, Cig., Jan.;
— rus.

bagrên, adj. purpurn, purpurroth, Cig., Jan.,
Cig.(T.), Vrt.; — stsl.

bagreníca, f. der Purpurmantel, Cig., Jan.; —
stsl.

bagrenína, f. die Purpurröthe, Jan.

bagrênka, f. die Purpurſchnefe, Cig.; — rus.

bagrenokíset, sla, adj. purpurſauer, -sli amo-
nijak, das Murerid, Cig.(T.).

bagriti, im, vb. impf. purpurroth färben, Cig.;
— rus. bagrits.

bagrîvec, vca, m. = bagrnik, Cig., Jan.

bâgnik, m. der Purpurſärber, Cig., Jan.;
— stsl.

bagrordèč, dèča, adj. purpurroth, Cig.

bâguš, m. der in der Pfeife zurückbleibende,
feuchte Tabak, kajk. - Valj.(Rad); — prim.
baga.

baháč, m. 1) der Prahler, der Großthuer; mlad
baháč — star berač, Slom. - C.; — 2) eine
zwei Liter haltende Flasche, Dol.

baháča, f. ein prahlhaftes Weib, Fr. - C.

baháček, čka, m. junger Prahlthans, Valj.(Rad).

baháčast, adj. prahlerisch, Hal. - C.

baháčica, f. die Prahlerin, Cig.

baháčiti se, im se, vb. impf. prahlen, C.

báhanje, n. das Prahlen, das Großthun.

bahánt, m. der Bacchant, Cig.

bahäntski, adj. bacchantisch, (—anški, Cig.).

bahríja, f. die Prahlerei, das Großthun.

baháriti, im, vb. impf. prahlen, Zv., Svet.
(Rok.).

báhast, adj. = bahat, Cig., LjZv., Gor.

baháški, adj. prahlerisch, großthuerisch.

baháštvo, n. die Prahlerei, die Großthuerrei.

bahát, áta, adj. prahlerisch; bahati ljudje; ba-
hata obleka, prunkende Kleidung.

báhati, am, vb. impf. prahlen, Mur., Met.; z
mošnjo b., beutelvolz fein, Cig.; Napuh nje-
gov prezgodaj baha, Vod.(Pes.); s svojimi
darmi b., Ravn.; — nav. b. se, b. se ‚ čim;
— tudi: baháti se, Gor. Št.

bahátost, f. die Aufgeblasenheit, die Prahlerei;
b. v obleki, der Kleiderlužuš, C.

baháv, áva, adj. prahlfüchtig, großsprecherisch,
Cig., Jan.

báhavec, vca, m. der Prahlüchtige, der Maul-
held, Mur., Jan.; tudi bahâvec, Valj.(Rad).

bahaven, vna, adj. prahlüchtig, ruhmredig, auf-
schneiderisch, Mur., Cig., Jan.

báhavka, f. 1) die Prahlerin, Cig., Jan.; —
2) eine Art breite Halsbinde, Dol.

bahâvs, m. der Prahlhans (zaničlj.), Cig., Jan.,
Fr. - C.

báhavski, adj. prahlerisch, Cig.

bahávslija, f. die Prahlerin, Cig.

bahévati, am, vb. impf. zu prahlen pflegen,
Notr. - Mik., (nam. bahavati).

bahávast, adj. = bahav: bahavasti dedci,
LjZv.

bahljáti, âm, vb. impf. lodern (o ognju) C.,
 sprudefn (o vodi), Hal. - C.; vino iz soda
bahlja, Z.; wanken: bahlja kakor praprot,
C.; — prim. nem. fachen, fächeln (?).

bahônta, f. der Faustschlag, C.

bahôntati, am, vb. impf.; — prim. bahontiti, C.

bahōntniti — bājtar

— 10 —

bājtarica — bakrorězen

bahōntniti, nem, vb. pf. mit der Faust schlagen, C.

bahorīn, m. der Windwirbel, Jan.; (bohorin, St. - Cig.): — prim. rus. bahorъ = žestokij vihrъ, Dalj.

bahorija, f. die Zauberei, kajk. - Valj.(Rad).

bahoriti, im, vb. impf. zaubern, Mik.

bahulja, f. die Prahlerin, Mur., Cig., Jan., Met.

bahūn, m. der Prahler, der Mantheld, Cig.

bāj, m. ein Flüssigkeitssmaß (= 48 Moß), Jan., Notr. - Z.; — prim. it. baglia, Rufe (?)

1. bāja, f. der Zauber, die Beschwörung, Mik.; — pl. baje, das Geschwäb, Z.

2. bāja, f. die Anme, Gor., Notr.-Z.; — prim. it. balia.

3. bāja, f. der Boi („neka debela volnata tkainina“), Cig.

bajāc, m. der Bajajāo, Jan.; — iz it.

bajālen, tna, adj. Zaubern: bajalne besede, Erj. (Torb.).

bajālnica, f. die Gauflerin, Mur.

bajālnik, m. der Gaufler, Mur.

bajājanica, c. die Wünschelruthje, Jan., Glas.

bajājanje, u. das Zaubern, das Wahrsagen, Z.

bājar, rja, m. der Weiher; — iz nem.

bājati, jam i. jem, vb. impf. 1) schwägen: b. = praviti basni, Dict.; — sagen: prim. baje, baje da, kar je menda nam. bajo da, Levst. (St. Spr.); — 2) prophezeien: dobro vreme b. sv. Vincenc baja, da bo dosti dobrega vina, C.; — 3) beschwören, zaubern, Mur., Mik., kajk. - Valj.(Rad).

bājavec, vca, m. der Zauberer, ogr.-Mik.

bajbák, m. das Ţteppen-Murmetthier, der Bohat, Cig.; — rus.

bājda, adv. = baje da, Šentvidska Gora (Tolm.).

bājě, adv. (prim. bajati), wie es heißt, wie man sagt, Jan., nk.; baje da, Levst.(St. Spr.).

bājce, jca, m. = bajavec, C., M.

bājen, ajna, adj. 1) mythisch, Cig.(T.); sagenhaft, bajni Klek, Zv.; — 2) mündig, Z., C., UčT. (?)

bajeslǒvee, vca, m. der Mytholog, Jan., nk.; prim. bajeslovje.

bajeslǒven, vna, adj. mythologisch, Jan., Cig. (T.), nk.; — čes.

bajeslǒvje, n. die Mythologie, Jan., Cig.(T.), nk.; — čes.

bájeven, vna, adj. Zaubern: bajevna moć bajil, Navr.(Let.).

bajjiten, tna, adj. Zaubern: bajilne pesni, Zaubergejänge, S.N.

bajíło, u. das Zaubermittel, Mur., ogr.-Valj. (Rad), vzhŠt.; rabiti bajila zoper bese in čarovnice, Navr.(Let.); — das Zauberverk, die Beschwörung, Danj. - Mik., C.

bājka, f. das Märchen, Z., LjZv.; die Mythe, Cig.(T.).

bajonet, m. vojaško bodalo, das Bajonnet.

bājta, f. hölzerne Hütte; drarji v gozdu, pasirji v planinah imajo bajte v začasna stanovališča: armfelige Wohnhütte, die Deutsche; — prim. it. baita, Mik.(Pt.).

bājtar, rja, m. der Reuchler.

bājtarica, f. die Reuchlerin.

bājtarstvō, u. der Reuchlerstand, Cig.

bājttati, am, vb. impf. mit Brettern und Balken aussteifen, auszimmern: sterno, jez bajtati, die Cisterne, den Reich schalen, V.-Cig.

bājtica, f. dem. bajta.

bājtnik, m. = bajtar, Jan.

bajúlja, f. „bajule“ imenuje Stanko Vraz nekake otročje narodne pesmi, Pjk.(Črt. 139).

bajúljiti, im, vb. impf. = grdo peti: pijanec bajulji, C.

bāk, interj. pfui! BlKr.

bāk, báka, m. der Widder, der Leithammel, Danj., ogr.-Valj.(Rad).

bakalár, rja, m. der Baccalaureus, Cig.

bakalārstvō, u. das Baccalaureat, Cig.

bakán, ána, m. der Widder, Valj.(Rad.); — prim. bak.

bákelnik, m. der Fackelschuh, Cig.; — prim. bakla.

bākēr, kra, m. das Kupfer, Mur., Cig., Jan., Cig.(T.), nk.; čisti b. das Feinkupfer (Garkupfer), Cig.; — po drug. slov. jezikih.

bákica, f. nam. bačica, BlKr.; — prim. bak.

bākla, f. 1) die Fackel: junge, mit Pech überstrichene Birte als Fackel, Fr. - C.; požigalna bakla, die Brandfackel, pogrebna bakla, die Todesfackel, Cig.; — 2) = kostenika, C.

baklâda, f. der Fackelzug, Cig., Jan., nk.

baklânje, u. das Geslafer, Cig.

baklár, rja, m. 1) der Fackelmacher, Z.; — 2) = baklaš, Cig., Jan.

bakláš, m. der Fackelträger, S.N.

bakláti, ám, vb.impf. 1) starf brennen, flanmen, fladfern, Cig., Jan.; — 2) mit einem Licht hin- und her fahren, Lašče - Levst.(Rok.), — prim. nem. fadeln.

baklonōsec, sea, m. der Fackelträger, Jan., nk.

bakráč, m. kupferner Kessel, Mur., C.; — tudi hs.; iz tur., Dan.

bakrár, rja, m. der Kupferschmied, Z.

bakrārnica, f. die Kupferschmiede, Z.

bakrārstvō, u. das Kupferschmiedgewerbe, Z.

bákrašt, adj. kupferartig, kupferfärbig, Z.

bakrên, adj. kupfern, Kupfer-, Mur., Cig., Jan., Cig.(T.), nk.; bakrena ruda, das Kupfererz, Cig.(T.).

bakrênast, adj. kupfericht, Cig., Jan.

bakrēnec, nca, m. die Kupferlassur, Z.; modri b., Erj.(Min.); rdeči b., das Rothupfererz, Erj. (Min.).

bakrenica, f. das Cementwasser (eine kupferhäufige Flüssigkeit), Cig., Erj. (Min.); das Kupferwasser, Jes.

bakreník, m. das Kupferbergwerk, Z.

bakrenína, f. die Kupferwaare, Z.

bákrenje, u. die Verkupferung, Z.

bákriti, im, vb. impf. verkupfern, Z.

bakrorěstvō, u. die Kupferstecherei, (—štv. Cig.).

bakrorěz, réza, m. der Kupferstich, Cig., Jan., nk.

bakrorězce, zca, m. der Kupferstecher, Cig., Jan., nk.

bakrorězen, zna, adj. Kupferstech: bakrorezna šola, Navr.(Let.).

bakrorêzje — bâlta

— 11 —

bâltica — bankîr

bakrorêzje, n. = bakrorestvo, Jan.

bákrov, adj. Kupfer-: bakrova zelenica, das
Berggrün, Cig., Jan.

bakrovína, f. die Kupferwaare, Jan.

bakrovît, adj. kupferhältig, Z.

bála, f. 1) der Wallen; b. platna; b. slame,
Fr. - C.; — 2) das mobile Brautgut: balo
peljajo; — 3) das Pfriemengras (stipa pen-
nata), Istrski Kras-Erj.(T.); — prim.it. balla,
der Wallen.

baláda, f. vrsta epičnih pesmi, die Ballade.

bálar, rja, m. der das Brautgut in das Hans
des Bräutigams führt, Z.; — prim. bala 2).

bâlda, f. dicer Prügel, Mur.; dicer Stock: birič
z baldo, Z.; — pogl. balta.

baldahîn, m. der Traghimmel, der Baldachin,
(—kin, Jan.).

bałdina, f. = balda, C.

bâlch, m. ein Dchs von blaßsgrauer, sahler
Farbe, Tolm.; — prim. kor.-nem. falch, Dchs
von sahler Farbe

balêstra, f. die Armbrust, C.; — prim. it. ba-
lestra.

baleštráti, âm, vb. impf., pogl. baluštrati.

balët, m. der Bühnenfanz, das Ballett.

bâlha, f. balhasta (belkasta) krava, Tolm. -
Erj.(Torb.); — prim. baleh, balhast.

bâlhast, adj. weißlich, grau (posebno o živini),
kor.-Štrek. (LjZv.); — prim. bav. falh = fahl,
Štrek. (LjZv.).

bâhlja, f. = bâtha, Polj.

bàli, interj. (balita. -c), komm(t), Dol., Št.; bali
domov, bali! LjZv.; brž balite no, oče,
Jurč.; tudi: bâle, BlKr.

balîn, m. 1) die kleine Rugel im Kugelspiel, Z.;
der kleine Spielstein, Z.; — 2) na balin ostriči
koga, jemandem die Haare ganz kurz scheren,
BIKr.; — prim. it. (dial.) ballino, nam.
pallino.

balîncati, am, vb. impf. mit Kugeln (Steinen)
spiehen, Z., Ip., Prim.

balíšče, n. = bala 2), LjZv., Ljubljanska ok.

balíž, m. = bala 2), Dol.; — prim. kor.-nem.
vallas, vales, = bala 2); it. valigia, Felleisen.

balkön, m. der Balkon, Cig., nk.

bâlog, m. weißer Dils, Tolm. - Erj. (Torb.);
geflechter Dchs, Polj.; — prim. baleh, balha.

baloh, m. großer Laubbausch, Fr., Ptuj - C.; —
prim. bala (?).

balón, m. der Luftballon, Cig., Jan., Cig.(T.), nk.

balónck, nka, m. dem. balon, Valj.(Rad).

balotáti, ám, vb. impf. dummes oder wirres
Zeug reden, C., Z.; — prim. balovati.

balotávee, vca, m. der Schwäger, C.

balováti, újem, vb. impf. faseln, schwägen, Un-
gereimtheiten vorbringen, C.; phantasieren:
bolnik v legarju baluje, C.; = po noči raz-
grajati, peti in pijančevati; vso noč so ba-
lovali, BlKr.

bálovina, f. das Pfriemengras, (stipa pennata),
Kras - Erj.(Torb.).

bašíšica, f. neka hruška, Volče pri Tolminu -
Erj.(Torb.); — prim. balhast.

bâlta, f. 1) die Agt: živina gre pod balto = ko-
ljejo živino, jv7hŠt.; das Beil der Cčen, Mik.

(Et.); kleine Handacht, Svet. (Rok.), BlKr.; das
Hammerbeil, Cig., Jan.; — 2) der Prügel,
dider Ţtod, Dict., Z.

bâltica, f. dem. balta, kleine Handacht, Št., Kr.

bâltora, f. 1) der Hofenlat, Dol., Št.; hlače
na baltoro („bavtaro“), Valj.(Rad); — 2) pl.
baltore (baltre), das Fallthor (na pr. pri
svinjaku); — iz nem. Fallthor.

balûsati, šem, vb. impf. plaudern, Mik.; — prim.
balovati.

baluštráti, ám, vb. impf. wirres Zeug schwägen,
(tudi: balo-, C., bele-, Št., Kr.; — prim. ba-
lusati, balovati.

balvân, m. 1) der Göße, ogr. - Let.; — 2) der
Wallen, Jan., C., Mik.; — 3) der Klumpen,
Jan., Navr. - C.; der Block (min.), Cig.(T.);
— prim. bolvan.

balvânstvo, n. der Gößendienst, ogr. - Let.

bâlzam, m. gost, močno dišeč sok, der Balsam.

bâlzamar, rja, m. der Balsamkrämer, Cig.

bâlzamov, adj. balsamisch, Balsam-, Cig.

balzamovína, f. das Balsamholz, Jan.

bâlžam, m. Dalm. — pogl. balzam.

bâmbus, m. das Bambusrohr, (bambusa arun-
dinacea). Tuš.(R.).

bâmbusov, adj. Bambus-: bambusove palice,
Tuš.(R.).

bân, m. der Banns: hrvatski ban, der B von
Kroatien.

bána, f. pogl. banja.

banána, f. die Banane, (musa sapientum),
Tuš.(R.).

bânda, f. die Bande; pos. die Musikbande.

bandéra, f. = bandero, die Fahne; — tudi:
bandéra.

bandérast, adj. fahnenförmig, Cig., Jan.

banderäs, m. der Fahnenträger, Mur., Jan., C.

bandérce, n. dem. bandero, das Fühlein, Cig.,
Jan., Npes.-K.

bandêren, rna, adj. Fahnen-, Cig., Jan.

bandérica, f. dem. bandera.

bandérišeč, n. die Fahnenstange, Jan., DZ.

banděrnik, m. der Fahnenträger, Cig.

bandéro, n. die Fahne, die Flagge; b. spustiti,
die Fahne streichen, Cig.; pl. banděra; — prim.
it. bandiera, nem. das Banner.

banderonósen, sna, adj. flaggentragend, —sna
ladija, das Flaggendiff, Cig., Jan.

bandêrski, adj. Flaggen-, Cig.

bángar, rja, m. die Thürpfoste, (nav. banger);
— prim. vanger.

baníca, f. die Frau des Banns, Z., Valj.(Rad).

bânja, f. ein langrundes (wegsß von Böttcher-
arbeit, die Wanne, V.-Cig., Jan., Št.; — (nav.
bana; iz nem. Wanne.)

bânjica, f. dem. banja, Št.

bânjka, f. 1) dem. banja, Polj.; — 2) ein plattes
Traqfaſs für Flüssigkeiten, C., Dol.; dve banjki
vina, LjZv.; težka banjka, olja polna, Jurč.

bânka, f. 1) die Bank (ein Geldinstitut), Mur.,
Cig., Jan., nk; — 2) die Banknote, Mur.,
stara banka, Št.

bankêt, m. slovesen obed, das Bankett.

bankěten, tna, adj. Vantett.; banketno vino, nk.

bankîr, rja, m. der Banquier, Cig., Jan., nk.

bârkovec — barêd

— 12 —

bârek — bárli

bârkovec, vca, m. die Banknote.

bârkoven, vna. adj. Bank-: bankovna delnica,
die Bankaktie, Cig. (T.).

bârkovka, f. Jan., pogl. bankovec.

bârkovstvą, n. das Bankweisen, Cig.

bankrôt, m. der Bankerott, das Falliment, Cig.,
Jan., nk.

bankrōtnik, m. der Bankerottierer, Cig.

banovânje, n. die Ausübung des Banušamtes,
die Banušherrschaft, M.

banováti, ûjem, vb. impf. Banus sein, Mik.

banovína, f. das vont Banus regierte Land,
das Banat, nk.

bânski, adj. Banat-, Cig., Jan., nk.; b. stol,
die Banaltafel, Cig., nk.

bânstvą, n. die Banušwürde, nk.

bantóč, m. der Wasserfall, Pod Gradom (v Ro-
diški zupi) — Erj. (Torb.).

bantováti, ûjem, vb. impf. = žaliti, ogr.-Valj.
(Rad.): (bantúvati, C.); — prim. magy. bantani,
Mik. (Et.).

bâr, m. der Kolbenhirsje, (setaria italica), Hlad.
(Rok.), Tuš.(B). Kr.

bâr, adv. = vsaj, wenigstens, Danj., vzhŠt.,\ ogr.; ako ne curi, bar kaplja, C.; — prim.
tur. bari, magy. bâr, Mik. (Et.).

bára, f. der Zumpf, der Morašt, Z., nk.; mlake
in bare, Erj.(Izb.sp.); — prim. barje; hs. bara,
die Pfüße.

baráka, f. die Barače; — prim. koliba, bajta.

báranje, n. das Fragen; — prim. barati.

barânt, m. = kup: b. skleniti. Npes. - Schein.

barantáč, m. = kupec, kupčevavec.

barantânje, n. = kupčevanje.

barantáti, âm, vb. impf. kupčevati; b. z žitom,
s kožami; — prim. baratati.

barantija, n. = kupčija.

barantavec, vca, m. = barantač.

baratáti, tâm, vb. impf. 1) = barantati, Mur.,
Levst. (Rok.); — 2) barâtati, âčem = ravnati,
umgehen, verfahren, Mur.; jednako barače se
krščanstvom, ogr.-Valj.(Rad); — iz it. bar-
rattare, tauschen.

1. bârati, am, vb. impf. in pf. fragen.

2. bârati, am, vb. impf. mit heizem Wasser ab-
brühen: b. kokoši, svinje, Mik., St.; barani ječ-
men = Malz, Hip. (Orb.); — menda nam.
obarjati; prim. obariti, variati.

barbâr, m. surov, neomikan človek, der Barbar.

barbarîzem, zma, m. der Barbarisnuš, Cig.,
Jan., Cig.(T.), nk.

barbârski, adj. barbarisch, Barbaren-, Mur., nk.

barbärstvą, n. die Barbarei, Cig. (T.), nk.

bârčen, čna, adj. = barek, Mik.

bârčica, f. dem. barka.

bârd, m. starokeltski pevec, der Barde, Cig.,
Jan.

bârda, f. neka sekira, C., ogr.-Valj.(Rad); —
prim. srvn. barte, kor.-nem. partn., f. grožeš
Hadnemffer.

bârdovski, adj. Barden: bardovsko petje, Cig.

bârêd, m. 1) pust in neredovit svet, Malhinje
(Kras)-Erj.(Torb.); — 2) eine Zumpfspflanze,
Ravn.- C.; die weiße Zeerose (nymphaea
alba), Tuš.(R.), Medv.(Rok.).

bârek, adj. indecl., pogl. barik.

bárhan, m., Cig., pogl. barhant.

bárhant, m. neka tkanina, der Barchent; (par-
hant, Guts., barhent, Jan.).

bárhantast, adj. barchenten.

bárhantar, rja, m. der Barchentweber, Cig.

bárhanten, adj. Barchent.

bárhantov, adj. = barhantast.

1. barîgla, f. 1) das Fuhrasfâs, das Lägel: v ba-
riglah, ki so razne velikosti, se vino pre-
važa. Kr., vzhŠt.; — 2) = pútrih, StGor.;
die Weinflasche, Mur.; — prim. it. barile.

2. barîgla, f. = berigla (Knüttel), Mur., vzhŠt.

barîglar, rja, m. sodar, ki barigle dela, C.

barîglica, f. dem. barigla; 1) majhna barigla,
Kr., vzhŠt.; — 2) majhen putrih, das Hand-
fäschchen, Strek., Kras; je gosko pojedel, Ba-
riglico 'zpil, Vod.(Pes.); das Weinfläschchen,
Mur., Slom.

bârij, m. das Barium (chem.), Cig.(T.),

bârik, adj. indecl. lüstern: b. česa, Guts., Cig.,
Npes. - Schein.; b. na kaj, Guts., Mur.; ni
b. iti, er hat keine Lust zu gehen, StGradec;
tudi: barek, Guts.; — menda iz nem. begierig,
Mik.(Et.).

barikâda, f. nanošena zagrada v ulici, die
Barricade, Cig., nk.

barit, m. majhen soděč, držeč 6—15 bokalov,
(bâril) BlKr.; tudi stisnjen podolgast soděček,
držeč 1—2 vedri, BlKr.; vino pijo iz barilov,
BlKr., DŠv.

barîla, f. = barigla 1), BlKr.

barîlček, čka, m. dem. barilec, St.

barîtec, lea, m. das Handfäschchen, C., St.,
BlKr.

barit, m. der Baryt, der Schwarispath, Cig.(T.).

barjân, ána, m. der Moraastbewohner, Levst.
(Močv.), nk.

barjè, n. der Morašt, der Zumpf, Cig.(T.), Nov.,
nk., Ig.

bárjevec, vca, m. das Zumpferz, Erj.(Min.).

bârka, f. = ladja; — prim. it. barca.

bárkan, m. = barhant, Jan.; — prim. srvn.
barkan, Mik.

bârkar, rja, m. = mornar, Mur., Cig.

bârkica, f. Mur., pogl. barčica.

barkolòm, łóma, m. = ladjelom, nk.

barkostâja, f. = pristanišče, Jan., nk.

barkotón, m. die Galere, ob Dravi- C.; grožeš
Flušschiff, Z.; — iz it. barchettone (.)

barkovânje, n. das Fratscheln, M.

barkováti, ûjem, vb. impf. fratscheln, forschen,
Z., M.; — prim. barati.

barláti, âm, vb. impf. sich zu schaffen machen,
BlKr.

bárli, m. pl. der Scher, V. - Cig: barle pri-
povedovati, leeres Zeug erzählen, Z.; na barle,
in den Tag hinein, in's Blaue, Zv., BlKr.;
na barle hoditi po svetu, BlKr.; na barle
življenje vagati, Jap.(Prid.); ne prodam na
barle = na same besede, brez druge trd-
nobe, Lasče - Levst.(Rok.); priče ne gredó
na barle (t. j. brez poziva od sodišča), Mo-
kronog; — morda od it. parlare, sprechen,
Levst.(Rok.).

baróka — barvílő

— 13 —

barvílen — basnoslóven

baróka, f. die Perrücke; — prim. it. parrucca.

barókar, arja, m. der Perrückenmacher, Cig., Jan.

barókarica, f. die Perrückenmacherin, Cig.

barókarstvő, n. die Perrückenmacherei, Cig.

baroměter, tra, m. das Barometer; dvokraki b., das Heberbarometer, Sen. (Fiż.).

baromětrski, adj. barometrisch.

barón, m. der Baron, der Freiherr.

barónček, čka, m. dem. baron; boter baronček, Jurč.

baroněsa, f. die Baronesse.

barónica, f. die Baronin, die Freifrau, Mur., Cig., Jan., nk.

baronīja, f. Cig., pogl. baronstvo.

baróninja, f. = baronica.

baróniti, vb. impf. baronifieren, Cig.

barónka, f. = baronica, Cig., Jan.

barónovka, f. die Baronin.

barónski, adj. Freiherrn, freiherrlich.

barónstvő, n. die Freiherrnwürde.

barôrkla, f. die Spielfugel, „lesena krogla v igro“, Banjščice - Erj. (Torb.). — morda iz it. pallottola, Kugel.

barôrklati, am, vb. impf. mit Kugelni spilenu, igrati z barorklami, Banjščice - Erj. (Torb.).

bâroveec, vca, m. kaša iz bara, der Fenchbrei, Jan.

baršûn, m. der Zammet, Mur., Mik.; — tudi hs.; prim. magy. barsony.

baršûnast, adj. Sammet, sammtartig, Jan.

baršunát, áta, adj. = baršunast, Mur., Jan.

baršünov, adj. sammtten, nk.

baršunski, adj. = baršunov, Mik.

bárt, m. = -krat, = mal; — prim. srevn. ein fart, Mik.

bártolščica, f. neka hruška, Valj.(Rad).

bârusa, f. das Barthaar, Mur., Cig., Jan.; pl. baruse, der Bart, Mur., Danj., SlGor.; — prim. ruse.

barusáč, m. der Großbart, Mur., Cig., Mik.

barúsast, adj. bärchtig, Mur., Cig., SlGor.

barůsnik, m. = barusač, M.

barůsnjak, m. = barusač, C.

bârva, f. die Farbe, Cig., Jan., nk.; žive barve, hochfarben, Cig.; barve ubrati, colorieren, Cig. (T.); — prim. češ. barva; iz nem.

bârvanje, n. das Färben, Cig., nk.

bârvar, rja, m. der Färber, Cig., Jan., nk.

bârvarica, f. die Färberin, Cig., Jan.

barvarīja, f. = barvarstvo, Cig., Jan.

bârvarnica, f. die Färberwerfätte, Cig.

bârvarski, adj. Färber, Cig., Jan.

bârvarstvő, n. das Färbergewerbe, die Färberei, Cig.

bârvast, adj. farbig, Cig., Žnid.

bârvati, am, vb. impf. färben, Cig., Jan., nk.; rdeče, črno, b., tudi: na rdeče, črno b., Cig.; b. se, sich schminfen, Cig.

bârven, vna, adj. Farben; barvni čut, der Farbenfinn, barvna slepota, die Farbenblindheit, barvni odklon, die chromatische Abweichung, Žnid.; farbig, chromatisch, Žnid.

barvílő, n, das Färbemittel, der Färbestoff, Cig., Jan.; das Pigment, Cig., Jan., Cig. (T.), Erj. (Som.).

barvílen, kna, adj. färbend: barvilna moč, die Färbekraft, Žnid.; barvilna prst, die Farberde; barvilni izlečki, Färbee Contractor, DZ.

barvina, f. der Farbenstoff, Cig.

barvitost, f. das Colorit, Jan.

bârvnica, f. 1) die Farbenmuschel, Jan.; — 2) zemlja b. = barvilna zemlja, Cig.

bârvnik, m. das Farbenfästchen, Cig., C.

barvomèr, méra, m. der Farbenmesser, Cig.(T.).

barvotísk, m. der Farbendruck, Cig., Jan.

barvovit, adj. farbenreich, Vest.

barvoznánec, nca, m. der Farbenkundige, Cig.

baržûn, m. Guts., Mur., C., Valj. (Rad), pogl. baršun.

bâs, m. 1) die Vassſtimme, der Vass; debeli bas, der Großbass, glavni b., der Contrabass, mali b., das Vassſetten, Cig.; — 2) die Vassgeige; Ne maram, zavpije, za gosli, za bas, Pres.

basáč, m. der Pader, Cig., Jan.

básaken, kna, adj. zum Stopfen, Laden dienend, Cig.

básalnik, m. die Stopſſtange der Mühler, Z.; der Paffſtoch, Cig.; der Seßkotben (pri topovih), V.-Cig.; ein Werkzeug zum Stopfen der Würste, Strek.

basálq, n. ein Werkzeug zum Stopfen: der Pfeifenstopfer, Cig.; das Ladewerkzeug, Cig.

básanje, n. das Stopfen; das Laden (eines Gewehres).

bâsar, rja, m. der Vassgeiger, Cig., Jan.

básati, bâsem, vb. impf. hineinstopfen; v zépe si kaj b.; vollstopfen; kos, trebuh b.; laden (ein Gewehr), puško b.; b. se kam, sich irgendwohin drängen; — prim. nem. fassen, Levst. (Rok.).

bâsek, ska, m. dem. bas, das Vassſetten, Cig., Jan.

bâsem, smi, f. = basen, Dict., C., Roż.-Kres.

bâsen, sni, f. 1) eine erdichtete Erzähnung, etwas Erdichtete; imeti kaj za fabulo ali b., Trub. (Post.); basni, Fabeln, Dalm.; — 2) die Fabel (als Literaturgattung), Mur., Cig., Jan., Cig. (T.), nk.

bâsenca, f. dem. basen; (bâsemca, Valj. [Rad]).

bâsenka, f. dem. basen, Mur.

bâsenski, adj. Fabel, fabelhaft, Cig., Jan.; b. svet, die Fabelwelt, Jan.

basíló, n. die Ladung (g. B. eines Schießgewehres), Cig., DZ.

basîst, m. der Vassift.

basîvő, n. = basilo, Jan.

bâsna, f. = basen 1), Mur., Cig., Jan., C., Trub.; prazne basne, jvzhŠt.

basnár, rja. m. 1) der Fabelhanš, (basmar, C.); — 2) der Fabeldichter, Cig., Jan.; pogl. basnopisec.

basnârstvő, n. die Fabelei, Cig.

basnáti, âm, vb. impf. Erdichteteš erzählen, fabeln: to babe basnajo, jvzhŠt.

basnopísec, sca, m. der Fabeldichter, Jan., Cig. (T.).

basnoslóven, vna, adj., Cig., Jan.; pogl. baselsloven.

basnoslôvje — baterîjski

— 14 —

bâtevce — bazilîsk

basnoslôvje, n. 1) die Fabellehre, Jan.; —
2) Cig., Jan., pogl. bajestlovje.

basnováti, újem, vb. impf. sabeln, Jan., nk.

basnovít, adj. sabelreich, Cig.; basnoviti iztok,
SIN.

basúlja, f. weibliches Maſſchwein, Mur., Z.,
LjZv., Gor.

basüljce, ljca, m. männliches Maſſchwein, M., Z.,
Gor.

bâsov, adj. Basf: basova struna, Cig.

băš, adv. gerade, just: băš denes, băš tod je
prišel, Levst.(Nauk); Iščimo si pomočnika,
Zdaj je sila băš velika, Vod.(Pes.); ne more
se băš trditi, man kann nicht gerade behaupten,
LjZv.; — allerdings: băš ko bi glave ne
imel, ja, wenn er kein Talent hätte! Mirna
Pec (Dol.); — durchaus, Ptuj - Caf. Vest.);
băš nič, Levst.(Nauk).

bâša, e, m. = paša, Cig., Jan., Npes.; —
diz tur.

bâška, f. die Hirtentasche, Cig., Gor. - M.: —
prim. nem. Watsach, C.

băšti, adv. = băš, Mik., vžhSt. - C.; băšti bi
bilo dobro, freilich wäre es gut, Pohl.
(Gram.): o băšti ne! = o seveda ne! (iro-
nično). SIGor.; Žena, danes ni mraz.
Băšti(i) mraz je, Zatíčina-Vrt.; (tudi băště:
băste je je škoda, Jurč.; a če pojdeš pit,
ni treba, da bi šel băste mej tiste najbolj
neumne in pijane, Jurč.; băste slabo bi bilo,
ko bi me ti ne ugnal v kozji rog, Koder
[Marjetica]; prim. Cv. X. 4).

băštija, f. die Bastei, Cig., Jan.

1. băštati, am, vb. impf. das Unterholz schofen:
hosto băštati, V. - Cig.; = butarice (it. „fa-
scetti“) delati.

2. băštati se, a se, v. impf. bašta se mi = ljubi
se mi, Jan., Notr.; — iz it. bastare, hin-
reichjen, C.

bât, m. 1) der Kolben, Mur., Cig., Jan., Sen.
(Fiz.); der Kolbenstofc, die Kente, C.; Pri-
pravil je že meč 'no bat, Omamil je je z
batom vse, Danj.; das Scepter, kraljevi b.,
Mur.; b. i kraljestvo, kajk. - Valj.(Rad); z
batom živeti, auf grojem Fuße leben, C.; —
2) der Holzischlägel, der Holzhammer, Dict.,
Cig., jvžhSt.; — 3) der Fruchttohlen, koruzni
b., C.; bát, Valj.(Rad); — prim. bet.

batálija, f. Cig., pogl. bitka, bitva; (it. battaglia).

bataljón, m. oddelek vojaštva, das Bataillon

bataljónski, adj. Bataillonsz.

bâtast, adj. kolbenförmig, kolbicht, Cig., Jan.; —
prim. betast.

bâtati, am, vb. impf. schlagen, prügeln, Mur.:
(tudi hs.).

bâtec, tca, m. dem. bat; kleiner Holzschlägel,
Dict., (C.); bobnarski b., der Trommelschlägel,
Cig.; der Dengelhammer, Cig.

bătek, tka, m. dem. bat; die Knospe an Bäunen,
die Blumenknospe, C.

bátel, tla, m. = čoln, Dalm.; — prim. it. battello.

baterija, f. oddelek topnštva, die Batterie; —
magnetska b., magnetisches Magazin, b. v
koritu, der Trogapparat, Cig.(T.).

baterîjski, adj. Batterie.

bâtevce, n. = betevce: prav malo (kake reči),
Čemšenik (Gor.).

báti se, bojim se, vb. impf. Furcht haben,
fürchten; b. se koga, česa, jemanden, etwas
fürchten; bojim se, da bo jutri deževalo, bo-
jim se, da bi jutri ne deževalo, ich fürchte,
dasf es morgen regne; bojim se, da se mu
bo, da se mu ne bi kaj pripetilo, ich fürchte
dasf ihm etwas zuſtoße; jaz se ne bojim, da
bi tebe utrudil ali tebi nadlezen bil, Jap.;
Bedenken tragen, fürchten; Z roko migni, ak'
bojiš se govorit, Preſ.; on se boji tudi naj-
manjšega cloveka razžaliti, Ravn.; b. se za
koga, um Jemanden fürchten, besorgt sein; sich
scheuen, Scheu haben, bati se dela, arbeits-
scheu sein.

bătic, m. = batec, Habd.-Mik., kajk.-Valj.(Rad).

batica, f., pogl. betica.

bătina, f. der Prügel, der Stofc, Mur., Jan.;
dobil je batine, er hat Prügel bekommen,
jvžhSt., Dol.; — hs.

batîst, m. neko tenko platno, der Batist.

batîstach, adj. batisten.

batonôsec, sca, m. 1) der Kolbenträger, Cig.:
— 2) der Keulenfäser, Cig.

batorôžec, žca, m. —žci, keuthörnige Kleinfäser,
Cig.

batritelj, m. der Aufmunterer, kajk.-Valj.(Rad).

bátriti, im, vb. impf. aufmuntern, tröſten, ogr. -
C., (od magy, bátor, hraber, Dan.).

bátriven, vna, adj. 1) beferzt, muthig, C., ogr.-
Let.; — 2) tröstlich, ogr. - M.

batrivéti, im, vb. impf. = batriviti, ogr.-Valj.
(Rad).

batrîitelj, m. der Tröſter, ogr. - M.

batrîviteljica, f. die Tröſterin, ogr. - M.

batrivíti, im, vb. impf. aufmuntern, tröſten,
Meg., ogr. - M., C.

bátrivnost, f. 1) die Beherztheit, Valj.(Rad),
— 2) die Sicherheit, ogr. - Valj.(Rad).

bavbáv, m. der Wauwan.

bâvec, vca, m. der Wauwau: bavec gre po
tebe! (tako otroke strašijo), St.

báviti se, im se, vb. impf. 1) sich mit etwas
beſchäftigen, sich abgeben, nk.; b. se s pesmami;
Prip. - Mik.; malo se baviti z ljudmi, Jurč.;
— 2) = muditi se, Jan.

bavkáč, m. der Wauwan, Valj.(Rad).

bâvkati, kam, čem, vb. impf. bäſſen, bellen,
Cig., Vrt.; pes bavče, jvžhSt.

bávkniti, nem, vb. pf. einen Bellaut von sich
geben, Cig.

bávtara, f. Cig.; hlače na bavtaro, Valj.(Rad);
pogl. baltora.

bâza, f. = počasnež, Čemšenik; — prim. bezati.

bazált, m. der Basalt (min.).

bazān, m. Cig., pogl. fazan.

bazār, ra, m. senjmišče, prodajališče, der Bazar,
Jan., nk.

1. bazílika, f. das Basilienkraut (ocyüm basi-
licum), Cig., Jan., Tuš.(R.).

2. bazílika, f. die Basilica (eine Art Kirche).

bâzje, n. = bezgovje, Rež. - Baud.

bazilisk, m. der Basiliſſ; amerikanski b., der
Haubenbasiliſk (basiliscus mitratus), Erj. (Z.).

bázniti — běč

— 15 —

běčati — beděnj

bázniti, nem, vb. pf. stupfen, stoßen, C.; angel
ga v stran bazne ino ga je zbudil, Ravn.;
aufregen: angelova prikazen je nič prav ne
bazne, Ravn.; — prim. bezati.

1. báža, f. die Art, die Sorte; vsake baže, aller-
lei; die Nače: živina dobre baže, Z.; — prim.
nem. Fasel.

2. báža, f. ein terrassenförmiger Weingartentheil,
(„kar je leha pri njivah, je baža pri brežnih
vinogradih“), Ip.

bážati se, am se, vb. impf. von gleicher Gattung
sein: b. se s čim, Mur., Cig.; — prim. 1. baža.

bážlika, f. = prežlika, Střek.

bážol, m. = fižol, Tuš. (B.).

bážola, f. = fižol, C.

bčěla, f. die Biene, Mur., Cig., Jan., nk.;
— išči sem spadajocih besed pod čebel-.

bdéti, im, vb. impf. = bedéti.

běba, f. 1) dummer, einfältiger Mensch; —
2) die Memme, Cig., M.; — prim. hs. beba
= otrok (v otročjem govoru).

bebaršja, f. die Alberheit, Cig.

běbást, adj. tölpelhaft, dummt.

bebáti, ám, vb. impf. unständlich reden, („de-
belo, nerazumno govoriti“), C.; — prim.
stls. blbati.

běběčk, čka, m. dem. bebec, M.

běběčica, f. dem. bebka, M.

běbec, bca, m. der Tölpel, der Tropf; bebca
delati iz koga, jemanden zum Narren haben,
hänseln, Jan.; za bebca koga imeti, zum
Besten haben, Lašeče - Levst. (Rok.).

béber, bra, m. = bober, Meg.-Mik., C.

běbež, m. = bebec, Cig., Glas.

běbica, f. dem. beba, Z.

běbiti, im, vb. impf. 1) dumm machen, Cig.;
b. se, sich albern betragen, Cig.; — 2) einem
ein Blendwerk vormachen, ihn übertölpeln,
Cig., C. .

běbka, f. dem. beba, arme Närrin, Mur.

běbkati, am, vb. impf. zum Besten haben, Cig.

bebljáti, ám, vb. impf. lassen, Cig.; unständlich
sprechen, Levst. (Rok.); — prim. bebati.

běbstvó, n. der Blößsinn, die Dummheit, Cig.

běbščina, f. = bebstvo, Ravn.-C.

becáti, ám, vb. impf. stupfen, Jan.; mit dem
Fuße stoßen, Cig., Sol., C.; konj, krava beca,
Z., Gor.

beckáti, ám, vb. impf. stupfen, stochern, sticheln;
po zobeh b., in den Zähnen stochern; — prim.
becati.

becníti, becnèm, bácnem, vb. pf. stupfen,
stoßen, Dol.; b. koga skozi vrata, Cig.;
prim. becati, bacniti.

1. běč, à, m. 1) sod, držeč do deset kvinčev
(6oo bokalov), Bilje pri Gorici-Erj. (Torb.);
— 2) vodnjak, v katerem voda sama izvira
iz tal, ter da ne bi mogla drugan odte-
kati, zatorej tak beč nekoliko oblože s kame-
njem, Lašeče-Erj. (Torb.), Ig. Gor.; zajemni
b., der Schöpfbrunnen, V.-Cig.; — prim. boč.

2. běč, m. eine kleine Münzje, C., Mik., Istra,
Rež.-C.; der Pfennig, Krelj: do zadnjega
„bieča“, dolžno pismo iz leta 1690.-Let.
1887, 314; — prim. it. bezzo.

běčati, bečím, vb. impf. blöcken (o ovcah), Trub.
(Post.); schreien, pfärren, M., BlKr.; otrok
beči, jvzhSt.; trensset (o jelenu), Cig.;
prim. bekati.

bečěk, čka, m. dem. 1. beč, das Fajšschen, Cig.;
soděek od 20 bokalov do dveh kvinčev,
Ip.-Erj. (Torb.); (běček, daß Bierfaß, Valj.
/Rad/).

bečěla, f. = běela, čebela, Gor.-Met., Levst.
(Zb. sp.).

běčka, f. = kad, čeber, C.; — prim. bečva.

bečvà, f. 1) das Fajš, die Tonnie, Cig., C.;
(1000 klgr.), DZ.; — 2) der Bottich, Jan.;
— prim. bačva.

bečvár, rja, m. der Böttcher, Jan.

bečvarina, f. die Tonnengebür, die Tonnen-
gelder, DZ.

bečvärstvó, n. das Böttchergewerbe, Jan.

bečvíca, f. dem. bečva, C.

běda, f. das Elend, Jan., Cig. (T.), nk.; — iz
drug. slov. jezikov.

bedáča, f. ein dummes Weib, Mur., Cig., Mik.

bedáček, čka, m. dem. bedak, Valj. (Rad).

bedačija, f. die Thorheit, Mur., Cig., Jan.

bedák, m. der Dummkopf; ti bedak ti! bedake
delati iz koga, jemanden zum Besten haben,
jvzhSt.; bedaka, kaj si je izmisl! Mik.; za be-
daka koga kam pošiljati, n. p. po polžev krvi,
Navr. (Let.); — iz tur. bed, zanikaren, Dan.

bedákast, adj. dumm, nährisch.

bedákati, am, vb. impf. b. koga, jemanden
zum Besten halten, BlKr.

bedarīja, f. die Thorheit, die Narretei; pustne
bedarije: Slom.-C.

bedáriti, im, vb. impf. dumm reden o. handeln,
C., Z.

bédast, adj. thöricht, dumm; bedasto govoriti.

bedastóča, m. die Thorheit, die Dummheit, C.,
BlKr., kajk.-Valj. (Rad), nk.

bedastóčiti, im, vb. impf. einen Unsfinn reden, SIN.

bedáštvó, n. die Thorheit, die Dummheit, Mur.,
Cig., Jan.

bedéčen, čna, adj. wachsam, C.

bedéčnost, f. die Wachjamfeit, C.

bédén, dna, adj. elend, armselig, Jan., Cig.(T.),
nk.; — prim. béda.

bedèn, dnà, m. = bedenj, Cig., Jan., Valj.-(Rad.).

beděnčast, adj. poln. bedencev, Gor.

beděnec, nca, m. das Higbläschen, das Wim-
merl, Cig., Dol., Gor.; črni b., die Brand-
blatter, Cig., C.; — morda nam. bodenec (?).

bedeníca, f. die Narcifje, (narcissus poeticus),
Rodik-Erj. (Torb.), Trst. (Glas.).

bedčnj, dnja, m. 1) der Bottich, Cig., Jan., DZ.,
Levst.(Nauk); die Weinkfuse, Cig., C.; grozdje
vržejo v veliko kad, bedenj, Hip. (Orb.);
velika lesena posoda (kad), ki je vendar
manjša od plavnika, Erj. (Torb.); — 2) die
Butte, Istr.-C.; — 3) hohler Baumstamm,
Mur., V.-Cig., Jan., C., Levst. (Nauk); v
bednji ima žolna mlade, Ijutomer-Rač (N.
kol.); ein zum Bienenstock außgehößter Baum-
stamm, Habd., Ip.-Mik.; bukovi bednji rabijo
namesto panjev, Levst. (Bč.); hohler Baum-

bedénje — béganje

— 16 —

bégati — bekíniti

stamm als Brunnenereinsatzung, ogr.-C., SlGor.;
— das Baumschiff 3. B. bei der Schiffmühle, V.-
Cig.; tudi bedénj, Valj.(Rad); — iz nem.;
prim. stvn. butinna, srvn. büte, büten, Mik.
(Et.)

bedénje, n. das Wachen.

bedéti, ím, vb. impf. wach sein, wachen: vso
noč smo bedeli.

bedljiv, íva, adj. wachsam, C.; — bedljivo
spanje; häufig unterbrochener Schlaf, der Halb
schlaf, Fr. - C.

bedljívost, f. die Wachsamkeit, C.

bednáč, m. dickes Scheit Holz, Valj.(Rad); —
prim. beden.

bednár, arja. m. = bednjar, Jan., BlKr.

bedníca, f. Cig., Jan., pogl. beznica.

bednjáča, f. hohler Baumstamm, C.

bednjár, rja, m. der Böttcher, Cig., C.

bednjárski, adj. Böttcher-, Cig.

bednjást, ásta, adj. hohl (von Bäumen), C.

bednò, n. 1) = bedenj 1), C. ; — 2) = bedenj 2),
SlGor. - Zora.

bédra, f. = bedro, Z., Dalm., Št., ogr.-Valj.
(Rad).

bédrast, adj. großschenkelig, Mur.

bedrát, áta, adj. großschenkelig, Cig., Jan.

bedráti, ám, vb. impf. lahm gehen, Cig.; o pa-
lieni sklujeńen bedra, Levst. (Zb. sp.).

bédrce, n. dem. bedro, das Scheufenchen; gosje
b., die Ganskeutle; pl. bédra, Dol.

bedrěsce, n. = bedrce, Jurč.

bedrěnec, nca, m. die Pimpinelle (pimpinella),
Cig.

bédrica, f. = bedrce, Mur., Št.

bedríka, f. eine Art Nepfel, Z.

bedrînec, nca, m. neka trava: die Trinie (trí-
nia), C.

bedriti se, ím se, vb. impf. hinken, C., (tudi hs.).

bédrn, adj. Schenkel-, Cig.

bédrnat, adj. dicschenkelig, Cig., Jan.

bedrníca, f. das Darmbein, Cig. (T.), Erj.
(Torb.).

bédřnik, m. = bedrenec, Cig.

bédro, n. der Oberschenkel; (bédra, die Beine:
podtrebušne okončine ali bedra, Erj./Som./;
v gen. poleg; bédra tudi bedrésa. Zora, Sl.N.)

1. bêg, m. die Flucht: v beg se pustiti, die Flucht
ergreifen, Trub., Dalm.; nav.. v beg se spu-
stiti; tudi: v bege se spustiti, Nov. - C.;
na begih biti, im Begriffe sein zu entfliehen,
Fr. - C.; na begu, flüchtigen Fußes, Cig.;
obriniti se v beg, sich zur Flucht wenden, Cig.;
v beg pripraviti, Meg., v beg zapoditi, in
die Flucht schlagen, Cig.

2. bêg, m. = plemenitaš, knez (pri Turkih); —
prim. tur. beg = gospod, Dan.

bêga, f. der Laubfrosch, C.; —prim. magy.béka, C.

begáj, m. = 1. beg, M.

begálen, hna, adj. störend, Jan.

begânica, f. 1) potica, Bole-Erj.(Torb.); — 2)
der Palmbusch, Z., Bohinj-C.; — nam. gib-
nica; zaradi pomena presnec.

begánja, f. = beganica 2), Radovljica.

béganje, n. 1) das Hinundherlaufen; — 2) das
Scheuchen, das Irremachen.

1. bégati, am, vb. impf. 1) hin- und herlaufen;
ne begaj za vrabci, kadar ti uhajajo golobje,
I.JZv.; živina bega = bezlja, C.; begajoče
oči, schweiſende Bliſe, Sol.; — 2) hin- und her-
treiben, scheuchen; pes kuretino bega; — b.
koga, irre machen; ne begaj me! — klein-
müthig, furchtsam machen, C., Gor. - Levst.
(Rok.); — 3) b. se, sich abmüßen, C.

2. bégati, am, vb. impf. = regetati, C.; — prim. bega.

bégav, adj. unbeständig, Jan.

bégavec, vca, m. 1) = begun, Z., Zgd.; —
2) der Verwirrer, Valj.(Rad).

bégavica, f. der Laubfrosch, C.; — prim. 2. begati.

bêge, f. pl. = bregeše, Z., C.

begèč, éča, adj. = begljiv, Z., Mik.

begěše, f. pl. Z., pogl. bregeše.

begetáti, etâm, éčem, vb. impf. = beketati,
Z., C.

begljiv, íva, adj. flüchtig, unständig,
Cig., Jan., nk.

begljavec, vca, m. der Flüchtling, Jan.

begljivka, f. die Flüchtige, Z.

begljívost, f. die Flüchtigkeit, Jan.

bêgnja, f. = beg, C.

begòč, óča, adj. = begljiv, Cig., Jan., nk.

bégoma, adv. fließend, Mik., Z.; Begoma, vo-
jaki moji. Vsak naj zdaj nazaj hiti, Npes.-K.

begóten, tna, adj. flüchtig, Jan.; Begoten smo
neba oblak, Greg.

begûn, m. der Flüchtling, Mur., Cig., Jan.,
nk.; der Desferteur, Cig., Jan.

begûnec, nca, m. = begun, Cig., Jan., nk.

begûnka, f. die Flüchtige, M.; — krava, ki
pastirju rada uhaja, Tolminski hribi - Erj.
(Torb.).

behête, f. košate, bele breguše, C., vzhŠt.-
Zora.

bêhtati se, am sc, vb. impf. 1) spielen: otroci se
behtajo, jagnjeta se behtajo po trati, BlKr.;
— 2) sich abmühen, sich plagen: b. se pri delu,
C.; — prim. 1. begati.

1. běka, f. die Flechtweide, die Korbweide (salix
viminalis); — die Weidenruthc C.; beke ali
uprav bekove trte se razločajo v glavičnice,
košnice, in straclje (prim. it. strozzatoio,
Strid zum Erwürgen) Ip.-Erj.(Torb.).

2. běka, f. svoje ime ovcí, Zemon (Notr.) —
Erj.(Torb.)

bekanje, n. das Blöken (o drobnici). Meg.,
Boh.: — b. tvojih pesni, („Beplärr“) Dalm.

bekáti, âm, vb. impf. blöken, Mur., C.; ovce
bekajo, Kug.-Valj.(Rad); — schwägen, C.

bekèt, éta, m. das Weblöte (o drobnici) Jan.,
M., Valj.(Rad.).

beketânje, n. das Blöken (o drobnici), Cig.,
Jan.

beketáti, etâm, éčem, vb. impf. blöken (o
drobnici), Diet., Cig., Jan., C.

bekljáti, âm, vb. impf. schwägen, Sl.N.; — prim.
bekati.

bekíniti se, im se, vb. impf. igrati (o otrocihi),
Podkrnci-Erj.(Torb.); — prim. furl. bacná,
lärmen, Levst.(Rok.)

běkniti — běłec

— 17 —

bělèg — bělíca

běkniti, běknem, vb. pf. einen Blöklaut von sich geben, Cig., M.

beköt, öta, m. = beket, Jan.

běkov, adj. von der Flechtweide; bekove šibe,

běkovec, vca, m. der Flechtweidenbaum, Cig., C.

běkovica, f. die Flechtweidenruthe, BlKr.

běkovina, f. das Flechtweidenholz,

běkovišče, n. der Ort wo Flechtweiden wachsen, Cig.

běkovje, n. coll. die Flechtweiden.

běkovka, f. ein Zingvogel (sylvia sp.), Kras-Erj. (Torb.).

bekovnjěča, f. der Weidenkorb (= vitrnjak), C.

bekulja, f. iz bekovih viter spletena okroglca cajnica z locnjem, Laško (Št.).

bekuljica, f. dem. bekulja, („bakulica“, Laško-Glas.).

bekúntati, am, vb. impf. pogl. beketati, C.

běł, š, f. 1) eine Augenfrankheit: der graue Star, Kras- Cig., Jan., Erj.(Som.); (pri konjih) Ip.-Erj.(Torb.); — 2) der Weihthau, Cig.; — 3) svinčena b., das Bleiweiß, DZ., C., Erj. (Min.).

běł, adj. weiß; beli grad (v narodnih pesnih); beli dan, der heße Tag; za belega dne; ni bele ni črne ni rekel = er sagte gar nichts, Jurč.; belo perilo, frischgewaschene Wäschje; belo platno, weißgebleichte Leinwand; bela, ime beli kravi, ovei, Erj.(Torb.); — bela, die Bleichsucht = bela bolezen, Cig.; — belo imeti, den weißen Fluß haben, Cig.; belo, das Splintholz, Rez.-C.; — belo, das Rett vom Rothwild, 1.-Cig.; — železo je belo, das Eizen ist glühend.

bělák, m. 1) weißeš Schwein, Dalm.-Valj.(Rad.); — 2) der Weißstein, Cig. (T.).

belǎn, ána, m. ein Mensch mit Flachshaaren, Cig.

belánjek, njka, m. das Eiweiß, C., jv7hŠt.

belár, árja, m. der Bleicher, V.-Cig.

belarica, f. die Bleicherin, Cig.

belárnica, f. die Bleichfabrik, Cig.

belárski, adj. Bleicher-, Cig.

belárbvq, n. das Bleichergewerbe, Z.

bělav, ad. weißlich, Mur., Mik.

běłča, f. ime beli kravi, Kr.-Valj.(Rad).

běłče, eta, n. 1) weißeš Thier, Z.; der Schimmel, Jan.; — 2) neko jabolko, v Brkinih - Erj. (Torb.), LjZv.

běłček, čka, m. dem. belec; 1) weißeš Thier, Mik.; — 2) weißeš Osterei, C.

běłčica, f. neko jabolko, Podkrnici-Erj.(Torb.).

běłec, tca, m. 1) der Weiße, Jan., nk. (opp. črnek); — 2) der Weißtopf (Flachskopf), der Kuferlat, Cig., Jan., Mik.; — 3) weißeš Pferd, der Schimmel, Cig., Jan.; — weißer Ochs, Cig., Mik.; — 4) neko jabolko, Ljubljanska ok.-Erj.(Torb.); — 5) der Albit (min.), Cig. (T.); — 6) eine Augenfrankheit: der graue Star, C.; — 7) das Splintholz, C.; — 8) der Kogen, C., BlKr.-Mik.; — 9) gebleichte Leinwand, Mik.; — ein Leinwandtafen, worauf Getreide getrofnet wird, BlKr.; — 10) der Pfennig, Bes.; prim. belič; — 11) = belar, der Bleicher, C.

bělěg, éga, m. das Kennzeichen, das Mertmal, Cig. (T.). C.; — prim. stsl. bělěgt.

bělěgováti, šjem, vb. impf., puncieren, Cig. t. T.).

belendáti, ám, vb. impf. irre reden, phanta- sieren: bolnik že belenda, jv7hŠt.; — zvo- novi belendajo, t. j. vsi se ob enem brez reda glasijo, Savinska dol.; — prim. magy. belénd (= blen) in blencovati.

belendráti, ám, vb. impf. wirres Zeug schwaßen, jv7hŠt. — prim. belendati.

belěštra, f. ein unšinnig, unbesonnen redender oder handelnder Mensch, Lasče-Levst.(Rok.).

beleštráč, m. = beleštra, Lasče-Levst.(Rok.).

beleštrálq, n. = beleštra, Lasče-Levst.(Rok.).

beleštráti, ám, vb. impf. unšinnig, unbesonnen reden oder handeln, Lasče-Levst.(Rok.), Kr., St.; — prim. baluštrati.

beletrističen, čna, adj. beletristijsch, Cig. (T.), nk.; — prim. leposloven.

beletristika, f. die Belletristik, nk.; — prim. leposlovje.

bělež, m. = belež, die Bleiche, der Bleichplat, Mur., Cig., Jan.

bělež, m. 1) das Bleichen, die Bleiche, Cig., Jan.; — 2) der Bleichplat, Cig., Jan., C.; — 3) die weiße Tünche, die Kalfmisch, Cig., Jan., C., Erj.(Min.); — 4) belež, die zu bleichende Leinwand: nesi.belež na bělež, Cig.

běležek, zka, m. das Mertzeichen, die Note, C., nk.

běležen, žni, f. das Zeichen, die Marke (n. pr. na dresvesih znamenja, da jih je posekati), Krv-Erj.(Torb.); — das Mertmal; zbrisana beležen vojništva, Zv.

běležen, 2na, m. die Jahrzehaßl, letnica, navadno z apnom narejena, Temljine-Strek. (Let.).

běležen, žna, adj. beležna knjiga, das Vormerfbuch, Levst.(Nauk).

běležiti, im, vb. impf. bezeichnen, Cig. (T.); zlato in srebro b., puncieren, Cig. (T.); — notieren, nk.

běležka, f. die Rotiž, DZ., nk.

běležnik, m. der Rotar, Cig. (J.), C., DZ., Levst. (Nauk), nk.

běležniški, adj. Notariats-, DZ., nk.

běležništvq, n. das Notariat, nk.

běłtha, f. Name einer weißen Ruh, Tolminski hribi-Erj.(Torb.); — prim. balha.

bělīca, f. 1) (ime raznim živalim): weißeš weibliches Schal, C.; weiße Biege, Erj.(Torb.); — kuna b., der Steinmardei, Glas.; — snežna jerebica, Erj.(Z.); — die Ringelnatter (coluber natrix). Strek., — der Weißfisch (leuciscus), Erj.(Z.); — 2) ime raznim rastlinam, sadju itd.): neka vrsta pšenice, Valj. (Rad); — der männliche Sanf; — die Weißkirsche; — der Taffetapsel, C., Maribor-Erj.(Torb.); — die Weißbirn, Cig.; Tolm.-Erj.(Torb.); — die weiße Pflaume, C., BlKr.; — bela, obla smokva, C., Goriska ok. in Ip.-Erj.(Torb.); — neka oljika, Ip.-Erj.(Torb.); — neka trta, C., M.; — Črnina se barva, Belica rumeni, Npes.-K.; — 3) das Ei, M., C., oger.-Valj.(Rad); — 4) der Lutter bei der Erzeugung des Wacholderbrantweins, M., C.; — 5) = svinčena bel, Jan., C., DZ.

Slov.-nem. slovar.

2

bělič — běliti

— 18 —

bělitnica — bělko

bělič, ča, m. 1) kleine Silberne Scheidemünze: alter Silberpfennig, Jarn.; pol beliča = ein Heller, Guts.; ali se ne kupita dva vrabca za en belič? Jap.; — übھst. eine kleine Münze: nemam beliča, ich habe keinen Heller; — 2) die Kreuzente, der Sägetancher (mergus albells), Cig.

běliček, čka, adj. schön weiß, sehr weiß, M., Fr.-C.; belički hrami, Danj. (Posv. p.).

běličnica, f. 1) = prašna konoplja (cannabis sativa), Vrsno-Erj. (Torb.); — 2) neka hruška, C., BIKr.

bělída, f. 1) Name einer weißen Ziege, C., Grahovo-Erj. (Torb.); — 2) die Kalkmilch, Temljine-Strek.

bělidica, f. dem. belida; das Wiesel. Rez.-C.; — 2) schönes, schnippisches Mädchen, Rez.-C.

bělídič, m. weißer Ziegenbock, C.

bělíka, f. neko jabolko, v Brkinih-Erj. (Torb.).

běliten, tna, adj. zum Bleichen gehörig, Cig., bělitnica, f. die Bleichanstalt, DZ.

bělił, n. 1) die weiße Farbe, das Weiß, Cig. (T.); die Tünche: b. se obleta, lušči, Cig.; — die weiße Schintinte, Cig.; — 2) das Tünchen; — das Bleichen, die Bleiche.

bělin, m. 1) der Katerlak (Mbindo), Cig.; — 2) ein weißes Thier männlichen Geschlechtes, C.; — weißer Hund, Cig., C., Mik.; — der Schnee hase, Cig.; — weißer Sch, C.; — der Weißling; glogov b., der Baum- oder Heckenweißling (pieris crataegi), kapusov b., der Kohlweißling (p. brassicae), repni b., der Rübenweißling (p. rapae), repični a. ogrsčični b., der Rübesaatweißling oder Grünader (p. napi), Erj. (Z.); — 3) = sneg: Belin, oj skopni ze, LjZv.

bělina, f. 1) das Weiß, die weiße Farbe, Meg., Jan., Mik.; — 2) eine Traubenart, St., Dol., v Brkinih-Erj. (Torb.), weißer Heunisch, Vrtovec(Vin.), Trumm.; laška b., ahornblättriger Wippacher, (Trumm.); — 3) das Splintholz, V.-Cig., Cig. (T.); — 4) prvo žganje, der Lutter, V.-Cig., Gor.; — 5) = svinčena bel, C., Levst. (Nauk); — 6) das Weißzeug: prodajalnica beline in platna, Jurc.; (das Leinzeug, Cig.); — 7) eine Augenkrantheit: der graue Star, Mur.

bělinec, nca, m. = belin 1), Jan.

bělinka, f. neka hruška, Z.

bělinščak, m. neka vinska trta, St Gor.-Erj. (Torb.).

běliš, m. = beležen na drevesih, (beli) Jan.

bělišče, n. die Bleichstätte.

bělšiti, im, vb. impf. bezeichnen, Pohl.; — prim. beliš.

bělitev, tve, f. das Weißen; — das Bleichen.

běliti, im, vb. impf. 1) weißen, tünchen: b. hišo, sobe; danes belimo, heute sind wir mit dem Tünchen beschäftigt; — weiß schminfen, Cig.; — beschönigen, Cig.; — 2) bleichen: platno b.; — glavo si b. s čim, sich mit einer Zache den Kopf zerbrechen; skrbi nas ne bodo dalje trlaš in belile, Ravn.; — 3) glühend machen; železo b.; weiß sieden: srebro b., Cig.(T.); peč b., heiš machen, C., Polj., jvžh St.; — b.

koga, zum Zorne reizen, C., Z.; — 4) schmalzen, setten: jedi b.; delo beli vse jedi, Jan.(Slovn.); resnice b. komu, jemandem derb die Wahrheit sagen, Cig., M.; — 5) abbasten, abrinden: kolje, trte, smreke b., C., BIKr., jvžh St.; kozubo b., schälen, BIKr.; — die Haut abziehen, schinden: kozla, jagnje, padnino b., Z., BIKr.; — jemanden schinden, betrügen, C.; — 6) b. se, weiß schimmern, C.; gore se bele, Zora; — beli se, es zieht ins Weiße, Cig.

bělitnica, f. = belitnjak, kajk.-Valj. (Rad).

bělitnjak, m. der Wäschzuber, Valj. (Rad).

bělivec, vca, m. 1) der Tüncher, Cig., Jan.; — 2) der Bleicher, Mur., Cig., Jap.(Sv. p.), Ravn.

bělivka, f. 1) die Tüncherin, Cig.; — 2) die Bleicherin, Mur., Cig.

bělivščina, f. der Bleicherlohn, Cig.

bělj, f. 1) die Tünchung, Cig.; — 2) die Bleiche, Cig.

běljáča, f. der Tünchpinsel, Cig.

běljáčec, čca, m. Bleiw.(Let.), pogl. beljakovina.

běljāj, m. neko belo jabolko, Mik.

bělják, m. 1) das Eiweiß; — 2) = svinčena bel, Cig., Jan.

běljákovce, vca, m. der Eiweißstoff, Cig., Jan.; — pogl. beljakovina.

bějakovína, f. der Eiweißstoff, Cig.(T.), Erj. (Som.).

bějakovínski, adj. Eiweiß-, Nov.

běljáva, f. das Weiß, die weiße Farbe, Cig., Jan., Mik.; Vaša hvala je zgubljena, Vaša b'ljava zatopljena, Vod.(Pes.); zid beljavo izgublja, die Wand weißt ab, Cig.; — 2) das Splintholz; — 3) der zuerst abgezogene Brantwein, Sol.; „žanje od prvega teku“, Pirc; zdaj še beljava teče, Z.; — 4) svinčena b. = svinčena bel, C.; — 5) das Bleichen, die Bleiche, Cig.; pri beljavi se platno lehko pokvari, Gor.; — 6) das Tünchen, Cig.; danes imamo beljavo, Gor.

bělavína, f. 1) = weiße Wäsche, Brdo(Gor.); — 2) der Splint, Černice(Goriš.); — 3) coll. Kufuružšachen, BIKr.; — tudi běljávina.

běljenik, m. die geleichte Leinwand: pet lahti beljenika, Gor.

běljenje, n. 1) das Weißen, das Tünchen; — die Tünche: ne zna beljenja narediti, Dol.; — 2) das Bleichen; — 3) das Schälen; — 4) das Schmalzen; — prim. beliti.

bělug, m. pogl. belug.

běłka, f. 1) ein weißes weibl. Thier, Mur.; eine weiße Kuh (Cig., Jan., Mik.), Ziege (Erj. (Torb.)), Henne (Mur.); — 2) das Schneehuhn, Cig., Gor. - M.; — 3) neka rıba: die Lanbe (alburnus lucidus), Erj. (Rok.); — 4) die Laus, M.; — 5) neko jabolko, Sebrelje (Goriš.)-Erj. (Torb.); — neka hruška, Bıljana (Goriš.)- Erj.(Torb.); — 6) weißes Brod, Ben.; — 7) der Lutter, Gor.

běłkast, adj. weißlid.

běłkljat, adj. = belkast, Jan.

běłko, a, m. weißer Sch, C.

běląmą — bełočën

— 19 —

bełočńica — běna

běląmą, n. eine Augenkrankheit: der graue Star,
Cig., Jan., C.; — po drugih slov. jezikih;
prim. belno, obelno.

běłnica, f. der Tündspinsel, C.

běłno, n. = belmo, C., jvšhŠt.; — prim.
obelno.

běłå, û, n. die Fahne, Vrsno (Tolm.-Erj. (Torb.))

bělóba, f. das Weiß, die Weise, Jan.; svinčena
b. = svinčena bel, C.

bělóben, bna, adj. weißlich: belobni lasje, C.

bělobrád, bráda, adj. weißbärtig, Jan.

bělobradát, áta, adj. = belobrad, Jan.

bělobrádec, dca, m. der Weißbart, Cig., Jan.

bělobřk, břka, adj. mit weißem Schnurrbart,
(subst. m. Jan.).

bělocvěten, tna, adj. weißblühend, Cig.

bělča, f. = belota, kajk.-Valj. (Rad).

bělčnica, f. pogl. beloočnica.

bělodébełn, belna, adj. weißstämmig, Šol.

běloga, f. Name einer weißen Sau, C.

běloglåv, gláva, adj. weißtöpfig, grauköpfig; —
flachstöpfig, Cig.

běloglåvček, čka, m. 1) dem. beloglavec, M.;
omesdeset let stari beloglavček, Ravn.; —
2) = beloglavka, M.

běoglåvee, vca, m. der Weißkopf, der Grau-
kopf; — der Flachstöpf, Cig.

běoglåven, vna, adj. = beloglav, Cig.

běoglåvka, f. 1) die Weißköpfe, Z.; — die
Blondine, Cig.; — 2) die Schwanzmeise (parus
caudatus), Cig., Frey.(F.).

bělognójen, jna, adj. weiß materifierend: belo-
gnojna maroga, Jap.

bělogór, góra, adj. weißbergig, Cig.

bělogůzka, f. der Steinschmäßer (saxicola oen-
nanthe), Vranja v Istri-Erj. (Torb.).

běloha, f. weiße Ziege, Rez.-C.; — nam. be-
loga.

bělojásen, sna, adj. weißglänzend: belojasno
nebo, Jan.

bělokoščen, adj. aus weißem Bein, Z.

bělokóžen, žna, adj. von weißer Hautfarbe, nk.

bělokóžnica, f. die Weißhäutige, Z.

bělokóžnik, m. der Weißhäutige, Z.

bělokrižen, žna, adj. weißbefreuzt, Cig.

bělokrúšen, šna, adj. von weißem Brote: belo-
krušne drobtine, Navr. (Let.).

bělokíven, vna, adj. weißbütig, Cig.

bělolás, lása, adj. mit weißem Haar; — flachs-
föpfig, Cig.

bělolásast, adj. = belolas, Dict.

bělolasát, áta, adj. = belolas, Jan.

bělolásček, čka, m. weišhaariges Kind, Bes.

bělolásec, sca, m. der Weißhaarige; — der
Flachstöpf, Cig., M.

bělołásen, sna, adj. = belolas, Cig., M.

běloláška, f. die Weißhaarige, C.

bělolíčen, čna, adj. von weißem Antlib, Cig.

bělołíčnik, m. ein Mensch von weißem Ant-
lib, Z.

bělołist, lista, adj. weißblättrig, Cig.

bělołisten, stna, adj. = belolist: belolistna
roža, Dict.

bělonóg, nóga, adj. weißfüßig, Jan.

běločńen, čna, adj. = belook, Z.

běločńica, f. die weiße Augenhaut, die Horn-
haut, (beločnica) Cig. (T.), Erj. (Som.).

bělołk, óka, adj. weißaugig, Z.

bělopíkast, adj. weißprenkelig, Cig.

bělopólten, tna, adj. von weißem Teint, nk.

bělopőpka, f. neka vinska trta, C., Rihenberk-
Erj. (Torb.).

běloprstěn, adj. beloprstena posoda, das Stein-
gut, DZ.

bělorěp, répa, adj. weißgeschwänzt, Cig.

bělorépast, adj. = belorep., Cig.

bělorépec, pca, m. der graue Steinschmäßer
(saxicola oenanthe), Jan., Z., Frey.(F.); belo-
repi se nahajajo po vsem Krasu, LjZv.

bělorěpka, f. = belorepec, Cig.

bělorítec, tea, m. neki čmrlj, St.Vid pri Ljub.

bělorítka, f. = belorepec, Cig., Levst.
(Nauk).

běloróčka, f. die Weißfändige, Let.

běloród, róga, adj. weißhörnig, Z.

bělorök, róka, adj. weißhändig, Cig.

bělorumèn, éna, adj. weißgelb, Cig.

bělorùn, rúna, adj. mit weißem Blies, weiß-
wüllig, Jan.

běłóst, f. = belota, beloba, Mur., Cig.; teh
zobi b., Kast.; snega b., Pres.

bělóta, f. die Weise, das Weiß, die weiße Farbe,
Mur., Cig., Jan.; celo na velikem belem prtu
ugledate najprej črn madeż, če je prav majhen:
oskrunjena je belota, Jurč.

bělotóna, f. der Splint, Jan.

bělousnjár, rja, m. der Weißgärber, 17t.

bělouška, f. die Ringelnatter (tropidonotus
natrix).

běloušnica, f. = belouška, Cig.

bělovrát, vráta, adj. weißshalig, Cig., Jan.

bělozób, zóba, adj. weißzähnig, Cig., Jan.

bělozvézden, dna, adj. jübergestirnt, Cig.

běložólt, adj. weißgelb, M.

bětša, f. weiße Kuh, Cig., Jan., Mik., Rovte
(Notr.), Tolm.

bětščina, f. = belivščina, Cig.

bělug, m.weißes männliches Schwein, (-lug) Mur.

bělúga, f. 1) weiße Kuh, (-luga) Mur.; — 2) der
Haußen (acipenser huso), Jan., Erj. (Ž.); rus.

bělügee, gca, m. (nam. -žec) weižes männ-
lihes Schwein, weißer Eber, C.

běluh, m. bel človek (zanič.), Z., ZgD.; kako
se mi prilizuje ta mestni beluh! Andr.

bělùnve, nca, m. das Edelweiß (gnaphalium
leontopodium), SIN.

běluš, m. der pížblättrige Spargel (asparagus
acutifolius), C.; tudi: porabni b., der ge-
bräudliche Spargel (a. officinalis), Tuš.(R.).

běluša, f. 1) krava bele dlake, Tolm., Vreme-
Erj. (Torb.); prim. belša; — 2) běłuša, neka
hruška, Rihenberk-Erj. (Torb.).

bělušast, adj. weißlich, C., Kras.

bělušnica, f. pl. belušnice, Spargelgewächse,
Tuš.(B.), Cig.(T.).

bělútina, 1) das weiße Fleisch vom gebratenen
Geſlügel, BlKr.; — 2) der Splint, Cig.

běna, f. der Einfaßspinsel, der Tölpel; Cig.:
ti si prava bena! BlKr.; — tudi hs.; iz tur.,
Dan.

2*

bendîma — bêrec

— 20 —

berečina — bernjâvs

bendîma, f. = trgatev, Notr.; — prim. it. vendemmia.

bengljáti, âm, vb. *impf*. Glas., pogl. bingljati.

bêr, î, f. = bera: telovnik je najprva pomladnja ber (čebelam), Levst. (Beč.).

bêra, f. die Sammlung, Cig., Jan.; Al' se bojim, pri rovtarji pri kmeti Da bera besedi ne bo velika, Preš.; — die Collectur der Geistlichen, M., C., Kr.; priti po bero, LjZv.

berăč, m. 1) der Weinleser, Jan., BlKr., Št.; — 2) der Sammler, Dol.-Cig.; der Collecturant, C., Lasče- Levst. (Rok.); — 3) der Bettler; — pren. = vodenica, der Wafferaft, Cig.; — pl. berači, die Abfälle des Flachses beim Brecheln und Hedeln, Cig.; — 4) košek z lesenim dnom v pobiranje sadja ali krompirja, Ponikve na Št. Vidskem-Erj. (Torb.).

berača, f. die Weinleserin, Mur.; — die Sammlerin, Jan.

beráček, čka, m. junger, kleiner Bettler, Valj. (Rad).

beráčenje, u. das Betteln, Cig.

beračevanje, n. die Bettelei, Cig.

beračeváti, újem, vb. *impf*. dem Bettel nachhängen, Cig.

beračica, f. 1) die Weinleserin, Cig., Jan., Št.; 2) — die Bettlerin.

beračič, m. dem. berač; der Bettelbube, Cig.; — armer Bettler, Valj. (Rad).

beračija, f. 1) die Bettelei; — 2) die Bettelarmut, die Armsteligkeit; — 3) das Bettelvolk, Jan. prepovedal je sinu hoditi okoli takih beračij, Jurč.

beráčinja, f. 1) die Weinleserin, Valj. (Rad.); — 2) die Bettlerin, Guts., M.

beráčiti, âčim, vb. *impf*. betteln.

beráčka, f. die Bettlerin, C.

beračnica, f. 1) die Bettlerherberge, Cig.; — 2) der Bettelstab, C.

beračón, m. der Bettler (zaničl.), Cig., Bes., Valj. (Rad).

beračúh, m. = beračon, C.

beračúlja, f. die Bettlerin, (zaničl.), Cig.

beračûn, m. = beračon, C., Preš.

beračunka, f. = beračulja, Cig.

beračünstvo, n. das Bettelwesen; — das Proletariat, (zaničl.), C.

berákinja, f. die Weinleserin, Mik.

berárnja, f. = bera, die Collectur, Plužna pri Bolci. Koborid-Erj. (Torb.).

beráški, adj. Bettler, bettelhaft.

berástvo, n. das Bettelwesen; — die Bettelarmut.

berâvs, m. der Bettler, (zaničl.), C.

berâvsati, am, vb. *impf*. betteln, (zaničl.), C.

berávselj, slja, m. = beravs, C.

bêrba, f. die Weinlese, C., Valj. (Rad.), DZ.; iti v berbo, IjZv.

bêrčva, f. die Kohlpflanze, Rez.-C.; — prim. it. brasca, bav. barschen, C.

bêrdiga, f. = berdija, Z. Kr.

bêrdija, f. neka psovka: ti berdija ti! Gor.; že dva dni nisem videl te berdije („berdje“) potepilne, Jurč.

bêrec, rca, m. der Leser, der Sammler, Jan., C.

berečina, f. eine jampfige Gegend, ein Moraft, Mur., Cig., Jan., Ptuj-C.

bêreg, m. = berek, C., Valj. (Rad).

bêrek, m. der Moraft, C., ogr. - Valj. (Rad), vzhŠt.; — iz magy. bereg. Dan.

bêrenjski, adj. Collectur: berenjsko vino, der Collecturwein, Vest., St.

berêt, m. = barant: kadar imajo otroci dosti denarja, imajo kramarji dober beret, Dol.

beretáti, âm, vb. *impf.* = barantati, C., Bes., Dol.

berévati, am, vb. *impf.* zu klauben, zu sammeln pflegen: sestra bereva v gozdu jagode, Mik.

bergamötka, f. die Bergamottenbirn, Jan.

bergamótovec, vca, m. die Bergamotceitrone (citrus Bergamia), Tuš. (B.).

bêrgla, f. die Krücke; po berglah hoditi; kljuka ob berglo zadene. Gleiches gesellt sich zu Gleichem, Z.; — die Sensenfrücke, Cig.; — prim. berla.

bêrglast, adj. krückenförmig, Cig.

bêrglav, adj. verfrümmt, knorrig, C.

bêrglica, f. dem. bergla; — die Handhabe am Ruder, 1.-Cig.

berica, f. die Leserin, die Sammlerin, Jan.

berdě, m. pogl. birič.

berig, m. der Abgrund, Dornberk (Goriš.) — Erj. (Torb.); — prim. berek (č.).

berigla, f. der Prügel, der Knüttel, vzhŠt.; — prim. nem. Prügel.

bêrīh, m. der Sammler, der Collecturträger, C.

berij, m. velika luža, der Tümpel, Vrsno-Erj. (Torb.); — prim. berig.

beritnik, m. = berilnjak, Z.

beritnica, f. 1) = bralnica, C.; — 2) die Armenbüchse, Cig.

berilnják, m. das Lesepult, Jan.

berilq, n. 1) das für das Dich gesammelte Grünfutter, Z., Mik.; — 2) die Lectüre; zanimljivo berilo; — das Lesebuch, Cig., Jan., nk.; — das Lesefstück, nk.

berívka, f. der Pflücksalat, Ljub.

berívvo, n. die Lectüre, Jan.

bêrkati, am, vb. *impf*. Nachlese halten (pri sadju), Senpas-Erj. (Torb.).

bêrla, f. = bergla, Notr.-Cig., Jan.; po berlah, Dalm.; — prim. lat. ferula, Stab, srlat. f. episcopalis, C., Levst. (Rok.).

bermás, m. der Soldatenwerber, Jan.; — prim. bermati.

bêrmati, am, vb. *impf.* = nabirati, werben, Z.; — iz nem.

bernardînec, nca, m. der Bernhardiner, Cig., Jan.

bernardînski, adj. Bernhardiner-, Cig.; b. pes, der Bernhardšhund, Erj. (Z.).

bêrnja, f. die Sammlung, Jan., Mur., Mik.; die Collectur der Geistlichen, Dict., Vest., ZgD., St.

bernjáč, m. der Sammlter, Jarn. M.

bernjáti, âm, vb. *impf*. sammeln, Jarn.; betteln, Cig.; s svojo malho b. po vaseh, Jurč.

bernjáva, f. die Bettelei; ciganje so bili šli po bernjavi in goljufiji v bližnjc vasi, Jurč.

bernjâvs, m. der Sammlter, der Bettler (zaničl.), Cig., Met.; neumni b., deseti brat, Jurč.

bernjâvsati — besêda

— 21 —

besedáriti — besedníca

bernjâvsati, *vb. impf.* bettenl (zaniëlj.), *Cig., M.*

bernjâvlslja, *f.* die Sammlerin, die Bettlerin (zaniëlj.), *Z., Met.*

bêrovec, *vca, m. Jan.*, pogl. barovec.

bêrsa, *f.* 1) der Weinschimmel, der Kahm, *Mur.*, Cig., Jan., *St.*; — 2) durch Führung verdorbener Wein, *Cig., M.* Kr.-Levst. (Rok.), Goriška ok.-Erj. (Torb.); — der Žaž im Wein, *jvžhŠt.*; — 3) ein nichtsnügtiger, unangenehmer Mensch: ti si prava bersa! Kr.; — menda iz lat. brisa, Weintrester, *Dan.*

bêrsast, *adj. kahmig*, (bir-) *Cig.*

bêrsati se, am se, *vb. impf.* kahmig werden, fahmen, (birs-) *Cig. Jan.*

bêrsiti se, im se, *vb. impf.* 1) kahmig werden, C.; — 2) verderben (o vinu), M.

bêrsnat, *adj. kahmig*, *Mur., Mik.*

bersôta, *f.* = glavnato zelje, *Cig., Jan.*; — prim. it. verzotto, Brünfohl.

bêrša, *f.* das Rassholz, *C., Mik., Kr.* - *Valj.* (Rad); — prim. brati.

berüh, *m. der Sammler, der Bettler (zaniëlj.).*

berúha, *f.* die Sammlerin, die Bettlerin (zaniëlj.), *C.*

berünja, *f.* = bernja, *GBrda.*

berzamin, *m. neka trta* = brzamin, merzamin, *Vrtovec (Yin.).*

bérziga, *f.* = berdiga, berdija, *Kamnik.*

bês, *m. der böse Geist*, *Mur., Cig., Jan.*; In bes, ki v srei tičal je, Duh boži ga izbičal je, *Greg.*; nav. v kletvicah: bes te plentaj! bes te lopi! bes te opali! bes jih dregni! *Jurë.* ve ga bes! der Teufel mag es wissen, C.; bes ga vzemi! bes po njem! bežal je kakor bes, *Središče-Pjk.* (Črt.).

besága, *f., Cig., Mik. (Et.).*, pogl. bisaga.

besêda, *f.* 1) das Wort, das einzelne Wort; domača, tuja b.; dolga b.; — das Wort im Zusammenhang der Rede; po besedah, laut Aussage, nach dem Wortlaute; od besede do besede, von Wort zu Wort, — do besede, *Cig.*; do besede je res, es ist wörtlich wahr, *Z.*; z besedo, mündlich, *Cig.*; z besedo in dejanjem, mit Wort und That; ob tej besedi, = v tem hipcu, *Koborid-Erj. (Torb.)*; beseda se ga ne prime, mit Worten richtet man bei ihm nichts aus; beseda ni konj, ein Wort schadet nichts; beseda besede zeli, wer a sagt, muß auch b sagen, *Cig.*; beseda besedo prinese, ein Wort gibt das andere; — 2) die zusammenhängende Rede, der Vortrag: besedo o čem imeti, etwas besprechen, *C.*; b. z mesta, eine Rede aus dem Stegreif, *Cig. (T.)*; besedo poprijeti, das Wort ergreifen, *Cig., nk.*; besedo dati, vzeti (v zboru), das Wort geben, nehmen, *nk.*; besedo komu presekati, v besedo seči, jemandem ins Wort fallen; v besedo segati, dazwischen reden; — mala, vélika b., kleine, große Beschworungsformel, *Podkrnci-Erj. (Torb.)*; — das Gepräch: na besedo priti, povabiti, *Št.*; beseda je nanesla, das Gespräch frühte darauf, *Cig.*; bila je beseda o —, es handelte sich um—, *Cig.*; — pl. besede, das Gespräch: ob to se je v besede z njim postavila, deshalb

ließ sie sich in ein Gespräch mit ihm ein, *Krelj.*; naj bo konec besedi! genug, leti, es geſt das Gerücht, *Cig.*; — 3) die Sprache: ob besedo je dejalo bolnika, der Wranke hat die Sprache verloren, *Gor.*; — die Ausdrucksweise, die Sprache; ta človek ima lepo besedo, *Zil-Jarn. (Rok.)*; priprosta b., einfache Sprache; vezana, ne vezana beseda, gebundene ungebundene Rede, *nk.*; — 4) das Versprechen: besedo dati, izpolniti, prelomiti, das Wort geben, halten, brechen; mož-beseda biti, sein Wort halten; Ali ste se tistih besedi? *Npes.-K.*; — imeli smo besedo, wir hatten uns verabredet, das Wort gegeben, *C.*; besede nisva imela, govorila pa sva včasi, (wir hatten uns das Eheversprechen nicht gegeben), *Dol.*; — 3) die Unterhaltung, Rede, Declamation, (Seßang u. dgl., po češ.), *nk.*

besedáriti, *arım, vb. impf.* geschwägen, *weit* schweißig sprechen, *C., Vest.*

besédast, *adj. geschwägtig*, *C.*

besêden, *dna, adj. 1) Wort:* besedna plemená, die Redetjeile, *Cig. (T.)*; — 2) = zgovoren, beredt, beredsam, *Cig., Jan.*; gesprächig, *Jan.*

besêdež, *m. der Worttreiche*: kaj hoče ta besedež reči? *Jap. (Sv. p.).*

besédica, *f. dem.* beseda, das Wörtchen; besedice nisem rekel.

besedičenje, *n. das Geschwäß*: prazno b., *Levst. (IjZr.)*

besedičiti, čim, *vb. impf.* schwagen, *C.*

besediłq, *n. 1) die Redensart*: zbirke slovenskih besed in besedil, *Caf (Lct.)*; — 2) der Wortausdruf, der Žtil, *C.*; — 3) der Text, *Cig. (T.)*; der Wortlaut, *DZ.*

besediše, *n. die Sprechhalle, C.*; — 2) = besednjak, *Pohl., Pres.*

besedít, *adj. beredt, beredsau*, *Cig. (T.)*.

beseditev, tve, *f. der Vortrag, die Declamation*: lepa b., *Cig. (T.)*.

beséditi, čdim, *vb. impf.* sprechen, *Jarn., Cig.*; tako besedijo nasprotniki, *Cv., b. očem, IjZr., Jurë.*; — lepo b., declamieren, *Cig. (T.)*; raisonieren, *Cig.*; — b. se, in einem Wortwechsel begriffen sein, disputieren, *Cig., C.*

besédítost, *f. die Beredsamkeit*, *Cig. (T.)*

besédje, *n. coll.* 1) die Wörter, der Vortor-rath, *nk.*; — 2) die Etymologie als Theil der Grammatik, *Jan., nk.*

besedljiv, íva, *adj. 1) gesprächig, geschwägtig, Jan., M.*; — 2) schnippisch, *Jan., zäntisch, gerne widersprechend, C., Z.*

besedljivec, *vca, m. 1) ein redsjeliger Mensch, M.*; — 2) ein vorlanter, widerspruchsfüchtiger Mensch, *Z., C., M.*

besedljivka, *f. 1) ein gesprächiges Weib, M.*; — 2) ein widerspruchsfüchtiges zäntisches Weib, eine böse Junge, *Z., M., Št.*

besedníca, *f. 1) die Rednerin, Guts.*; die Zprecherin, *Cig., Jan.*; — 2) die Fürsprecherin, *Cig., Jan.*; o dobrotljiva besednica (Marija)! *Kast. (Rož.)*; — 3) die Rednerbühne, *Cig. (T.)*

besedník — běsněti

— 22 —

běsnež — bětež

besedník, m. 1) der Redner, Guts., Mur., Cig., Jan., Cig.(T.), Boh.; modri besedniki, sloveci besedniki, Dalm.; — der Wortfihrener, der Sprecher, Cig., Jan.; — 2) der Sachwalter, der Rechtsbeistand, Dict., Hip., Cig., Jan.; justrii ali besedniki v pravdh, Trub.(Post.); pravdni b., Rec.; b. ali pravdni doktor, Jap. (Prid.); — der Fürsprecher, Meg., Cig., Jan., Krelj.; naš pravi b. in edini srednik mej Bogom in mej človeki, Dalm.; všechnih b., pomoćnik, Trub.(N. T.); dal nam je Jezusa za našega besednika, kateri pred obličjem božjim nas zagovarja, Kast.(N. C.); sirota brez besednika, Jsvkr.; tudi: besednik, Jap.-Valj.(Rad); — 3) = besednjak, Mur., C.

besedniški, adj. kar se tiče besednika: Redner, rednerijch, Cig.(T.).

besednják, m. das Wörterbuch, Jan., nk.

besednost, f. = zgovornost, Cig.

besedolčmen, mna, adj. wortbrüchig, Jan.

besedosledje, n. die Wortfolge, Cig.(T.).

besedoslovve, vca, m. der Etymolog, Cig., Jan.

besedoslovven, vna, adj. etymologisch, Cig., Jan.

besedoslovje, n. die Etymologie, Cig., Jan.

besedostavje, n. die Wortstellung, Cig.(T.).

besedotvörje, n. die Wortbildungsschreie, Cig.(T.).

besedotvoritev, tve, f. die Wortbildung, Šuman(Slovn.).

besedovanje, n. das Sprechen, die Rede: kaj je mojega obsirnega besedovanja smoter in konec: Str.; die Hochzeitsrede, Jarn.; prazno b., leerer Wortschwall, Cig., Jan.; — die Detatte, Cig., Jan.; — der Wortstreit, Cig., Zora.

besedováti, újem, vb. impf. sprechen: Kralj Matjaž tak beseduje, Npes.-K.; kadar je šel človek po gozdu, besedovala so drevesa, Npr.-Erf.(Torb.); toliko, da sta besedovala, nur um žu sprechen, LjZv.; raisonnieren, Jan.; — b. komu, gegen jemanden vorlaut sein, C., Z.; — einen Vortrag halten, Jan., Cig. (T.); den Sprecher (3. B. bei Hochzeiten) machen, Jarn.; — b. za koga, jemanden als Anwalt vertreten, Cig.; — debattieren, Cig., Jan.; — b. se, einen Wortstreit haben, disputieren, Cig., C.

besedoznánstvo, n. die Wortkunde, die Wortkenntnis, Cig., Jan.

besedūn, m. der Schwäger: krivoverski beseduni, Slom.

běsek, ska, m. der Vogelleimt, Kras-Cig., C., Mik.; — prim. it. vischio.

běsen, sna, adj. rasend, toll, Mur., Cig., Jan., C., nk.; — besno gledati, wild blichen, C.; — hibig, scheumüthig: besni konji, C., Z.; — mutthillig, vzhŠt., C.: besna živina, Z.

běsih, m. der Binsendocht, Lašče-Levst.(Rok.), Banjšče-Erf.(Torb.).

běsji, adj. = vražji, Cig.

besněnje, n. das Rasen, das Wüthen, Cig.(T.), C., nk.

besnéti, im, vb. impf. rasen, wüthen, Cig., Cig. (T.), nk.; na boj b., Zv.; (—pracs. besněm: ogenj, voda besne, ogr.-Valj.(Rad)).

běsnež, m. der Rasende, Bes.

běsnica, f. 1) die Rasende, Cig.; — 2) běsnica, die Wuth, Jan., C.

běsnik, m. der Rasende, Cig., M., Navr.(Let.).

běsnílo, n. das Gerase, Cig.; — die Tobsucht, Cig.(T.).

běsniv, iva, adj. tobend, tobsüchtig: besnivi blazni, Levst.(Pril.).

běsnivnica, f. das Tobhaus, Levst.(Pril.).

běsnják, m. der Wütherid, C.

běsnóba, f. = besnost, C., Z., Zora.

běsnůča, f. = besnoba, Cig., Jan., C., ogr.-Valj.(Rad.).

běsnost, f. die Tollheit, die Wuth, Cig., Jan., nk.

běsnóta, f. = besnost, Z., C.

běsnováti, újem, vb. impf. = besneti, Cig., Jan.; — stsl.

běsovski, adj. dāmonišch: v volčji duplini je divjala besovska sila, Zv.

běsūn, = besnjak, M.

běškati, am, vb. impf. Glas., Bes., pogl. buškati.

běšter, štra, adj. 1) munter, wachend: nisem bil še běster, kadar je začela vas goreti, Cerkno-Erf.(Torb.); na sv. Silvešter bodi vsak zgoda běster, Cerkno-Erf.(Torb.); — munter, tebhaft, geweckt; běstri otroci, Kr.-Erf.(Torb.); — 2) hübsch, schon, Cig., C.; b. dan, běstra punca, Mik.(Et.); — prim. dešter in it. destro, Mik.(Et.).

běštja, f. die Bestie (kletvica ali psovka); ti beštja ti!

beštráti, ám, vb. impf. aufnuntern, Jan., Mik.

běštrica, f. lepa bela ovca, Krn.-Erf.(Torb.).

bět, á, m. = bat; danes z betom, jutri s psom, heute Brauš, morgen Grauš, Kr.; jesení z betom, po zimi s pesom, Valj.(Rad.); bet s cepom odbijati, Gleiches mit Gleichem vergelten, Jurč.

betáč, m. tieše Stelle im Wasser, Hrušica(Istra)-Erf.(Torb.); — prim. 2. betič.

betást, ásta, adj. = batast, Jan.

betèc, tèc, m. dem. bet.; — 1) batec, Cig., Jan.; der Steintlöpfel, Notr.; — 2) die Kaulquappe, Lašče-Levst.(Rok.).

běteg, éga, m. der Schmerz, Dalm., Boh.; — die Krauthheit, Mur., Cig., Jan., ogr. i. kajk.-Valj.(Rad). vzhŠt.; veliki b., die Nalljucht, die Epilepie, vzhŠt.; — tudi: běteg, g. bětega, Valj.(Rad). vzhŠt.; — prim. magy. beteg krant, Mik.(Et.).

betegováti, újem, vb. impf. betežen biti, Mur.

betěk, tká, m. dem. bet; 1) stegno pri letečini, Kras-Erf.(Torb.); — 2) die Knospe, Sr. Peter pri Gorici-Erf.(Torb.).

betěti, éjem, vb. impf. glimmen: v ogljenici beteje, sovraštvo v sreu beteje, Tohm.-Erf.(Torb.).

bětev, tve, f. = betva, betvo, eine Kleinigkeit, Št.; — prim. bitev.

bětevee, n. dem. betvo; 1) das Hältchen, Cig.; — 2) eine Kleinigkeit, Cig.; — prim. betevee.

bětež, éza, m. der Schmerz: smrtni beteži so me bili obdali, Dalm.; beteži so jo bili prijeli, Geburtschmerzen, Dalm.; — die Un-

betěžast – bětvó

— 23 —

běv – bězgalica

pässlichkeit, Jan.; die Schmäche, das Leiden,
in je naše beteže (infirmitates) na-se vzel
in naše bolezni (aegrotationes) je on nosil,
Trub.(N. t.); on ozdravi slednjo bolezen in
slednji betež, Trub.(N. t.); bolezni med ljud-
mi in beteže je revežem ozdravljal, Ravn.;
— tudi: bětež, Valj.(Rad); — prim. beteg.

bětěžast, adj. = betežen, M.

bětěžen, žna, adj. leidend, mit Beschwerden be-
haftet, kräft, Mur., Cig., Jan., vžhŠt.; — b.
revež, Cv.; — tudi bětežen, SlGor.

betežljiv, íva, adj. = betežen, Mur.

betežljívost, f. = betežnost, Mur.

betežnica, f. die Kranken, Mur., Jan.

betežník, m. der Kranken, Mur., Jan., Danj.,
ogr.-Valj.(Rad).

bětěžnost, f. das Kranksein, die Krankheit, M.;
tudi: bětežnost; — prim. betežen.

bětica, f. 1) der Kolben, ein kolbenartiger Ge-
genstand; die Keule: betica stori pravico, Kr.;
— ein Schlägel an einem Stiele, Cig., Kr.;
— das dicke Ende des Dreschlegels, Cig., Dol.;
— der Blockenschwengel, Solkan-Erj. (Torb.),
Kras; — der Blütenkopf, Cig.; — 2) der
Kopf (zaničl.), der Schädel; dati komu po
betici; — der Dickschädel, der Eigenfinnige,
Cig.; neukretne betice (butice), Pres.;
— 3) das Keulengras (corynephorus), C.; —
— prim. bat, bet, butica.

1. betič, íča, m. = batič, Cig.; der Kolben
 bot.), Jan.; pl. betiči, die Riešwurz (helle-
 borus), v otročjem govoru, Krn-Erj. (Torb.).

2. betič, íča, m. = studenec: betič ali stu-
dence ni imel veliko vode, Zv.; — prim.
betač in 1. beč, boč.

betičar, rja, m. pl. betičarji, neki hrošči, die
Kolbenhöner (taxicornia), Erj. (Z.).

betičarica, f. die Stecknadel, Notr.

betičast, adj. keulenförmig, Cig.

betiček, čka, m. dem. betič; der Anopf an
einem Stock: palica z belim betičkom, (but-)
Jurč.

betičen, čna, adj. eigenfinnig, (but-), Cig.

betičman, m. = btičnik, Dol.

betična, f. die Stecknadel, Dol., Ljub.

betičnica, f. 1) die Stecknadel, Dol.; — 2)
pl. betičnice, die Kolbenblüttler (spadiciflorae),
Cig.(T.), Tuš.(R.).

betičnik, m. = odrasel fant (zaničlj.): ti grali
betičniki nam celo noč miru ne dado, Notr.

betičnjak, m. = betičnik, Lašče.

betičše, n. der Holzflägelfistel, Cig.

betónika, f. die Betonie (betonica), Jan.

bětva, f. 1) = betvo, der Halm, Cig., M.,
vžhŠt.; der Schaft, Tuš.(B.); — 2) der Volts-
stamm, Nov.; — 3) eine Kleinigkeit, ein bisß-
chen, Cig., Jan., C., Mik., St.

bětvica, f. dem. betva; 1) das Schäfchen: b.
lasca, Erj.(Som.); — 2) eine Kleinigkeit, ein
bischen, Cig., Jan., C., nk., Št.; b. majo-
rana, Pjk.(Črt.).

bětvó, n. 1) der Halm, Mur., Cig., Jan., C.,
Mik.; bětvo, ogr.-Valj.(Rad); travno b., Cig.
siljeno b., der Kornhalm, ogr.-C., Mik.; ko-
ruzno b., der Kukuruzhalm: po trije klasi

so letos na enem koruznem betvu, Št.; iz
betva žrd, aus einer Mücke einen Elefanten, C.;
— 2) der Volksfannum, C.; — 3: eine Kleinigkeit,
ein bischen, Cig., Jan., C., Mik.; b. kruha, C.;
niso odstopili, ne za betvo, ZgD.; — prim. bitvo.

běv, interj. ni rekel ne bev ne mev, er sagte
nichts, er schwieg, Jan., Jurč., BlKr.

běvk, m. das Gebelser, Jan.

běvkanje, n. das Belfern, das Quäken, Cig.

běvkati, kam, čem, vb. impf. belfern, quäken,
Cig., Jan.; ščene, lisica bevče (bevka), Z.;
lajati in b., Str.; — blöken: ovce so bev-
kale, Isvkr.

běvkavec, vca, m. = lisjak, Cig.

běvkniti, běvknem, vb. pf. einen Quäklaft von
sich geben, Z.

běvliiti, im, vb. impf. = bevkati: pes bevli,
Črniče (Goriš.); — ovca bevli, GBrda.

běvskati, am, vb. impf. belfern, kläffen, quäken,
Cig., Jan.; pos. o psih in prašičih, Polj.
běvskniti, běvsknem, vb. pf. einen Quäklaft von
sich geben, Z.; — muſen, Cig.

běvsniti, nem, vb. pf. = bevskniti: b. kaj,
etwas auſchwaßen, ZgD.

běč, bezà, m. = bezeg, Jan., Mik.

běza, f. = bezeg, Tolm.-Erj.(Torb.); — divja
b., der Traubenholunder (sambucus race-
mosa), Fr.-C.

bezáč, m. der Kohlenspieß der Schmiede, Cig.

bezánik, m. der Pfeisenräumer, Cig.

bezálq, n. orodje, s katerim se kaj beza: der
Pfeisenräumer, die Räumnadel, V.-Cig., Zora;
— = bezač, Cig.

bezánje, n. das Stupſen, das Stochnern.

1. bezáti, ám. vb. impf. ſtupſen, Stochnern: ne dela,
če ga ne bezaš, Z.; ogenj. b., das Feuer
Stochnern, Cig.; ſtoßen: smrt mlado in staro
v grob bezä. Ravn.; — (mit Worten) ſti-
chelt, C.; plemenitniki so se bezali mej
seboj, Jurč.

2. bezati, am, vb. impf. hinundherrennen (von
Rindvieh, wenn es bei großer Hütze von Bremſen
geſtochen wird), bieſen, Jan., Zil.-Jarn.
(Rok.), Bolc-C.; krave so bezale, C.; —
prim. bezgati, bezljati, in nem, bieſen.

bez láti, ám, vb. impf. pſuſchen, C.; — prim.
bezati.

bezěk, zkà, m. das Taſchennesser, C.; der
Taſchenveitel, Savinska dol.

bězen, zna, m. 1) die Kluſt, die Bergſpalte,
C., Tolm.-M.; das Voch, C.; teman brlog,
GBrda; — tolmun v vodi, Črniče (Goriš.);
— 2) die Juge (3. B. im Bretterboden), Rib.-
M.; bezèn, znà, Valj.(Rad); — prim. brezen.

bězen, zni, f. = bezen, m. 2), Cig., C., M.

bezěg, zgà, m. der Holunder, (sambucus); črni
b., der gemeine Holunder (s. nigra); rdeči
ali divji b., der Traubenholunder (s. race-
mosa), Cig.; — bezeg, zga, Št.

běžd, à, m. = bezeg, Mik.

bezga, f. = bezeg, Saleška dol.-C., Štrek.

bezgańica, f. b. za klobase, der Wurſtrichter,
Bes.

1. bězgalica, f. 1) das Rennen, die Blucht, C.;
— 2) = potepača, C.; — prim. 2. bezgati.

bezgâlica - bezljiv

— 24 —

beznica - bíbica

2. bezgâlica, f. = bzikalica, die Spriße, Guts.

1. bezgáti, âm, vb. impf. 1) stochern, bohrend wühlen, C., M., Kr.; b. pipo, in der Pfeife stochern, Kr.; b. cevko, ein Körchen aus- höhlen, Kr.; — 2) herumstöbern, Štrek.; — prim. 1. bezati.

2. bezgati, am, vb. impf. herumrennen, biesen Mur., Jan., Št.; ako živina slíši „bz, bz“, kakor obadi brnijo, začne bezgati, St.

bezgâvčen, čna, adj. = bezgavkast, Z.

bezgâvec, vca, m. der Wühler, der Heher, GBrda.

bezgâvka, f. 1) die Spitzmaus, Kras - Cig., Jan.; — 2) = bezgetulja, Frey (F.); — 3) die Haltsdrüsengeschwulst, das Mandelgeschwür; — bezgavke, die Seropheln, Bleim. - Cig.; — prim. 1. bezgati; zaradi pomena prim. mra- mor, želva.

bezgâvkast, adj. mit Mandelgeschwüren be- haftet, Sol.

bezgetulja, f. die Bartmeise, C., Z., Frey (F.); — prim. 1. bezgati.

bezgetuljica, f. = bezgetulja, Frey (F.).

bezgljáti, âm, vb. impf. herumlaufen, Z.; herum- streifen, C.; — prim. 2. bezgati.

bezgóv, adj. Holunder-; b. les, bezgovo cvetje; — b. izgovor, eine schale Ausrede, Z.

bezgóvec, vca, m. der Holunderstrauch, Jan., C.

bezgovína, f. das Holundergesträuch; — das Holunderholz.

bezgóvjje, n. das Holundergesträuch.

bezgôvnica, f. ein aus Holunderholz gemacht er Vogeschlag, Mur., Cig., C.

bezíkati, kam, čem, vb. impf. = 2. bzikati, Jan.

bezíkav, adj. leutscheu, Jan.

bezína, f. = bezgovina, Cig.

bezjáča, f. 1) die Winzerin, „ker so Štajerci iz Zagorja dobivali viničarice“, Zora I. 122; — 2) die Bartart, die Schlichtart, das Bart- beil, Mur., Cig., Jan.; 1,ime za sekiro po kraju, od kodar je prišla“, Zora); — 3) eine Art kroatische Hirtenpfeife, C.; — 4) eine Art Pflaume, C., Št. Valj. (Rad); — prim. bezjak.

bezják, m. der Tölpel, Mur., C., Mik.; — (Bez- jaki, hrvatski kajkavci med Dravo in Savo, Trub., Kast.; Bezjak, ein Mann von der italienisch-slovenischen Sprachgrenze, Štrek.); — po Trstenjaku in Cafa nam. bizjak, ker Bezjaki bize nosijo; po Dan. pa iz stvn. fizus, srvn. fiesz, callidus.

bezjaški, adj. 1) besjatich, Dalm.; — 2) töl- pelhaft, Zgd.

bezjè, n. = bezgovje, C.

bezljáj, m. 1) der Kenner, der Läufer, Mik.; — 2) = bezljanje, Valj. (Rad).

bezljanje, n. das Biesen.

bezljáti, âm, vb. impf. mit erhobenen Schweiſen rennen, biesen; krave bezljajo, kadar jih po leti muhe in obadi (brenclji) pikajo; bezljati, Valj. (Rad); — prim. 2. bezgati, 2. bzikati.

bezljav, áva, adj. zum Rennen geneigt, Z.

bezljávka, f. eine zum Schwärmen aufgelegte Biene, der Kollerer, Cig.

bezljiv, íva, adj. leutscheu, Jan.

1. bezníca, f. 1) die Rübengrube, Guts.; klet na prostem v zemljo narejena, za krompir, repo itd., Poh.; — 2) ein schmutziger fin- sterer Raum, ein elendes Loch, eine elende Hütte, Cig., Jan., C., Kr., Št.; mir in pokoj bi po hišah in beznicah prebival, Ravn.; der Kerker, (beznica) Dornberk-Erj. (Torb.); — prim. bezen.

2. bezníca, f. die Biesſliege, Polj.; — prim. bezljati.

bezníčar, rja, m. der Kneuchler, C.

bezníti, báznem, vb. pf. = bazniti, Cig.

bezoár, m. der Bejoarstein, Jan., Cig.

bezoárka, f. die Besparziege (capra aegagrus, Erj. (Z.)).

bezóv, adj. = bezgov, C., M.

bezóvec, vca, m. der Holunder, Zil.-Jarn. (Rok.), Josch.

beža, f. die Flucht, Mur., Valj. (Rad); — der Auslauf, Mur, C., Mik.

bežáj, m. der Lauf, ogr.-Mik; bežaj sem do- končal, ogr.-Valj. (Rad).

bežanje, m. das Fliesen; tudi: bežanje.

bežáti, im, vb. impf. 1) fließen; bežali so, kar so mogli pred sovražnikom b.; bežite pred gre- hom, Mik.; strupene zveri beže od ljudi, Ravn.; sv. duh modrosti beži od hinavca, Škrinj.; od ljudi b., sich von der Welt ab- schließen, Cig.; od dela b., arbeitsfein, Cig.; — beži, beži, ne govori tako nespa- mectno! geh doch, rede nicht so thöricht! — = teči; beži hitro po vode, Cig., jvzhŠt.; tudi: bežáti.

bežéčki, adv. fliehend, im Fliesen, im Laufen, Mik., vzhŠt.

bežen, žna, adj. 1) zur Flucht gehörig: bežna ladja, das Fliehbott, Cig.; — 2) flüchtig (opp. trajen), Jan., C.

bežljáti, âm, vb. impf. hervordringen: iz klo- base meso bežja, Mik.

bežljiv, íva, adj. flüchtig, Guts., Mur.

bežnost, f. die Flüchtigkeit, Jan.

bežół, m. = fiżol, Erj. (Torb.).

bíba, f. 1) kriechendes kleineres Thier, bes. ein Anfect (največ le v otročjem govoru); biba leze, biba ni, tovor nese, osel ni, roge ima, kozel ni, (= polž); coll. vsa biba in go- lazen, LjZv.; — suha b. = suha jużina, der Weberknecht, C.; — 2) das Truthuhn, C.; — = raca, Trst. (Let.); — 3) die Gezeiten des Meeres, Flut und Ebbe, Cig.(T.), Jes.; prim. bibavica; — 4) der Grashalm, Ip., Kras-Erj.(Torb.).

bibati, bam, bljem, vb. impf. langsam sich fort- bewegen, Levst. (Rok.), Bes.; wackelnd gehen (o raci), Trst. (Let.); — langsam hervor- kommen: zobje mu bibajo iz čeljusti = er zahtut, Cig.; — b. se, wallen, C.; fluctu- ieren (o cenah), h. t.-Cig. (T.).

bíbavica, f. das Bewoge, Ebbe und Flut des Meeres, v Dalmaciji-Cig.; die Fluctuation, Cig.(T.).

bíbee, bea, m. das mänliche Truthuhn, C.; — prim. biba 2).

bíbica, f. dem. biba; — travna bilka: naber mi bíbico smokvic (rdečih jagod), Kras, Ip.- Erj.(Torb.); prim. biba 4).

bíčika - bíčevâveč

— 25 —

bíčevâvka - bikoglâvka

bíčika, f. = purica, C.

bíblija, f. die Bibel.

biblijepisce, sca, m. ein Bibelschriftsteller, Navr. (Kop. sp.).

bíblijski, adj. biblisch, Cig., Jan., nk.

bibliografija, f. die Bibliographie, Cig., nk.;
— prim. knjigopis.

bibliotěka, f. = knjižnica. Cig., Jan., nk.

bibliotekár, árja, m. = knjižničar, Cig. nk.

bibliotěčen, čna, adj. = knjižničen, Cig.

bibolěž, lěza, adj. langsam einherschreitend (n. pr. o raci', C)

bibolěž, lěza, m. die kriechende Bewegung: moral je vsak tretji bibolez postati (o človeku po vsch štirih lezočem', Jurč.

bíbra, f. schlechtes Getränk, Cig., Jan.; ver-
pantschter Wein, kajk.-Valj.(Rad).; — prim.
lat. bibere, piti (?).

1. bíč, m. der Widder, Soška dol.-Erj.(Torb.);
— bíč, bíc! tako khčej ovee (C.), ali dražijo
ov na, da buta, Savinska dol.; — psovka:
der Schafskopf, Cerkljansko-Strek (Let.).

2. bíč, m. die Simje, die Flatterbinse, ijuncus effusus), Sv. Jakob pri Savi-Erj. (Torb.); — prim. srvn. binez, binz. Binse, Mik (Et.).

1. bíca, f. weibliches Schaf, Meg., Guts., Mur., Cig., C.; — prim. 1. bic.

2. bíca, f. die Binse. Z.; jezerska b. die Seebinse, (seirpus lacustris) Tuš.(R.); — prim. 2. bic.

bíček, cka, m. junger Widder, Jan., C.; bic-
kovo meso, kajk.-Vest.; — prim. 1. bic. ²

bícelj, clja, m. = bincelj, Cig.

bíčika, f. = bíčica, das Schälein, Guts., Mur., Cig.

1. bíč, bíča, m. 1) die Peitsche; z bíčem pokati, mit der Peitsche knallen; mnogo bíča, malo piče, Str.; — 2) die Peitschenschnitte, C.; — 3) die Sangwurzel der Pflanzen, C.; božji, (veliki, vražji) b., die Wurzel des Baldrian (valeriana), C.

2. bíč, m. = 2. bic, Cig., C.

bíčanje, n. das Peitschen, die Geißelung.

bíčar, rja, m. 1) der Peitschenmacher, der Peitschenhändler, Cig.; — 2) der Geißelmöch, der Flagellant, Cig., Jan., LjZv.

bíčarica, f. die Peitsche, Dol.

bíčast, adj. peitschenförmig, Cig.

bíčati, bíčam, vb. impf. peitschen, geißeln;
ſtraſen: Bog nas bíča.

bíčavee, vca, m. der Peitscher, Cig.

bíčee, čca, m. dem. bik.

1. bíček, čka, m. dem. 1. bíč; kleine Peitsche.

2. bíček, čka, m. dem. 1. bic; das männliche Lamm, Cig., Jan., Soška dol.-Erj. (Torb.); oven z rogmi, Krn.-Erj. (Torb.).

3. bíček, čka, m. dem. bik; junger Stier.

4. bíček, čka, m. 1) die Simſe, ijuncus effusus), Lašče-Erj. (Torb.); plašč iz bíča, LjZv.; — 2) der Binsendocht, Dicſt.; tudi: bíček, Dol.

bíčenje, n. = bíčanje, C.

bíčevanje, n. das Geißeln, die Geißelungen,
Mur., Cig., Jan., kajk.-Valj.(Rad).

bíčeváti, újem, vb. impf. zu geißeln pflegen,
geißeln, Mur., Cig., Jan., kajk.-Valj.(Rad).

bíčevâveč, vca, m. der Peitscher, Cig.

bíčevâvka, f. die Peitscherin, Cig.

bíčevje, n. = bíčje, Meg., Dict., C., Dalm., Valj.(Rad); jerbasček je iz bíčevja spletla, Ravn.; bíčevje, Dol.

bíčevnik, m. der Peitschenstiel, Jan., Jurč.

bíčica, f. dem. 1. bica; 1) das weibliche Lamm, Cig., Erj.(Torb.); — 2) = jaglec, trobentica, Cig.

bíčič, m. dem. 1. bic; jnnger Widder, C.

bíčíše, n. = bíčnik, Jan.

bíčiti, bíčim, vb. impf. = bíčati, Z., z. besedo koga b., ſchelten, C.; peinigen, beängstigen: bičilo me je, C.

bíčje, n. coll. Simſen, Binsen; iz bíčja pleto razne reči in delajo stenje (duše, Št.; — der Lampendocht: bíčje v leščerbi, Glas.; — prim. 2. bic.

bíčji, adj. Stier, uk.

bíčka, f. dem. 1. bica; — ein Schaf mit kurzer Wolle, Štrek.

bíčkast, adj. iz bíčka, bíča narejen: b. plašč, Dol.

bíčnat, adj. 1) iz bíčja narejen, Jan., Z. — 2) poln bíčja, Cig.

bíčnik, m. der Peitschenstiel, der Geißelstiel, Mur., Cig., Jan., Glas.

bíčnjak, m. = bíčnik, Mur., C., Mik., ogr.-Valj. (Rad).

bíg, m. = 2. bik, Notr.; kar je še trsice in biga, ljudje pokosijo, LjZv.

bigamija, f. die Bigamie; — prim. dvoženstvo.

biglica, f 1) der Holzsplitter, das Spächen, Jan.; — 2) das Zündhölbchen, Cig., Jan., Kr.

bijáča, f. die Schlägerei, Svet. (Rok.).

bijálo, n. 1) das Schlagwerk der Uhr, V.-Cig.; — 2) pl. bijala, die Lade am Webeſtuhle, C.

bijče, jca, m. der Schläger, der Polterer, C., (,bic') agr.-Valj. (Rad).

bijénje, n. das Schlagen, Mur., Cig., kajk.-Valj. (Rad).

1. bik, bika, m. 1) der Stier; divji b. = tur, Cig.; moškatni b., der Moschuoschs, Erj.(Z.); preg. pojdi se z bikom bost! (tako pravi, ktor se neče ustavljati človeku, ki si ne da nič dopovedati); — psovka nerodnemu človeku; — 2) trsni b. in einem Bogen angebundene Weinrebe, C., Z.; (prim. konj); tudi: neobrezana rozga, juzhŠt.; — 3) der Stedcapfel (datura stramonium), C.; — 4) peč za kruh, sadje, lan, C., vzhŠt.; — 5) nesežgan kamen med apnom, Gornja Savinska dol.-DSv., tudi: surovina v kuhanem krompirju („běk, à“), Gor.-Cv.

2. bik, m. die Simſe (juncus effusus), na Cerkniškem ježeru-Erj. (Torb.); — prim. 2. bic.

bika, f. = 2. bic, 2. bik, Mur., Valj (Rad).

bíkač, m. der Dicßkopf, Jan.; — ein verſtockter Mensch, Mur., Mik.

bíkača, f. ein dieſſöpſiges Weib (prim. bikač); — ein verſtocktes Weib, Mur.

bíkast, adj. dem Stier ähnlich: ochsenhaft, plump, Cig. — starrſinnig, C.

bíkce, kca, m. dem. 1. bik, Jan.; pogl. bíčec.

bikoglâveč, vca, m. der Stierköpſige, Mur.

bikoglâvka, f. die Stierköpſige, Mur.

bíkonja – bülje

— 26 —

biljevít – bînkoštnica

bíkonja, m. = bik: psovka silovitemu, odurnemu človeku, BlKr.; — hs. (?)

bíkovica, f. = bikovnica, Cig., Jan., SlGor.

bíkovina, f. 1) die Stierhaut, M.; — das Stierſleisch, Cig.; — 2) das Springgeld, Cig., C.; bikovina so dolžni ostali, Pjk. (Crt.); — 3) „senožet, ki jo odločujejo soseske gospodarju plemenskega bika“, Nov.; tudi: bikovina.

bíkovnica, f. 1) der Dohsenziemer, C., ogr.-Valj. (Rad.); — 2) bikovina 3), Z.

bíkovnik, m. = bikovina 3), Z.

bíł, f. 1) der Halm, Dict., Mur., Cig., Jan., Valj. (Rad); slamnata b., der Strohhalm, Trub. (Post.); — das Halmgewächſ, Jan.; — 2) das Kräutig (von Erdäpſelu, Kürbissen u. dgl.), C.; — 3) erna b., die Braunwurzel (scherphularia nodosa), Cig., Povir-Erj. (Torb.); — tudi: der Beifuß (artemisia vulgaris), Ptuj, SlGor.-C.; — tudi: die Einbeere, (paris quadrifolia), Spodnja Idrija in Volče-Erj. (Torb.); — 4) der Splitter, Mur., b. ali troha (v očesu), Trub. (Post.).

1. bíla, f. 1) der Halm: do bile, bis auf den letsten Halm, (C.; — 2) das Kürbisblatt, Danj-Mik., Kr.-Valj. (Rad); — prim. bil.

2. bíla, f. Guts., Cig., pogl. bilja.

bilánca, f. računski sklep, die Bilanz: b. trgovine, die Handelsbílanz, Cig. (T.); kosmata b., die Rohbilanz, SIN.

bílast, adj. halmig, C.

bílca, f. dem bil: der Halm, C., Krelj.; der Grashalm, Štrek.

bítee, n. dem 1. bilo, Valj. (Rad).

bíčica, f. dem. bilka; das Hälmchen, M.

bíleg, bílež . . ., pogl. beleg, belež . .

bílf, m. = bilfa, M.

bílfa, f. der bewurzelt e Rebenſtling, der Würzling, C., Vrtovec (Vín.), Nov.; — die aus dem Samen hervorgewachſene Rebe, Štrek.

bílanje, n. sajenje bílf, Nov.

bíſlica, f. dem. bilfa, Vrtovec (Vín.).

bílijón, m. milijon milijonov, die Billion, Cig. (T.).

bilína, f. = rastlina, Jan., Šol.; — čes.

bilinstvő, n. = rastlinstvo, Cig (T.); — čes.

bíliti se, im se, vb. impf. halmen, V.-Cig.

bílja, f. 1) das Vorfest, die Bigilie, Cig.; na biljo, St.; sveta b., = sveti večer, Guts.; — 2) pl. bilje, das Todtenamt, Cig., Mik., Gor.; — iz lat. vigiliac, Mik. (Et.).

bíljár, rja, m. der Botaniker, h. t.-Cig. (T.).

bíljard, m. das Billard, das Billardspiel, nk.; (biljar, Cig., Jan.).

bíjardnica, f. das Billardzimmer, Cig.

bíjärdski, adj. Billard-, Cig.

bíjárstvő, n. die Botanif, h. t.-Cig. (T.).

bílje, n. coll. 1) Pflanzen, Kräuter, Mur., Cig., Jan., Cig. (T.); bolj jim je pri srei bilje ali žival, kakor bližnjega sreča, Ravn.; die Blätter und Stengel dez: Ackerpflanzen, das Kräuterich: iti bilja brat za svinje, BlKr.; — das Kürbiskräuterich, C., SlGor.; — 2) die Hafme: bilje se bode moralo s srpom požeti, Dalm.; silje čistiti plev in bilja, Danj.; — die Hafmstoppeln: po košnji ostane bilje, M.

biljevít, adj. gewächſreich, Cig.

biljepísec, sca, m. der Phytograph, Cig.

biljepísje, n. die Phytographie, Cig.

bíłka, f. dem. bil: 1) der Halm; der Gras-halm, Valj. (Rad.); suh, kakor bilka, Mur.; — 2) das Splitterchen, Mur.

bílnat, adj. pflanzeureid, Cig.

bílnica, der Schwingel (festuca), Cig., Jan., C., Tuš. (R.), Medv. (Rok.); bilnica ino vsi drugi ovsi, Vod. (Izb. sp.).

1. bíló, n. 1) die Schlagader, Mur., Cig., Jan., Cig. (T.), Mik., Valj. (Rad.), Erj. (Som.); — 2) das Schlagwerk der Uhr, Cig., Jan.

2. bíló, n. = bil (Halm), Mik. (Et.), Skal.-Let.

bilomér, méra, der Pulsemesser, Cig.

bílovka, f. der Kürbisblattstiel, SlGor.; — tudi: das Kürbisblatt, Mur., C.

bilúšen, šna, m. die Zaunrübe, (bryonia dioica), Medana (Goriš.-)Erj. (Torb.).

bincati, am, vb. impf. = brcati, mit den Füßen stoßen, aušschlagen, Jan., C., Št.; sujejo in bincajo ga, Cv.

bíncelj, clja, m. die Fleischkrone über dem Pferdehufe, die Fessel, Cig., Jan., C., Nov.; — prim. fincelj.

bincljáti, ám, vb. impf. = brcati, Z.

bincljiv, iva, adj. bincljiva živina, (če rada binca, brca), Cig.

bíncniti, bincnem, vb. pf. mit dem Fuße stoßen, aušschlagen, Jan., Raič. (Let.); kobila jo je bincnila, Pjk. (Črt.).

bínee, nca, m. 1) odraslo doyletno jagnje, Krn.-Erj. (Torb.); — 2) übermühiger Bursche, Raič (Let.).

bínga, f. das Pendel, V.-Cig.

bîngati, am, vb. impf. hangend schwingen, baumeln, V.-Cig., Jan.

bíngelj, glja, m. etwas hangend Schwingendes: bingelj binga, krehelj kreha, bingelj pade, krehelj je; (bingelj = die Eichel, krehelj = das Schwein), Z., die Haselnußdolde, C.; — das Uhrpendel, Cig.; — der Eiszapfen, C.

bingljáti, ám, vb. impf. hangend schwingen, baumeln; vinski dozorek binglja na trti, LjZv.; razobesili bodo tvoje ude po drevju, da bodo bingljali („bengljali“) in pekli se po solneu, Glas.

bíngljce, (gelje), geljea, m. das Schneeglöckchen (galanthus nivalis), C.; tudi: das große Schneeglöckchen (leucojum vernum), D.Sr.

bíngola, f. 1) visok človek (zaničlj.), Gor.; — 2) pl. bingole, = noge (zaničlj.), ob Muri-Tist. (Let.); — prim. bingljati.

bíngolice, f. pl. = gosli, Raič (Let. 1878., 190.).

bínkošten, tna, adj. Pfingſt.; binkoštna nedelja.

bínkošti, f. pl. Pfingsten; — „auf ein ahd. zi pfingustin (pentecoste), zurückzuführen“, Mik. (Et.).

bínkoštnica, f. 1) das Pfingſttied, M.; — 2) der Pfingſtapfel, M.; — die Pfingſt-birne, Cig.; — kresnica (leucanthemum vulgare), Josch.; — jasenolistna b., der eschen-blättrige Diptam (dictamnus fraxinella L.), Robič (Nkol.).

["binōm — bisága", "— 27 —", "binōm, m. das Binom (math.); — prim. dvočlenec.", "binōmen, mna, adj. binomisch, binomial, (Cig. T.).", "binomijālen, lna, adj. = binomen, Cig. (T.).", "binōmski, adj. = binomen, Cig. (T.).", "biografija, f. die Biographie; — prim. životopis.", "1. bīr, m. = bira, Jan., Vest.", "2. bīr, m. die Aussteuer, Mik.; — „das Wort ist fremden Ursprungss: vergl. magy. bér, Lohit“, Mik. (Et.).", "3. bīr, m. = ber, bar, (Kolbenhirs), Polj.", "1. bíra, f. = bera; 1) das Sammeln, die Sammlung, Cig., Jan.; die Collectur: v biro iti (hoditi), biro jemati, Cig.; — 2) die Gattung, die Sorte, Jan.; vino dobre bire, C.; bilo jih (snubokov) je vsake bire, Erj (Torb.); vse blago je ene bire, vzhšt.", "2. bíra, f. = raca, Erj. (Torb.).", "bírcnj, rnja, m. ein Collecturmaß, C., Bes. (biren, rna, Slom.).", "bíri, interj. biri, biri! tako zovejo race, Erj. (Torb.).", "birič, ča, m. der Scherge, Meg., der Stadtknecht, Boh.; der Gerichtsdiener; — prim. stsl. birišts, it. birro, der Scherge, Mik. (Et.).", "biričevína, f. die Fordergebür, Cig.", "biričiti, čím, vb. impf. Schergendienstleisten, Z.", "birička, f. das Weib des Gerichtsdienerš, Kr.-Valj (Rad.).", "biríški, adj. Schergen, Gerichtsdienerš.", "bírja, f. ein eijerner Ring am Ende eines Holzstüdes, Strek.; der Senfenring, Notr.; železo pri vozu, ki sklepa sovro in zadnjo trap, tudi železni obroček ali okov pri noži, šilu itd., Sv. Peter pri Gorici-Erj. (Torb.), GBrda.", "bírjica, f. dem. birja, Notr.", "bírka, f. = ovca, ogr.-Valj. (Rad.), C., Trst. (Let.); — eine graue Geiß, C.; — prim. rus. byrka = ovca.", "bírma, f. die Firmung; birmo vezati, zavezati komu, jemandš Firmpathe (-thin, sein, Erj. (Torb., Izb. sp.).", "bírmanec, nca. m. der Firmling.", "bírmanje, n. das Firmen.", "bírmati, am, vb. pf. i. impf. firmen.", "birmovânje, n. das Firmen.", "birmováti, újem, vb. impf. die Firmung spenden.", "bîrnik, m. der Sammler, Bes.; — prim. 1. bira.", "birokrát, m. der Bureaukrat, Cig., Jan., nk.", "birokratija, f. svojevoljno vladarstvo uradnštva, die Bureaukratie, nk.; (birokracija, Cig., Jan.).", "birokrátski, adj. bureaukratisch, nk.", "birokrátstvo, n. das Bureaukratenthum, die Bureaukratie, nk.", "bíroš, m. der Rinderhirt, ogr.-Valj. (Rad.); — iz magy. birus.", "bírsa, f. = bersa, Cig., Jan.; skupljevala je ježice, birso (Weinstein) in suhe slive, LjZv.", "birúnja, f. = berunja, bernja, Solkan-Erj. (Torb.).", "bisága, f. der Quersach, Jan., Zv., Št.; tudi pl. bisage, Habd., BlKr.; — prim. lat. bisaccium, Mik. (Et.).", "biságar, rja, m. ktor bisago nosi, nk.", "bisážnik, m. = bisaga, C.", "bíser, sera, m. die Perle, Mur., Cig., Jan., nk.", "biserár, rja, m. der Perlenhändler, Cig.", "bíserast, adj. perlartig, Cig.", "bíserček, čka, m. dem. biserec, das Perlchen, Cig.", "bíseren, rna, adj. Perlen: biserna matica, = lupina prave bisernice, die Perlmutter, Cig., Jan., Cig. (T.), Erj. (Ž.).", "bíserje, n. coll. die Perlen, M.", "bísernast, adj. perlicht, Cig.", "bísernat, adj. perlentreich, Cig., Jan.", "bísernica. f. prava b., die eigentliche Perlmuschel (meleagrina margaritifera), potočna b., die Flußperlmuschel, (unio margaritifer), Erj. (Ž.).", "bísernik, m. 1) = biserar, Mur., Cig.; — 2) der Perlmuttersalter, (argynnis), Jan., Erj. (Ž.).", "bisernina, f. der Perlenschmud, Z.", "bisernják, m. der Perlstein (Perlit), Cig. (T.).", "biserołvec, vca, m. der Perlensischer, Jan.", "biskup, m. = škof, nk.; — hs.", "bismut, m. der Wismut, Cig. (T.).", "bîsmutov, adj. Wismut: bismutova svetlica, die Wismutblende, bismutova okra, der Wismutofer, Cig. (T.).", "bîstahar, interj s to besedo se konji na levo ravnajo; (pravi se tudi: bistahor, Kr.; bistahare, Št.); — prim. bav. wiste her! wist! (istega pomena).", "bíster, stra, adj. 1) schnell, munter sich bewegend; b. konj, ein feuriges, schnelles Pferd; bistra voda, ein schnell fließendes Wasser; — bistro oko, ein munteres, lebhaftes Auge; bistro gledati, einen lebhaften Blick haben; — 2) s pojmom hitrosti, urnosti se druži tudi pojem čistosti: klar, hell; b. potok; vino bistro teče (= éversto in čisto); b. kakor steklo, glashell, Cig.; — bistra glava, ein heller Kopf; b. um, jšfarfer durchdringender Verstand.", "bistránga, f. = postrv, Mur., kajk. - Mik.; — iz magy.", "bîstre, streca, m. die Schärfe des Gesichtes oder des Verstandes, C.", "bístrenje, n. das Aufstellen, das Aufklären: b. duha, razuma, Cig.", "bístrica, f. 1) der Wildbach, der Gicßbach, Mur., Jan., Cig., — 2) ein klar fließender Bach, Mik.", "bistrína, f. 1) der schnelle Lauf des Wassers, Mur., (Cig.; — 2) die Schärfe (ß. B. des Anges, des Verstandes), Mur., Cig., Jan., Cig. (T.); — 3) die Klarheit, Mur., Cig.; — 4) goveje in ovčje ime, Tolminski hribi, Kanin-Erj. (Torb.).", "bistriti, bîstrim, vb. impf. 1) klären, Mur., Cig. Cig. (T.); — pojmovi, razmire se bistrijo, nk.; — jšdärjen, ausbilden, auſklären: b. um, Cig. (T.), nk.; — 2) b. koga na kaj, jezanden zu etwas aneifern, C.", "bistróba, f. = bistrost, Cig.", "bistrôča, f. = bistrost, ogr.-Valj.(Rad).", "bistrogláv, gláva, adj. = bistroglaven, Jan.", "bistrogláven, vna, adj. talentiert.", "binōm, m. das Binom (math.); — prim. dvočlenec.", "binōmen, mna, adj. binomisch, binomial, (Cig. T.).", "binomijālen, lna, adj. = binomen, Cig. (T.).", "binōmski, adj. = binomen, Cig. (T.).", "biografija, f. die Biographie; — prim. životopis.", "1. bīr, m. = bira, Jan., Vest.", "2. bīr, m. die Aussteuer, Mik.; — „das Wort ist fremden Ursprungss: vergl. magy. bér, Lohit“, Mik. (Et.).", "3. bīr, m. = ber, bar, (Kolbenhirs), Polj.", "1. bíra, f. = bera; 1) das Sammeln, die Sammlung, Cig., Jan.; die Collectur: v biro iti (hoditi), biro jemati, Cig.; — 2) die Gattung, die Sorte, Jan.; vino dobre bire, C.; bilo jih (snubokov) je vsake bire, Erj (Torb.); vse blago je ene bire, vzhšt.", "2. bíra, f. = raca, Erj. (Torb.).", "bírcnj, rnja, m. ein Collecturmaß, C., Bes. (biren, rna, Slom.).", "bíri, interj. biri, biri! tako zovejo race, Erj. (Torb.).", "birič, ča, m. der Scherge, Meg., der Stadtknecht, Boh.; der Gerichtsdiener; — prim. stsl. birišts, it. birro, der Scherge, Mik. (Et.).", "biričevína, f. die Fordergebür, Cig.", "biričiti, čím, vb. impf. Schergendienstleisten, Z.", "birička, f. das Weib des Gerichtsdienerš, Kr.-Valj (Rad.).", "biríški, adj. Schergen, Gerichtsdienerš.", "bírja, f. ein eijerner Ring am Ende eines Holzstüdes, Strek.; der Senfenring, Notr.; železo pri vozu, ki sklepa sovro in zadnjo trap, tudi železni obroček ali okov pri noži, šilu itd., Sv. Peter pri Gorici-Erj. (Torb.), GBrda.", "bírjica, f. dem. birja, Notr.", "bírka, f. = ovca, ogr.-Valj. (Rad.), C., Trst. (Let.); — eine graue Geiß, C.; — prim. rus. byrka = ovca.", "bírma, f. die Firmung; birmo vezati, zavezati komu, jemandš Firmpathe (-thin, sein, Erj. (Torb., Izb. sp.).", "bírmanec, nca. m. der Firmling.", "bírmanje, n. das Firmen.", "bírmati, am, vb. pf. i. impf. firmen.", "birmovânje, n. das Firmen.", {"bbox": [79, 1073, 4

bistroglèd — biti

— 28 —

bíti

bistroglèd, glèda, adj. = bistrogleden, nk.

bistroglèden, dna, adj. ktor bistro gleda.

bistrolèten, tna, adj. schnell fliegend, Bes.

bistromíseln, selna, adj. scharffinnig, Jan.

bistroòk, óka, adj. 1) scharffichtig, Cig.; — 2) klar, hell blickend, Cig., Jan., Cig.(T.).

bistrosměl, směla, adj. bistrosmele misli, kühner Gedankenfing, Zora.

bistrōst, f. 1) die Schärfe (3. B. des Auges, des Verstandes), Cig., Jan.; — 2) die Mlarheit (3. B. des Wassers), Cig.

bistróta, f. 1) die Schnelligkeit (3. B. des Wassers), Mur.; — 2) die Schärfe, Mur.; — 3) die Mlarheit, Mur.

bistroûmec, meca, m. der Scharffinnige, C.

bistroûmen, mna, adj. scharffinnig, ingenioös, hell denkend, Mur., Cig., Jan., Cig.(T.), nk.

bistroûmje, n. durchdringender, klarer Verstand, der Scharffinn, Jan., Cig.(T.), C.; der Wib, Cig.

bistroûmka, f. der Wibfunke, Cig.

bistroûmnost, f. die Scharffinnigkeit, Mur., Cig., Jan., nk.

bistrovid, vida, m. = ris, Z.

bistrovid, vida, adj. scharfsehend, scharffichtig, Cig., Jan., Vod.(I.¿b. sp.), SIN.

bistrovidec, dea, m. der Scharffichtige, Jan.

bistrovíden, dna, adj. = bistrovid, Mur., Cig., Jan.

bistrovîdka, f. 1) die Hellseherin, Jan.; — 2) = ris, C.

bistrovídnost, f. die Scharffichtigkeit, Mur., Cig., Jan.

bîstven, tvena, adj. wesentlich, Cig., Jan., Cig. (T.), nk.; constitutiv, (phil.), Cig.(T.).

bîstvò, n. die Wesentlichkeit, das Wesentliche, das Weisen, Mur., Cig., Jan., Cig.(T.), nk.; vse moje bistvo, mein ganzes Œch, Cig.; bistvo imenja, die Substanz des Vermögens, DZ.; — prim. stsl. bytstvo.

bistvováti, újem, vb. impf. sein, existieren, Cig. (T.), C.

bîšča, f. Rûbenblätter, C.; pogl. višča.

bit, tá, m. Cig., Jan., Valj.(Rad), C., pogl. bat, bet.

bit, f. dünner, breitgequetschter Draht von Gold oder Zilber, der Lahn, Cig.(T.); — rus.

bit, f das Ţein, Cig.(T.), Lampe (D.)

1. bîtek, tka, m. der Schlag, Mur; urni b., das Schlagen der Uhr, Danj.(Posv. p.).

2. bîtek, tka, m. die Existenz, Cig.(T.); narod se zaveda svojega bitka in žitka, SIN.; tukaj mi ni bitka, Z.

1. bîten, tna, adj. = Schlacht, Kampf, Cig., Jan.

2. bíten, tna, adj. 1) wesentlich, Cig., Jan., Cig. (T.), M., bitno razlikovati se od česa, Zv.; — čes.

1. bîtev, tve, f. = betev, betvo, eine Kleinigkeit: vzemi to bîtev („bîtev“) daru, Rann.; Izak se bitve ne brani, Rann.

bíti, bijem, vb. impf. schlagen, preg. večkrat bit, kakor sit, Jan.(Slovn.); b. se. kämpfen, eine Schlacht liefern; boj b., einen Kämpf kämpfen, Cig., C.; Valjhun — boj krvavi Že dolgo

bije za krščansko vero, Preš.; z nogami ob den b. auf den Boden stampfen; takt b., den Takt schlagen, Cig.; na zvon b., an die Gloče anschlagen; b. plat zvona, die Feuerglode läuten; ura bije eno, deset, es schlägt ein, zehn Uhr; — srce, žila bije, das Herz, der Ruls schlägt; — potok na zid bije, der Bach bepült die Maurer, Cig.; ptiši v vinograd bijejo, die Vögel dringen in den Weingarten, C.; na pete komu b., jemanden verfolgen, Cig.; smrt mu na pete bije, er ist in Todes-gefahr, Z.; vse bije na to, da ... alles zielt dahin, daß ... to na-me bije, das geht mich an, Cig.; sum bije na koga, man hat ihn im Verdacht, Nov.; b. na kaj, auf etwas unspielen, Cig.; ta stvar bije v izročeno področje, es handelt sich dabei um Gegenstände des übertragenen Wirkungskreises, Levst.(Nauk); v oči bije, es fällt in die Augen, Cig., DZ. bíti, sèm (bódi, bôm, [bôdem], bîsem) vb. impf. — A) s subjektom: 1) sein = existieren; Bog je bil, je in bo vekomaj; bil je oče, ki je imel tri sinove; ne bom dolgo več, mit mir wird es nicht mehr lange dauernd; — bestehen, élovek je iz duše in telesa; sich befinden; kje si bil tako dolgo? stammen, herühren, konnen; odkod siwohier bîst du? odtod je vsa moja nesreća; gehören; biti v kako faro, zu einer Pfarre gehören, Cig., Met.; in mi bi pod njega hoteli biti? Rann.; sein = fehlen: kaj ti je? was fehlt dir? nič mi ni, es fehlt mir nichts; gelegen sein, ansehen; kaj je tebi za to? kaj je tebi do tega? was geht dich dies an? nič mi ni zanj, za to; dienen, gereichen; kćemu ti bo to? b. v škodo, v čast, v lepotičje; to ni za nič, dies taugt zu nichts; sein, vor sich gehen, geschehen; danes je mraz, vročina; zvečer bo ples v dvorani; danes to ne more biti; kaj bo s teboj? sich befinden: kako si kaj? sich verhalten: tiho bodi! sei still! — 2) sein (copula): biti komu vrsta, jemandem dem Stande nach gleich sein, Rib.-M.; to je moje in pa božje, das gehört mir und Gott; to mi je prijaznost! das heißt Freundsgaft! to je, das heißt; b. gostih bessedi, viel zu reden pflegen; b. kake vere, sich zu einer Religion bekennen; — ni dobro éloveku b. samemu, es ist für den Menschen nicht gut allein zu sein; Bog vam da moč b. močnim; daj nam biti milim in dobrim; biti učiteljem, Lehrer sein, nk. (po drugih slov. jezikih); — 3) predikat je izpuščen: kaj boš ti? — tega jaz nisem nesti (bit nicht instande), Podmelci(Tolm.)-Erj.(Torb.); — B) brez subjekta: 1) namesto subjekta stoji partitiven genitiv: bilo je vina in kruha na prebitek; bilo je ljudi, da se je vse trlo; — 2) kar bi moglo biti subjekt, je akuzativu, v negativnih stavkih v genitivu: po vsch potih jo je, koder bi bil utegnil priti, Rann.; cel voz je bilo ranjenih; tri dni je, kar ga nisem videla: bilo je silo ljudstva, es gab eine Menge Lente: pomni: gola nedolžnost jo je, sie ist die lautere Unschuld, samočista prijaznost ga je, er ist voll Freund-

bíti

— 29 —

bitje — bívolka

lichkeit, Ravn.; ni bilo ni kraja ni konca, es hatte sein Ende; očeta in matere ni doma, Vater und Mutter sind nicht zuhause; brata še ni iz mesta, der Bruder ist noch nicht aus der Stadt gekommen; ne bo me več k vam, ich komme nicht mehr zu euch; Ljubezen je bila, ljubezen še bo, Ko tebe in mene na svetu ne bo, Npes.; da ni mene bilo, tebi bi se bila slaba godila, wenn ich nicht gewesen wäre, so wäre es dir übel ergangen; — 3) z adjektivom (predikatom): vroče je, es ist heisß; težko mi je bilo, es kam mir schwer an; kako ti je? wie befindest du dich? slabo, hudo mi je, es ist nur unwohl, übel; bolje, huje mi je, es geht mir besser, schlechter; — 4) predikat je izpuščen, pa ga je lahko dopolniti: natepejo ga, pa je! (= pa je dobro!) prosi ga odpuščanja, pa bo (und die Sache hat ein Ende); bi še bilo, ko bo..., es gicnte noch an, wenn..., bi ze bilo, ko bi..., es wäre schon recht, wenn...; tako se rabi tudi samo: bi, es wäre schon recht: bi, ko bi vsak dan tako bilo, jvžhSt.; bi, ko bilo o kresu Erj.(Ib. sp..); — 5) z infinitivom: ni slisati zvonova, man hört die Blöcke nicht; ni bilo nič slisati, da bi bil prišel, es verantutete nichts von seiner Anfunt; — können, sollen, müssen; biti mi ni več doma, ich kann nicht mehr zuhause bleiben; ze jih je bilo srečne in vesele videti, Ravn.; kaj mi je zacetí? was soll ich thun? pretrpeti nam je, wir müssen es ertragen; stati nam bo pred božjim stolom; — 6) z nominativom, ki je le na videz subjekt: dolg čaš mu je bilo, er hatte lange Weile, Met.: groza je bilo videti boja, es war ein Grauš den Kampf zu schen, Npes.; kadar je bilo red, als es an der Zeit war, Trub.: tega ni treba bilo (prim. Mik. V. G. IV. 367.); — 7) z nekaterimi samostalnimi imeni z akuzativom osebe; ni ga se volja, er hat noch nicht Lüst; ne bo vas groza smrti, ihr werdet vor dem Tode nicht erschrecken; groza vas ga je bilo, ihr erjchafter vor ihm, Ravn.; kterera teh dveh zgledov vas je misel posmemati? pravice vas bodi skrb! skrb me je! was geht das mich an! jvžhSt.; sram jo je bilo; strah nas je; cudo vas bodi božje prijaznosti, bewußt der die göttliche Liebe, Ravn. (prim. Mik. I. G. IV. 367.); — objekt stoji pri nekaterih substantivih v genitivu: Niniv bo konec, Ravn. (prim. Mik. V. G. IV. 368.); — 9) werden; bila je žena v solnato postavo, ward zur Salzſaule, Ravn.-Mik.; kaj hočes biti? was willst du werden? iz tega nič ne bo, daraus wird nichts; sedem let ni iz hleva bil, sieben Jahre kam er nicht aus dem Stall, Npes.-Mik.; (navadnejse: ni ga bilo); — 10) opomnje o posameznih oblikah: 1) „boda“ za relativi = „immer“ (cunque); ktor bodi, wer immer; kar bodi, was es auch sei; toda: bodi kaj, etnaš nichtsnubiges, Mik. (prim. bodikaj); bodi (si) — bodi (si), sei es — sei es, bodi vino, bodi pivo, rad oboje pijem, C.; — 2) z nikalnico se v indikativ prezentnem

vkupaj piše in kakor jedna beseda govori: nísem ali něsem, ich bin nicht; (pomni: za „bi“ se rabi v Ziljski dolini: besem, besi, be, besva, besta, besmo, beste, beso, Jarn. [Rok.]; Besi bila moja. Besi vino pila, Npes.-Schein.; jěsem-sem, ogr., kajk.-Valj.(Rad/).

1. bitje, n. das Schlagen, die Schlägerei, Mur.; svajo z bitjem končati, ogr.-Valj.(Rad.); — b. žile, der Putßschlag, Cig.(T.); — 2) das Schlagwert der Uhr, C.; ura z bitjem, ura se je na bitju pokazila, Polj.; tudi: bitje.

2. bítje, n. 1) das Zein, die Existenz, Mur., Cig.(T.); boj za bitje in nebitje, Zv.; b. in žitje, Zv.; svoje b. imeti, exiftieren, Vod. (Izb. sp.); — 2) die wesentliche Beschaffenheit: b. in natura, b. in lastnost, Pohl.-Valj.(Rad.); — der Zustand: v dobrem bitju držati kaj, etnaš im guten Zustand erhalten, Levst.(Pril.); b. ljubljanskega močvirja, Levst.(Močn.); — 3) das exiftierende Wejen (ens), Guts, Mur., Cig., Jan., Cig.(T.), nk.; umno b., das Verununftwejen, Cig.

bitka, f. die Schlacht, Mur., Cig., Jan., nk.

bitnost, f. 1) das Wejenheit, die Natur, das Wesen (essentia), Guts., Cig., Jan., Cig.(T.); eno samo b. imeti, Isvrk.; stvar dobi vinu podobno b., Vod.(Izb.sp.); človeškab., Zora; — 2) die Wirklichheit, die Realität, Jan., Zora; potrda o bitnostib, über Thatfachen, DZ.

bitoslovje, n. die Ontologie, Cig.(T.).

bitstvo, n. pogl. bistvo.

bitva, f. die Schlacht; huda bitva, heiser Kampf.

bitven, twena, adj. Schlacht, Z.

bitvišče, n. = bovišče, das Schlachtfeld, C.

bitvó, n. = betvo. Mik.(Et.); — nagl. morda: bitvó; koren: by-.

bivališče, n. der Aufenthaltsort, der Standort, der Wohnsitz, Cig., Jan., Cig.(T.), nk.

bivanje, n. 1) das Zein, die Existenz, Cig. (T.); — 2) način, kako se kaj godi, der Procesš, Cig.(T.); — 3) das Verweiten, der Aufenthalt, Cig., nk.

biváteľ, m. = prebivavec, C., Zora, Let.

bivátejstvo, n. = prebivalstvo, Zora.

bívati, am, vb. impf. zu sein pflegen, Kras. Pivka-Levst.(Glas.); ta pot biva slaba, Notr.-LjZv.; brez dvoje biva tako tudi drugod. Navr.(Let.); ta trava biva po stenah, formt vor, Pivka-Erj.(Torb.); — zu geschehen pflegen, C.; kadar biva to poslednje, in diesem letzteren Stalle, DZ.; — exiftieren, Cig.(T.); — sich aufhalten, wohnen, Cig., Jan., nk.; tam sem bival, Reška dol.(Notr.); — werden: slanica biva vedno gostejša, Erj(Min.).

bívaž, m. z bivaža, im Rüffling, Zil.-Jarn. (Rok.); — morda nam. vilaž; prim. vigred in vilesti, C.

bívec, vca, m. der Polterer, C.

bívol, m. der Büffel, Mur., Cig., Jan., Erj. (Z.).

bívolče, eta, n. das Büffelfalb, Mur.

bívolica, f. die Büffelfuh, Mur., Cig. (vivolica, ogr.-Valj./Rad/).

bivolína, f. die Büffelhaut, Cig.

bívolka, f. = bivolica, Cig., C.

bívolov — blagô

— 30 —

blagočût — blagorazúmnost

bívolov, adj. Büssel-, Mur., Cig., Jan.

bívolovína, f. die Büsselhaut, coll.; Büsselhäute, DZ.

bívołski, adj. Büssel-, Mur., Cig., Jan.; — büsselhaft, Cig., Jan.

bîz, m. der Auerchs, Bes.; (menda = bizon).

bizären, rna, adj. čuden, bizarr, Cig.(T.).

bízast, adj. mit den „bize“ betleidet, bizasti narod, C.

bíze, f. pl. weiße, leinenes Beinfleid, Cig., C. (hlače iz belega platna, kakršne nosijo ob Sotli, Muri in drugod, Zora I. (q. 3.)

bízec, zea, m. repno listje, repna nat, Gorjansko (Kras)-Erj.(Torb.).

bízelj, zlja, m. die summende Wiesfliege, C.; — iz nem.

bízen, m. V.-Cig., pogl. viza, beluga.

bízgee, eca, m. 1) mešanica kislega zelja in kisle repe, Goriška ok.-Erj.(Torb.); — 2) das Rübenfräutig, Štrek.; — 3) šaljivo = ječmen, BIKr.; ječmenova kaša: pustega „bizgeca“ se boji kmet in družina, IjZv.

bízice, f. pl. dem. bize.

bizíne, f. pl. = bize, Cig.

bizják, m. = bezjak, C., Trst.(Zora).

bízna, f. slaba drobna repa, ki se kuha prascem, Plužna pri Bolci-Erj.(Torb.).

bíznat, adj. mit dem „bize“ beffleidet, C.

bizon, m. der amerikanische Auerchs oder Bison (bos americanus), Erj.(Z.).

bízovina, f. das Bisonfleisch, C.; govedina je trda kakor bizovina, Bes., vzhšt.

blág, blága, adj. edel; blag mož, blaga duša, blago srce, blage vere biti, sich im guten Glauben befinden, DZ.; gütig: blaga mati; wohltuend, blage sapice; beglüdend, blagi mir.

blagájna, f. = blagajnica, DZ., nk.

blagájnica, f. die Schatzfanmer, Cig., Jan.; die Caffe, Jan., Levst.(Nauk), nk.; državna b., das Aerar, DZ.

blagájničen, čna, adj. Cassen-, Jan., nk.

blagájnik, m. der Schatzmeijter, Cig., Jan.; der Cassier, Jan., Levst.(Nauk), nk.

blagájniški, adj. Cassier-: b. posel, das Cassagegeschäft, nk.

blagájništvó, n. das Cassieramt, nk.

blagár, rja, m. 1) der Universaterbe, Jan., Istra-C.; — 2) der Warenhändler, Cig.

blagaríca, f. = blagovnica, Jan., Z.

blagáriti, árim, vb. impf. mit Waren Handel treiben, Cig.

bláger, gra, m. pogl. blagor.

blaginja, f. das Wohl, die Wohlfsahrt, Levst. (Nauk), Jurč.; moliti za svojo in dobrotnikov svojih blaginjo, Zv.; na občo blaginjo, zum allgemeinen Besten, Levst.(Močr.).

blagô, n. 1) das Gut (bonum): zdravje drago blago; das Gut = die Glücksgüter: imel je blaga in blaga, er hatte des Gutes die Nüsse, Ravn-Mik.; rodovinsko b., das Familiengut, Cig.; krivično b., unrecht Gut; — 2) das Bich, Cig., Jan., Kras - Erj.(Torb.), Dol.; blago, BIKr., jvzhšt.; — strižno b., das Wollviel, Jan.; — 3) die Ware; dobro, slabo b.; drobno b., furze Ware, Cig., Jan., nk.;

b. na pokaz, Warenproben, DZ.; vozno b., Frachtgut, Cig., Jan., nk.

blagočût, m. = blagočutje, Jan.

blagočûtje, u. das Bartgefühl, Cig., Jan.

blagodâr, m. der Segen: b. evropske omike, Glas.; Nisi zaklepal doma ti zlahtnega blagodarova, Pres.

blagodáren, rna, adj. wohltätig, segenbringend, Jan.

blagodât, f. die Wohlthat, der Segen, Jan., C., Zv., Zora; kako blagodat nakloniti komu, LjZv.; — die Gnade, Jan., Vrt.

blagodâten, tna, adj. segenreich: blagodatna žetva, C.

blagodějec, jea, m. der Wohlthäter, Bes.

blagodějen, jna, adj. wohltuend, wohltätig, C.; za blagodejne namene kaj dati nk.

blagodějnik, m. der Wohlthäter: kri in blago darovati svojemu blagodejniku Zv.

blagodišěč, čeča, adj. wohlrichend, Jan., nk.

blagodúšen, šna, adj. edelmühfig, Cig., Jan., nk.

blagodúšje, n. der Edelsinn, der Edelmuth, Jan., Cig.(T.), nk.

blagodúšnost, f. die Edelmühigkeit, der Edelmuth, Cig., Jan., nk.

blagoglásen, sna, adj. wohlferringend, wohlautend, euphonisch, Cig.(T.), nk.; — rus.

blagoglásje, n. der Wohltfang, der Wohltaut, die Euphonic, Cig., Jan., Cig.(T.), nk.

blagoglásnost, f. der Wohltaut, nk.

blagohlépnost, f. die Abschucht, kajk.-Valj(Rad).

blagohóten, tna, adj. wohlwollend, wohlgeneigt, nk.

blagohótnost, f. das Wohlwollen, die Wohlgelegkeit, nk.

blagohram, hráma, m. das Lagerhaus, DŽ.

blagoměrje, n. die Eurythmie, Cig.(T.).

blagomílost, f. die Gnade, C.

blagonaráven, vna, adj. = blagonraven, Cig. (T.),

blagoníca, f. Jan., Cig., pogl. blagovnica.

blagonósen, sna, adj. segen-, heilbringend, Jan., nk.

blagonráven, vna, adj. wohlgefittet, Mur., Cig. (T.), Levst.(Nauk), Erj.(Som.); — stsl. in rus.

blagonrávje, n. die Sittsamkeit, C., Levst. (Nauk).

blagoplóden, dna, adj. gute Früchte tragend, vorteilhaft, C., Zora.

blagopoklonstvo, n. das Homagium, die Huldigung, Cig.(T.).

blágor, 1) interj. woh! Heil! blagor vam! blagor si vam, Kr.; blagor si ga tistemu, LjZv.; blagor je tem očem, katere vidijo, kar mi vidimo, Dalm., (enako tudi Dict., Kast.); — 2) blagor m., blagore deliti komu, jemanden glücklich preisen, Cig., Dol.-Levst. (Sl. Spr.); (napačno: blagor, das Wohl, Mur., Cig., Jan.; prim. Levst., Sl. Spr. 140.); — prim. stsl. blagoče.

blagorazúmje, n. das Verständniš, Cig.(T.); po pravičnem blagorazumju, nach billigem Ernessen, DZ.

blagorazúmnost, f. die Verständigkeit, die Klugheit, Cig. (T.)

blagorcì — blagotvòren

— 31 —

blagougóden — blanceváti

blagorcè, m. pl. blagorcè deliti = blagore deliti, Dol.-Levst. (Sl. Spr.).

blågorčen, čna, adj. behäbig, Jan.

blagorðden, dna, adj. wohlgeboren (v naslovih), Mur., Cig., Jan., nk.

blagorðje, n. Vaše blagorodje! Euer Wohlgeboren! Cig., nk.

blagorðnik, m. der Adelige, pl. blagorodniki, der Adel, Cig. (T.).

blagorðnost, f. die edle Herfunst, Mur., Jan.

blagorovâvec, vca, m. der Seligpreiser, Mur.

blagorováti, ûjem, vb. impf. glücklich, selig preisen, segnen, Levst. (Sl. Spr.); („blogerovati“) Guts.. blagrovati, Mur., 1.-Cig., Jan., Dol.

blagoslávljanje, n. das Segnen, das Einweihen, Cig., Jan., nk.

blagoslávljati, am, vb. impf. ad blagosloviti; segnen, weihen, einweihen, Cig., Jan., ogr. in kajk.-Valj. (Rad), nk.

blagoslóv, slóva, m. der Segen, Mur., Cig., Jan., nk.; očetov blagoslov, Ravn.; cerkveni b., maša z dvema blagoslovoma, nk.

blagoslóvec, vca, m. der Segensprecher, Cig.

blagoslóven, vna, adj. 1) Weihe: blagoslovna voda, das Weithwasser, Cig.; blagoslovne podobe, Weihebilder, Vrt.; — 2) segensreich, glücklich, C.

blagosloviló, n. 1) die Weihe, die Segnung, C.; — 2) pl. blagoslovila, die Sacramentalien, nk.

blagoslovitél, m. der Segnende, C.

blagoslovíti, im, vb. pf. segnen, weihen, einweihen, Mur., Cig., Jan., nk.

blagoslovjénec, nca, m. der Gesegnete, der Geweihte, Mur.

blagoslovjénje, n. die Weihe, die Einsegnung, Cig., Jan., nk.; blagoslovljenjè, ogr.-Valj. (Rad).

blagoslovnina, f. kar se za blagoslovljenje daje, Cig.

blagosřčen, čna, adj. edelserzig, Cig., Jan., nk.; gutmühig, Cig., Jan., gemüthlich, Cig. (T.).

blagosřčje, n. = blagosrčnost, Jan.

blagosřčnost, f. die Edelherzigkeit, der Edelmuth, Cig., Jan.; — die Gutmühigkeit, Cig., Jan.; die Gemüthlichkeit, Cig. (T.).

blagóst, f. 1) edle Güte, Mur., Cig., Jan.; die Gutmühigkeit, Cig. (T.); — 2) die Glückseligkeit, das Glück, Mur., Jan.; po tebi, o gospod, vsa pride blagost, Ravn.; v Boga svojo blagost staviti, in Gott sein Heil suchen, Ravn.; za domovine slavo in blagost, Slom.; In vi ste vedno blagost uživali, Levst. (Zb. sp.); blagost vam bodi! Gor.

blagostânje, n. Cig., Jan., pogl. blaginja, blagovitost.

blagôsten, stna, adj. glückselig, Mur., C.

blagostíti, ím, vb. impf. beseligen, beglücken, Bes.

blagóta, f. 1) der Edelmuth, C.; — 2) die Glückseligkeit, M.; — blagote, die Segnungen, Jan.; razsirjal je blagote sv. vere, ZgD.

blagotína, f. = dragotina, Mur., Cig., Jan.

blagotvór, tvóra, adj. = blagotvoren, Str.

blagotvóren, rna, adj. wohlthätig, Z., nk.

blagougóden, dna, adj. 1) wohlgefallig: očem b., Vrt.; — 2) gefällig: iza novih blagougodnih nasvetov, durch weitere gefällige Intervention, Levst. (Močv.); — stsl.

blagougôdje, n. das Wohlgefallen, Cig. (T.); — stsl.

blagouspéšnost, f. das Wohlgeceihen, Cig. (T.).

blagováti, ûjem, vb. impf. 1) wohl gedeihen: naj država blaguje, Cig. (T.); — 2) sich wohl schmecken lassen, C.; (= b. se, SlN.); — hs.

blagóven, vna adj. Waren: blagovna borsa, die Warenbörse, Levst. (Nauk); — blagovno hraniše, das Warenmagazin, ZgD.

blagovéren, rna, adj. from: blagoverne oporoke, Levst. (Nauk); blagoverno pridobiti si, im guten Glauben erwerben, DZ.

blagověst, f. das Evangelium, Jan.; — stsl.

blagověsten, stna, adj. evangelisch, Jan.; Evangelien-, blagovestna knjiga, das Evangelienbuch, Raič (Let.).

blagověstje, n. = blagovest, ZgD.; — stsl.

blagověstnik, m. der Evangelist, C.; der Apostel, der Glaubensbote: blagovestnika sv. Ciril in Metod, nk.

blágovica, f. = blagovnica, okolo Gorice-Strek. (Let.).

blagovit, adj. 1) vermöglich, Cig.; — 2) segensreich, Cig., Jan.; blagovito delovanje, Cv.; — 3) selig, Cig., Jan.

blagoviten, tna, adj. = blagovit, Cig., C.

blagovitost, f. 1) der Wohlstand, der Reichthum, die Segensfülle, Cig., Jan.; — 2) die Glückseligkeit, die Seligkeit, Cig., Jan.

blágovka, f. = blagva, C.

blagovníca, f. die Vermögenserbin, C.; jedina hči v hiši, katerej pripada ves imetek, Erj. (Torb.). Litija-Svet. (Rok.).

blagovítiti, im, vb. pf. et impf. gefälligt etwas thun, belieben, thun, geruhen, Cig., Jan., nk.; blagovolite mi naznaniti, melden Sie mir gefälligt, nk.; Njegovo Veličanstvo je blagovolilo odgovoriti, Ze Majestät geruhte zu antworten, nk.

blagovólj, vólja, adj. = blagovoljen, Levst. (Zb. sp.).

blagovóljen, ljna, adj. wohlgeneigt, huldvoll, Cig., Jan., nk.

blagovóljnost, f. die Wohlgeneigtheit, Cig., Jan.

blagovonjäv, áva, adj. wohtriechend, Jan.

blagovónje, n. der Wohlgeruch, Cig. (T.); — stsl., hs.

blagoznástvó, n. die Warenkunde, Jan.

blagozvóčen, čna, adj. wohltkingend, nk.

blagozvóčnost, f. der Wohlklang, nk.

blagrováti, ûjem, vb. impf., pogl. blagorovati.

blágriti, im, vb. impf. Jan., pogl. blagorovati.

blagútati, am, vb. impf. taunelu, im Gehen wanken, Guts., Cig., Jan.; (blagutáti, Mur.).

blágva, f. der Pfefferdchwamm, (agaricus piperratus), Mur., Cig., Jan.; der Röhrenpilz (buletus), Št., kajk.-Valj. (Rad).

blána, f. das Däntchen, das Pergament, Mik. (Et.).

blanceváti, ûjem, vb. impf. irre reden, phantasieren, Jan., Mik.; pa že spet blancuješ, Glas.; — menda nam. blencovati; prim. blencati.

blánja — blazína

— 32 —

blazínar — bláznost

blánja, f. 1) das Brett, Mur., Cig., Jan., Sl-Gor.-C., ogr.-Valj.(Rad); Blanje režem ino nje Lepo skoblim, Dany. (Posv. p.); — 2) der Holzkloß, C., Ajdovščina-Erj. (Torb.); — 3) der Lagerbaum für Weinfässer, Kras-Erj.(Torb.); (blana, Črniče); — mala gredica, Pliskavica (Kras); — prim. it. piana, das Brett, C.

blánjica, f. dem. blanja, das Breitchen, Mur., Cig.

blankët, m. neizpolnjen list, das Blanquett, Cig.; — prim. golicæ 3).

blása, f. 1) weißer Stirnseck des Fjerdes, Mik.; — 2) ein Kuhname, Tolm.-Erj. (Torb.); — prim. srvn. blasse. Mik. V. G. I. 321.; kor-nem. Plessa, ein Kuhname.

blášk, m. der Kreuzschmabel, Cig., Jan.

bláten, tna, adj. kothig, schlammig; blatno je, es ist kothig; ves b., ganz mit Roth beschnitten.

blatína, f. der Schntant (min.), Cig. (T.).

blátiti, blátim, vb. impf. mit Roth beschnitten; Le proč, le proč od hiše ž njo, Da ne bo praga blatila! Npes.-K.

blátna, f. = blata (pl.), der Moorgrund, Polj.

blátnast, adj. kothig, schlammicht, Cig.

blátnat, adj. = blaten, Cig., Jan., Nov.

blatněnica, f. das Rothwasser, C.

blátnica, f. 1) das Sumpfwasser, Cig. (T.); — 2) (squalius Agassizii), neka riba iz Nevljice, pri Kamniku-Erj. (Torb.).

blátnik, m. die gelbe Teichroje (nuphar luteum), Tus. (R.).

blatnjáč, m. der Rothige, C.

blatnjáča, f. die Rothige, C.

blatnják, m. = blatnjáč, Jan.

blátnost, f. die Rothigkeit, Cig.

blátó, n. 1) der Roth, der Schlamm; blato je, es ist kothig; iz blata v luzo, = aus dem Regen in die Traufe, Z.; začne v zlatu, neha v blata, = hoch geflogen, tief gefallen, C.; — die Excremente: človeško blato; — 2) der Moraft, Cig., Jan., Cig. (T.), Nov.; tudi: pl. blata, Cig., Polj.

blatobjúven, vna, adj. schlammjpeciend: blato-bljuvní ognjeník, der Schlamnwulcan, Jes.

blatobjúvnik, m. der Schlamnwulcan, Cig. (T.).

blatocók, cóka, m. der Schmierer, C.

blatovína, f. der Moorboden, Mur.

blatovínat, adj. moorig, Mur.

blátovnat, adj. = blatnat, Jan.

blázen, zni, f. der Frevel, Mur.; (tudi: blázen, zna, m. Valj.(Rad)).

blázen, zna, m. der Vrrsinnige, Cig., Jan., C., Levst. (Pril.), nk.

blázen, zna, adj. irrinnig, Habd., Cig., Jan., C., nk.

blázenstvo, n. die Narrheit, C., Cig. (T.).

blážer, interj. = blagor; blazer tebi! C.

blazína, f. 1) der Bettpühl, das Kissen. Cig., Jan., C., Rib.-M., ogr.-Valj.(Rad); die Ma-trage, Mik., das Federbelt, Cig., Ptuj.; — 2) der Fuß- oder Handballen, V.-Cig., Cig. (T.); — 3) der Lagerbalten: a) des Duchés, Tolm.-Erj. (Torb.); na blazine se opira vše ostresje, Gor.; b) des Dreschbodens, Cig., Naklo(Gor.); c) unter Fässern, Naklo(gor.); d) die Schwelle (3. B. bei der Eisenbahn):

hrastove blazine, LjZv.; (bei einer Brüche), Cig.; e) eine wagerechte Stange am Gürtel, worauf die Bretter des Gerüstes ruhen, die Rüfstange, V-Cig.; f) das Well- oder Zapfen-lager, Jan., Cig. (T.), Savinska dol.; g) oni del voza, v katerem tiče ročice, Z.; der Rungstock, Cig.; — der Luerbaum des Schlitzens, V.-Cig.; h) das Pfuggestellen, Cig.

blazínar, rja, m. der Polstermacher, Cig.

blazinast, adj. polferartig, gepolstert, Cig., Let.

blazínica, f. dem. blazina; 1) das Kissen, Cig.; podzglavna b., das Kopfkissen, DZ.; — 2) der Handballen (unter den Daunen), Cig.; — 3) die Zapfenpfanne, Cig., Erj. (Min.); — 4) das Kipfstockholz am Küstwagen, Cig.

blaziniti, ťnim, vb. impf. polstern, Mur., Cig., Jan., C., nk.

blazinjáča, f. = blazinjak, Zora.

blazinják, m. das Soja, DZ., Zora., Bes., D Sv.

blazinka, f. 1) das Jochpolster, C.; — 2) das Zapfenlager des Müh trades, jvzhŠt.; — prim. blazina.

blazínski, adj. blazinska kost, das Grundbein, (os basilare), V.-Cig.

blazljiv, iva, adj. gottesläfterlich, Habd., Mik., C.

blazněti, im, vb. pf. blazen biti, noreti: blazni in gori za Vas, Jurč.

bláznicá, f. 1) die Wahnsinnige, die Närren, Jan., Let.; — 2) das Irrenhaus, die Irren-anstalt, Jan., Cig.(T.), Levst. (Nauk), nk.

bláznik, m. 1) der Vrrsinnige, C., Levst. (Nauk). Let.; — 2) der Gotteslästerer, der Frevler, Jan., C., kajk.-Valj. (Rad).

blazníšče, n. Jan., Zv.; pogl. blaznica 2).

blázniti, im, vb. impf. 1) beirren, verwirren, Dict.; v igri koga b., Mik., C.; ne dajte se krivičnim ukom blazniti, Krelj.; preproste ljudi v pravi veri b. in motiti, Trub.; to šibko srce silno blazni in moti, Dalm.; (durch Schmeichelei), Meg.; — ärgern, Alas.; druge ljudi blazne ali pohujšujo, Krelj.; ako pak tebe tvoja roka blazni, ... Trub.; — b. se, ein Aergernis nehmen, sich ärgern, C.; nad njim so se blaznili, Dalm.; vi se čudite ino blaznite, Krelj.; — 2) = blazneti, sich wahnsinnig benehmen, irre reden, delirieren, Habd., Cig., Jan., M., C.; —vraga ima i blazni, ogr.-Valj.(Rad); fluchen, lästern, Habd., Mur., C., proti Bogu b., 03r.-Mik. (Et.).

blazniv, iva, 1) irrinnig, Levst. (Pril.); närrisch, Jan.; wahnsinnig, Bes.; — 2) frevelhaft, Mur.

blaznívee, vca, m. 1) der Phantaſt, Jan.; — 2) der Frevler, Mur., Jan.

blaznívka, f. 1) die Phantaſtin, Jan.; — 2) die Frevlerin, Mur., Jan.

blaznívost, f. 1) die Wahnsinnigkeit, die Thorheit, C.; — 2) die Frevelhaftigkeit, Mur.

blaznjénje, n. 1) der Arrthum, Meg.; — 2) die Gotteslästerung, C.; — prim. pravilnejše: blaznjénje.

bláznost, 1) der Vrrjinn, der Wahnsinn, Cig., nk.; tresoča b., delirium tremens, Let.; — die Narrheit, die Thorheit, M., C.; modrost tega sveta je blaznost pri Bogu, ogr.-Valj. (Rad); — 2) der Frevel, die Gotteslästerung, C.

bláznosten — blebetúlja

— 33 —

blebetúljiti — bledúh

bláznosten, tna, adj. Wahnsinns-: blaznostne ideje, Let.

blaznóta, f. der Wahninn, die Thorheit, C.

blaznováti, újem, vb. impf. 1) wahninnig sein, von Sinnen sein, außer sich sein, Cig., C., Vrt.: — irre reden, phantasieren, Jan.; — 2) freveln, fluchen, Mur.

blažče, n. dem. blago; eine geringe Ware, ein geringes Stück Wieh, Dol.-Levst. (Rok.); — svojemu očetu blaže pomagati delati, dem Vater das Gütschen bearbeiten heisen, Gorne bukve-Let. 1898. 183.

blažee, žca, m. die Scabioſe, (scabiosa sp.), Bolc-Erj. (Torb.).

blážen, žena, adj. 1) glückſelig, ſelig, Cig., Jan., nk., ogr.-Valj.(Rad); o blažena mati, Gor.; v novejšem času molijo: blažena (nam. žegnana) si med ženami, gebenediet; glücklich: Blažen dom na gori, Danj. (Posv. p.); rabi se tudi ironično = nesrečen, neroden, Cv. blážen, žna, adj. gesegnet, reich, Dict.; Čez reko splava široko Na blažno zemljo ogrsko, Npes.; Dobro je vince, Ki srca hladi, O blažna gorica, Ki njega rodi, Npes.-K.

blaženec, nca, m. der Celige, Zora.

blaženost, f. die Glückſeligkeit, Cig., Jan., nk.

blaženstvó, n. die Glückſeligkeit, der Segen, Jan., C., ogr.-Let., kajk.-Valj.(Rad).

blažíten, kna, adj. 1) heilbringend, beſeligend, Cig., Jan.; — 2) veredelnd, nk.

blažílo, n. der Segen, die Weiſe, C.

blažína, f. pl. blažine, die Segnungen, Jan.

blažitelj, m. der Seligmacher, Jan.

blažitelpica, f. die Beglückferin, Zora.

blažiti, im, vb. impf. 1) veredelu, mild stimmen (um, srce), Cig.(T.), C., nk.; — 2) glücklich machen, beſeligem, Cig., Jan., C.: — bl. telo, erquicken, Zora.

blažji, žja, (nam. žij, žija) m. der Frühling, blažji je prišel, do blažja potrpi, v blažji bode demo orali, Bolc. Plužna-Erj. (Torb.); — prim. bivaž.

blažnjénje, n. 1) das Beirren; — 2) b. ljudi, das Gewirre der Menschen, C.

blebèt, béta, m. das Geplapper, das Geschwägt, Cig., Jan., M.

blebetáč, m. der Schwäger.

blebetálast, adj. schwägbast.

blebetalíše, n. der Schwatzmarkt, Cig.

blebetálo, n. das Plappermaul.

blebetánje, n. das Schwagen.

blebetáti, etâm, éčem, vb. impf. plappernd, plaudern, schwaßen.

blebetáv, áva, adj. plapperhaft, plauderhaft, geschwägtig.

blebetávast, adj. = blebetav, Cig., LjZv.

blebetávec, vca, m. der Plauderer, der Schwäger.

blebetáven, vna, adj. = blebetav, Cig.

blebetávka, f. die Schwägerin.

blebetávost, f. die Schwatzhaftigkeit, die Plauderhaftigkeit.

blebětec, tca, m. das Plappermaul, die Klatsche, Cig., Jan.

blebetíše, n. der Schwatzmarkt, Cig.

blebetúlja, f. die Schwägerin.

blebetúljiti, úljim, vb. impf. = blebetati, C.

blebetúša, f. plauderhaftes Weib, die Klatsche, Cig., SlN.

blěd, bléda, adj. blaſſ, bleich: bled kakor smrt, todtenblaſſ; b. kakor stena; — bleda me obide, ich erbleiche, C., Rawn.; — fahl, falb, Jan.

blědast, adj. falbicht, Cig.

1. blědec, dca, m. das Wortgewirr, der Galli- mathias, C.

2. blědec, dca, m. ein blasser Mensch, Valj. (Rad).

blěden, dna, adj. falbicht, fahl, Cig.

bledenica, f. = bledica, die Bleichſucht, C.

bledeníčen, čna, adj. bleichſüchtig, Let.

bleděnje, n. das Bleichwerden, das allmäliges Verblassen; — das Verschießen (von Farben), Cig.

blědenje, n. 1) das Irren, Dict.-Mik., C.; — 2) das Phantasieren, Cig.; leeres Geschwägt, die Fajelei, unſinnige Rede, Cig., C.; ne- pridno bledenje ino mrmranje, Trub.; — tudi bledénje, Dol.

bledéti, im, vb. impf. allmälig blaſſ, bleich werden; lice mi bledi; verschießen, die Farbe verlieren; sukno bledi; barva bledi od solnca; — bledi, es zieht ins Weiſe, Cig.

bledévati, am, vb. impf. zu erblassen pflegen, M.

bledíca, f. 1) die Bläſſe, Jan.; — die Bleichſucht, Cig., Jan., M., Vrtovec; — 2) das Wiesel, C.

bledíčen, čna, adj. bleichſüchtig, Cig., Jan.

bledíkast, adj. etwas blaſſ, Cig.

bledílo, n. das Bleichmittel, Jan.

bledín, m. ein blasser Mensch, Bes.; kaj bi počela s. takim učenim bledinom? Zv.

bledína, f. 1) die Bläſſe, Zora; — 2) = be- ljava, das Zplintholz, Cig.; prim. belina.

bledíti, im, vb. impf. bleichen, Jan.; barve b., Farben verschwemmen, Cig.; — b. se = bledeti, Mur.

bleděkast, adj. etwas bleich, Jarn., M.

bledníca, f. = bledenica, Jan.

blednéti, im, vb. impf. = bledeti, Jarn.

bledóba, f. die Bläſſe, Cig., Jan.

bledóča, f. = bledoba, Cig., Valj. (Rad).

bledolic, lica, adj. = bledoličen, Jan.; bledolica gospodična, Str.

bledoličen, čna, adj. blaſſwangig, von blassem Gesichte.

bledoličnica, f. ein Mädchen mit blassen Wangen, Zora.

bledóok, óka, adj. blaſſsäugig, Cig.

bledorděč, éča, adj. fahlroth, Jan.

bledorumèn, éna, adj. blaſſgelb, fahlgelb, Cig., Jan.

bledosřčen, čna, adj. schwächlich, C.

bledosřčnik, m. der Schwächling, C.

bledóst, f. die Bläſſe; (blédost, kajk. - Valj. (Rad)).

bledóta, f. = bledost, Mur., Cig., Jan.

bledóven, vna, adj. etwas blaſſ, fahl, Mur., Cig., Jan.

bledozelèn, éna, adj. blaſſgrün, Cig.

bledožólt, adj. blaſſgelb, fahl, Jan.

bledúh, m. (zaničlj.) = bled človek, C.

Slov.-nem. slovar.

3

bliskovína — blizuporóden

— 35 —

blíža — bljúvek

konjič leti, Vod. (Pes.); Privihral je po bliskovo, LjZv.

bliskovína, f. die Electricität (als Materie), Cig. (T.), C.

bliskovít, adj. bližschnell, Cig.

blísniti, blísnem, vb. pf. = bliskniti, Cig.

blíšč, m. 1) der Schimmer; — der Glanz, die Pracht, Cig., Jan., nk.; — 2) das Auge auf den Zeugen in den Manufacturen, Cig.

bliščáti, im, vb. impf. = bleščati, b. se = bleščati se, Cig., Jan., Ravn., Met., nk.

bliščáv, áva, adj. Vrt. = bleščav, nk.

bliščáva, f. = bleščava, M., C., agr.-Valj.(Rad); brez bliščave (prunklos) koga vzrediti, Slom.

bliščílo, n. der Glanz, C.

bliščív, iva, adj. blendend, Mur., Jan.; sveč gorečih žar bliščivi, C.; zunanja služba božja pri Izraelcih je bila bliščiva, Ravn.

bliščívka, f. die Blendlaterne, V.-Cig.

bliščljv, iva, adj. = bliščiv, Cig.

bliščóba, f. der Glanz; — die Pracht, der Prunk, Cig., Jan., nk.

bliščóben, bna, adj. glänzend, prachtvoll, Jan.

blítva, f. der Wangold (beta), Pohl., kajk.-Valj.(Rad); — prim. it. bieta (iz: bleta), Mik. (Et.).

bliz, l. adv. 1) = blizu, nahe: b. biti, Met., Mik.; — 2) bliz, bliz da, wahrscheinlich, vermutlich, Cig., Gor.; — II) praep. c. gen. = blizu: bliz nebes, Met., Mik., Dol.; — prim. stsl. blizb.

blízek, zka, adj. nahe, Cig. (T.), Mik.

blízek, l. adv. = blizu, Notr.-Levst.(Rok.); — II. praep. c. gen. = blizu: blízek ceste je vrt, Mik.; — iz: bliz (blizu) + ka.

blízen, zna, adj. = bližnji, Guts.; pred očmi že hodi blizna bridka smrt, (guts. (Res.).

blízi, adv. et praep. = blizu, Dict., Jarn., Trub., Dalm., Schönl., jvžhSt.; blizi cerkve, Jsvkr., („blízi pro blizu“, Boh.); —prim. stsl. blízé.

blizína, f. die Nähe, Mur., kajk.-Valj.(Rad).

blizkóst, f. = bližava, Jan.

bliznič, íca, m. kratek čok ali bruno, C., Notr., — prim. bliznjak 2).

bliznják, m. 1) der Zwillingsbruder, Ravn.-Cig.; — 2) dva bliznjaka, zwei Blöcke aus einem Stanzin, Cig.

blízo, adv. et praep. Mur., Cig., Jan., C. i. dr.; — pogl. blizu.

blíšč, f. = bližava, Cig., C., Zora.

blizostópen, pna, adj. nahjäulig (arch.), Cig. (T.).

blízu, l. adv. nahe (o prostoru in času); b. stati; konec leta je b.; — annäherungswieße, beiläufig; ima b. moja leta; na b., beiläufig, Svet.(rok.); — sáit, beinahe; b. vse; — blizu da, vermutlich, wahrscheinlich, C.; b. ne, wahrscheinlich nicht, C.; prim. bliz; — II. praep. c. gen. nahe bei; b. nas stanuje; b. konca; — III. comp. bliže, adv. et praep. näher; pridi bliže; bliže mesta stanovati; — („blizu“, Meg., Alas., Rec., Levst., nk., Rez.-Baud.); — prim. stsl. blizu.

blizuporóden, dna, adj. hochschwanger, DZ.

blíža, f. die Nähe, Cig., Mur., Jan., Valj.-(Rad).

blížálnica, f. der Laufgraben, Cig.

blížanje, n. das Nahen, die Annäherung.

blížati, am, vb. impf. näher; b. se, sich nähern, nahen; sovražnik, nevihta, zima se bliža; b. se komu, h komu; Z duhovnim bliža slupu se Savice, Preš.; konj frće, če se k njemu osel bliža, ogr.-Valj.(Rad); b. se koncu ali h koncu, nk.

blížáva, f. die Nähe; na bližavi biti, in der Nähe sein, C.

blížešnji, adj. näher: samo bližešnji so prišli: nur die aus der nächsten Umgebung sind gekommen, C.

blíževáti se, újem se, vb. impf. nahen, Guts., Jarn.

blížica, f. die Nähe, C.

blížína, f. die (örtliche) Nähe; v bližini glav- nega mesta.

blíznjáva, f. die Nähe, Cig., Jan., C.

blížnji, adj. nahe befindlich: bližnja vas, das nächste Dorj; bližnji stolpec, die Nebencolonne (merc.), Cig.(T.); bližnji členi, die Nachbar- glieder (math.), Cig.(T.); na bližnjem, in der Nähe, C.; bližnja pot, der nähere Weg; — bližnjesorodstvo, die nahe Verwandtschaft, Cig.; — nahe bevorstehend: bližnje dni, nächster Tage, Cig.; — bližnji, der Nächste, der Neben- menich: ljubi svojega bližnjega, kakor sam sebe; moja bližnja, meine Nächste, Cig.; (v cerkvenem jeziku; po nem.)

blížnjica, f. 1) die Nächste; Jan.; — 2) der nähere Weg; po bližnjicah hoditi v mesto; na bližnjico iti, den kürzeren Weg nehmen, Cig.; — 3) = bližina, die Nähe, die Umge- gend, Jan., C.

blížnjik, m. der Nächste, der Nebenmensch, Alas., Mur., Jan., Cig., C., LjZv.,; svoje bližnjike treti, Jurč.

blížnjost, f. die Proximität, Cig.

bljè, adv. = bolj, C., Jsvkr.; — skrčeno iz bolje, kakor dlje iz dalje.

bljeválo, n. das Brechmittel, Cig.

bljeváti, bljújem, vb. impf. = bljuvati, Cig., Jan., Mik., Levst.(St. Spr.)

bljúniti, bljúnem, vb. pf. sich erbrechen, C.

bljúsnití, bljúsnom, vb. pf. b. kaj, mit einer Bemerfung herausplagen, C.

bljúšč, m. 1) die Schmerwurz (tamus communis), Medv.(Rok.). Ip.-Erj.(Torb.); koren za bodljaje, Dict.; — 2) der Epheu (hedera helix), Rib.-Mik.; ta človek je zelen kot bljušč, BlKr.; — 3) = bljuščec, C.

bljúščec, ščeca, m. die Annrübe (bryonia), Tuš.(R.), Medv.(Rok.).

bljúti, újem, vb. impf. = bljuvati, Cig., Mik.

bljúváč, m. der Speier, Cig.

bljuvanje, n. das Speien, der Ausbruch (eines feuerspeienden Berges), Cig., nk.

bljuváti, bljúvam, bljújem, vb. impf. sich erbrechen, speien; bljuvati se mu hoče, es ist ihm brecherlich, Cig.; — ogenj b., Feuer speien.

bljúvek, vka, m. das Erbrochene, C.

3*

bljúven — blodověrstvó

— 36 —

blôdstvó — bobíka

bljúven, vna, adj. Brech-, Cig.; — bljuvna
sol, der Brechweinstein, Cig.; bljuvni prah,
das Brechputver, Jan.

bljúvkati, am, vb. impf. kleinweise speien, C.

bljúzga, f. flüssiger Roth, die Kothbrühe, Jan.,
C., BIKr.

bljúzgati, am, vb. impf. im Roth waten,
platschen, C.

bljúzgavica, f. = bljuzga, C.

blôd, m. 1) der Fehler, das Versehen, Cig.,
(„blud“) Habd.; — = blodnja, der Wahn,
Cig.(T.); — 2) die Wohlluft, („blud“) Alas.

blôda, f. 1) der Jrrthum, C., kajk.-Valj.(Rad);
— 2) = obloda, Cig.

blodáč, m. der Kläffer, C.

blôdba, f. der Jrrthum, der Wahn, Guts.,
Jarn., Cig., Jan.

blôden, dna, adj. 1) herumirrend: blodno ziv-
ljenje, ein unstättes Leben, Zora; blodna a.
eratska skala, erratischer Block, Jes.; — 2)
Jrr-, Wahn-: blodna misel, eine Wahnvor-
stellung, Cig.(T.).

blôdež, m. der Jrrende, Mur.

blodíšče, n. = blodnjak, Jan.

blôditi, im, vb. impf. 1) umherirren; blodeča
ovca, C.; to mi blodi po glavi, das geht
mir im Kopfe herum, Cig., jvžhŠt.; po grehu
b., in der Sünde leben, Z.; — irren, fehlen,
Guts., Jarn., Mur., Jan.; — 2) wirres, un-
sinniges Zeug reden, Dict.; blodiš, da ni ne
na konja, ne na osla, Cig.; blodiš, česar ne
veš, Z.; bloditi jih komu, M.; — 3) mischen,
pantschen, C.; vino b., den Wein fälschen, C.;
den Schweinen das gekochte Futter mit Wielc,
Kleien u. dgl. mischen, M.; nekritično bloditi
slovenščino z drugimi narečji, Levst.(Zb. sp.);
— 4) irre führen: svet nas če bloditi, misli
me blodijo, C.; — 5) b. se, = bloditi 1):
Misel se mu v glavi blodi, Vod.(Pes.); — blodi
se mu, er phantasiert, er redet irve, C., Z., Št.

blodîvec, vca, m. 1) der Herumirrende, Let.,
— 2) der Pantscher, Cig.

blodljiv, iva, adj. irrend, Jan.; — fehlbar,
Guts.; — irrig, Mur.

blódník, m. 1) der Jrrende, der Fehlende, C.;
— der Sinnenschwelger, Cig.; — 2) der
Pantscher, Cig., C.

blôdnja, f. 1) das Jrren, der Jrrgang, Cig.,
C.; — die Verirrung, der Jrrthum, Jan.,
Cig.(T.); — 2) wirres Durcheinander, das
Wirrsal, Nov., ZgD.; — der Jrrwahn, Jan.,
Cig.(T.).

blodnják, m. der Jrrgarten, Jan.; das Laby-
rinth, Cig.

blodnjáva, f. das Jrren, die Verirrung: b.
młade glave, Let.

blodnomisełn, sełna, adj. wahnsinnig, Cig.(T.).

blodnomisełje, n. der Wahnsinn, Cig.(T.). DZ.

blôdnost, f. der Jrrthum, C.; v b. napeljati,
plačo blodnosti vzeti (= prejeti), ogr.-Valj.
(Rad).

blodnotvôrje, n. das Wahngebilde, Cig.(T.).

blodnoveličje, n. der Größenwahn, Cig.(T.).

blodůmje, n. der Jrrsinn, Lampe(1.).

blodověrstvó, n. der Jrrrglaube, C.

blôdstvó, n. der Jrrthum, C.

blôja, f. das Gemengsel, das Gepantsch, C.; —
die Kothbrühe, Jan., C.

blôjénje, n. 1) das Herumirren: b. po svetu,
Cig.; — 2) das Jrrgepräch, das Phantasieren,
Cig.; — 3) die Pantscherei, Cig.

blûnk, interj. plumpš! C.

blûnkati, am, vb. impf. plumpen, Z.

blûknktiti, blûknkem, vb. pf. plumpen: ka-
men v vodo bluntke, SlN.

blunkotáti, otám, óčem, vb. impf. platschen:
voda blunkoče, C.

bôb, bóba, m. tudi coll. 1) die Saubohne
(vicia faba); b. iz kropa pobirati = die Ka-
stanien aus dem Feuer holen, LjZv.; bob ob
(v) steno metati, sich vergeblich bemühen je-
manden zu überreden, zu überzeugen; vse
besede so bob v steno pri njem, alles Reden
ist bei ihm vergeblich; da te mili bob! poß
tausend! C.; zdaj sem se iz boba izdrl, jeßt
kenne ich mich erst aus, Erj. (Iz6. sp.); —
volěji b., die Lupine (lupinus), Tuš.(B.), Nov.;
— divji b., gemeine Jettthenne (sedum ma-
ximum), Velikovec-Josch; — 2) = fiżol, die
Fisole (phaseolus vulg.), Soča, Trenta-Evj.
(Torb.); — 3) kleine, krapsenähnliche Schmalz-
fuchen, Gor.; — 4) = krompir, C.; — 5)
kozji, ověji b., die Geiß, Schafexcremente, Z.

bôbast, adj. bohnenartig, Cig., Jan.

bobčěk, čka, m. dem. bobek: tudi: bôbček, čka,
Št.

boběk, dkà, m. dem. bob; das Böhnenchen;
etwaš einer Bohne Aehntliches: kleine Beere,
Knospe, kleiner Knollen; bobki, kleine Schmalz-
fuchen, Cig.; prim. bob 3); — kozji, ověji
bobki. der Ziegen-, Schafniſt; — tudi bôbek,
bka, Št.

bôben, bna, m. 1) die Trommel: na boben
biti, die Trommel schlagen; toliko znati kaj,
kakor zajec na boben; meni filozofija pa
zajcu boben! Zv.; b. poje, es wird die Trom-
mel geschlagen, Z.; na boben prodajati, im
Lucitationswege verkaufen; na boben priti,
fallieren, bankerott werden; na boben so ga
dejali, er hat falliert; — laški b. = bobnica,
V., Cig.; — merski boben, die Maßtrommel,
DZ.; — 2) neka bolezen: die Trommelsucht,
(tympanitis), V.-Cig.; — 3) „košara pletena
od vrbovih protov v ribjo lov.“ Videm
(Št.) - Erj. (Torb.); — 4) povodnji b. =
bobnarica, Frcy.(F.).

bôbenski, adj. Trommel-, Cig.

bobentéti, tim, vb. impf. dröhnen, Jan.; Kaj
po strehi bobenti? Npes.-Glas.

bóber, bra, m. der Biber (castor fiber), Cig.,
Jan., Erj. (Z.).

bobíka, f. die Beere: brinjeva b., C.

bobič, ča, m. dem. bob; — die Beere, C.

bobiček, čka, m. = bobič, Valj. (Rad).

bobička, f. dem. bobica, bobika, C.

bobík, m. palica z bučko na koncu; z njo vodo
kalijo, kadar ribe lovijo, jvžhŠt.

bobíka, f. 1) die Beere: borovica ima bobike,
C.; brinova b., die Wacholderbeere, Cig.;
— 2) die Arzneipille, Cig.

bobincati — bobotávost

— 37 —

bobótec — bodáč

bobincati, am, *vb. impf.* mit Bohnen spielen, C.

bobinka, f., pl. bobinke, die Blattern, C., M.: osepnice ali bobinke so mnogo ljudi pomorile, Let.

bobišče, n. der Bohnenacker (nach der Ernte).

bôbje, n. coll. die Beeren: brinovo bobje, C.

bobljáti, ám, *vb. impf.* 1) voda boblja, kadar se v njej mehurči vzdigajo, Vrt.; — 2) unverständlich reden, Cig.; — 3) fantje hodijo bobljat, t. j. z izpremenjenim glasom mrmrat pesemco pred hišo, kjer so klali, da bi kaj dobili, Kor. - Kres V., 36.; = koledovati, Cig.

bôbnanje, n. das Trommeln, der Trommel: schlag.

bôbnar, rja, m. der Trommelschläger.

bôbnarica, f. die Rohrdommel, (ardea stellaris), Cig., Erj. (Ž.).

bôbnáriti, árim, *vb. impf.* Trommelschläger sein, die Trommel schlagen, C.

bôbnast, adj. trommelartig; prall, prallig, V.-Cig.

bôbnati, am, *vb. impf.* trommeln, die Trommel schlagen; b. na vzbud, Morgenwache (Reveille) schlagen, vkup b., Apvell schlagen, na odchod b., zum Abmarische schlagen, Cig.

bôbněnje, u. dumpfes Getöse, dumpfes Rollen.

bôbněti, im, *vb. impf.* dumpf rollen, dumpf hallein, dröhnen; voda bobni (pri slapu);

bôbneča fraza, volltönende Phrase, Cig. (T.).

bôbnévati, am, *vb. impf.* dumpf zu rollen, zu dröhnen pflegen, Jan.

bôbnica, f. 1) die Pauke, Guts., Mur., Cig.; na bobnice biti, die Pauken schlagen, Cig.; — 2) = bobnič, das Trommelfell im Chr., Cig., Jan.; — 3) die Trommelsucht, die Windsucht, Cig., Jan.

bôbnič, íca, m. das Trommelfell im Chr., Cig. (T.), Erj. (Som.), Sen. (Fíž.).

bôbníčar, rja, m. der Paukenmacher, Cig.; — der Paukenschläger, Guts., Mur.

bôbníčarica, f. die Paukenschlägerin, Vest.

bôbníčen, čna, adj. 1) Pauken-: bobnični obroček, der Paukenring, Cig.; — 2) bobnična otlina, die Paukenhöhe (im Chr.), b. mrena, das Paukenfell, bobnični žleb, der Pauken-gang, Cig.

bôbnílo, n. Cig., Jan., pogl. bobnič.

bôbníšče, n. der Resonanzboden, Cig.

bôbniti, bôbnem, *vb. pf.* bohnenhart weiden, C.

bôbnjáča, f. die Windsucht, Cig.; — prim. bobnica 3).

boboráženj, žnja, m. die gemeine Kröte (bufo vulgaris), Zemon (Natr.)-Erj. (Torb.).

bobotáč, m. der Plauderer, der Schwäger, V.-Cig., C., Jap. (Prid.).

bobotáti, otám, óčem, *vb. impf.* 1) dumpf rollen, Cig.; grom boboče, Zora; rauschen: voda boboče v podzemelsjske brezdne, C.; kopita bobočeo, C.; — 2) plappern, schwägen, V.-Cig., C., Mik., Vrt.; molitev, kjer se veliko boboče in besedi dela, Dalm.

bobotávast, adj. plauderhaft, Cig.

bobotávost, f. die Plauderhaftigkeit, Cig.

bobótec, tea, m. = škrobotec, der Klapper-topf (rhinanthus), C.

bôbótniti, bôbótnem, *vb. pf.* durch Feuchtigkeit verderben, vermorschen (o Jesu, suknu, moki), C.

bobotřezec, žca, m. der Bohnenhändler, C.

bobotúlja, f. 1) die Plandertasche, Cig.; — 2) = žličarica, die Vöffelente, Cig.

bôbôv, adj. Bohnen-: bobov cvet, bobova slama; boljša bobova slama, nego prazne jasli, = bessér etwas als nichts, Cig.; tudi: bóbov.

bôbôvec, vca, m. 1) die Fetthenne (sedum telephium), Z.; — 2) die Bachbunge (veronica beccabunga), C.; — 3) die Brunnenkresse (nasturtium offic.), Cig.; — 4) bóbovec, das Bohnerz, Erj. (Min.).

bôbovíca, f. das Bohnenstroh, Cig., Jan.

bobovína, f. das Bohnenstroh, Cig., C.; tudi: bobovína, Valj. (Rad).

bôbovišče, n. der Bohnenacker (nach der Ernte), Cig., Jan.

bôbôvka, f. = bobovína, C.

bôbôvnast, adj. bohnenförmig, Cig.

bobovníca, f. das Bohnenstroh, Mur., Valj. (Rad).

bôbôvnik, m. 1) die Bachbunge (veronica beccabunga), Cig., Medv. (Rok.); — 2) die Brunnenkresse (nasturtium offic.), Dict., Jan., Hip. (Orb.), C., Kr.

bôbovnják, m. = bobovník 1), Tuš. (B.), Josch.

bôbôvščina, f. 1) das Bohnenstroh, M.; — 2) Name einer Apfel- und einer Kartoffel-gattung, C.

bôbreg, m. 1) nav. pl. bobregi (bobreki) die Niere, C.; — 2) der Fichten- oder Tannenzapfen, Valj. (Rad.); = pogl. bubreg.

bôbrov, adj. vom Biber, Ciz., Jan.

bobrovína, f. 1) der Biberhalg, Cig.; — 2) das Bibergeil, Jan., Erj. (Ž.).

bôca, f. = bokal, die Maß, BI Kr.; — prim. it. boccia (bozza) Maßche.

bocek, bocati, pogl. bode...

1. bôč, bôča, m. ein Bergvorsprung, eine bauchige Berghöhe, C.; die Ausbauchung (3. B. eines Steineš), C.; — prim. bok.

2. bôč, m. ein mit einem hölzernen Kasten umzimmerter Feldbrunnen, V. - Cig., Polj.; — prim. 1. bôč, 2. buc.

bôčen, čna, adj. 1) Seiten-: bočna stena, die Seitenwand, Cig. (T.); — 2) gewölbt, Zora.

bôčina, f. der Bauch (eines Gefäşes), Z., DZ.

bôčiti, im, *vb. impf.* conveg machen, Z.; — b. se, sich bauchen; deska se boči, das Brett wirft sich, Fr.-C.; lesena streha se boči, zapŠt.

bôčka, f. = ovca „ob očeh“ rumenkasta (nam. obočka), Vas Kru-Erj. (Torb.).

bôčki, adv. seitwärts, C., Mik.

bôčnat, adj. conveg., C.

bôčníca, f. 1) das Seitentück von einem Gegenstande, C.; das Flankenbrett, Jan.; — 2) = pakrog. Cig., Jan.

bôčník, m. das Flankenstück, das Seitentheil (beim Rind), C.

bôd, m. das Stechen (eine Krankheit), Cw.

bodáč, m. stößiger Dchs., Mur.

bodák — böder

— 38 —

bôdež — bodljíka

bodák, m. 1) die Stechwaffe, Jan.; das Ba-
jonnett, Z.; — 2) die Distel, C.

bodáče, n. der Dolch, Cig., Jan.

bodáčtar, rja, m. der Dolchmacher, Cig.

bôdalica, f. das Pfriemengras (stipa), (bud-)
C., Medv.(Rok.).

bodálo, n. 1) der Dolch, Cig., Jan., Levst.
(Nauk, nk.; — 2) bôdalo, ktor samo boda
in nie opravi, schlechter Schuſter, Schneider,
ein Pfüſcher, (bud-) C.

bôdati, am, vb. impf. ſtechen: trava boda, C.; z nitjo boda, kstor ne more vdejati, C.; mit der Radel ſtiche machen, C.; z mašino se hitro šiva, to bi pa moral človek počasi bodati („budati“), jvžhŠt.; — erfolgtos arbeiten, C.; ſtümpern, (bud-) V.-Cig., Notr.

bôdcati, am, vb. impf. hervorstechen, hervor-
wachsen, (o travi, laseh), (boc-) C., M.

bôdeck, cka, m. 1) der Stachel, Cig.; — 2)
die Nadel (der Radethölzer), Cig.; — 3) der
erste Anſaß der Feder eines jungen Vögelſ,
(bocek) Cig.

bodečka, f. neka riba: der Ţtor, C.

bodekca, f. = bodek 1), C.

bôdkati, am, vb. impf. ſticheln, SIN.

bôdkovee, vca, m. der Nadelbaum, (Cig., C.

bôdkovje, n. die Waldstreu vom Nadelholz,
Cig.

bôdčec, čeca, m. der Ţechdorn (paliurus acu-
leatus), (bočec) Boršt v Istri-Erj. (Torb.).

bôdčica, f. dem. bodekca; pl. bodče, die Wald-
streu des Radetholzes, Z., („bučice“, Zil-
Jarn.[Rok.j).

bôdec, dca, m. 1) ein ſtechendes Ding, der
Stachel, Cig., Jan.; ježevi bodci, Z.; — 2)
die Nadel (der Radethölzer), Z.; — die Achel,
Trst. (Let.); — die Hauſechel (ononis spi-
nosa), C.; — 3) bodci, der erste Anſaß von
Federn bei Böögeln, Z., jvžhŠt.; — 4) das
Schamglied des Mannes, C.; — 5) der Stich,
Jan., Zora; s tremi smrtnimi bodci, mit drei
tödtlichen Stichen, Vod. (Trb. sp.); — das Ste-
chen: bodec v očesu, Žnid.; — das Zeiten-
ſtechen (pleuritis), Habd., BlKr.

bodeč, děča, adj. ſtechend: bodeče trnje.

boděčevka, f. die Stachelbeere (ribes grossu-
laria), Mur., C.

bodečica, f. das Seitenſtechen (pleuritis), Valj.
(Rad).

bôdek, dka, m. 1) der Borſt (die Spitze), Jan.;
die Nadel (am Baume), Jan.; — 2) der Stid,
Jan.

bôdelj, dlja, m. = bodec 1): ježevi bodlji, die
Stacheln des Jgels, Levst. (Zb. sp.).

bodeljščák, m. eine Distelart, C.

boděnee, nca, m. 1) die Winmer, C. (morda
pravilna oblika za: bedenec); — 2) bôdenec,
der Schmerzſtich, Mur.

bodeníca, f. das ſtechen (bolezen), C.

bodénje, n. das ſtechen.

bôder, dra, adj. heiter, munter, muthig, Jan.,
Šol, Cig. (T.); bodri možakarji so naglo raz-
sodili, LjZv.; Rad gledam ti v valove bodre,
Greg.; — iz rus.

bôdež, m. 1) der Dolch, das Schwert, Habd.,
Jan., C.; — 2) der Kurbelpieß, C.; — 3)
die Hauhechel (ononis spinosa), C.; — 4)
bôdež, langfamer Arbeiter, C.; prim. bodati.

bodič, m. trnjavi b., die feindornige Feſsen-
ſchnecke (murek tenuispina). Erj.(Ž.).

bodíca, f. der Stachel (3. B. des Brombeer-
ſtrauches), C.

bodícati, am, vb. impf. ſticheln, C., Z.

bodičniti, bodčnem, vb. pf. ſtechen, C.; z iglico
b. koga, Npes.-Vraz.

bodič, ica, m. 1) die Baumnadel, C.; — 2) die
Spiſtklette (xanthium spinosum), Podgorje v
Istri-Erj. (Torb.); — 3) die Eberwurz (car-
lina acaulis), Dolenji Kras-Erj. (Torb.).

bodičevje, n. 1) die Waldſtreu vom Nadel-
holz, (Cig., C.; — 2) der Ginfter (genista
germanica), Jan., Cig.; — 3) die Mannſtreu
(ervngium).

bodiče, n. 1) = bodičevje, 1) C., Bes.; — 2)
die Stechpalme (ilex aquifolium), Medv.(Rok.);
— die Spiſtklette (xanthium spinosum), Štrek.

bodíka, f. 1) spißblättriger Spargel (asparagus
acutifolius), Malhinje-Erj. (Torb.); — 2) die
Stechpalme (ilex aquifolium), C.

bódikaj, česa, I. pron. etwas Geringes, Nichts-
nußiges, Schlechtes: b. govoriti, za bodikaj
imeti, C., vžhŠt.; II. adj. indecl. gering,
nichtsnußig, schlecht: bodikaj ljuštvo, b. člo-
vek, b. trava, C., vžhŠt.

bódikak, adj. = bodikakšen, C., vžhŠt.

bódikakši, adj. = bodikakšen, C., vžhŠt.

bódikakšen, šna, adj. gering, schlecht, C., vžhŠt.

bódikakšnost, f. die schlechte Beschaffenheit, C.

bódikam, adv. b. hoditi, gemeine, unanständige
Artc beſuchen, C., vžhŠt.

bódikde, adv. an gemeinen, unanständigen
Lten, C., vžhŠt.

bodíce, n. kleiner Pfriem, Cig.; — der Speiler,
Cig.

bodîl, m. der Stechspaten Kras- Erj. (Torb.);
— prim. it. badile, Schaufel.

bodílj, m. die Lungenentzündung, Sv. Lucija
na Mostu - Erj. (Torb.).

bodílo, n. der Stachel, C., M.; bodilo na trnji,
Škrinj.-Valj.(Rad); — dieBoſtrahle, derPfriem,
Cig., Jan.; v uganki: šilo, bodilo, po hosti
hodilo, ni pilo ne jelo, pa vendar živelo,
(alí: pa vendar debelo), = kostanjeva ježica,
jvžhŠt.; — die Stechwaffe, Cig., Jan.

bôdkati, am, vb. impf. kleine ſtiche machen,
Valj. (Rad).

bódljaj, m. 1) der Ţich, Mur., Jan.; — 2)
pl. bodljáji, das Seitenſtechen; prsni bodljaji,
das ſtechen in der Bruſt, Cig.

bodljáščak, m. eine Art Distel, C.

bodlják, m. 1) die Distel, C.; — 2) = glog,
der Weißdorn, C.

bodljár, rja, m. der Stachelkäfer (mordella
fasciata), Erj. (Z.).

bódljáti, ám, vb. impf. 1) kleine ſtiche machen:
langjam arbeiten, (bud-) C.; — 2) anſtechen:
klobase b., (budlati) Mik. I. G. II. 470.

bodljíka, f. 1) der Stachel, Cig.(T.); (pos. pri
rastlinah), C.; — 2) die Distel, Jan.

bodljíkav — bôg

— 39 —

bogabojèč — bogâstvô

bodljíkav, adj. stachelig: bodljikava trava, Vrt.; bodljikavovo trnje, ZgD.

bodljíkovje, n. coll. Distseln, Jan.

bodljiv, íva, adj. 1) stôßig: b. vol, Mur., Cig., Jan.; — 2) stachelig, stehend, Cig.; bodljiva odeja smreke, Vrt.; bodljive zeli, LjZv.

bodljîvec, vca, m. 1) der Stoßochs, C.; — 2) die Stacheldolde, C.

bodljivka, f. C., pogl. bodljar.

bodljívost, f. die Stôßigkeit, Mur.

bodník, m. = bajonet, Cig.

bodč, óča adj. (part.) zufünftig, Jan., nk.

bodčnik, m. das Futurum (gramm.), Raič (Let.).

bodčnost, f. die Zufunft, Jan., nk.

bodoglavec, vca, m. die Kugeldistel (echinops), C.

bodoněža, f. die Eherwurz (carlina acaulis), Z.; lepocvetna b., Glas.

bódor, m. der Stich, Meg.

bodrénje, n. die Aufmunterung, Cig.(T.); — prim. bodriti.

bodrílo, n. die Aufmunterung, Cig.(T.), Navr. (Spom.); — prim. bodriti.

bodriti, ím, vb. impf. ermuntern, nk.; osrčavati in b. koga, LjZv.; — iz rus.

bôg, bogâ, m. 1) der Gott; lažnjivi, krivi bogovi, die falschen Götter, Gößen; služite drugim bogom, Dalm.; — pomni: zlega boga uživa z meno vred, es geht ihm schlecht, wie mir, BIKr.-M.; — Bog, Gott (der Christen); Boga moliti, beten; Bogu služiti, Gott dienen; Bog oče, Gott Vater; Bog človek, Bog in človek, der Gottmensch, Jan.; — tak hrup je, da ni grmečega Boga slišati (čuti), von zu großem Lärm hört man den Donner nicht, Z., Levst. (Zb. sp.); — v rekih o pozdravljanju: (prihajajočemu ali sploh temu, s katerim smo se sešli): Bog te sprimi, (vzprimi), grüß dich Gott! Cig., Jan.; (prim. Bog volem primi Alas.): „buge waz primi gralva Venus!“ tako je pozdravil 1. 1227. koroški knez s svojimi vitezi Ulrika Lichtensteinskega, ki je kot Venera oblečen potoval, Kres, 1882, 177.); (pri ločitvi:) z Bogom! adieu! lebe wohl! Bog te obvaruj! behüt! dich Gott! Bog s teboj! Bog z vami! Gott befohlen! Cig.; („Bog zvami“ je odgovor na „Bog vas primi“, Alas.); z Bogom ostani, Gott befohlen! (pri srečevanju:) dobro jutro Bog daj! odzdrav je: Bog ga daj! (tudi samo: Bog! Levst. /M.J/); zato: Bog povedati, C.; komu Boga dati (davati), grüßen: srečal me je, ali ni mi Boga dal, Z., Npes. - Vraz; (delavcem:) Bog daj dobro srečo! Bog daj srečo! Glücf zu! Glücf auf! (uživajočim kako jed:) Bog blagoslovi (žegnaj)! (počivajočim:) Bog daj srečo k čivanju! Bog daj dober počitek! (o napivanju:) Bog živi! Gott erhalte! mozi ti Bog! („masti bog“) Guts.; prim. moči; (ako kdo kihne:) Bog pomagaj! zur Genejung! (v vzklikih:) Ti moj Bog! Bog pomagaj, da si tako nagle jeze! Bog mu daj zdravje, on mi je veliko dobrega storil! Bog mu daj dobro, tam kjer je! hvala Bogu!

bodi ga Bog zahvaljen! Gott sei Dank dafür! Boga zahvali, da si toliko dobil! skrajšano: „Bog“, za: „Bog bodi hvaljen“, ali kaj taka: Bog, da je tako, gottlob (ein Güuf, ich bin froh, ich bin zufrieden), dass es so ist; Bog, da si prišel! Bog, da te ni videl! sam Bog, da nisem tega izgubil! Levst. (M.); še Bog, da je toliko; gottlob, dass es so viel ist, jvžhŠt.; Kruha b'ti dala, Ajdov je. „Ljubica moja, Bog, da je!“ Vod.(Pes.); še Bog, če mu bomo hoteli žlico dati, LjZv.; Bog se usmili! Bogu se smili! Gott erbarme sich! tak je bil, da se Bogu smili! er sah aus, dass es Gott erbarme! bodi Bogu potoženo! Gott sei es geflaqt! Bog hotel! wöllte Gott! Bog dal, da bi bilo tako, gebe Gott, dass es sich so verhälte! Bog daj! geb' es Gott! Bog pomozi! heſſe Gott! ako (če) Bog da! so Gott will! naj pa bo z Bogom! so sei es denn in Gottes Namen, Levst.(M.); Bog ve! weiß Gott! Bog ve, kdo, Bog ve, kam itd.; vedi si ga Bog, kje vedno tiči! Bog sam vedi, kaj bo iz tega! nosi se, kakor bi bila Bog si jo vedi kaj, Vrt.; Bog ne daj! Bog ne zadeni! Bog obvaruj! Bog prenesi! Bog odvrni! Gott behüte! Gott bewahre! Bog tega varuj! das verhüte! Gott! (Bognasvaruj, subst.; der Gottsfeibeišn, Jurč.; strah imeti pred čim, kakor Bognasvaruj pred križem, SIN.); Bog in sv. božji križ! Bog bodi pri nas in sveti vtorke! (sreda itd., kakeršen dan si je tedaj, kadar se to govori; a tako govore največ tedaj, kadar odvračajo od sebe čarodejsko moč, in to se imenuje „dan izgovoriti“, Levst. [Rok.]); za Boga svetega! za Boga milega! za Boga! um Gottes Willen! (poglej svaj, skozi Bog! Dalm.; za skozi Bog! Prim., Kras; po it. „per Dio!“ napačno narejeno!; (o zagotavljanju, zaklinjanju:) Bog in duša! bei meiner Treue! Cig.; Bog me! (bogme!) = so wahr mich Gott strafe! bei Gott! Bog me, da je res! Bog mi je priča! — „pod milim Bogom“ se pristavlja v podkrepljanje kakega nikanja; n. pr. nima pod milim Bogom nič opraviti; er hat auf Gottes Erdboden nichts zu thun; — v Boga ime (vbogajme) dati kaj, ein Almoſen geben; rad v Boga ime daje; — 2) die geweihte Hoftie: župnik je nekam šel z Bogom, (gieng verſehen); — 3) das Gottesbild: držiš se, kakor lipov bog! = du thuft so hölzern! bogove prodajati, Kruziſiže verfaufen; — 4) bog stari, die Gottesanbeterin (mantis religiosa), Kras-Erj.(Torb.).

bogabojèč, óča, adj. gotteſfürchtig, (= Boga boječ [se]).

bogabojéčen, čna, adj. = bogaboječ, Jan. bogaboječno živeti, Schönl.

bogabojéčnost, f. = die Gottesfürcht.

bogabojéčost, f. = bogaboječnost, Jan., Jap. (Sv. p.J.).

1. bogástvó, n. = boštvo, die Gottheit, Dict., Trub., Dalm.; njegovo meso je z bogastvom združeno, Krelj.; (v treh osebah) in v enem samem edinem bogastvu, Kast.(Rož.).

bogâstvə – bôgek

— 40 —

bogîca – bogomîlec

2. **bogâstvə**, *n.* – pogl. bogatstvo.

bogât, áta, adj. reich; bogata nevesta; bogata
dežela; bogato oblečen biti, reich, prädigtig
gekleidet sein; — bogato se oženiti (omožiti),
eine reide Partie machen; bo bogat, kakor
pes rogat, = er wird nie reich sein, Guts.;
bogat s čim, Met., Mik.; bogat s čredami,
herdenreich, Jan. bogate s sladkim medom
čebele, Kast. (N. C.); loka z dišečimi rožami
bogata, eine Au, reich an duftenden Blumen,
Ravn.-Mik.; bogat s čednostmi, tugendreich,
Jan.; bogat z učilniško omiko, Levst. (LjZv.);
— zlata bogat, goldreich, bogat slavnih del,
thatenreich, Cig., nk.; — reidlich: bogata
žetev, bogati zakladi; bogata ruda, derbeš
Erb, Cig.; — tudi: bôgat, áta, St.

1. **bogatāj**, m. Pohl.-Valj.(Rad). LjZv., pogl.
bogatej.

2. **bogatāj**, m. Cig., Jan., M., pogl. bogotaj.

bogatáš, m. der Reiche, C., jvžhSt.

bogatáški, adj. Reichen gehörig, nach Art reicher
Leute, Zora.

bogatâstvə, *n.* coll. die Reichen, Zora,

bogatec, tca, m. der Reiche.

bogatej, m. = bogatin, bogatec, Jarn.

bogatěnje, n. das Reichwerden.

bogatěti, ím, vb. impf. reich werden.

bogati, am, vb. impf. 1) = bogati, folgen,
Jan., St.; — pšenica me boga, gedeicht,
SIGor.-C.; — 2) b. se s kom, mit jemandem
friedlich ankommen, Cig.; prim. pobogati
se; — 3) b. se, sich schicken: boga se ti,
Gor.; Dunajčanom se boga, es geschieht den
Wienern recht, ZgD.; — iz nem. folgen.

bogatíca, f. die Reiche, Zora, Z.

bogatíja, f. der Reichthum.

bogatílen, lna, adj. bereichernd, Cig.

bogatín, m. der Reiche.

bogatínec, nca. m. der Reiche.

bogatínka, f. die Reiche.

bogatínski, adj. reichen Leuten gehörig, nach
Art reicher Leute.

bogátiti, bogâtim, vb. impf. reich machen, be-
reichern; b. se, sich bereichern.

bogatívec, vca, m. der Bereicherer, Cig.

bogatováti, újem, vb. impf. den Reichen spielen,
Mur.

bogâtstvə, n. der Reichthum; b. v živini, der
Herdenreichthum, b. v besedah, der Wort-
reichthum, Cig.; kjer je bogatstvo, je eden
hudič, kjer je uboštvo, tam jih je pa sedem,
M.; — govori in piše se nav. bogastvo.

bogatúh, m. der Reiche (zaničlj.), Mur., Cig.,
Jan., Ravn.

bogátuš, m. = bogatuh, kajk.-Valj.(Rad).

bogčaríja, f. coll. die Armen, kajk.-Valj.(Rad);
— prim. z. bogec.

1. **bôgec**, gca, m. dem. bog; 1) der liebe Herr-
gott; — das Crucifix; — 2) der Göße, Habd.-
Mik., C., ogr.-Valj.(Rad); — 3) die Gottes-
ambeterin (mantis religiosa), Goriš.- Erj.
(Torb.).

2. **bôgec**, gca, m. = ubožec, vžhSt.

bôgek, geka, m. C., Valj.(Rad); pogl. 1. bogec.

1. **bogíca, f. nam. božica, = boginja, Guts.**
C., ogr.-Valj.(Rad).

2. **bogica, f. die Bettlerin, kajk.-Valj.(Rad); —**
prim. 2. bogec.

bogíčkati, am, vb. impf. = neko pastirsko
igro igrati, Mursko polje-Vest. I. 140; (prim.
bogečkati, Pfänder spielen, Cig.).

boginja, 1) die Göttin; on je boginjo vprašal
in nevprašal Gospoda, Dalm.; bôginja, Preš.;
— 2) die Wahrjagerin, Mik.; — 3) neka go-
senica, Ravn.-Cig.; (prim. bohinja, neka
gosenica zelena z rožičem, Kr.-Valj.(Rad)).

bôgmanje, n. das Betheuern mittelst des Auš-
dručeš: bogme.

bôgmati se, am se, vb. impf. mit bogme be-
thenern: kaj se zmerom bogmaš? vžhSt.,
BKr.

bôgme, interj. = Bog me (dopolniti je kak
glagol v imperativu); bogme, da je tako!
na vžhodu; — tudi hs.

bôgmej, m. der gerne mit bogme betheuert, Preš.

bogobójen, jna, adj. gottesfürchtig, Jan., Let.;
bogobojni mladeniči, Cv.; — stsl.

bogobójnost, f. die Gottesfurcht, Jan.

bogobórce, rca, m. der Gotteskämpfer, Cig.:
— stsl.

bogočásten, tna, adj. Gott ehrend, Cig.; b. dar,
Burg.; gottesdienstlich, Jan.

bogočástje, n. die Gottesverehrung, der religiöse
Gultnš, Jan., Cig. (T.), nk.; minister za b.
in uk, DZ.

bogočástvə, n. = bogočástje, Cig.

bogočlověk, čka, m. der Gottmensch, Cig. —
stsl.

bogohůtce, lca, m. = bogohulnik, Jan.

bogohůlen, lna, adj. gottestästerlich, Jan.; —
stsl.

bogohůník, m. der Gotteslästerer, Cig.; — stsl.

bogohůstvə, n. die Gotteslästerung, die Blas-
phenie, Jan., Nov.; — stsl.

bogohvátěn, lna, adj. gottdankend: bogohvalni
dar, das Danfopfer, Cig., Burg.

bogohvátík, m. der Gottesverehrer, Cig.

bogoklěten, tna, adj. gotteslästerlich, nk.

bogoklětje, n. die Gotteslästerung, Jan.

bogoklětnik, m. der Gotteslästerer, LjZv.

bogoklětstvə, n. die Gotteslästerung, Mur.,
Cig., Zora.

bogoklěvec, vca, m. Mur., Jan., pogl. bogo-
kletnik.

bogoljúb, ljúba, m. der Gottliebende, Jan.

bogoljúbe, m. der Gottliebende, Mur., Jan.

bogoljúben, bna, adj. gottliebend, fromm, Jan.,
nk.; bogoljubno delo, Cig.

bogoljúbje, n. die Liebe zu Gott, die Fröm-
migkeit, M.

bogoljúbnost, f. die Frömmigkeit, Cig., Jan.

bogomil, ila, m. der Bogomile, nk.; bogomili
so bili razkolniki pravoslavne cerkve v dva-
najstem stoletju.

bogomit, ila, adj. fromm, Mrg.-Mik., Jan.;
bogomili bratje, bogomile sestre = usmi-
ljeni bratje, usmiljene sestre, Cig.; — hs.

bogomîlec, lca, m. = bogomil, der Bogomile,
Let.

bogomilka — bogoslúžje

— 41 —

bogoslúžnost — boháti

bogomilka, f. die Bogomilin, Let.

bogomilski, adj. Bogomilen-, Let., Cv.

bogomilstvą, n. das Bogomilenthum, Cv.

bogomisełn, sclna, adj. beschanlich, Cig., Jan.,
Cv.; — polj.

bogomiselnost, f. die Beischautigkeit, Cig.

bogomóder, dra, adj. göttlich weise: bogomodri
mladenič, Cv.

bogomódrost, f. die Gottweisheit, die Theo-
ophie, V.-Cig.

bogomólja, f. 1) das Bethaus, Jan., C., Bes.,
Cv.; der Undachtsraum, das Oratorium, C.,
Levst. (Pril.); — 2) m. et f. der Frömmler,
die Frömmlerin, BIKr.

bogomóljec, ljca, m. der Beter, Mur., Jan.;
— der Betbruder, Cig.

bogomóljen, ljna, adj. gerne betend, fromm,
Jan., jvzh St.; bogomoljni menih, Cv.

bogomóljka, f. 1) die Betschwester: taka bogo-
moljka ni za kneca, Cv.; — 2) die Gottes-
anbeterin, die Fangheuschrecke (mantis reli-
giosa), Erj. (Z.).

bogomór, mórá, m. der Gottesmord, ZgD.

bogoneróden, dna, adj. gottloß, M.; (boganer-)
Dict.; bogonerodno živeti, Jsvkr.; — prim.
2. roditi.

bogoobrázen, zna, adj. als Gottes Ebenbild
geschaffen: Ustvarjeni ded naš bogoobrazni,
(Adam), Levst. (Zb. sp.).

bogopozáben, bna, adj. gottvergeffen, Cig.

bogopozábnost, f. die Gottesgegenheit, Cig.

bogoprósen, sna, adj. -sni dar, das Bittopfer,
Cig., Burg.

bogoróden, dna, adj. fromm, gottselig, V.-
Cig., Jan., Jsvkr.

bogorodica, f. die Gottesgebärerin, Jan., Vrt.
kajk.-Valj. (Rad.).

bogoródje, n. die Theogonie, Cig., Jan.

bogorodnica, f. die Gottesgebärerin, Cig.

bogoródnost, f. die Frömmigkeit, Cig.; šesti
(dar sv. duha) je dar bogorodnosti, Schönl.;
službe bogorodnosti, Kast. (N. C.); Jakó-
bova b., Jsvkr.

bogoródstvą, n. = bogorodje, Cig.

bogorópen, pna, adj. gottesrauberisch, Cv.

bogoskrúneč, nca, m. der Gotteslärerer, nk.

bogoskrúnstvą, n. die Gottesläflerung, nk.

bogosláven, vna, adj. Gott preisend, Cig.

bogoslávje, n. die Gottesverehrung, Cig.

bogoslóv, slóva, m. = bogoslovec, Mur., Cv.

bogoslóvec, vca, m. der Theologe, Cig., Jan., nk.

bogoslóven, vna, adj. theologisch, Cig., Jan., nk.

bogoslóvje, n. die Theologie, die Gottesgelehr-
jamkeit, Mur., Cig., Jan., nk.

bogoslóvnica, f. die theologische Anstalt, Jan.,
C., nk.

bogoslóvski, adj. theologisch, Mur., nk.

bogoslóvstvą, n. = bogoslovje, Mur., Jan., nk.

bogoslúžben, bna, adj. gottesdienstlich, Šol.,
Zora.

bogoslúžen, žna, adj. 1) fromm, religiös; —
2) = bogoslúžben, Jan.

bogoslúžiti, im, vb. impf. dogoslužen biti,
LjZv.

bogoslúžje, n. der Gottesdienst, der Cultuš, Cig.

bogoslúžnost, f. die Frömmigkeit, die Religio-
stität.

bogospráven, vna, adj. Gott veröhnend: bogo-
spravni dar, das Veröhnungsgopfer, Cig.,
Burg.

bogosprávnik, m. der Gottveröhner, Cig.

bogosprijěm, m. der Willkomm (bogosprem,
Mik. V. G. II. 42.).

bogosprijěmati, mljem, mam, vb. impf. will-
kommen heißen, Cig., Jan.

bogosprijéti, -prímen, vb. pf. willkommen
heißen: b. koga, Cig., Jan.

bogospřímek, mka, m. der Willkomm, Cig.,
Jan.

bogotáj, tája, m. der Gottesleugner, der Altheist,
Jan., Cig. (T.), Ravn.

bogotájce, jca, m. = bogotaj, Cig., Jan., nk.

bogotájen, jna, adj. gottesleugnerisch, atheistisch,
Jan., nk.

bogotájka, f. die Gottesleugnerin, Z., nk.

bogotájnik, m. = bogotaj, Cig.

bogotájski, adj. gottesleugnerisch, Z., nk.

bogotájstvą, n. die Gottesleugnung, der Altheiš-
muš, Jan., Cig. (T.), nk.

bogovánje, u. 1) das Götterleben, Cig.; —
2) das Wahrsagen, Cig., M., Boh., Jap. (Sr.
p.J.), Vrt.; bogovanje in copranje, Dalm.

bogováti, újem, vb. impf. 1) als Gott herrschen,
C.: človek snuje, Bog moguje, Vrt., SLN.;
— 2) wahrsagen, Guts., Jan., Trub., Dalm.,
Boh.; — vermutthen, errathen, Meg.; — prim.
lat. divinare, C.

bogovávece, vca, m. der Wahrsager, Cig.

bogovávka, f. die Wahrsagerin, Cig.

bógovee, vca, m. der Wahrsager, Dict., Cig.,
Dalm., Kast.

bogověree, rca, m. = bogovernik, Jan.

bogověren, rna, adj. deisttisch, Cig.

bogověrje, n. der Gottesglaube, Cig. (T.)

bogověrnik, m. der Gottesglaubige, Cig.

bogověrstvą, n. der Gottesglaube, der Teiš-
muš, Cig.

bogovláden, dna, adj. theokratisch, Cig., Jan.

bogovládje, n. die Theokratie, Cig. (T.).

bógovniček, čka, m. hlebček kruha (bogov-
ničke dele beračem ob „žegnanju“), Gor.

bogóvstvó, n. das Götterthum, Cig., Jan.

bogozaničeván, kna, adj. gottestalterlich, Cig.

bogozárnost, f. göttlicher Glaanz, Levst. (Zb.sp.),

bogoznâ nec, nca, m. der Gottesgelehrte, Mur.,
Cig., Jan.

bogoznánje, n. die Gottesgelehrtheit, die The-
ologie, V.-Cig.

bogoznánstvą, n. die Gottesgelehrtheit, Cig.,
Jan.

bógstvó, n. = boštvo (Gottheit), Jan., Bas.,
Pohl., ogr.-Valj. (Rad), Preš.

bóh, bóha, m. der noch ungeschnittene Spef,
die Spefteite; cel b., pol boha, Z.; celi bohi
slanine, Cr.; mačko k bohu za varha po-
staviti = Dieben etwas anbertrauen, Met.;
= iz nem.; prim. tirol. bachan.

bóha, interj. = oha, voha, BIKr.

boháti, ám, vb. impf. 1) entzweiquetschen,
entzweiplaten machen: b. češplje, C., Valj.

bohînjec — bójen

— 42 —

bojeválen — bokalína

(Rad), Gor.; b. se, aufspringen, plagen:
češplje se bohajo, Z.; — 2) mästen: trebuh,
prašče b., C.; — prim. boh.

bohînjec, njca, m. neka vrsta fižola.

bohînjka, f. der Wocheinit, Erj. Min.).

bohôt, f. die Überfülle, Jan.

bohotáti, otám, čćem, vb. impf. schnell, üppig
emporschießen (o rastlinah), BIKr.; b. in
rasti, C.

bohóten, tna, adj. üppig; bohotno rasti, empor-
wuchern; b. polje, -tni travniki, M., C., bo-
hotno bilje. C.; bohotno perje, Cr.

bohotéti, im, vb. impf. üppig sein, stroßen, Jan.

bohótnost, f. die Üppigkeit, Jan., nk.

bohtéti, im, vb. impf. üppig wachsen, vzhŠt.

bój, adv. = bojda, C.

bój, bója, m. 1) der Kampf; hud boj, ein
heftiger Kampf; na boj iti, in den Kampf
žichen; b. biti, bojevati, einenKampf kämpfen,
Preš., nk.; b. razločiti, den Kampf entscheiden,
Npes.-Cig.(T.), M.; boja željen, kampfbegierig;
je (ni) za boj. er ist (nicht) kampffähig; b. na
pesti, der Faußtkampf, Cig.; b. za obstanek,
der Kampf umš Daein, Cig. (T.), nk.; der
Zank, Handel, kreg in boj imeti, C.

bója, f. die Farbe, Jan., nk.; — iz hs. od tur.
boja die Farbe.

bojač, m. = pretepač, GBrda.

boják, m. der Kämpfer, der Zreiter, der Krieger,
Jarn, Danj.-Mik., Poh.

boján, ána, m. der Rinderhirt, (= čeh) ob
Muri-C.; — prim. bojtar.

bojár, ára, m. der Bojare, Cig., Jan.; — rus.;
prim. boljar.

bojáriti, árim, vb. impf. = barvati, Mur.,
Jan., Kos.; — prim. boja.

bojárski, adj. Bojaren.

bojáti se, im se, vb. impf. = bati se, Mur.,
Mik., Dalm., ogr.-Let., Polj.

bojázen, zni, f. die Furcht, die Befürchtung,
Cig., Jan., Cig.(T.), ogr.-Valj. (Rad); —
der Schrecken, Guts.

bojazljiv, iva, adj. furchtsant, schüchtern, Cig.,
Jan., Cig.(T.), Štrek., nk.

bojazljívost, f. die Furchtsamkeit, die Schüchtern-
heit, Cig.

bójékati se, am se, vb. impf. = bati se (v
otročjem govoru), Polj.

bojda, adv. wie man sagt, angeblich, SIN.,
Poh.-C.; — iz: bajo da; — prim. bajati.

bojè, adv. = baje, bojda, Cig., Jan., Jurč.;
boje da, Cig.

bōječ, jca, m. 1) der Kämpfer, C.; — 2) der
Mörder, Krelj.-Mik.

bojěč, čeča, adj. furchtsam, schüchtern; feige.

bojěčen, čna, adj. furchtsam, M., Ljub.; feige,
Jan.

bojěčnik, m. der Hasenfuß, M.

bojěčnost, f. die Furchtsamkeit, die Jaghaftig-
keit, die Feigheit, Mur., Cig., nk.

bojěčost, f. = boječnost, Jan.; brez boje-
čosti, Škrb.-Valj.(Rad).

bójen, jna, adj. 1) Kampf, Schlacht, Kriegs-
Feld: bojni krik, das Kampfsgeschrei, bojna
vrsta, die Schlachtreihe, bojna ladija, das

Kriegsschiff, bojna kola, der Streitwagen, Cig.
(T.), nk.; — 2) streitbar, kriegerisch, Cig., Jan.

bojeválen, kna, adj. streitbar, Cig., Jan.

bojevalíšče, a. der Kampfplatz, Cig., Pohl.-
Valj.(Rad).

bojeválnost, f. die Streitbarkeit, Cig., Jan.

bojevánje, n. das Kämpfen.

bojeváti, ûjem, vb. impf. kämpfen, Dict., Dalm.;
boj b., Cig.; In šel je boj boj'vat brez upa
zmage, Preš.: dokazila bojujoča zoper ob-
dolzenca, die zur Überführung des Beschul-
digten dienenden Beweismittel, DZ.; — nav.
b. se, kämpfen: s kom, zoper koga.

bojevâvee, vca, m. der Kämpfer, Cig., Jan.,
Škrinj.-Valj.(Rad), nk.

bojevina, f. die Kriegssteuer, C.

bojevit, adj. kampflustig, kriegerisch, streitbar,
Cig.(T.), nk.

bojevník, m. = bojnik, Cig., C., Let.

bójeven, vna, adj. = bojen, Schlacht(en)=:
bojevni slikar, der Schlachtenmaleser, Cig.(T.).

bojêzen, zni, f. Mur., Jan., pogl. bojazen.

bojêzen, zna, adj. = bojazljiv, Mik. (V. G.
II. 147.)

boježéljen, ljna. adj. kampfbegierig, Cig., nk.

boježéljnost, f. die Kampfbegierde, Cig., nk.

bojíšče, n. das Zschlachtfeld, der Kriegsschauflatz,
bójna, f. der Kampf, der Krieg, ogr.-Valj.(Rad).

bojníca, f. die Kämpferin, die Kriegerin, Valj.
(Rad); zdaj pak, ti bojnica, pripravlja se!
Dalm.

bojník, m. der Kämpfer, der Krieger, Cig.,
Jan., Dalm.; — der Fechter, Mur.; = ore-
tepač, C.

bojnína, f. die Kriegssteuer, Cig., Jan.

bōjsen, sna, adj. „kozam pravijo rogate, ovcam
pa bojsne, in če se jim hočejo prav slad-
kati, tudi bojsce ali bojsnice“, Bes. 1870.
29.; — morda nam bosen; — prim. bos.

bōjski, adj. = bojen, C., Hip. (Orb.).

bojtár, rja, m. der Unterschafshirt, ogr.-C., Valj.
(Rad); — iz magy.

bōk, bóka, m. 1) die Žeite des Körpers, die
Flanke, Mur., Cig., Jan., Cig.(T.); sablja
mu visi z bóka, Jurč.; — 2) die Baufeite
des Schiffes, Cig., Cig.(T.); eines Gefäßes:
lonec ima bok, C.; kotel je v boku ves
pokrpan, jvzhŠt.; der Bauch einer Säule,
Jan.; — 3) der Bergabhang, das Schüße,
Cig., Cig.(T.), Jes.; v bok iti, bergauf gehen,
BIKr.-M.; — 4) der Schachtfotb (mont.),
Cig.(T.); — 5) die Flanke (im Kriegsweisen):
sovražnika napasti v bok, Cig., Jan.; — 6)
na bok gledati = skiliti, BIKr.

bokál, ála, m. die Maß: b. vina, Kr.; merski
b., die Mefškaune, Cig.; — prim. it. boccale,
der Krug

bokálar, arja, m. der maßweise trinkt, M.

bokáțee, țea, m. neka čeșplja, Gor.

bokálič, m. die zwiebeltragende Lilie (lilium
bulbiferum), Radik na Krasu-Erj. (Torb.).

bokalíčnica, f. die Maßflasche, C.

bokalína, f. 1) prstena skleda, Žabče pri Tol-
minu-Erj. (Torb.); — 2) das Kesselthal, =
kotlina, Jes.

bokālnica — bólen

— 43 —

bólen — bolězniv

bokālnica, f. die Füllstange, die Schürstange
(bei den Kohlenbrennern), Cig.; b., precej
dolga preklja, s katero ogljarji braško v kopo
spravljajo, Zv.

bōkanje, n. 1) polnjenje ogeljnice s suhimi
okleški, C.; — 2) die Fülle (bei den Kohlen-
brennern), Cig.

bokára, f. ein bauchiges Gesäß, Mik.

bókast, adj. bauchig: bokasta posoda, Mik.;
b. sod, C.; bokasta ladja, Zora; — conver, C.

bokàt, áta, adj. converg. h. t.-Cig.(T.), C.

bókati, am, vb. impf. 1) bauchig machen: bo-
kati dogo, eine Daube hohl schneiden, Cig.;
— b. se, sich werfen (o lesu), Z.; — 2)
den Kohlenmeiler füllen: ogeljnico bokati,
Cig., C.

bokatojámast, adj. converg-concav, Cig.(T.).

bokátost, f. die Bauchung (z. B. der Säule),
h. t.-Cig.(T.).

bókla, f. das Loch, Tolm.; — iz furl.

bókoma, adv. Bord an Bord (o ladijah), DZ.

bokovít, adj. bauchig, bauschig, C.

ból, m. = bol f. der Schmerz, Mur., Cig.,
Jan., Prip.; porodni boli, die Geburts-
schmerzen, C.

ból, i, f. der Schmerz, Cig., Jan., Levst. (Sl.
Spr.); srčna b., das Herzeleid, Jan.; Duh
plemeniti sam bo nosil boli, Greg. (prim.
ból, g. bóli, kajk.-Valj. (Rad)); — suha bol,
die Schwindsucht, Notr.

bolân, bótna, adj. frank; za smrt, na smrt
b., todkrank.

bolěč, éča, adj. (part.) schmerzend; boleča
rana, boleče oko; boleče zadeti, den rechten
Hleč treffen, Cig.; ves boleč, mit Schmerzen
beladen, Cig.

bolěček, éča, m. der Schmerzstich, Mik.; po-
rodnični bolečki, die Geburtsschmerzen, Mur.

bolěčen, čna, adj. schmerzhaft, Guts.(Res.).

bolečína, f. der Schmerz; porodne bolečine,
die Geburtswehen, Cig.; srčna bolečina, das
Herzeleid.

bolečínast, adj. voll Schmerzen, Mur.

bolečínski, adj. den Schmerz betreffend; —
schmerzhaft, Cig., M.

boléhanje, n. das Kränkeln.

boléhast, adj. = bolehav, Cig.

boléhati, am, vb. impf. kränkeln, leidend sein.

boléhav, adj. kränkeln, kränklich.

boléhavec, vca, m. der Kränkliche, der Sieche,
Cig., Jan., C.; ljudje v nesreči, bolehavci,
pokrevljenci, Ravn.

boléhavica, f. die Kränklichkeit, C.

boléhavka, f. ein kränkliches, sieches Weib,
Cig., Jan.

boléhavost, f. die Kränklichkeit.

boléhen, hna, adj. kränklich, krankhaft.

bolěhnica, f. das Siechenhaus, M., C., DZ.

boléhnost, f. die Kränklichkeit.

boléhnóta, f. = bolehnost, M.

boléhost, f. = bolehnost, Dict.-Mik.

boléhováti, ûjem, vb. impf. kränkeln, Jan.

bólen, ena, m. der Schied (aspius rapax), riba
zivoča v Savi, sem ter tja tudi v Krki, Ga-
ziče na Krki-Erj. (Torb.).

bólen, hna, adj. = bolan.

bolěn, adj. = bolan, M., Št.

boleníca, f. = bolíčka 1), Mur.

boleník, m. = bolnik, Mur.

bolěnje, n. das Schmerzen, Cig., M.; — die
Krankheit, Mur., Zgd.

bolérič, m. der graue Steinschmäger (saxicola
oenanthe), Štrek.

bolerička, f. = bolerič, Štrek.

bolěst, f. der (innere) Schmerz, Jan., Met., nk.;
— prim. hs. bolest, Krankheit, Schmerz.

bolěsten, tna, adj. schmerzlich, schmerzhaft, Mur.,
Jan., C., nk.; bolestna vest, C.

boleštráti, ám, vb. impf. = beleštrati, Dict.

bolěta, f. izkazni listek (n. pr. pri mitnicah),
die Bollette.

boléti, im, vb. impf. schmerzen; zobje me bole,
glava me boli, ich habe Zahn-, Kopfschmerzen;
lasje ga bole, er hat einen Kakenjammer;
vpije, da človeka ušesa bole, = er schreit,
daš cinem die Ohren gellen; — to me v
sree boli, daš thut mir in der Seele weh,
Cig.; to me še zdaj boli, ich kanf es nicht
verschmerzen, Cig.; — ta ga bole bolela,
daš wird ihm hoch zu stehen kommen, Cig.;
troški bole (treffen) občino, Levst.(Nauk);
zavoljo tega me ne bo glava bolela, daš
lasse ich mich nicht anfechten, Cig.; twoj denar
ga boli, dein (seld flojst ihm Meid ein, Z.

bolévanje, n. das Kränkeln, M.

bolévati, am, vb. impf. östers krank sein, an
einer Störung der Gesundheit leiden, Mik.,
Levst.(Pril.).

bolězen, zni, f. die Krankheit; očesna b., die
Augenkrankheit; vročinska bolezen, hižiges
Fieber; b. sv. Vida, der Weißstanz, Cig.; b.
sv. Valentina, die Fallsucht, die Epilepsie,
Jan.; sramna b., die venerische Krankheit,
Cig., Jan.; ženska b., die monatliche Reini-
zung, C.; nalezljiva, kužna b., eine ansteckende
Krankheit; bela b., die Bleichsucht, Cig., C.;
suha b., das Zehrfieber, die Hektik, Cig.;
uscana b., die Harnruhr, Cig.; huda b. =
padavica, C.; gnila b. = metljaji pri ovcah,
C.; rdeča b., der Rothlauf (der Schweine),
C.; b. si navleči, sich eine Krankheit holen.
Cig.; b. nalesti, von einer Krankheit ange-
steckt werden; prestati b., eine Krankheit über-
stehen; b. se hujša, poprijema, die Krankheit
nimmt zu, Cig.; b. gre po ljudeh, die Krantz-
heit ist epidemisch, Levst.(Nauk); preg. dolga
bolezen, gotova smrt, eine langwierige Krantz-
heit bringt den Tod; b. gre z vozom v člo-
veka, iz človeka po niti, Jan.(Slovn.).

bolězen, zna, adj. krankhaft: bolezno srce,
schmerzvolles Herz, C.

bolězenski, adj. Krankheitš: bolezenski troški,
die Krankheitškosten, DZ.; bolezenska zgodba,
die Krankengeschichte, DZ.

bolělzjiv, íva, adj. = bolezniv, Guts., Jan., SLN.

bolězjívost, f. = boleznivost, Guts., Jan.

bolězniv, íva, adj. krankhaft: stara, bolezniva
kri, Guts.(Res.); — kränklich, Mur.; — bo-
leznivo srce, krankes Herz, C.; — schmerzlich,
Krelj.

bolěznóba — boljka

— 44 —

boljšałen — bolvân

bolěznóba, f. = boleznost, Mur.

bolěznost, f. die Krankheit, C., ogr. - Let.;
— der Schmerz, ogr.-Valj.(Rad), Danj.-M.

bolěznováti, ûjem, vb. impf. frank sein, Mur,
Vrt.

bólež, m. der Schmerz, C.

bôlgati, am, vb. impf. (Ff.) C.; — pogl. ubogati.

bółha, f. 1) der Floh (pulex irritans; bolha
me pika. jé; bolhe loviti; morska b.; der
Meersloh (talitrus), Erj.(Z.); b. pesčenica,
der Sandsloh (sarcopsylla penetrans, Erj.
(Z.); povodna b., der Flohfreß (gamarus),
Cig., Erj.(Z.); prstna b., der Erdsloh (hal-
tica oleracea). Erj.(Z.); (prim. bolhac); —
2) der oberste Weimpreßriegel (ein würfel-
sormiger Holzpflot), C.; — 3) der Kreisel
(= volk), C.; — 4) das Weberenschiffchen, C.

bolháč, m. 1) ktor ima veliko bolh, Z., Valj.
(Rad); — 2) der große Erdsloh (haltica ole-
racea), Erj.(Z.)

bolháča, f. das Flohkraut (pulicaria), C.

bolhajiv, iva, adj. voll Flöhe, Lašče-Levst./M.).

bólhast, adj. 1) voll Flöhe, Mur.; — 2) floh-
farben, Cig.

bolhát, áta, adj. voll Flöhe, Z.

bolháv, áva, adj. voll Flöhe, Meg., Jan., Polj.

bolhínjak, m. 1) der Flohwinkel, Mur.; —
2) der Flohfoth, Mur.; — 3) neka bela prte-
nina, po kateri so drobne, temne pičice,
kakor bi bila od bolh onesnažena, St.

bolhľjiv, iva, adj. = bolhav, Mur.

bolhobèr, béra, m. der Flohfänger (o raku),
LjZv.

bóli, conj. = ali, kor.-C., Npes.-Schein.

bolíkati, am, vb. impf. = bolehati, C.

bóliti, im, vb. impf. unverständlich reden, brum-
men, C., Z.; lärmen, C.; schreien: tele boli,
das Kalb schreit, Trst. (Let.).

bólf, adv. (skračeno iz: bolje) mehr (magis),
in höherem Grade; bolj črno, schwärzer; bolj
ko boš priden, rajši te bodemo imeli, je
sleißiger du sein wirst, desto lieber werden wir
dich haben.

boljár, m. der Aristokrat, Cig. (T.); der Lyzinat,
Cig.; boljari, die Vornehmsten, Jan.; — prim.
stsl. boljarš.

boljárski, adj. aristofratijsch: boljarska vlada,
die Aristokratie, Cig. (T.).

boljárstvo, n. die Aristofratie, die Aristokraten,
Cig. (T.).

bóljce, lica, m. der Vornehme, der Lyzinat,
C., Z.; boljic (optimates), Npes.-Mik., Ravn.;
— der Oberbauer, Cig.

bóljek, ljka, m. das Wohl, Cig.(T.); — prim.
hs. boljak.

bôlji, i. bôljiši, I. adj. compar. besser; na bolje
se je obrnilo, es hat sich zum Besseren ge-
wendet; čim več, tem bolje, je mehr, desto
besser; (v) boljši kup, wöhlfeiler; — II. adv.
bolje (boljšci), besser; bolje gospodari nego
sem mislil; bolniku je bolje, dem Kranken
geht es besser; — = bolj hudič ogenj se
bolje podneti, Trub.; bolje prav, Kast.

boljka, f. das Ruchgras (anthoxanthum odo-
ratum), Tuš. (B.).

boljšałen, hna, adj. correctionell, Jan.

boljšałnica, f. das Besserungshaus, die Cor-
rectionsanstalt, DZ.

bôljšanje, n. das Bessern; — die Besserung.

bôljšati, am, vb. impf. befern, auferbauen; b.
se, sich befern, besser werden; počasi se boljša,
seine Genesung schreitet langsam vorwärts,
Cig.

boljšáva, f. die Besserung, C.

boljúneč, nca, m. der Wundflee (anthyllis
montana), Pedrovo nad Rihenberkom - Erj.
(Torb.).

bôlmet, m. der Dosten (origanum vulgare),
Luče (Št.)-Erj. (Torb.); — prim. nem. Wohl-
gemuth = Dosten.

bôlníca, f. 1) die Kranke, die Patientin; — 2)
bôlnica, das Krankenhaus, das Spital, Jan.,
Cig.(T.), Levst.(Nauk), nk.; — stsl., rus.

bôlničar, arja, m. der Krankenwärter, Cig.,
DZ.

bôlničarica, f. die Krankenwärterin, Cig.

bôlníček, čka, m. der kleine Patient, C.

bôlničen, čna, adj. zum Spital gehörig, Spital-,
Jan., nk.

bôlník, m. der Kranke, der Patient.

bôlnišče, n. das Krankenzimmer, Levst.(Pril.);
— das Krankenhaus, Vod.(Bab.), Sl.N., Str.

bôlniščnica, f. das Krankenhaus, das Spital,
Cig., Jan., Ravn., nk.

bôlniški, adj. Kranken-; bolniška hrana; bol-
niška ladja, das Krankenwich, Cig.

bolnoglåv, gláva, adj. kopsfleidend, Jan.

bolnonög, nöga, adj. an den Füßen krank, Jan.

bolnodók, óka, adj. augenkrank, Jan.

boloslóven, vna, adj. pathologisch, Cig.

boloslóvje, n. die Krankheitslehre, die Patho-
logie, Cig., DZ.

boloslóvski, adj. pathologisch: boloslovska ke-
mija, DZ.

bolovânje, n. das Kranksein, Cig.

bolováti, ûjem, vb. impf. krank sein, laborieren,
Cig., Jan., C.; — hs.

bólskati se, a se, vb. impf. = bliskati se, C.
Notr., Tolm.

boľščáj, m. der Blinžer, Lašče-Levst. (M.).

boľščáti, im, vb. impf. 1) gložen: bolščeče
oči, Str.; Kaj bolščite in se žalostite? Zora;
kaj zmrzujete in bolščite? Jurč.; — oči mu
bolšče iz glave, Lašče-Levst. (Rok.); —
2) voda bolšči = malo curi, Lašče-Levst.(M.)

boľšica, f. dem. bolha, Jan., Valj.(Rad).

boľšince, nca, m. der Flohsame (plantago
psychum), Erj.(Rok.).

boľšínjak, m. das Flöhnest, Jan.

boľšják, m. = bolšinec, Cig.

bólsjí, adj. Floh,

boľšnják, der vordere Hemdschliß, Kr.-Valj.
(Rad).

bólt, m. die Schlucht, Gor., Tolm.; — der
Abgrund, Temljinc-Strek. (Let.).

bôlta, f. das Gewölbe, Mur., BlKr., kajk.-
Valj.(Rad); — prim. it. volta.

bolván, m. 1) der Göße, ogr.-Valj.(Rad), Zora;
— 2) der Block: alabaster v bolvanih, DZ.;
— prim. balvan.

bolvančár – bôr

45 –

bôr – boríti

bolvančár, árja, m. der Gößendiener, M., C.

bolvaníca, f. der Gößentempel, C.

bolvánski, adj. Gößen-, Z.

bolvânstvó, n. der Gößendienst, ogr. -Valj. (Rad).

bôtzen, zni, f. die Spalte, die Ringe: žival (= bečele) sili skoz bolzni, Levst.(Beč.), Lašče. — prim. bezen.

bôžati, am, vb. impf. lecken, C., Št.; — (iz „obolzniti“ napačno narejena imperfektivna oblika, C.)

bolžáva, f. = korenje, repa kot živinska hrana, SlGradec - C.

1. bômba, f. etwas Freihangendes, z. B. die Schautel, C.

2. bômba, f. velika, otla, razletna krogla, die Bombe.

bombardovânje, n. das Bombardement, Cig., Jan.

bombardováti, újem, vb. impf. mit Bomben
beschießen, bombardieren, Cig., Jan., nk.

bombást, m. der Schwulst in der Rede, der Bombast, Cig. (T.)).

bômbati, am, vb. impf. hangend schwingen, sich
wiegen, geschaukelt werden, C.; b. se, sich
schaukeln, C.

bombaž, m. die Baumwolle, Cig., Jan., nk.;
— prim. it. bombagio, Baumwolle.

bombažar, rja, m. der Baumwollenhändler, Cig.

bombažast, adj. baumwolllicht, Cig.; — baumwollen, Cig., nk.

bombažev, adj. aus Baumwolle, Cig., Jan.,
nk.; Baumwoll-, Cig., Jan.; bombaževa
preja, das Baumwollgarn, Tuš./R.); bomba-
ževa predilnica, die Baumwollspinnerei, Cig.

bombaževeč, vca, m. die Baumwollstunde,
zelni b. (gossypium herbaceum), drevesni
b. (g. arboreum), rumeni b. (g. religiosum),
Tuš. (R.).

bombaževina, f. die Baumwollware, der Baum-
wollzeug, Cig., Jan., DZ; tudi bombaževina.

bômbek, bka, m. 1) kravji zvonček, Valj.(Rad);
— 2) die Fruchttraube vom Holunder und
Neftlichtes, C.; hangende Knospe, C.; das
Kartoffelsamenkügelchen, BlKr.; — prim.
bombati.

bômbelj, blja, m. 1) etwas Hangendes, Z.; —
2) nekak fižol, St.

bômbika, f. die hangende Knospe C.; („bum-
bika“, SlGor.).

bombljáti se, ám se, vb. impf. = zibati se, C.

lombotáti, otám, őčem, vb. impf. = bobo-
tati, C.

bômbrek, m. C. pogl. bobrek, bubreg.

bôme, interj. = bogme, Jurč., Levst.(Zb. sp.).
BlKr.

bôna, f. die Kröte, (bufo vulgaris et variabilis), Ponikve (Prim.)-Erj. (Torb.). Idrija.

bônka, f. 1) eine Art Birne, C.; — 2) temna,
belopikasta smokva, GBrda - Erj. (Torb.);
— prim. bunka.

1. bôr, m. die Kiefer, die Waldföhre (pinus sil-
vestris), Tuš. (R.); beli bor (p. halepensis),
črni bor, die Schwarzföhre (p. laricio), Erj.
(Rok.); gorski bor, die Krummholzkiefer (p.

pumilio), Cig.; gladki bor, die Weymouths-
kiefer (p. strobus), Cig.

2. bôr, bóra, m. der Kampf, Mur., Cig.; Čujte
bor! Kos.; poskusni b., der Wettkampf, Jan.;
Pozove petje v bor italijansko, Levst.(Zb. sp.).

3. bôr, bóra, m. droben denar, der Deut, Kr.;
ne bora ne dam, Zv.; bore komu iz žepa
pobrati, Jurč.; bora ne čutim po cel teden
v žepu, Zora.

bóra, f. 1) = 1. bor (Föhre), Jarn., Dol.; —
2) = oblin: drva dokler še niso razcepljena
nego samo na kose razpiljena, Koborid-Erj.
(Torb.).

borâč, m. der Borag, Cig. (T.); — prim. it.
borrace.

borâčnat, adj. Botay: boračnata voda, Jes.

borâčnica, f. das Boragwasser, Jes.

borága, f. gemeiner Borreiß (borago offici-
nalis), Cig., Medv. (Rok.).

bôrba, f. der Wettkampf, der Kampf, Cig.,
Jan., nk.

bóre, adj. indecl. arm: bore prerok, bore
Jakob, Jsvkr.; bore mož, bore jaz, bore
mati, bore dete, Gor.-Levst.(Rok.); — bore
malo, sehr wenig, LjZv.; — nam. ubore;
prim. stsl. nebože, nebore (roc. od nebog.).

1. bôree, rca, m. dem. 1. bor.

2. bôree, rca, m. der Ringkämpfer, Cig., Jan.;
— der Fechter, Cig., Jan., nk.; — der Streiter,
der Kämpfer, Cig., Jan.; — tudi: borèc,
rcà, Cb.

borêd, m. die Quecke (triticum repens), Kras-
Erj. (Torb.); — prim. bared.

bóremi, interj. bei Gott! Vrt.; = iz: bože
mi, prim. hs. Boga mi.

1. bören, rna, adj. kampflußtig, M.

2. bôren, rna, adj. ärmtlich, armseelig; borna
koča, borna obleka; nam. uboren = ubožen.

bórica, f. dem. bora, = borič, Jarn., M.

1. borič, ica, m. dem. 1. bor., kleine Föhre, Z.

2. borič, ica, m. dem. 3. bor.; nisem ga dobil
ne boriča od doma, Jurč.

boríten, kna, adj. zum Kämpfen, Fechten ge-
börig, Cig., nk.; borilni meč, das Fecht-
schwert, Cig.

boríňica, f. die Kampfschule, die Fechtshule,
Cig., Jan., nk.

borífnost, f. die Kampffähigkeit, C.

borinje, n. = borovje, C., Stt.

boríšče, n. der Kampfsplag, Cig., Jan.; večina
kmetov je bila pokončana na borišči, Jurč.;
— der Fechtboden, Cig., Jan.

boríščnica, f. C., pogl. borilnica.

boritelj, m. der Kämpfer, der Wettkämpfer,
Cig., nk.

boritev, tve, f. der Kampf, der Wettkampf,
das Ringen, das Fechten, Jan., nk.

bóriti, im, vb. impf. rennen: krave rajše do-
mov borijo, nego na kvar, kajk.-Valj., Vest.;
— boriti se, = skakati, goniti se, Cig.;
— prim. buriti (?).

boríti se, ím se, vb. impf. kämpfen, ringen,
fechten, Cig., Jan., nk.; b. se zoper kaj,
gegen etwas ankämpfen, Cig., Jan.; streiten,

borîtva — borovničje

— 46 —

borovníka — bôš

Jan.; žanken, C.; b. se s čim, sich mit einer
schwierigen Sache beschäftigen, Cig. (T.).

borštva, f. = boritev, C.

boršvec, vca, m. der Kämpfer, Cig., Jan.; der
Fechter, Cig., Jan.; der Ringer, Jan., Valj.
(Rad).

boršvka, f. die Kämpferin, die Streiterin, Cig.,
Jan.; die Fechterin, Jan.; die Ringerin, Jan.

boršvski, adj. Kämpfer-, Fechter-, Ringer-:
borivska zvijača, der Fechterstreich, Cig.

boršvstvč, n. die Fechterkunst, Cig.

borjač, ača, m. der Hof, C.; bórjač, ača,
Kras in Prim.-Ejr. (Torb.); — der Wiczhof,
Cig.; ograjen prostor okoli svinjaka, Notr.,
Dol.; — nam. oborjač, prim. obor = Fürde,
Ejr. (Torb.).

borjača, f. = borjač, Jan., Pirka.

börje, n. = borovje, Guts., Jarn.

borjénje, n. das Kämpfer, der Wettkampf,
Cig., Jan., C., nk.; na skradnje b. svojo
dušico okrepiti, kajk.-Valj. (Rad); tudi: bor-
jenjè, ogr.-Valj. (Rad).

borljiv, iva, adj. kampfstüftig, Cig., Jan.

borljívost, f. die Kampfstuft, Cig., Jan.

börme, interj. = bogme, C., Z.; — tudi hs.;
ogibajoč se besede „Bog“ pravivo „bor me“
nam. „Bog me“, Dan.

börmež, interj. = borme, jvzhŠt.

börnost, f. = ubožnost. Cig.

boróv, adj. 1) Kieferz-, Föhrenz-; b. les: bo-
rove saje, der Kienruß, Cig. (T.); — 2) ge-
schmacltoš trocken, Jan., C.; kruh, borova
jed, Št.; borovo meso, safttoſes Fleisch, Št.

boróvčev, adj. = borov, Cig.; borovčeva
drva, Gor.

boróvec, vca, m. = bor.

boróven, vna, adj. 1) Föhrenz-, Kieferz-, Jarn.,
M.; — 2) nicht sein, grob, C.; — prim.
borov.

borovíca, f. = brina, Št.-Cig., Valj. (Rad);
z borovico po hišah kade, Pjk. (Črt.); tudi:
bórovíca, Mur., okoli Ribibora-Zora.

borovičje, n. 1) = brinje, Mur., Št.

borovičji, adj. Wacholderz-, Mur.

borovína, f. das Kieferholz, das Föhrenholz.

borovínka, f. 1) = borovnica, C.; — 2) die
Wacholderbeere, C.

borovišče, n. = borovje, C.

boróvje, n. coll. der Führenwald, der Kiefer-
wald; borovjè, ogr.-Valj. (Rad).

boróvka, f. 1) der Kienspann, C.; — 2) eine
Alt Schwamin, C.

borovníca, f. 1) die Heidelbeere, die Schwarz-
beere (vaccinium myrtillus); prim. črnicá;
— rdeča b., die rothe Heidelbeere, die Preisel-
beere (vaccinium vitis idaea), Tuš. (R.); —
2) die Wacholderbeere, Npes. - Vraz; - 3)
laška b., die Myrte, Dict.

borovníčar, rja, m. der Heidelbeerenfamüller,
Cig.; der Heidelbeerenverkäufer, Vrt.

borovničast, adj. heidelbeerblau, Cig.

borovničevec, vca, m. der Schwarzbeeren-
brantwein, der Heidelbeergeift, Cig., Kr.

borovničevje, n. coll. das Heidelbeergesträuch.

borovničje, n. coll. = borovničevje, Z.

borovníka, f. letorast v borovji, C.

borovnják, 1) = brinjevka, die Wacholder-
drasjel oder der Krammetsvogel (turdus pi-
laris), C., Danj. (Posv. p.); — 2) ein Trink-
. gefüß aus Wacholderholz, Habd.-Mik.

börsa, f. die Börse (als Versammlungsort der
Mausleute); — prim. it. borsa.

börsen, sna, adj. Börsen: borsni kurs, borsna
cena, der Borsencours, Cig., Jan., nk.

börsoven, vna, adj. = borsen: borovni pa-
pirji, das Börsenpapier, DZ.

börstvč, n. die Fechtkunft, Jan.

böršt, bóršta, m. der Noršt; — iz nem.

bôs, m. Bole, Kodorid - Erj. (Torb.); pogl.
bes.

bôs, bósa, adj. barfuß; bos hoditi, barfuß
umhergehen; bos noge, bôše Füße; konj
je bos na eno nogo, das Pferd hat an
einem Fuße kein Hufeisen; ta je bosa, das
ist eine Erfindung! das entbehrt jeder Be-
gründung!

bosáč, m. der Barfüßer, Cig., C.

bosáča, f. 1) die Barfüßerin, Mur.; — 2) ein
Rad ohne Schiune, Cig.

bosák, m. = bosač, Mur., Cig., Jan.

bosáški, adj. Barfüßer, Cig.

bosáti, ám, vb. impf. barfuß gehen, C.

bôsec, sca, m. der Barfüßer, Cig.

bosíti, ím, vb. impf. b. konja, dem Pferde das
Hufeisen abnehmen, Mur., Cig.

bôskati, am, vb. impf. s kamenom' pri ostrenju
b., Mik.; — pogl. bodekati.

bosiljek, ljka, m. das Vasilientraut (ocymum
basilicum), Tuš. (R.). Zv.; — hs.

bosilje, n. = bosiljek, Jan.; — hs.

bôsman, m. der Hochzeitstuchen (Hochzeits-
striegel), Jan., C.; bosmani so kvašene po-
dolgaste pogače; na nje prilepljajo iz opres-
nega testa narejene razne male ptičice in
druge živalce, katerih mora na vsakem vse
polno biti, vzhSt.-SlN., Pjk. (Črt.).

bosnik, der Blockwagen, 1.-Cig.; —prim. bos.

bosoglavec, vca, m. der Rautkopf („mlada
žaba“). Ipavska dol.-Ejr. (Torb.).

bosonög, óga, adj. barfuß, Cig., Jan., nk.

bosopét, éta, adj. barfuß; b. pastir, Jurč.

bosopštce, tca, m. der Barfüßer, Z. Zv.

bosopštiti, pětim, vb. impf. barfuß gehen, Cig.,
Mik.

bosopštka, f. die Barfüßerin, Z.

bosóta, f. die Barfüßigkeit, Mur., Cig.

bosotúlja, f. die Barfüßige, Cig., C.

bósti, bódem, vb. impf. stechen; vol bode, der
Ochš ist stößig; vola se bodeta, die Ochsen
stojen sich mit den Hönern; ktor se rad
bode, se roga iznebi, C.; — bode me, ich
habe einen stechenden Schmerz; pos. ich habe
Seitenstechen; v oči b., auffallend sein, Jan.,
nk.; — hervorsprossen: žito iz zemlje bode, Z.

bosúlja, f. die Barfüßige, C.

bôš, adv. ja freilich (iron.): boš, da bi jim kaj
takega na misel pršlo, Ravn.; pa boš! = doch
leider! pa boš! tudi lepi Samuelov zgled ni
poboljsal Heilijevih sinov, Ravn.; —prim. baš.

bôšt — botrováti

— 47 —

bótrovski — božják

bôšt, adv. allerdings, wohl, traun, M.; bošt je
vesel moral biti Abraham, wohl niuſte sich
A. freuen, Ravn.; — prim. baſti.

bôsti, adv. = boš, bošt, Mur., Jan.; — prim. baſti.

1. bôſtvô, n. die Gottheit, Jan.

2. bôſtvô, n. Trub., Boh.-Mik., Jsvkr., Bas.;
— pogl. uboſtvo.

bòt, bóta, m. = bat, C., ogr.-Valj.(Rad).

bòt, adv. quitt: zdaj sva bot, Cig., M., Notr.,
Dol.; eno do druzega je bot, eimes hebt das
andere auf, Cig.; — morda iz it. botto, Schlag.

bôta, f. 1) der Stiefel, C., Goriſ.; — die
Stiefelröhre (golenica), C., Dol., Notr.; —
prim. fr. botte, Stiefel.

botáničen, čna, adj. botanisch, Cig., Jan., nk.

botānik, m. der Botaniker, Cig.(T.).

botanika, f. die Botanik; — prim. rastlinno-
znanstvo.

botániški, adj. Botaniker-, botanisch, Mur., nk.

botänski, adj. botanisch, Cig., LjZv.

bôtati, am, vb. impf. ausgleichen (in der Rech-
nung), Cig., Met.; — prim. bot.

botavéti, im, vb. impf. schwellen (to ranah), C.,
 botaviti) Cig., Met.

bôter, tra, m. der Pathe; komu za botra biti
(iti), bei jemandem Pathenstelle vertreten:
krstni b., der Aufpathe; birmski b., der
Firmpathe; — prim. stsl. kъmotrъ iz lat.
compater, Mik. (Et.).

bôtica, f. dem. bota: kleiner Stiefel, M.

botiti se, im se. vb. impf. sich blähen, Jan.

bôtra, f. die Pathin.

bótreec (botre), trca, m. dem. boter, der Pathe.

bótrica, f. dem. botra; die Pathin.

bótričen, čna, adj. Pathen-: botrična nedelja,
der erste Sonntag nach Ostern (= bela ne-
delja), Dol.-Cig.

botrina, f. 1) die Gevatterschaft; v botrini smo
si, wir stehen zu einander im Verhältnis der
Gevatterschaft; tudi: botrina sva si, Pjk.(Črt.);
— 2) coll. die Pathen: z botrino se prepi-
rati, Kres; kjer se botrina krega, zemlja
križem poka, Jan.(Slovn.); — 3) der Pathen-
schmaus, Mur., C.

botrînec, nca, m. der Gast beim Pathenschmaus,
Mur., Cig.

botriniti se, ſnim 'se, vb. impf. Gevatter-
schaft auf sich nehmen: ženi se bliže ko moreš,
botrini se dalje ko moreš, Kres.

botrínja, f. 1) = botra, Dict.-Mik.; — 2) = bo-
trina 1), Dict., Cig., Jan.; — 3) der Pathen-
schmaus, Kr.-Valj.(Rad); tudi pl. botrinje,
Kras.

botrinjáča, f. = botrinska pogača, C.

botrînski, adj. zur Gevatterschaft, zum Pathen-
schmaus gehörig, Mur., Cig.

botrînstvô, n. die Gevatterschaft, Cig., Jan.

botrînščak, m. = botrinec, C.

bôtriški, adj. botriška nedelja, t. j. prva po
veliki noči, Pjk. (Črt.).

bôtriti se, im se, vb. impf. in das Pathen-
verhältnis treten, Jan.

botrováti, ûjem, vb. impf. za botra (botro)
biti, Cv.

bótrovski, adj. = botrski, Cig.

bótrski, adj. Pathen-.

bótrstvô, n. die Pathenschaft.

božančě, éta, n. das Hätschelchen, Cig.

bóžanje, n. das Streicheln, das Liebkojen.

božánski, adj. göttlich, Habd., Mur., nk.; bo-
žansko lep, göttlich (jchön, nk.

božânstvô, n. die Gottheit, Habd., Mur., ogr.-
Valj.(Rad), nk.

božánstven, tvena, adj. göttlich, nk.

božâstvô, n. = božanstvo, Rog., Valj. (Rad).

bóžati, am, vb. impf. janſt streicheln, liebſosen;
—prim. bože, Mik.; (prav za prav = „božec“
[uboţec] komu praviti).

bôžcati, am, vb. impf. dem. bozati, Polj.

bôžěck, čka, m. Cig., pogl. ubožěk.

bóže, eta, m. Z., pogl. ubožec.

bôžec, žca, m. pogl. ubožec.

bôžek, žka, m. dem. bog; der Abgott, C.

bóžen, žna, adj. Danj. (Posv. p.), pogl.
ubožen.

božestvô, n. Mur., Cig., Jan., pogl. boštvo,
božanstvo.

božica, f. die Göttin, Jan., Mik., kajk.-Valj.
(Rad).

božič, božiča, m. 1) Weihnachten; o božiču, zu
Weihnachten; pl. božici, die drei Hauptfeier-
tage der Weihnachtszeit; der Weihnachtstag,
der Neujahrstag, das Feit der hi drei Könige;
vse tri božiče je deževalo. Če vse tri bo-
žiče je drevje kosmat' Od ivja al' snega,
obilen bo sad, Npes.-K.; — 2) na sv. večer
vzamejo z ognjišća železni zglavnik, ter na
njega mesto polože panj, ki se božič imenuje,
Solkan-Ery, Torb., der Weihnachtsklog, Strek.

božičávati, am, vb. impf. = božičevati: zdaj
se božičava. Levst. (Zb. sp.)

božiček, čka, m. die Hauswurz (sempervivum),
C.

božičen, čna, adj. Weihnachts-; božični dan,
der Christtag; božični prazniki, die Weihnachts-
feiertage.

božičeváti, ûjem, vb. impf. das Weihnachtsfeft
begehen, Cig., M.

božičevanje, n. das Feiern der Weihnachts-
tage, M.

božičevina, f. pred vsakim božičem tisti dan
dajo živini od vsakega žita nekoliko v zo-
banje, to je božičevina, Gor.

božičnica, f. 1) das Weihnachtslied, Cig., Jan.;
— 2) das Weihnachtsgeschenk (namentlich ein
Apfel), C., St.; — 3) der Christbaum, Cig.,
Jan., C., nk.

božičnik, m. 1) kruh, ki je na mizi od sv. ve-
cera do sv. treh kraljev, das Weihnachts-
brot, Cig., Jan., C.; — 2) = december, C.

božičnjak, m. 1) = božičnik 1), Mur., Cig.;
— 2) veliki b., = december, mali b., =
januar, kajk.-Valj. (Rad).

božják, m. kleine Münze, Mur., Cig., Jan.;
uboga vdova pride in dva božjaka je vrsgla,
vkup eno nežico sta znesla, Ravn.; Ipvaski
merčin dobiva od vsakega vedra vina po
nekoliko soldov za svoj trud: ti soldi se
imenujejo: božjaki; v Laščah bi temu rekli

božjāst — bráda

— 48 —

bradáč — bradînje

„božji denar“, Erj. (Torb.); ne bom v ne-
deljo brez božjaka in bora, Jurč.

božjāst, f. die Falljucht, die Epilepie; žitna b.,
die Kornstaupe, die Kriebeltrankheit, Cig.;
mrzla b., der Rheumatismus, C.; — die Gicht,
Jarn.; — iz: božja oblast, Mik.; bav.
Gewalt Gottes, češ. boži moc, C.; prim.
oblast.

božjāsten, tna, adj. fall süchtig, epileptisch; b.
otrok.

božjāstnica, f. 1) die Fallüschtige, M.; — 2)
der Waldrian (valeriana officinalis), C.

božjāstnik, m. der Fallüschtige, der Epileptiker,
Levst. (Pril.).

božjepóten, tna, adj. Pilger, Wallfahrtš., Jan.,
nk.

božjepótnica. f. die Pilgerin, die Wallfaherin,
Jan., nk.

božjepótnik, m. der Pilger, der Wallfahrer,
Cig., Jan., nk.

božjerópnik, m. der Gottesräuber, Let.

božji. adj. Gottes, göttlich; sin božji, der Sohn
Gottes; božja porodnica, die Gottesgebäerin;
božji, grob, das hl Grab; — b. človek, dei
nach Gottes Ebenbild erщaffene Mensch: saj
sem božji človek, ne živinde, Jurč.; kdo je
božji? wer ist es? Vrt.; pomagaj, ktor je
božji, z. ljudje božji, pomagajte mi! žrzhŠt.;
božji ostani! Gott defohlen, Z.; ves božji
dan, den ganzen lieben Tag; vso božjo noč;
na vsem božjem svetu (auf der ganzen lieben
Welt) nimam nikogar, da bi mi pomagal;
(v vzklikih:) božja dekla! za božji čas! za
božji dan, kaj pa delaš! um des Himmels
willen, was treibt du denn! hiša božja, božji
hram, das Haus Gottes; božja služba, der
Gottesdienst; božja pot. die Wallfahrt; na
božjo pot iti, sich auf eine Wallfahrt begeben;
b. sod, die Ldatien, Cig.(T.); — po božje
častiti koga, jemandem göttliche Ehre er-
weisen; — božje = božjast: božje ga je
metalo, Zv.; tudi: božje ga tere, St.; dete
božje tere, das Kind hat die Fraisen, Pjk.
(Črt.); —božje ga je udarilo, der Schlag hat
ihn getroffen, Cig.; božji udarec, der Schlag-
fluſz, Guts.

božjost, f. die Göttlichkeit, Mur., Jan.

božkati, am vb. impf. dem. božati.

božur, m. 1) die Gidhtroje (paeonia officinalis),
Mur., Tuš.(B.); — 2) der Safran, Levst.
(Nauk); stsl.

brábranek, nka, m. C., pogl. abranek.

1. bráč, m. = berač (Lejer, Mik., Vest.

2. bráč, m. die Elle, C., Lasče-Levst.(Rok); —
iz it. braccio; prim. prač.

bračica, f. = beračica 1), Valj.(Rad).

bračka, f. nav. pl. bračke, Kohenbruchstücke,
Jan., Gor.; — prim. it. bracia, das Kohen-
feuer.

bráda, f. 1) der Rinnbart; mlečna b., der
Witchbart, Cig.; = mišja b. Imeli še niso
mišje brade, Pa vendar možakom sože za-
bavljali, Levst. (Zb. sp.); — med brado, in
den Bart hinein; na brado dati, prodati,
auf Credit, auf Ehrenwort geben, verkaufen,

C., Z.; na brado vino točiti, Str.; na mojo
brado, auf meine Rechnung, C.; za brado
viseti, Schulden (bef. Zechschulden) haben,
LjZv.; — preg. iz brade ne more pameti
spoznati, C.; — kozja b., der Bochsbart; —
2) das Rinn, gola brada, das bartloſe Rinn;
— 3) bradi podobne reči: das Bartläppchen
der Hühner, Cig.; — der Schlüsselbart, Cig.;
— das Flugbrett des Bienenstockes, C.; —
der hintere, breitere Theil der Senſe, Cig.;
— der untere Theil des Tabakpfeifenkopſes,
C.; — das hervorragende Ende eines Balkens,
der Balkenkopf, Cig.; — žrjavi lete v brado
(in Reilſorm), Z.; — 4) rastline: božja b.
das Zittergras (briza media), Z., Medv.(Rok.);
— travniška kozja b., der Wiesenbochsbart
(tragopogon pratense), velika kozja b., der
große Bochsbart (tr. major), Tuš.(R.).

bradáč, m. der Großbart.

bradáček, čka, m. die Bartnelke (dianthus
barbatus), C.

bradačica, f. rdeča b., die rothe Meerbarbe
(mullus barbatus), Erj.(Ž.).

brádaſt, adj. = bradat, Mur., Mik.

bradat, áta, adj. bärtig, großbärtig.

bradátec, tca, m. der Großbart, Valj (Rad).

bradatéti, ím, vb. impf. den Bart bekommen,
Habd.-Mik.

bradati, am, vb. impf. jemanden mit dem Barte
reiben, Cig.

bradatíca, f. die Hartagt, breite Ayt. Jan.

bradavíca, f. die Warze; bradavice imeti na
rokah; —sesna b. (na sesku), die Brußwarze,
Cig.; — ostrovasta b., die umwallte Papille,
Erj.(Som.).

bradavíčast, adj. warzensörmig, Cig., Jan.;
— warzig, Jan.; — drusig, Cig. (T.).

bradavičen, čna, adj. Warzen: bradavični
podaljšek, der Warzenfortsaj, Cig.; — warzig,
Jan.

bradavíčevje, n. coll. die Warzen, C.

bradavíčica, f. dem. bradavica, das Wärzchen;
tipalna b., das Tastwärzchen, Erj.(Z.); kožne
bradavíčice, die Hautwärzchen, Cig. (T.).

bradavíčnat, adj. warzig, voll Warzen.

bradavíčnik, m. die schſantige Fettthenne (sedum sexangulare), C., Z., Medv (Rok.).

bradavíčnjak, m. der Mauerpfeffer (sedum
acre), Št.-Erj. (Torb.).

brádelj, dlja, m. 1) das Rinn, V.-Cig., C.;
— 2) das Bartläppchen der Hühner, Cig.,
Jan., Valj (Rad); — 3) der Zapfen am Halse
der Schweine, C.; — 4) der Bart der Zimmer-
mannsagt: bradelj je bradljina brada, Mik.;
žatlaka ima toporišče, uho, prednji in zadnji
bradelj, Vod. (Rok.); — 5) der Schlüssel-
bart, C.

bráden, dna, adj. Bart; bradni las, Cig.

brádica, f. dem. brada; 1) das Rinnbärtchen;
— 2) ein Büschel Wurzelu, M.; — tudi:
bradica.

brádička, f. dem. bradica; das Wärtchen.

bradînje, n. coll. der Baumbart, C., ogr.-Valj.
(Rad).

brâdlja — brâmbar

— 49 —

brâmben — brána

brâdlja, f. die breite Zimmerhachc, die Bartagt,
Cig., Jan., Mik.

bradijáča, f. „koža, ki volu pod vratom visi“,
Mik.

bradníca, f. die Hellebarte, V.-Cig.

bradničár, rja, m. der Hellebardier, Cig.

bradník, m. der Bartkamm, Cig.

bradobrívec, vca. m. = brivec, Mur.

bradovánjica, f. „kolač, vezoč gredelj in
kolca; pleten je od dobrovitovih trt“, Vrsno
pod Krnom - Erj. (Torb.); — prim. brado-
vatnica.

bradovátnica, f. = dobrovitnica = dobro-
vitovina (viburnum lanthana), Vrsno pod
Krnom-Erj. (Torb.).

brádovec, vca, m. die Bartsflechte (usnea barbata), Jan., Tuš. (R.).

bradovína, f. das Astitnoos (hypnum tamariscinum), Tuš. (R.).

bradovitnica, f. = dobrovitnica, dobrovitovina, Erj. (Torb.).

bradovjje, u. coll. die Baumsflechte (usnea), M., Z.

bradovníca, f. der Schlüsselbart, Cig., Slom.-C.

bradúlja, f. neka trava, Rodik na Krasu-
Erj. (Torb.).

bradurína, f. ein großer Bart, Cig.

brádva, f. = bradlja, Cig., C., BlKr.

bragěše, f. pl. hlače, Dict.; široke platnene
hlače, vzh.St., BlKr.; — prim. it. brachesse,
Hosen.

bráhor, orja, m. der Kropſ, Pohl., Mur., V.-Cig., Jan.; — nam. brehor, prim. brehati, C. (?)

bráhorav, adj. kropſig, Jan.

bráhorček, čka, m. dem. brahorec; das Kröpſchen, Jan.

bráhorec, rca, m. dem. brahor; das Kröpfchen,
Mur.

bráhornat, adj. kropſig, Mur.

brâjda, f. an einem Geländer gezogene Reben,
die Rebenhecke; — vrsta krompirjevih grmov,
Dol.; — iz srlat. braida, Mik. (Ft.).

brájdelj, dja, m. der Palmbusch, C.; — der
Blumenstrauß, C.; —iz it. fardello, Bündel, C.

brájdelje, deljca, m. dem. brajdelj, Jan., C.

brájdica, f. dem. brajda.

brájdišče, n. das Rebengeländer, Jan.

brájdnik, m. der Rebenpalierpsaſt, Cig., Jan.

brajník, m. Zora, Bes., pogl. branik 2).

brákovica, f. eine Art Ruchen; Nov.-C. pl.
brakovice, ob Ščavnici; — prim. pirovica.

bráten, ĩna, adj. 1) zum Lesen geeignet, Lese:
bralna soba, das Lesezimmer, bralno društvo,
Leseverein, nk.; — 2) lesbar, Jan.

brátnica, f. das Lesezimmer, Jan.

bramānec, nca, m. der Brahmane (Brahmine), Jan.

brâmba, f. 1) die Vertheidigung; — der Schuß;
pod tvojo brambo pribezimo, Kast.; — die
Wehr; deželna b., die Landesvertheidigung,
die Landwehr; požarna b., die Feuerwehr
(prim. gasiteljsko društvo); — 2) die Schuß-
waffe, C.; vse to, kar je brambo nosilo, alle
Wehrhaften, Krelj.

brâmbar, rja. m. = brambovec, Jarn.

brâmben, bna, adj. Wehr=: brambna vojska,
der Wehrkrieg, Cig.

brâmbnik, m. = branitelj, C.

bramborúša, f. der Frühlingssfran, (crocus vernus), BlKr.

brámbovec, vca, m. der Wehrmann, der Landwehrmann; Mur., Cig., Jan., Vod.(Pes.) nk., deželni brambovci, die Landwehrmänner, nk.; neslužči brambovci, nicht active Landwehr, Levst. (Nauk).

brámbovski, adj. Landwehr=, Mik., nk.; bram-
bovske pesni, Landwehrlieder, Vod. (Pes.).

brámbovstvo, n. die Landwehr, die Landwehrschaft, Mur., Levst. (Nauk).

bramín, m. ein Priester des Brahma, der Brah-
mine.

brámor, rja. m. 1) die Werre (gryllotalpa vulgaris), Mur., Cig., Jan., Erj.(Ž.), Valj.(Rad), St.; prim. podjed; — 2) der Spath, der Knoten am Knie, (eine Krankheit bei Pferden und Dachsen), V.-Cig.; junec ima bramorja, (bramora) Polj.; — 3) pl. bramorji, Scropheln, Notr.-Cig., Jan., Nov.; imel je bramorje ali bezgavke, Cw.; — der Beinfraß, Cig., C.; —tudi: brámor, gra, Polj.; —prim. mramor.

bramórav, adj. junec je bramorav = ima
bramora, Polj.; — prim. bramor 2).

brámorka, f. 1) = bramor (gryllotalpa vulg.), Sv. Križ (Ip.)-Erj. (Torb.); — 2) der Bein-
fraß, Cig., Jan.

brân, î, f. die Vertheidigung: Presvetli cesar
vabi nas Na domovine bran, Vod. (Pes.);
ministerstvo deželne brani, das Ministerium
für Landesvertheidigung, DZ.; zveza za boj
in bran, ein Schuß- und Trußbündnis, Vod.
(Jzb. sp.); na bran se držati, sich in der De-
senjive halten, Vod.(Nov.); der Schuß: Pa
mu po zimi odeja snega Bila v dobrotno
in toplo je bran, Levst.(Zb. sp.); v bran se
postaviti, sich zur Wehre sejen; Doma pusti
naj vse na stran, Pridirja meni naj u (v)
bran, Npes.; trojen: Star mecesen redi veje
Vetru, zimi v bran stoji, Vod.(Pes.); s klo-
basami se petku v bran postavljati, Levst.
(Zb. sp.); — 2) das schief ins Wasser gebaute
Flußswehr, der Sporn, Tolm.; — 3) das
Gitterthor, C.; — das Pförtchen, Mik., Rez.-
Baud.; — 4) das Sperrkraut (polemonium),
C.

brân, m. 1) = bran, f. 1), Valj. (Rad); — 2) =
jez: Srdita čezri branove stopi, Greg.; b. po-
staviti zugajoč reki, Jurč.

1. brána, f. 1) = bramba, Habd.-Mik.; — 2)
die Egge; izorano njivo z brano povlačiti,
auseggen; — 3) brani podobne reči: die
Gitterthür, Rez.-C.; das Fallgatter, V.-Cig.;
das Sägegatter, V.-Cig.; prim. jarem; —
eine Abtheilung der Getreideharfe, Cig., C.,
M., Gor.; prim. okno, štant; — das Brücken-
joch: most v pet bran, Z.; — die Riegel-
wand, Cig., Levst.(Pril.), Dol.; — der Rost
(in Bauwesen), Cig., Gor.; hišo na brano
(=na pilote) zidati, Dol.; na brane zidajo na
močvirju hiše, Ig; —der Bratroſt, C.; — das
Raſtrum zum Linieren des Notenpapiers, V.-

Slov.-nem. slovar.

4

brána — brániti

— 50 —

branîtva — branjúg

Cig.; — das Hackbrett (ein Musikinstrument),
= cimbal, Gor.; — das Clavier bei den
Tuchmachern, Cig.

2. brána, f. 1) = mrena, C.; — 2) die Nach-
geburt, Guts.; — iz lat. membrana.

branáč, m. der Egger, Cig., Jan

bránati, am, vb. impf. eggen.

bránavec, vca, m. = branač, Cig.

brânba, f. pogl. bramba.

brančur, rja, m. = brina, Guts.; — prim.
borovnica 2).

brânek, nca, m. coll. abgenommene Kastanien,
C.

bránek, nka, m. die Falte, C., Z.; — prim.
branja.

brángar, arja, m. = branjevec, C., Z.

brángarica, f. = branjévka, Mik.

1. braníca, f. 1) der Wehrthurm, M.; das
Schloß, die Festung, C.; — der Zufluchtsort, C.
— 2) bránica, dem. brana 2).

2. bránica, f. = prepona (Zwerdsell), Erj. (Z.);
— prim. 2. brana.

branč, iča, m. = mala lesa, C.; — prim.
brana 3).

braník, m. 1) das Bollwerk, Cig. (T.); — to
je moj braník, das ist mein Schuß! BIKr.;
— 2) der Eggenzahn, C. (nam. brannik); —
3) majhen čohn iz jednega debla, Gor.

braníka, f. der Jahresring bei Bäumen, C.;
ploh ima siroke branike, Polh., Čemšeník-
(Gor.); — prim. borovnika.

braníten, lna, adj. Schuß-, Cig., Jan., nk.;
branilna zveza, das Schußbündnis, Cig., Jan.;
— branilne naredbe, Sicherheitsvorkehrun-
gen, DZ.

branílo, n. das Schutzmittel: das Beseßtigungswerk, Cig.; — die Schirmwaffe, Cig.(T.), C., Jap.(Prid.).

braníšče, n. 1) das Bollwerk, Mur., Cig. (T.),
Nov., ZgD.; Dubrovnik je opasan z branišči
in zidinami, 17t.; — die Burg, C.; — 2) das Ge-
rüſt der Egge (ohne die Jähne), Cig.; — 3)
= brana, der Rost (in der Baufunft), Mur.

branitelj, m. der Vertheidiger, der Schirmer,
Cig., Jan., ogr.-Valj.(Rad); — der Schuß-
herr, Krelj.

braniteljica, f. die Schülerin, C.

braniteljstvq, n. der Wehrstand, Let.

branitev, tve, f. die Vertheidigung, die Be-
schützung, Cig., Jan.

brániti, im, vb. impf. 1) vertheidigen, be-
schüßen; z mečem koga b., levinja svoje
mladiče pogumno brani; b. trdnjavo; b. svoje
poštenje; redko z. gen.; kaštigaj hude,
brumnih brani, Krelj.; b. koga komu (čemu),
jemanden gegen jemanden (etwas) vertheidigen,
schüßen: tuj mož nas je pastirjem branil,
Ravn.; b. koga muham, Cig.; isto ogле
brani hišo streli, a žito črvom, Navr.(Let.);
tudi: čredo b.' volkov, domovino b. nesreč,
zoper sovražnike, proti sovražnikom; psi
branijo živino od tatov i divjačine, ogr.-
Valj.(Rad); b.se, sich vertheidigen, sich wehren:
hrabro so se vojaki branili; nima se s čim
b., er hat nichts, womit er sich wehren könnte;

b. se s čim, sich auf etwas berufen (Cig.),
etwas vorschützen, Jan.; — 2) wehren, ver-
wehren; nihče ti ne brani tukaj stati; b.
komu. da ne more črez most, jemandem
den Uebergang über die Brücke wehren; ži-
vini b. v škodo, das Rieh vom Schadenmachen
abhalten; to brani kačam k hlevu, k hramu,
Pjk. (Črt.); zverinam na njive b., das Wild
vom Felde feruhalten; Meni k Minkici bra-
nijo, Npes.-Schein.; komu kaj b., jemandem
etwas verwehren; tega ti nihče ne brani,
das ist dir unberweht, das verbietet dir nie-
mand; — b. se česa, sich gegen etwas wehren:
branili smo se teh davkov, pa se jih nismo
mogli ubraniti; b. se darila, das Geschenk
nicht annehmen wollen; kruha se ni braniti,
Brot darf man nicht verschmähen; b. se komu,
čemu, Cig.; Kdor klobas po zimi hrani, Se
po leti muham brani, Vod. (Pes.); — sich
weigern: kaj se braniš vzeti denar? brani se
toliko plačati; — 3) = branati, Jan.

branîtva, f. = branitev.

branîtvq, n. = branitev, Habd.-Mik.

branîvec, vca, m. der Vertheidiger, der Be-
schützer.

brânja, f. die Falte, Cig., Jan., Mik.; —prim.
nabrati.

brânjak, m. der Eggenzahn, Svet.(Rok.).

brânjar, rja, m. der Greißler, der Obsthändler,
Cig., Jan.; — iz nem. Fragner; prim. bran-
gar, branjevec.

brânjarica, f. die Greißlerin, die Obsthändlerin,
Cig., Jan.

branjarija, f. die Greißlerei, das Obsthändler-
geschäft, Cig., Jan.

branjáriti, árim, vb. impf. Greißler, Obsthändler
sein, Cig.

branjárnica, f. die Greißler-, die Debſtlerbude,
Cig.

branjárstvq, n. die Greißlerei, der Victualien-
verkauf, Jan.

brânje, n. 1) das Sammeln, b. medu, die Honig-
leje, Cig.; pos. die Weinteſe; v branje, o
branju, zur Weinteſegeit, jvžhSt.; tudi: branje;
— 2) das Leſen; b. sv. pisma; die Borleſung,
Cig., Jan.; b. imeti, eine Borleſung halten,
Cig.; — 3) die Lectüre: to je lepo b.; —
na b. moliti, aus dem Gebetbuche beten, Jurč.
branjence, nca, m. der Schilling, der Schuß-
befoſtlene, Cig., Jan., Vod.(Izb. sp.), DZ.

branjeníca, f. das Gehege, Cig.

bránjenik, m. = branjenec, Cig.

bránjenje, n. 1) die Vertheidigung; — die Hin-
derung, die Verwehrung; — 2) die Weigerung.

bránjevec, vca, m. der Greißler, der Debſtler;
— prim. branjar.

branjevína, f. das Gehege, Cig.

bránjevka, f. die Greißlerin, die Debſtlerin.

bránjevski, adj. Greißler, hoderisch, Cig.

brânji, adj. Eggen=: branji zob, Cig.; (nam.
„branni“).

branjúg, m. die Wacholderdrossel o. der Kram-
metsvogel (turdus pilaris, Erj. (Ž.), Habd.-
Mik.; — prim. borovnjak.

bránkelj - bráti

— 51 —

bratič - bratrîčna

bránkelj, klja, m. = abranek, leskov cvet,
Rihanberk-Erj. (Torb.).

branoglávec, vca, m. C. = branovlek.

branovlák, vláka, m. = branovlek, Mik.

branovlěk, vlěka, m, das Luerholz, woran die
Stränge befestigt werden, das Wagendrittel,
Cig., C., Mik., v7hŠt.

bránščice, f. pl. der Eggenschlitten, C.

brânva, f. Jarn., Guts.(Res.), C., pogl. bramba.

brasati, am, vb. impf. beschmuchen, Lašče-
Levst. (M.).

bráskljav, adj. Jan., braskljava zemlja, C.;
pogl. vraskljav.

brastólka, f. Naklo (Gor.), pogl. postolka.

bráška, f. = bračka, V.-Cig., Jan., Želežniki
(Gor.).

brášnja, f. = brašno, Guts., Mur.

brášno, n. die Speife, Meg.; — die Wegzehrung,
Cig., Jan.; — prim. brešno.

brát, bráta, m. der Bruder; pravi, pristni, rodni
b., der leibliche Bruder, po polu (poli) brat,
der Haßbruder; mlečni brat, der Milchbruder,
Cig.; deseti brat: „Koliko časa že ni bilo
slišati o desetem bratu! V poprejšnjih časih
se je pa še vendar časi naletel, ki je rojen
deseti sin iz matere, s čudovitimi lastnostimi
in zmožnostimi obdarovan, po božji namembi
preganjan, od hiše do hiše po širokem svetu
hodil, za srečo povedaval, zaklade pokaza-
val, pesmi pel in pravljice pravil, kakor
nihče drug.“ Jurč.; vinski b., der Weinbruder,
pivski b., Cig., ko bi ga brat bratu dajal (pro-
dajal), je vreden . . . , ift unter Bründern
wertth, Levst.(Zb. sp.), Kr.; (voc. včasi: brate!
Mik.).

bratàn, ána, m. = bratič, des Bruders Sohn,
der Neffe, Jan., C., Mik., Hip. (Orb.), Navr.
(Let.), LjZv.

bratána, f. = bratična, des Bruders Tochter,
die Richte, Jan., Mik., Hip. (Orb.), LjZv.

bratánček, čka, m. dem. bratanec, Cig.

bratânec, nca, m. = bratan, Mur., Cig., Jan.,
C.

bratânka, f. = bratana, Cig., Jan.

bratânstvō, n. die Něffenschaft, Cig.

brâtba, f. = beratva, trgatva, Danj. (Posv.
pes.).

brátec, tca, m. dem. brat, das Brüderchen; na-
pitni, vinski b., der Zechbruder, Cig.

brátej m. = bratec, C.

brátek, tka, m. = bratec, Mur.

bráter, tra, = brat, Reţ., Mik., Roţ.-Kres;
v ostalih padežih razun nom. tudi Bolčani
-Erj. (Torb.).

brátev, tve, f. = beratva, trgatev, Cig., Jan.

bráti, běrem, vb. impf. 1) sammeln, pslückend
sammeln; b. jagode, fižol, hmelj; čebele be-
rejo; Weinlese halten: kedaj boste dželaci
brati? v7hŠt.; dari b., betteln, b. za pogo-
relce, auf den Brand betteln, Cig.; b. v
sklad, Beiträge sammeln, Cig.; — 2) lesen
(= čitati); komu postave b., jemandem cin
Capitel lesen, Cig.; b. komu v očeh, es je-
mandem an den Augen abmerfen, Cig.; na
licu se mu dobrota bere, in seinem Antlіž

spricht sich Güte aus, Cig.; b. na kaj: tisti
ljudje, ki na pismo bero, več vedo, Jurč.;
prim. nem. lesen; — 3) nehm ent: koliko
berete za mašo? Ljutomer-Vest.; žganci bero
mnogo masla, Senočeče - Erj. (Torb.).

bratič, češ, m. 1) des Bruders Sohn, Habd.,
Cig., Jan., C., Hip. (Orb.), v7hŠt.; — 2)
= strijev sin, der Cousin, BlKr.; — tudi:
bratič.

bratična, f. des Bruders Tochter, die Richte,
Habd., Hip.(Orb.), Jan., C., kajk.-Valj.(Rad).

bratínja, f. = bratina, bratovščina, Alas.

bratínski, adj. brüderlich, Habd., Jan., ogr.-
Mik., bratinsko deljenje, Krelj.

bratinstvō, n. die Brüderlichkeit, das brüderliche
Verhältniß, Habd., Mur., Cig., C.; = bra-
tovščina 1): pila sva bratinstvo, Jurč.

brátiti se, brátim se, vb. impf. sich verbrüdern,
Bruderschaft schließen; gorje mu, pri katerem
se mačke in miši bratijo, Npreg.-Jan.(Slov.)

brátja, f. coll. die Brüder, ogr.-Let., kajk.-
Valj.(Rad), BlKr.

bratoljúben, bna, adj. den Bruder (die Brüder)
liebend, C.; bratoljubni vzori, humanitäre
Jdeale, Levst.(Pril.).

bratoljúbje, n. die Bruderliebe, Cig.; Kje brat-
toljubja si videl oltarje? Peš.

bratomór, óra, m. 1) der Brudermörder, Ravn.;
— 2) = bratomorstvo, Cig., Jan.

bratomôrec, rca, m. der Brudermörder, Cig.,
Jan.

bratomórren, rna, adj. brudermordend, C., nk.

bratomórski, adj. brudermörderisch, Z.

bratomôrstvō, n. der Brudermord, Cig., Jan.,
Ravn.

bratoven, vna, adj. = bratovski: bratovna
ljubezen, Guts.(Res.).

bratôvlji, adj. des Bruders, Trub.; bratovlji,
des Bruders Sohn, C., Z.

brátovski, adj. Bruder-, brüderlich; bratovska
ljubezen.

brátovstvō, n. die Bruderschaft (als Verhält-
niß): b. po mleku, die Milchbruderschaft, Cig.

brátovščina, f. 1) die Bruderschaft (als Ver-
hältniß); brátovščino piti s kom; pili smo
—, in sem bil zdajci v brátovščini z večino
navzočnih gostov, Jurč.; — 2) die Bruder-
schaft (als religiöse Vereinigung); — die Zunft,
Boh., Jan.; mlinarska b., Danj. (Posv. p.J.)

bratrána, f. 1) des Bruders Tochter, C.; —
2) die Cousine, Cig., Jan.

brátranček, čka, m. dem. bratranec, das Bru-
derfind, Cig.

brátrančič, m. dem. bratranec, C., Valj.(Rad).

brátranec, nca, m. 1) = bratič, Cig.; — 2)
nav. stričev ali ujčev sin, der Cousin, das
Geschwisterfind.

brátranka, f. 1) = bratična, Cig., Jan.; —
2) die Cousine, stričeva ali ujčeva hči, Cig.,
Jan., BlKr.

brátre, m. dem. brater: = bratec, Jan., Ahac,
Rož.(Kor.).

brátrič, m. 1) = bratec, C.; — 2) = bratič,
Muršec - C.

bratrîčna, f. = bratična, Cig., Muršec-C.

4'

brátrina – brázda

— 52 —

brazdáč – brbòt

brátrina, f. = bratovščina, („bratrna“) Jarn., Kor.-Cig., Jan., Slom.

brátrn, adj. = bratovski: bratrna ljubezen,
Jarn., C.; po bratrno, Slom.

1. brátrna, f. = bratična, jvžhŠt.

2. brátrna, f. pogl. bratrina.

brátrnica, f. = bratična, Jan.

brátrnik, m. = bratič, Cig., Jan.

brátrovič, m. = bratič, C.

brátrovična, f. = bratična, C.

brátrski, adj. = bratovski, Jan.; njegovi ukazi so imeli nekaj bratrskega, Let.

brátrstvø, n. = bratovstvo, C.

brátski, adj. = bratovski, nk.

brátstvø, n. = bratovstvo, Cig.

bratûn, m. der Bruder (zanič.), C.

brátva, f. die Sammlung, die Lese, Mur.; die
Weintlese, Mik., Cig., Jan., Dalm., ogr.-Valj.
(Rad).

brâv, m. 1) das Schafvieh (ohne Rücksicht auf
Alter und Geschlecht), Cig., Met., ogr.-Valj.
(Rad); — der Schöpß, Berkini-Evj. (Torb.);
— 2) das Schwein, C., Mariborska ok.; — 3)
= živinče: drosbi bravì, C.; — = žival, C.

brâv, î, f. coll. das Schafvieh, Zv., Notr.; mej
skalovjem je pasel svojo brav, Jurč.

bravár, rja, m. = ovčar, Pohl., Guts., V.-Cig.

brávče, eta, n. ein Stück Schafvieh: elovek,
neumen kakor bravče, Gor. Št. — das
Schöpschen, Mur.

bravčetína, f. das Schöpfenfleisch, Mur.

bravčevína, f. das Schöpfenfleisch, SIN.

brávčič, m. dem. bravec; das Thierchen, C.

bravčína, f. das Schöpfenfleisch, St.

bravčják, m. der Schaffstall, Cig.

bravè, éta, n. ein Stück Maistvieh, Mur., Danj.-Mik.

1. brávec, vca, m. 1) der Schöpß, Mur., Cig.,
Jan., Bolc-Evj.(Torb.); — 2) skopljen prasec,
Luče(Št.)-Evj.(Torb.).

2. brávec, vca, m. der Leser; pogl. čitatelj.

brávština, f. das Schöpfenfleisch, Valj. (Rad).

bravica, f. = prasica, C.; — prim. brav, m. 2.

brávič, íča, m. das Schweinchen, C. — prim. brav m. 2).

bravíček, čka, m. dem. bravič, C.

bravína, f. das Fleisch von Schafen, das Schöpfenfleisch.

bravínja, f. = svinja, C.; — prim. brav, m. 2).

bravínski, adj. 1) Schöpfen: bravinsko pleč.
Habd.-Mik.; — 2) Schweins-, C.

bravje, n. coll. das Maistvieh, Mur., Met.

1. brávka, f. das Schaf, Cig., M., Laško(Št.).

2. brávka, f. die Leserin; pogl. čitateljica.

brávski, adj. 1) Schöpfen, M., Notr.; — 2)
Schweine, C.; bravsko meso, vžhŠt.; —
3) bravska jed, eine Fleischspeise, bravski
žganci, mit Speck abgemachter Sterz, C.

bravščína, f. 1) das Schöpfenfleisch, C., Notr.;
— 2) = svinjina, C., vžhŠt.

brázda, f. die Furchje; globoke brazde delati;
polsedmo brazdo pod zemljo ga ima vrag
zakopanega, Jurč.; v brazdi komu stati, je-
mandem Troß bieten, Z.; vodna b., das Miel-
wasser, Cig.; — die Gesichtsrunzel, C.; brazde

na dlani, Handlinien, Cig.; — die Narbe,
 bot., stigma), Cig. (T.); — der Salz, Mur.

brazdáč, m. 1) der Sudler, Dol., jvžhŠt.; —
2) der Zottenreißer, M.

brazdálq, n. = brazdač, M.

brázdast, adj. fürchenartig, Cig.

brazdát, áta, adj. gefürcht, Jan.

1. brázdati, am, vb. impf. = brazditi, Jan., Valj.(Rad).

2. brazdáti, ám, vb. impf. 1) in einer Flüüjigkeit herumwühlen: po vodi z rokami b., Št., Dol.; — sudeln, unreinlich mit einer Sache umgehen, Cig., Jan., Dol., Št.; — ze zopet brazda = dežuje, jvžhŠt.; — 2) trans. posodo b., unreinlich mit dem Geschirr umgehen, es beschmugen, C., M., Bes., BlKr.; — 3) hudeln, pfuschen, Jan., C.; — 4) zotten reißen, Ungebürliches, Ungereimtes reden, Št., Dol.

brazdè, éta, = brazdač, M.

brázdenica, f. die Hohlfehle, Guts., Valj.(Rad);
brazdeníca, Mur.

brázdež, m. 1) der Schmierer, der Sudler, M.;
— 2) der Schmußfled, Cig., Valj.(Rad).

brázdica, f. dem. brazda.

brazdína, f. kepa zemlje od brazde, C.

brazdít, adj. gefürcht (zool.) : b. zob, der Furchenzahn, h. t. - Cig. (T.); (min.) gestreift, h. t.-Cig. (T.).

brázdití, im, vb. impf. Furchen ziehen, pflügen,
Cig., Jan.; Mi brazdijo konjiči, Vod.(Pes.);
cannelieren, Cig. (T.).

brazdítost, f. die Streifung (der Krystalle,
min.), h. t.-Cig. (T.).

brazdovít, adj. gefürcht, Jan.; brazdoviti zobje
karpovi, Vrt.

brazgóten, tna, adj. narbig, Guts., Mur.

brazgotína, f. die Narbe, die Schramme.

brazgotinast, adj. narbig, benarbt, schramtig.

bražiljka, f. das Brasiliensholz, das Fernam-
butholz, Cig., Jan.

břba, f. = brbalo, M.

brbálq, n. der Herumstöbernde, M.

břbanje, n. das Stobern, das Wühlen.

břbati, am, vb. impf. wühlen, stöbern; kokoš
brba po pesku; po nosu b., Cig.; ne dam
si pod nosom b., = ich laffe mir nicht alles
gesallen, Zv.; stochern: ne damo si po zobeh
b., Glas.; — Zank suchen, C.

brbískati, am, vb. impf. = dristati, Rez.-C.

brbljáti, ám, vb. impf. plappernd, plaudern,
Cig., C., ZgD.), BlKr.; — prim. brbrati.

brbljáv, áva, adj. plapperhaft, Cig.

brbljávost, f. die Plapperhaftigkeit, Cig.

brbľjež, m. der Schwäßer, BlKr.

brbljiv, íva, adj. plapperhaft, Valj.(Rad).

brlbjívec, vca, m. der Plapperer, Valj.(Rad).

brbhčnica, f. die Papille: tipalne brbončice,
Evj.(Som.).

brbhčneč, nca, m. „bradavica ali izrastek na
nosu“, die Papille, Evj.(Torb.); — prim.
brbunec.

brbhóriti, im, vb. impf. schwäßen, C.

brbót, óta, m. 1) das Brodeln, C.; — 2) das
Stottern, das Stammeln, Mik.; — das Ge-
plauder, Medv.-M.

brbotálq — bŕcati

— 53 —

břeljaj — bŕdło

brbotálq, n. 1) der Stotterer, M.; — 2) der Plauderer, M.

brbotanje, n. 1) das Sprudeln; — 2) das Plappern.

brbotáti, otám, óčem, vb. impf. 1) brodeln, sprudeln, BIKr.; — 2) schnell, undeutlich reden, Cig., C., Glas.; — stammeln, Valj.(Rad); schwäzen, plaudem, C., Vrt., Trst.(Let.).

brbotiti, im, vb. pf. = brbutiti: b. koga, C.

brbotniti, nem, vb. pf. = brbotiti, C.

brbotljivec, vca, m. der Stammler, Valj. (Rad).

břbra, f. 1) das Plappermaul, C.; ti si prava brbra! jvžhŠt. — 2) pl. brdre, das Schnarrwerk in der Orgel, V.-Cig.

brbráč, m. das Plappermaul.

brbrálq, n. das Plappermaul.

brbránje, n. das Plappern, das Schwaßen.

břbrast, adj. plapperhaft.

brbráti,ám, vb. impf. prudeln, Cig.; — plap- pern, schwaßen.

brbráv, áva, adj. plapperhaft, Cig.

brbrávec, vca, m. = brbrač, Dict., Cig.

brbrávost, f. die Plapperhaftigkeit, Cig.

brbrěla, f. das Plappermaul, Levst.(Rok.).

brbůljek, ljka, m. die Wasserblase, C.

brbúlja, f. die gerne herumstöbert, herumwüsst, M.

brbůnček, čka, m. dem. brdukem; 1) das im Wasser aufsteigende Luftbläschen, Cig.; — 2) die Pustel, Štrek.

brbůnek, nca, m. mozolec na obrazu, C.; die Pustel, Štrek.

brbůnek, nka, m. die aufsteigende Wasserblase, Cig., C., Valj. (Rad).

brbůnkati, am, vb. impf. Laute von sich geben, wie beim Aufsteigen von Wasserblasen, Mur., Cig., C.

brbůkniti, brbůknem, vb. pf. einen Laut von sich geben wie beim Aufsteigen einer Wasserblase, M.

brbůsiti, úšim, vb. pf. plump darein fahren, plum- pen, Lašče-Erj. (Torb.).

brbůst, m. ein Mensch, der schnell und plump dareinzufahren pflegt, Lašče-Erj. (Torb.).

brbůstáti,ám, vb. pf. = brbunkati: po tre- buhu brbušta, GBrda.

brbúta, f. die Sirpen (Molken) von der Butter- milch nach geschiedenem Käufe, V.-Cig.

brbútiti, útim, vb. pf. = telebiti: stoßen, na ta b. koga, Jsvkr., GBrda.

brbútniti, brbůtnem, vb. pf. = brbutiti: na ulici sta se brbutnila, GBrda.

břc, m. der Stoß mit dem Fuße, M.; — der Stoß mit gespanntem Finger, der Schneller, der Stieber, Cig.

bŕca, f. der Stoß mit dem Fuße, M., C., Kr.

brcāj, m. der Stoß mit dem Fuße, C.; na skakaj in breaj = skakaje in breaje, Danj. (Posv. p. J.).

bŕcanje, n. das Stoßen mit dem Fuße; das Schnellen mit dem Finger.

bŕcati, am, vb. impf. mit dem Fuße stoßen: krava brca, schlägt aus; otrok v zibeli brca z nogami; — wegsschnellen (mit dem Finger), Cig., Jan., Štrek.

břeljaj, m. der Schneller, der Fips, Jan.

břeniti, břenem, vb. pf. einen Stoß mit dem Fuße geben; če pes crkne, ga vsak brene, C.; — ausſchlagen, Cig., Jan., M.; krava me je brenila, Št.; — einen Schneller mit dem Finger geben: koga v nos. b., jemandem einen Nasenſtieber geben, Cig., Jan.; — wegſchnellen, Štrek.

brčanja, f. brčanjo biti, auf der Trommel wirbeln, Mur.; — prim. brčati.

břčati, im, vb. impf. murren: b. v koga, C.; dröhnen, wirbeln: bobnica brči, Jarn., Mur.; jummen: čebela, hrošč brči, C.; rauffen; gizdava gre in brči, C.; — schwirrend fliegen: Kosek v gorice brči, Npes.-Vraž.; — prim. vrčati.

břček, čka, m. dem. 2. brk; der Kreisel, Go- riška ok.-Erj. (Torb.).

brdák, dkà, adj. = brdek, Goriš.-Vrt., Ben.- Mik.

brdár, rja, m. der Weberblattmacher, Mur., Cig.

bŕdast, adj. hügelicht, bergig, Mur., Cig., Jan., C., Mik.

brdát, áta, adj. bergig, Mur., C.

brdávs, m. der Grobian, Z.

brdávski, adj. grob: sina Filipa je imenoval po bravsko kmetsko Lipeta, Jurč.

brdávsniti, dávsnem, vb. pf. unsauff stoßen, M.; wegſchleudern, Štrek.

bŕdce, n. dem. brdo; 1) kleiner Hügel, Cig., Jan., C.; — 2) das Strichholz, worüber die großen Jagdnehe gefstrickt werden, die Rück- bant, V.-Cig.

břdek, dka, adj. 1) stattlich, hübsch, schmuck, C., Navr.(Let.); — 2) start, schnell, C.; — 3) aufgewekt, fleißig, brav, C., Gorjani-Erj. (Torb.); — nav. brhek.

bŕden, dna, adj. hügelig: b. svet, Zv.

bŕdiga, f. neka psovka, C., Sv. Peter pri Ma- riboru-Pjk. (Črt.); — prim. berdiga.

brdína, f. = brdnina, Cig.

brdit, adj. = brdit, scharf, Rib.-Mik.; nož je brdit, Z.

brdíti, ím, vb. impf. = briditi, spigen, schärfen, wegen, C., Z., Rib.-Mik.

břdje, n. das Hügelland, das Kleingebirge, C., Cig.(T.).

brdkóba, f. = brdkost, Cig., C.

brdkóst, f. die Stattlichkeit, die Sauberkeit; — die Hurtigkeit, C.

brdkóta, f. = brdkost.

břdnik, m. ein vorſpringender Stein, C.

brdnína, f. das Bergheu, Cig., C.

břdnja, f. das Vergwohlverleih (arnica montana), Cig., Tuš.(R.).

bŕdło, n. 1) der Hügel, die Anhöhe; veseli ga pisano brdo, Jurč.; pl. brda, die Hügel- gegend, Cig., Jes.; — das Vorgebirge, Mur., Cig., Jan., Valj.(Rad.); — 2) der Weberfamm, Mur., Cig., Jan., C., Hip.(Orb.), Kr.; oba sta na eno brdo tkana, beide sind von glei- dem Charafter, Z.; brez mendranja ne zleze tkalcu platno na brdo, Jan.(Słown.); — 3) pl. brda, stroj, s katerim se vrvi pletejo, StGor.

břdokva — bregovíten

— 54 —

bregôvje — bréme

břdokva, f. der Salat (lactuca), Valj. (Rad.).

brdvît, adj. hügelreich, bergig, Jan., Cig. (T.),
C.; brdvita krajina, LjZv.

brdvîta, f. C., pogl. dobrovita.

bréber, bra, m. = bober, Habd., Mur., Cig., C.

brebîr, rja, m. der Schotter, Cig., Jan., C., Levst. (Cest.).

brebirîše, n. das Steingerölle, C.; der Schotter-
hausen, Levst. (Cest.), Nov.

brebîrnast, adj. schotterig, Rib.-Mik.

brêcati, am, vb. impf. mit Glocken spielen, C.;
= brencati, Črniče (Goriš.); — prim. bren-
cati.

brécelj, elja, m. = brencelj, Dict., C., Hip. (Orb.).

brêckati se, -a se, vb. impf. brecka se, der
Morgen dämmert, Reč.-C.; — prim. stls.
brézgъ, Morgenämmerung.

bréča, f. der Baumsaft, C.; pos. das Kirschen-
pech, C.; — prim. 1. brežiti 2).

bréčati, im, vb. impf. schreien, feisen, kläffen, Cig., C.; živina breči, kadar je prestrašena ali lačna ter se hoče gospodarju ali pastirju potožiti, otrok breči, Ljutomer-Pop.; žaba breči, ogr.-Let., SlN.; summen: muha breči, C.; tönen: zato breči moje srce, kakor harfa, Dalm. — prim. brenčati.

brečè, ćta, m. der Klaffer, das Hündchen,
Cig., C.

bréčka, f. = breča, C.

bredénje, n. das Waten.

brèdnja, f. das Waten, Cig.

bredúsati, am, vb. impf. im Kothe waten, C.

brêg, m. 1) das Ufer; morski b., das Mereresz-
ufer; proti bregu, landwärtz; — 2) der Berg-
abhang; v breg iti, bergan gehen; hud breg,
starke Steigung; po bregeh, an Abhängen,
Polj.; — 3) ein (mäßiger) Berg; bregovi
in doline: — izpod brega gledati koga, je-
manden mit scheelen Augen ansehen, Slom.;
— stara brž vidi, kaj ima baba za bregom
(was für ein Bedenken das Weib habe), Levst.
(Zb. sp.).

bregáča, f. das Hügelchen, unbedeutender Berg,
M., C.; krt napravi na dan tristo bregač,
Št.-Valj. (Rad.).

brêgar, rja, m. der Uferbewohner, ZgD.; —
2) der Hügelbewohner, Z.

brêgast, adj. bergig, C.

bregát, áta, adj. bergig, Cig.

bregěšar, arja, m. ktor bregeše nosi, Št.

bregěše, f. pl. = brageše, die Hosen, Meg.,
Alas., Dalm., vžhŠt.; die ungefärbten Linnen-
hosen, die Unterhosen, Mur., Cig., Jan.,
spodnje hlače, ali, ker Beli Kranjci po leti
nosijo samo bregeše, toliko kakor: hlače,
BlKr.; — prim. brageše.

bregěšnica, f. polovica bregeš, Mur.

brěgniti, brěgnem, vb. pf. aufsleuchten: solnce
bregne skozi oblake, Trst. (Let.); — prim.
breckati se, brezeti.

bregovína, f. das Ufergebiet, Cig.

bregovit, adj. 1) küstenreich, Cig. (T.); — 2)
bergig, Jan.

bregovíten, tna, adj. = bregovit 2), Jan.

bregôvje, n. coll. die Berge; b. in dolje, Berge
und Thäler, C.

bregôvnica, f. die Uferschwalbe (hirundo ri-
paria), Cig.

bregúlja, f. = bregovnica, Mur., Cig., Kr.-Valj. (Rad), Erj. (Rok.).

bregůšar, rja, m. ktor breguše nosi, Pjk. (Črt.), vzhŠt.

bregúše, f. pl. = brageše, bregeše, SlGor.-C.;
— kratke hlače tráških okoličanov, Edinost.

bregůšnica, f. = bregešnica, Jan.

brěh, bréha, m. = bréha, C.

bréha, f. der Keuchhusten, C.

bréhati, bréham, brěsem, vb. impf. keuchend
husten; tudi: breháti, âm, Rož.-Kres.

brehâv, áva, adj. hüftelnd, C.

brehâvec, vca, m. človek, kateri vedno breha
in kašlja, Čemšenik (Gor.).

bréhavt, m. = brehavec, Mik.

brehetáti, âm, vb. impf. = brehati, C.

brehetâv, áva, adj. = brehav.

brehljâv, áva, adj. heiser, C.

brehútati, tam, čem, vb. impf. husten, (pos. v
konjih), C.

brêj, m. = tolmun, oton (globočina v vodi), GBrda-Erj. (Torb.); — prim. berij, berig.

bréja, adj. trächtig; jezen kakor breja mačka, Št.

brējátva, f. = brejenje, Nov.-C.

brējati, am, = brejiti, Mur.

brējénje, n. das Trächtigmachen, Cig.

brêjiti, im, vb. impf. trächtig machen, Dict.,
Jarn., Cig., Jan., C.; b. se, trächtig werden,
Jarn., Cig.; — 2) anfüllen: gospoda breje
si žepe, SlN.

bréjost, f. die Trächtigkeit, Cig., C.

1. brèk, éka, m. der Jagdhund, C., Sv. Peter (Notr.), Erj. (Torb.); — iz it. bracco.

2. brěk, m. der Elsebeerbaum (sorbus tormi-
nalis), C., Tuš. (R.).

bréka, f. der Elsebeerbaum (sorbus sp.), Tolm.-Erj. (Torb.); die Mehlbirne (sorbus aria), Medv. (Rok.).

brékanica, f. die Kartenebereiche (sorbus domestica), Gorjansko na Krasu-Erj. (Torb.).

brekáš, m. kože ime, Tolm.-Erj (Torb.).

brěkati, kám, čem, vb. impf. schreien, Trst.
(Let.); — prim. brečati.

brekínja, f. = breka, C.; — tudi hs.

brěknica, f. = breka, Štrek.

brékovec, vca, m. = breka, C., Z.

brekúlja, f. 1) der Mehlbaum (sorbus aria), Čepovan (Goriš.-)Erj. (Torb.); die Frucht des Elsebeerbaumes, die Atlašbeere, Jan., Tuš.(R.).

brémce, n. Bes. pogl. bremence: (prim. tudi:
bremec, so viel man von einer Sache in einen
oder beide Arme nehmen kannt, Zil. - Jarn.
(Rok.), nam. bremce).

bréme, -ménna, n. 1) die Bürde, die Last, die ge-
tragen wird; — der Ballen, der Bund: b.
papirja, dračja, Cig.; der Krämerballen,
Cig., C.; — v breme so se prijeli = okle-
nili so se drug drugega, Kranjska Gora-
Dsn.; — 2) die Leibešbürde, Cig.; — v ve-
likem bremenu, hochschwanger, Notr.-Cig.;
— 3) die Last (fig.); državljanska bremena,

bremenát — brenketáti

— 55 —

brěnklja -- brěst

bürgerliche Lasten, Jan.; občinsko breme,
die Gemeindelast, Cig.; stvarno breme, die
Reallaft, DZ.; die Beschwerde, Cig., Jan., M.

bremenát, áta, adj. 1) lastend, schwer: bremena taže, C.; — 2) schwanger: bremenata razuzdanka, Levst. (LjZv.).

breměnce, n. dem. breme, kleine Last, M.;
(breměnce, Valj./Rad/).

bremeníten, dňa, adj. Belastungs-: bremenilne pravice, DZ.

bremenît, adj. 1) schwer, Cig.; b. klas, C.,
Ravn.; — 2) schwanger, M.

breměnjak, m. großer Rückenforb, M.

breměnski, adj. Lasten-: b. list, das Lastenblatt, DZ.; bremenska pravica, das Lastrecht, Cig.

breměnstvo, n. der Lastenstand: staro b., DZ.

brenbice, f. pl., Jan.; pogl. brnbice.

brěncati, am, vb. impf. die Feuerglöcke läuten,
C., GBrda; — prim. brenkati.

1. brěncelj, clja, m. koš, v katerem nosijo listje, seno itd., Kojsko (Goriš.-)Erj.(Torb.); — kor. brenk.- brek.- schwellen, Erj.(Torb.).

2. brěncelj, clja, m. die Bremse (tabanus); goveji b. (tabanus bovinus), Erj. (Ž); — prim. brenčati.

brenčal, n. der Kreisel, Cig.

breněanje, n. das Summen, das Schnurren.

brěnčati, im, vb. impf. summen: muha mi brenči okolo ušes; schnurren: kolovrat brenči; tönen (o strunah).

brenčáv, áva, adj. summend, schnurrend, Cig.

brenčáva, f. orodje za brenčanje, Levst.
(Zb. sp.).

brěnčěk, čka, m. der Kreisel, Cig.

brěnčica, f. dem. 2. brenka, das Weinfässchen,
Mur.

1. brěnk, brěnka, m. der Saitenklang, der Klimperlaut; — das Geflirre: brenk oklopov svetlih, Levst. (Zb. sp.).

2. brěnk, m. neka trta (= zelenika?), Št.

1. brěnka, f. die Mauftrommel, Cig., Mik.

2. brěnka, f. 1) das Weinfass, Mur., C.; —
2) = breka, Medv. (Rok.); — 3) neka hruška,
Šebrelje (Goriš.) - Erj. (Torb.); — prim. 1.
brencelj.

brenkáč, m. 1) der Klimperer, Cig.; — 2) der die aufgekärtten Erdklumpen zerschlägt, Kr.-Valj. (Rad).

brěnkavec, vca, m. der Klimperer, Cig., Jan.

brenkálo, n. das Klimperwerk, Cig.

brěnkanje, n. das Anschlagen von Saiten, das
Geflimper.

brěnkati, am, vb. impf. 1) Saiten anschlagen,
auf einem Saiteninstrument spielen; na citre
b., Cig.; klimpern, Cig.; — 2) b. volno,
die Wölle fachen, Z., Gor.

brěnkelj, klja, m. 1) die Blüthe des Russbaumes, des Kastanienbaumes, Nov.-C.; — 2) der Glockenschwengel, Z.; — 3) der Widerhaken, V.-Cig.; — prim. brankelj.

brenkèt, čta, m. das Geflimper, das Geflirre,
C.; der Klingklang, Cig.

brenketáti, etám, ččem, vb. impf. klimpern,
klirren, C.

brěnklja, f. eine Art Kreisel, Gor.

brenkljač, m. der Klimperer, Jan.; der Harsen-
spieler, C.

brenkljânje, n. das Saitenspiel, das Geflimper,
Jan.

brenkljáti, ám, vb. impf. 1) ein Saiteninstrumen-ment spielen, klimpern, Jarn., Jan.; — 2)

b. volno, die Wölle fachen, Z.; — 2) brěn-
kljati, = klenkati, zvončati, GBrda.

brěkniti, brěknkem, vb. pf. einen Saitenton oder einen klirrenden Ton hervorbringen oder von sich geben, Jarn., Z.; ob sabljo brenkiti, Let.

brenköt, óta, m. = brenket, Jan.

brenkotáti, otám, óčem, vb. impf. = brenketati, Bes.

brěnkovec, vca, m. 1) der Elscheerbaum (sorbus torminalis), Jan., C.; tudi: der Mehl-beerbaum (sorbus aria), C.; — 2) eine Art Rebe, C.; — prim. 2. brenk in 2. brek.

brěnta, f. ein nach oben breiteres Gefäß, das auf dem Rücken getragen wird, die Butte; v brentah grozdje iz vinograda nosijo v kad, Hip. (Orb.); — prim. it. brenta, nem. die Brente, Mik. (Et.).

brentáč, m. 1) der Buttenträger, C., Dol.; —
2) = brenta, Ip. - Mik.; kleine Butte, C.;
majhna, lesena posoda, taka kakor golida,
samo da nima luknje v uhu, Kras - Erj.
(Torb.).

brentáča, f. die Butte, Cig.

brentáčiti, áčim, vb. impf. Buttenträger sein
(in der Weinlese), Dol.

brentár, rja, m. der Buttenträger (in der Wein-
lese), Cig., Št.; brěntar, Dol.

brentáša, f. zgoraj zaprta brenta, jvžhŠt.

brěntica, f. dem. brenta; kleine Butte.

brentnják, m. das Buttengestell, C.

brésa, f. živa bresa, der seiste Donnerstag, Pivka-Cig., C., Gor.-Erj.(Torb.); kos mesa pa bokal vina, pa je živa bresa, Z.; — iz it. giovedi grasso, Erj.(Torb.). Let. 1880, 215.

brěsk, m. die Morgendämmerung, Rez. - C.;
— prim. stsl. brézgъ.

1. bréskev, kve, f. der Pfirsichbaum, die Pfirsich (amygdalus persica).

2. bréskev, kve, f. = broskva: zelen kakor breskev, GBrda.

bréskevca, f. dem. breskev.

brěskov, adj. Pfirsich-; breskova koščica, der
Pfirsichfern.

brěskovec, vca, m. 1) der Pfirsichbrantwein,
Cig.; — 2) der Pfirsichapsel, C.

brěskovnica, f. 1) der Pfirsichmost, Mur.; —
der Pfirsichbrantwein, Mur.; — 2) die Garten-
balsamine (balsamina hortensis), Erj.(Rok.).

brěskva, f. = breskev.

brěskvica, f. dem. 1) breskva; — 2) die Garten-
balsamine (balsamina hortensis), C., jvžhŠt.-
Erj.(Torb.).

1. brěst, m. die Feldulme, der Rüster (ulmus campestris), Guts, Mur., Cig., Jan., Tuš. (R.), SlGor.

2. brěst, m. die Balzzeit, Cig., Valj. (Rad); —
nam. mrest.

brěst — brezbojen

— 56 —

brezbôštvą — brezdeževen

brěst, î, f. die Nurt, C.

brěstek, tka, m. = brestič, Mur.

brěsti, brědem, vb. impf. waten; vodo bresti, durchs Wasser waten; blato b. do kolen, Erj. (Tz. sp.); po vodi bresti, C.; ladija globoko brede, das Schiff geht tief, Cig.; kolesa bredejo, versinken tief in den Roth, Kr.; — zelo brede in globi, es ist tiefer Roth, Svet. (Rok.).

brěstič, ica, m. dem. 1. brest; kleine Ume, Z.

brěstíka, f. 1) eine Art Rüster, mit kleinerem Laub und glatterer Rinde, C.; — 2) eine Art Weide, C.; — 3) neka goba, Erj./Rok.).

brěstíti se, im se, vb. impf. brunsten, sich begatten (o ribah), Cig.; maše se brestijo, BlKr.; balzen, Cig.; — nam. mrestiti se.

brěstje, n. der Umenwald, Guts., Cig.

brěstov, adj. Umen.

brěstovina, f. das Umenholz, Mur., Cig., Jan.

brěstōvje, n. der Umenwald, Guts., Jarn., Jan.

brěšec, šca, m. = bršljin, ob Ščavnici-C.

brěšek, ška, m. ověje ime (črna ovca z belo liso), Kanin-Erj. (Torb.).

brěška, f. črna ovca na čelu in okolo gobca bela, Krn.-Erj. (Torb.).

brěškast, adj. umazan po obrazu, Vrsno (pod Krnom)-Erj. (Torb.).

brěšnọ, n. = brašno, Cig., Jan., Npes.-K.

brěta, f. = brenta, Cig., C., Ip.

brevír, rja, m. duhovniški molitvenik, das Brevier; b. moliti.

brěz, ęza, m. = breza, Valj. (Rad).

brěz, praep. c. gen. ohne; brez konca in kraja ohne Ende, ins Unendliche; brez skrbi, unbe-sorgt; brez tega, abgesehen davon, ohnedies; brez malega, mit geringer Ausnahme: brez malega žive Srbi po vaseh, Navr. (Let.); beinahe, Cig.; = brez mala, Jan., C.; brez tega smo lahko, das können wir leicht ent-behren; brez kake koli bolezni, ohne irgend eine Krankheit; nomni: brez obene izgovori, Kast.; brez obenega grenkega govorjenja, Kast.; brez nikder nikogar na vsem božjem svetu, ohne irgend jemanden auf der weiten Welt zu haben, Vrt.; brez nobene pomoči, ohne alle Hilfe, Levst. (Nauk); — brezi (zaradi blagoglasja): brezi skrbi, Levst. (Sl. Sp.).

brezapněn, adj. ohne Kalk: b. zid, V.-Cig.

bréza, f. 1) die Birke (betula); — 2) brěza, Rame einer weißgestreiften Kuh oder Ziege, Cig., M., C., Tolm.-Erj. (Torb.), Cv.

brézast, adj. der Birke ähnlich: brezasto oko = belo oko, Dol.; brezasto gledati = pisanano gledati, scheel blicken, Cig.; — gestreift (o govedi in kozah).

brezbárven, vna, adj. farblos, Cig., Jan.; — achromatisch, Cig. (T.).

brezbeséden, dna, adj. wortlos, Cig., Jan.

brezbístven, tvena, adj. wesentlos, Cig.

brezbláten, tna, adj. schlammlos, Cig.

brezbóg, bóga, adj. göttlos: härkera brezboga, Npes.-Mik.

brezbojen, jna, adj. farblos, Jan.

brezbôštvą, n. der Theismus, Cig., Jan., nk.

brezbóžen, žna, adj. göttlos; atheistisch.

brezbóžec, žca, m. = brezbožnik, Jan.

brezbóžje, n. der Theismus, Cig. (T.).

brezbóžnež, m. = brezbožnik, C.

brezbóžnica, f. die Gottlose; die Theistin, Cig.

brezbóžnik, m. der Gottlose; der Theist, Cig., Jan., Cig. (T.).

brezbóžnost, f. die Gottlosigkeit.

brezbráden, dna, adj. hartlos, Cig.

brezbrámben, bna, adj. wehrlos, M.

brezbréžen, žna, adj. uferlos, Cig.

brezbrížen, žna, adj. = brezskrben, Jan.

brezečn, adj. wertlos, Zora.

brezcénost, f. Wertlosigkeit, Cig. (T.).

brezcěsten, tna, adj. Straßenlos, unwegsam, Jan.

brezcéven, vna, adj. brezcevne rastline, Zellenpflanzen, Cig. (T.).

brezcěvnica, f. die Zellenpflanze, Cig. (T.).

brezcělen, lna, adj. zollfrei, Cig., Jan.

brezcělnost, f. die Zollfreiheit, Cig., Jan., DZ.

brezcvěten, tna, adj. blüthenlos, tryptogamisch, Cig., Jan.

brezcvětje, n. die Kryptogamie (bot.), Cig.

brezčásten, tna, adj. chrloš, Mur., Cig., Jan.

brezčátnost, f. die Chriosigkeit, Mur.

brezčíseln, (slen), selna, adj. zahllos: brezčiselne zmote, Erj. (Torb.).

brezčúten, tna, adj. empfindungslos, Cig., Jan., nk.; geführlös, indolent, Cig., Jan., nk.

brezčútje, n. die Geführlosigkeit, Cig. (T.); die Apathie, Jan.

brezčútnost, f. die Empfindungslosigkeit, Cig., Jan., nk.; die Geführlosigkeit, Cig., Jan., nk.

brezčůvstvenost, f. die Geführlosigkeit, die Apathie, Cig. (T.).

brezdānji, adj. grundlos, bodenlos, C., nk.; brezdanje brezno, Zv.; brezdanja voda, Greg.

brezdědičen, čna, adj. ohne Erben, Jan.

brezděten, lna, adj. müßig, unbeschäftigt, Mur., Cig., Jan.; brezdelni dan, der Serialtag, Cig.

brezdělica, f. die Muße, Cig. (T.), Erj. (Som.).

brezdělje, n. der Müßiggang, Cig.; die Un—thatigkeit, die Passivität, Cig. (T.); — stsl.

brezděnik, m. der Müßiggänger, Guts.; — der Feiergesell, Cig.

brezdělnost, f. die Arbeitslosigkeit, der Müßiggang, die Unthätigkeit, Mur., Cig., Jan.; brezdelnost je mati vseh preghre, der Müßiggang ist aller Laster Anfang, Cig.

brézden, dna, m. der Abgrund, Dict., Mur.; (nav. brezen); iz jame v brezden (brezen), aus dem Regen in die Traufe, Met.

brezděten, tna, adj. kinderlos, Cig., Jan., C.

brezděti, i, vb. impf. = brezeti, Dol.-Mik.

brezdětnica, f. die Kindertose, Cig.

brezdětnik, m. der Kindertose, Cig.

brezdětnost, f. die Kindertlosigkeit, Cig.

brezdežčen, lna, adj. länderlos, M.

brezdežen, žna, adj., Cig. (T.); pogl. brezdeževen.

brezdeževen, vna, adj. regenfrei, Jan.

brézdnica — breziměn

— 57 —

brezímen — brezmádežnost

brézdnica, f. der Sumpf, UčT.

brézdnina, f. = brezdno: A srce človeško
je brezdnina, Levst. (Zb. sp.).

brézdną, u. = brezden; pije kakor bi vlival v brezdno, er sauft wie ein Loch, Cig.; (nav. brezno).

brezdomen, mna, adj. heimatlos, Jan.

brezdomóven, vna, adj. heimatlos: brezdomovni ljudje, Levst. (Nauk).

brezdomovínec, nca, m. der Vaterlandšloſe,
S.N.

brezdomovínski, adj. vaterlandšloſs, SIN.

brezdůh, dúha, adj. geſtěſloſ: Njih brezduho
je glasilo, Levst. (Zb. sp.).

brezdúren, rna, adj. thürloſ (-dveren, Cig.).

brezdúšen, šna, adj. herzloſ, gefühſloſ, Mur.,
Cig., Jan., Vrt.; zanikarno in brezdušno iz-
polnjevati dolžnosti, LjZv.; genüthloſ, Cig.
(T.); — hs.

brezdůšnica, f. die Gefühſloſe, Mur.

brezdůšnik, m. der Herzloſe, der Gefühſloſe,
Mur., Cig., Valj. (Rad); — der Böſewicht,
Meg., Dict., Krefj.

brezdúšnost, f. die Herzloſigkeit, Mur., Jan.

brězec, zca, m. ein geſtreifter Dchs., Laše-
Levst.(M.), Valj.(Rad); ein geſtreiftes ſcheſiges
Pſerd, Cig.

1. brězen, zna, m. = 1) brezden; — 2) eine
sehr tieſe Stelle im Wasser, Kojsko (Goriš.).

2. brězen, zna, m. der Monat März, Meg.,
Zil.-Jarn. (Rok); kar v breznu zraste, april
pobrije, Guts; — tudi: der Aprif. Remšnik
(St.); „kadar uže breza teče“, C.; brezen
vsako uro jezen, C.; ali: brezen je deset-
krat na dan jezen, St.-Cig.; — 2) die Brunſt
(der Kamen), Cig., C.; — das Scherzen (Laufen
u. Schreien) der Kinder, M., C.

brezéti, í, vb. impf. brezi, es wird Tag, Dol-
Mik.; solnce za goro brezi, Mik. (Et.); —
prim. breckati.

brezgiben, bna, adj. bewegungsloſ, Cig.

brezgíbnost, f. die Bewegungsloſigkeit, Cig.

brezgizdnost, f. die Brunſloſigkeit, Cig.

brezglásen, sna, adj. lautlos, Cig., Jan.

brezglásnost, f. die Lautloſigkeit, Cig., Jan.

brezgláv, gláva, adj. kopftos, Jan.

brezglávec, vca, m. der Kopſloſe, Cig., Jan.;
brezglavci, kopſloſe Thiere (zool.), Cig. (T.)

brezgláven, vna, adj. kopftos, Jan., Cig. nk.

brezglávnost, f. die Kopſloſigkeit, Jan., Cig.;
nk.; — die Ungefehrigkeit, M.

brezgréšen, šna, adj. sündentos, Mur.

brezgréšnost, f. die Sündentloſigkeit, Mur.

brezgúben, bna, adj. faltenlos, Cig., Jan.

brezhíben, bna, adj. tadelloſ, fehlerloſ, Šol,
Jan.

brezhláčen, čna, adj. hosenlos, Cig.

brezhláčnež, m. = brezhlačnik, Cig.

brezhláčnik, m. der Dhnehose, der Barlender,
Cig.

brézica, f. dem. breza, das Birkchen.

břežič, ica, m. junge Birke, Mur.

breziměn, adj. ungenannt, anonym, Cig., Jan.,
Cig. (T.); brezimen, Vrt.; brezimeni svetnik,

Levst. (Zb. sp.); brezimena nedelja, der dritte
Sonntag in der Fassen, M.

brezímen, mna, adj. Jan., nk., pogl. breziměn.

breziměnec, nca, m. = brezimenik, Jan.

breziměnež, m. = brezímenik, C.

breziměnič, m. = brezímenik, Jan.

breziměnik, m. der Anonymus, M., Cig. (T.).

brezimenják, m. = brezímenik, C.

breziměnost, f. die Anonymität, C.

breziměnovič, m. der Anonymus, Navr.
(Spom.).

breziměnski, adj. = brezímen, Cig.

breziměnstvo, n. die Anonymität, Cig. (T.).

brežínje, n. = brezje, C.

bréziti se, im se, vb. impf. brunſten (o mačkah),
Cig., Jan.; — prim. 2. brezen 2).

brezizrazit, adj. ausdruckslos, Zv.

březje, n. der Birkenwald.

brezjezičnik, m. der Fehlzüngler, Cig.

brežjiče, n. dem. brezje; junger Birkenwald,
Mur., Cig.; Večkrat grem jaz v bukovje, V
hojčeje, hrastje, brezjiče, Danj. (Posv. p.).

brezklásen, sna, adj. ährenlos, Cig., Jan.

brezkljún, kljúna, adj. ungeschnäbelt, Cig. (T.).

brezkónčen, čna, adj. endlos, unendlich.

brezkónčnost, f. die Endloſigkeit, die Unend-
lichkeit.

brezkorísten, tna, adj. nutzos, unersprießlich,
Cig., Jan.

brezkorístnost, f. die Muſſoſigkeit, Cig., Jan.

brezkostën, adj. knochentos, Cig., Jan.

brezkóžen, žna, adj. ohne Haut, M.

brezkrájen, jna, adj. grenzenlos, endlos, un-
endlich, Jan.-Cig. (T.), C.

brezkrájnost, f. die Unendlichkeit, Cig. (T.).

brezkrálje, n. das Interregnum (in einem
Königreichje), Cig. (T.).

brezkríž, ila, adj. flügellos, Jan.

brezkrílec, lca, m. brezkrilci, ungeſlügelte
Infecten, Cig. (T.).

brezkríten, lna, adj. = brezkril, Jan.

brezkrúšen, šna, adj. brotlos, Cig., Jan.

brezkíven, vna, adj. blutlos, Cig., Jan.

brezkŕvnat, adj. = brezkrven, Jan.

brezkŕvnost, f. die Blutloſigkeit, die Anämie,
Cig., Jan., M.

brezkúžen, žna, adj. seuchenlos, M.

brezkvaren, rna, adj. schadlos, Jan.

brezkvárnost, f. die Schadloſigkeit, Cig.

brezkvásen, sna, adj. ungesäuert, Cig., Jan.

brezlíčen, čna, adj. amorph, Cig. (T.), C.,
Sen. (Fiz.).

brezlíčje, n. die Formloſigkeit, Cig. (T.).

brezlíčnost, f. die Formloſigkeit, Cig. (T.).

brezlik, líka, adj. gestaltlos, Cig. (T.), Erj.
(Min.). Sen. (Fiz.).

brezlísten, tna, adj. blattlos, Cig., Jan.

brezljúden, dna, adj. menscheneer, Jan.; ent-
völfert, Cig. (T.).

brezljúdnost, f. der Volksmangel, Cig.

brezmádežen, žna, adj. fleckenlos, maſſellos,
Mur., Cig., Jan., nk.; brezmadežno ve-
denje, tadelloſe Aufführung, DZ.

brezmádežnost, f. die Maſſellosigkeit, die Un-
beslechtheit, Mur., Cig., Jan., nk.

brezmárje — brezobzíren

— 58 —

brezobzírnost — brezplóden

brezmárje, n. die Sorglosigkeit, C.

brezmáteren, rna, adj. mutterlos, Cig.

brezmatičen, čna, adj. weiserlos, Cig.

brezmatičnik, m. ein weiserloser Bienen-
schwarin, C.

brežmec, meca, m., Mur., Mik.; pogl. presn.

brezmějen, jna, adj. grenzenlos, schrankenlos,
Cig., Jan., nk.

brezméren, rna, adj. maßlos, Cig., Jan.;
excessiv: brezmerne podnebje, excessives Klima,
Cig.(T.), Jes.

brezmérnost, f. die Maßlosigkeit, das Un-
maß, Cig., Jan.

brezměsen, sna, adj. fleischlos, Jan.

brezmiłosten, tna, adj. unnachsichtlich, Cig.

brezmisełn, selna, adj. gedankenlos, Cig.,
Jan.; ideen'os, Cig.(T.); — ungereint, Jan.

brezmisełje, n. der höchste Grad des Blödsinnes,
Cig.(T.).

brezmíelnost, f. die Gedankenlere, Cig.(T.);
die Ungereimtheit, Jan.

brezmóčen, čna, adj. maßtlos, nk.

brezmóštvó, n. der Jungfrauen= v. Witwen-
stand, Cig., C.

breznačělen. Čna, adj. ohne Grundsätze, prin-
ciplos, nk.; nav. -ělen.

breznačělje, n. die Principlosigkeit, C.

breznačělnost, m. der Mangel an Grunds-
sätzen, nk.; — nav. -ělnost.

breznáden, dna, adj. hoffnungstos, Cig.(T.).

breznagläschen, sna, adj. accentlos, unbetont,
Cig.(T.).

breznagläsnica, f. ein tonloses Wort, Cig.
(T.), C.

brežnanje, n. die Brunst (o mačkah), Cig.

bréznaati se, am se, vb. impf. 1) brünftig sein
(o mačkah), Cig., C., M., Kras.; — 2) vaga-
bundieren, unzüchtige Händel haben, C.; —
schreiend und umher springend scherzen (o otro-
cih), M.

brežnica, f. eine Art Birn, C.; — eine Art
Apfel, C.

bréznik, m. der Monat März, Jan.

brézno, n. = brezdno.

breznogáč, m. der Fußlose, C.

breznós, nósa, adj. ohne Rase, nk.

bréznov, adj. Märzen=: b. sneg, Levst. (Zb. sp.).

breznôžec, žca, m. der keine Füße hat, Bes.

breznóžen, žna, adj. ohne Füße, Cig.

breznôžje, u. die Fußlosigkeit, C.

brezobčuten, tna, adj. unempfindlich, Zora.

brezobláčen, čna, adj. wölkenlos, Jan.

brezoblásten, tna, adj. unbefugt, incompetent,
Cig., Jan.

brezoblástje, n. die Incompetenz, Jan.

brezoblástnost, f. die Unbefugtheit, die In-
competenz, Cig., Jan.

brezoblíčen, čna, adj. ungeformt, C.

brezobrámben, bna, adj. wehrlos, C.

brezobrázen, zna, adj. unförmtlich, Cig.(T.).

brezobrésten, tna, adj. unberzinst, unver-
zinslich, nk.

brezobrélnost, f. die Unverzinslichteit, nk.

brezobróčen, čna, adj. unbereift, C., M.

brezobzíren, rna, adj. rücklichtslos, nk.

brezobzírnost, f. die Rücklichtslosigkeit, Cig.
(T.), nk.

brezóčen, čna, adj. schamlos, C.; ausgelassen,
Zil.-Jarn. (Rok.).

brezočetnost, f. die Vaterlosigkeit, Cig.

brezodpórcn, rna, adj. unangefochten, Jan.

brezòk, óka, adj. augenlos, Jan.

brezokúsen, sna, adj. geschmacklos, C.

brezoporóčen, čna, adj. Intestat= po na-
sledju brezoporočnem, durch Intestaterb-
solge, DZ.

brezorgânski, adj. anorganisch, Cig.

brezoróžen, žna, adj. waffenlos, wehrlos, Mur.,
Cig., Jan., Cig.(T.), nk.; brezorožna ja-
ganjeta, Cv.

brezosében, dna, adj. unpersönlich (gramm.),
Jan.

brezotróčen, čna, adj. kinderlos, Mur., Jan.

brezotróčnost, f. die Kinderlosigkeit, Mur.,
Cig., Jan.

brezotrókinja, f. kinderloses Weib, Danj.-
Mik.

brézov, adj. Birken=; brezova šiba; — bre-
zova mast, Rutherstreiche; v šoli nam je
dajal pokušati slast brezove masti, Erj.
(Irb. sp.).

brezováča, f. der Birkenstab, Cig., Valj. (Rad).

brézovec, vca, m. 1) der Birkenstamm, C.,
Danj., Mik.; — der Birkenstock, Valj. (Rad);
— 2) die Rothwurz (tormentilla), C.

brézovica, f. 1) der Birkensaft, Cig., Jan., C.;
— 2) = brezovka 1), Mur., C., Mik.

brezovína, f. das Birkenholz; der Birkenwald.

brézovje, n. = brezje, Jan.

brézovka, f. 1) die Birkenruthc; — 2) =
brezova voda, C.; — 3) eine Art Goldfäser,
Poh.

brézovnica, f. 1) der Birkensaft, Mur.; — 2)
der Birkenstab, Mur.

brezózíren, rna, adj. 1) = brezobziren, Cig.,
Jan., C.; — 2) beziehlos, Cig.(T.); absolut:
brezozirna večina, DZ.; brezozirna visokost,
absolute Höhe, Jes.

brezózírnost, f. = brezobzírnost, C.

brezpálůbnica, f. ein Schiff ohne Verderd, DZ.

brezpámeten, tna, adj. vernunftlos, Cig.; un-
verständig, M.

brezpametnják, m. der Thor, C.

brezpámetnost, f. die Vernunftlosigkeit, Cig.;
— die Unbesonnenheit, Let.

brezperúten, tna, adj. flügellos, Cig.

brezpěten, tna, adj. ohne Absaß: b. dřevelj,
Navr. (Let.).

brezpětnik, m. der Pantoßel, Guts.

brezpěven, vna, adj. gesanglos, Jan.

brezpěvnost, f. die Gefanglosigkeit, Cig.

brezpláčen, čna, adj. unentgeltlich, Cig., C., nk.

brezplačit'en, tna, adj. = brezplačen, Cig.,
Jan.

brezpláten, tna, adj. unentgeltlich, Jan.; brez-
platno stanišče, Navr. (Spom); svoje posle
brezplatno opravljati, Levst (Cest.).

brezpljúčnik, m. brezpljučniki, fungenlose
Thiere, Erj. (Z.).

brezplóden, dna, fruchtlos, Cig., Jan.

brezplódnost — brezsnóven

— 59 —

brezsnóvnost — brezuspéšnost

brezplódnost, f. die Fruchtlosigkeit, Jan.

brezpodóben, bna, adj. unförmlich, missgestaltet: -bna stvar, C., Jan.

brezpodóbnost, f. die Unförmlichkeit, Jan.

brezpogóden, dna, adj. = brezpogojen, brezpogodno uboštvo, Cv.

brezpogójen, jna, adj. unbedingt, Cig., Jan., nk.

brezpogójnost, f. die Unbedingtheit, Cig.

brezpogréšen, šna, adj. fehlerlos, correct, C., Cig. (T.).

brezpogréšnost, f. die Fehlerlosgkeit, Cig.

brezpokójen, jna, adj. ruheloš, nk.

brezpomôčje, n. die Hilflosigkeit, Cig., DZ.

brezpomôčnost, f. die Hilflosigkeit: b. in uboštvo, Cv.

brezpostáven, vna, adj. gesetzlos, Jan.

brezpostávnost, f. die Gesetzlosigkeit, die Anarchie, Jan.

brezpóten, tna, adj. psadłoš, unwegsam, Guts., Cig., Jan.

brezpótnost, f. die Pfadlosigkeit, Jan.

brezpráven, vna, adj. rechtlos, Cig.

brezprávje, n. die Rechtlosigkeit, Cig.

brezprávnost, f. die Rechtlosigkeit, Cig.

brezpredměten, tna, adj. gegenständlos, Cig. (T.), Zv.

brezpríden, dna, adj. wertlos, Jan.

brezpriméren, rna, adj. beispielloš, Cig. (T.).

brezrádosten, tna, adj. freudenlos, Cig.

brezrazlóžen, žna, adj. unbegründet, Sl.N.

brezřebrn, adj. ríppentoš, Cig.

brezředen, dna, adj. ordnungsgłoš, Jan., C.

brezřednik, m. der Unordentliche, M., C.

brezřednost, f. die Ordnungslosigkeit, Cig.

brezřep, répa, adj. schwanzlos, unbeschwänzt, Cig. (T.).

brezříben, bna, adj. sichleer, Cig.

brezřočen, čna, adj. armłoš, handłoš, Cig.

brezrok, róka, adj. armloč, handłoš, Cig., Jan.

brezrokaváč, m. = brezrokavnik, Bes.

brezrokávec, vca, m. eine Art Weste, Valj. (Rad.).

brezrokávnik, m. die Weste, C., Jurč., Zv., Gor.

brezrokávnjak, m. = brezrokavnik, Danj. (Posv. p.).

brezrójžen, žna, adj. hornłoš, C.

brezrúden, dna, adj. erzleer, Cig. (T.).

brezasamosvěsten, tna, adj. unbewust, Cig. (T.).

brezsápen, pna, adj. athemłoš, Mur., Cig., Jan.

brezsápnost, f. die Athemlosigkeit, Mur., Cig.

brezsénčen, čna, adj. schattenłoš, Cig.

brezsênčnik, m., pl. brezsenčniki, ohnschattige Bewohner, Cig. (T.).

brezskříben, bna, adj. sorgenłoš, sorgenfrei: brezskrbno življenje.

brezskřbnež, m. der Sorgenlose, Jan.

brezskřbnik, m. = brezskrbnež, Cig.

brezskřbnost, f. die Freiheit von Sorgen.

brezslásten, tna, adj. geschmackłoš, Cig.

brezsláven, vna, adj. ruhmłoš, Cig., Jan.

brezslávnost, f. die Ruhmlosigkeit, Cig.

brezslúžben, bna, adj. dienftłoš, C., Jan.

brezsměten, tna, adj. = nesmrten, Cig.

brezsnóven, vna, adj. immateriell, Cig.

brezsnóvnost, f. die Immaterialität, Cig.

brezsnóčen, čna, adj. saftłoš, Jan., Cig. (T.).

brezsnóden, dna, adj. außergerichtlich: brezsodna odpoved, DZ.

brezsnódje, n. die Gerichtslosgkeit, Cig.

brezsnótnčen, čna, adj. sonnenłoš, Cig.

brezsnóžten, zna, adj. thränenłoš, Cig.

brezspółten, kna, adj. geschlechtsgłoš, Jan.

brezspółnost, f. die Geschlechtsglosgkeit, Cig.

brezsrámen, mna, adj. schamłoš, Cig., Jan., Krelj.

brezsrámnost, f. die Schamlosigkeit, Cig.

brezsrčen, čna, adj. herzłoš, brezsrčna mati.

brezsrčnica, f., pl. brezsrčnice, die Röhrenherzer (zool., Cig. (T.), Erj. (Z.).

brezsrčnost, f. die Herzlosigkeit.

brezstrásten, tna, adj. leidenschaftsłoš, Cig., Jan.

brezstrástje, n. die Leidenschaftslosgkeit, die Apathie, Cig. (T.).

brezstrásnost, f. die Leidenschaftslosgkeit, Cig. (T.).

brezstróčen, čna, adj. schotenłoš, Cig.

brezstrúpen, pna, adj. giftłoš, Cig.

brezsvětje, n. die Kathlosigkeit, C.

brezškóden, dna, adj. schadłoš, Jan.

brezškódnost, f. die Schadlosigkeit, Cig.

brezštevíten, kna, adj. unzählig, zahlłoš, Cig., Jan., nk.

brezštevílnost, f. die Unzähbarkeit, Cig., nk.

brezšúmnost, f. die Geräußlosigkeit, Cig.

breztákten, tna, adj. tactłoš, nk.

breztaktnost, f. die Tacillosigkeit, Cig. (T.).

breztelésen, sna, adj. unförperlich, Cig., Jan., Cig. (T.), entkörpert, Cig.; Pod velikim tukaj Bogom Breztelesen bit' želim, Vod. (Pes.).

breztelésnost, f. die Unkörperlichkeit, Cig.

breztežáven, vna, adj. mücheloš, Jan.

breztežen, žna, adj. schwerłoš, Cig. (T.).

breztrúdnost, f. die Mühelosigkeit, Cig.

breztvárnost, f. die Immaterialität, Cig. (T.).

brezúden, dna, adj. glicderłoš, Cig.

brezůh, úha, adj. dyrłoš, Cig.

brezůmec, mca, m. der Dummkopf, Mur.

brezúmen, mna, adj. vernunftłoš, Cig., Jan.; unfinnig, Cig., Jan.; absurd, Cig. (T.), Jan.

brezůmje, n. der Unverstand, der Unsinn, Cig., Jan., Cig. (T.).

brezúmnež, m. der Dummkopf, Cig.

brezúmnost, f. die Unvernünftigkeit, die Zinrlosigkeit, Cig.

brezůp, m. die Hoffnungslosigkeit: b. prihodnjih dni, Preš.; b. ljubezni, Levst. (Zb. sp.); Devojko popade groza, brezup, Levst. (Zb. sp.).

brezúpen, pna, adj. hoffnungslłoš, verzweifelt, Cig., Jan., Cig. (T.), nk.

brezůpnik, m. der Verzweifelte, Cig., Zgd., Zora.

brezúpnost, f. die Hoffnungslosigkeit, Cig., Jan., nk.

brezupóren, rna, adj. widerstandslłoš, Cig.

brezupórnost, f. die Widerstandslosigkeit, Cig.

brezuspéšen, šna, erfolgłoš, Cig., (T.), C., nk.

brezuspéšnost, f. die Erfolglosigkeit, Cig., C.

brezustrójen — brezzákonstvó — 60 — brezzaslúžen — brěžína

brezustrójen, jna, adj. anorganisch, h. t.-Cig. (T.).

brezušéšen, sna, adj. ohrloš, Cig.

brezuvéten, tna, adj. unbedingt, tafeguvisch, h. t.-Cig.(T.); brezuvetno verjeti, unbedingt Glauben schenken, Levst. (Lj)Zv.).

brezvéjén, jna, adj. astloš, Cig.

brezvěňnica, f., pl. brezvenčnice, kronenloſe Pſlanzen, Cig. (T.).

brezvěrec, rca, m. der Glaubenstloſe, der Religionsloſe, nk.

brezvěren, rna, adj. religiöſos, nk.; irreligiös, Cig.

brezvěrje, n. die Religionsloſigkeit, nk.; die Irreligioſität, Cig.

brezvěrnica, f. die Religionsloſe, nk.; die Irreligiösje, Cig.

brezvěrnik, m. der Religionsloſe, nk.; der Zrreligiode, Cig.

brezvěrski, adj. irreligiös: brezverski spisi, LjZv.

brezvěrstvó, n. die Glaubenstloſigkeit, nk.

brezvésehn, adj. rußelos, Cig.

brezvésten, tna, adj. gewissenloſs, Mur., Cig., Jan., nk.

brezvěſtje, n. die Gewissenloſigkeit, Cig.

brezvěſtnež, m. der Gewissenloſe, nk.

brezvěſtnica, f. die Gewissenloſe, Cig.

brezvěſtnik, m. der Gewissenloſe, Mur., Cig., Jan.

brezvěſtnost, f. die Gewissenloſigkeit, Mur., Cig., Jan., nk.

brezvěſtje, n. Jes. pogl.; brezvetrje.

brezvětrje, n. die Windſtille, Mur., Cig., Jan.

brezvětrn, adj. windſtill, Cig.; brezvetrnı pas, die Zone der Catmen, Cig (T.).

brezvězen, zna, adj. asyndetisch, Cig. (T.).

brezvězje, n. asyndetische Zabverbindung, Cig. (T.).

brezvkúsen, sna, adj. geschmackloſs, fade, Cig. (T.).

brezvkúsnost, f. die Geschmackloſigkeit, Jan.

brezvládcn, dna, adj. anarchisch, Cig., Jan.

brezvládje, n. die Anarchie, Cig., Jan., Cig. (T.).

brezvládnost, f. = brezvladje, Cig.

brezvóden, dna, adj. wasserloſ, wasserfrei, Cig., Jan., Cig.(T.); regenloſs, Jes.

brezvódjne, n. der Waffermangel, Cig.(T.).

brezvóljen, ljna, adj. willenloſs, Cig., Jan.

brezvóljnost, f. die Willenloſigkeit, Cig.(T.).

brezvôljstvó, n. = brezvoljnost, Let.

brezvračiten, lna, adj. ohne Gegenleistung, DZ.

brezvráten, tna, adj. thürloſs, Cig.

brezvróčnost, f. die Urfachloſigkeit, Cig.(T.).
brezzakónec, nca, m. der Cheloje, Mur.

brezzákonje, n. die Geſetzloſigkeit, die Anarchie, Cig., Jan., Cig (T.), C.; — prim. glede na- glasa hs. bezákonje.

brezzakónski, adj. cheloſs, Guts., Mur., Cig., Jan.

brezzákonstvó, n. 1) = brezzakonje, Mur.; — 2) brezzakónstvó, die Cheloſigkeit, Mur., Cig., Jan.

brezzaslúžen, zna, adj. verdienſtloſ, Jan.

brezzaščiten, tna, adj. wehrloſs, Cig.(T.).

brezzavésten, tna, adj. bewuſtloſs, Jan., nk.

brezzavéten, tna, adj. schußloſs, Jan.

brezzrn, adj. körnerloſs, Jan.

brezziſben, bna, adj. argloſs, Jan.

brezznačajen, jna, adj. charakterloſs, Jan., nk.

brezznačájnik, m. der Charakterloſe, C.

brezznačájnost, f. die Charakterloſigkeit, Cig. (T.), nk.

brezzób, zóba, adj. zahnloſs, Cig.(T.), C.; brez- zobe starice, Levst. (Zb. sp.).

brezzóbec, bca, m., pl. brezzobci, Zahnloſe, (zool.), Cig.(T.).

brezzóben, bna, adj. zahnloſs, Cig., M., Zil.- Jarn. (Rok.).

brezzóbica, f. die klebrige Kraßdistel, (cirsium erisithales), C., Z.

brezzóbka, f. die Teichmuſchel (anodonta), Erj. (Ž.).

brezzóbnica, f. zahnloſes Weib, Guts., M., Zil.-Jarn. (Rok.).

brezzóbnik, m. zahnloſer Menſch, Guts., M., Zil- Jarn. (Rok.).

brezrráčen, čna, adj. luſtleer, Cig., Jan., Cig. (T.).

brezženstvó, n. der Cölibat, Cig., Jan.

brezžlíézen, zna, adj. drújenloſs, Cig.

brezžíten, lna, adj. aderloſs, nervenloſs, (bot.), Cig (T.).

brežán, ána, m. der Uſerbewohner, Cig., Jan.

brežánjek, njka, m. kleiner Hügel, C., Mik., Valj. (Rad), Št.

brežánka, f. 1) die Uſerbewohnerin, Cig.; — 2) neko vino iz tržaške okolice.

1. bréžati, vb. impf. breži, es dämmert, Meg.- Mik.

2. bréžati, im. vb. impf. weinen, wehſtagen, Levst. (Rok.); Kaj ti je tebi, Marija, Ko tako milo stojiš in brežiš? Gabrje pod Krasom- Erj. (Torb.); (tudi breždžati, schreien: kaj tako breždžiš? Mik. IV. G. I, 290. 357.)); (— 2) jcharf wehen; veter breži, Cig., Ahac.; menda pravilneje: briži; prim. brizati).

brežček, čka, m. dem. brežec, Valj. (Rad).

brežek, žka, m. dem. breg, das Hügelchen, Jan.

brežec, žka, m. dem. breg.

brežen, žna, adj. 1) Uſer-: brežna sapa, der Landwurd, Cig.; — 2) bergig, Cig., M., C.; brežna tla, bergiges Terrain, Levst. (Cest.); brežna krajina, C.; abſchüffig, Jarn., M., C.; njive so brežne, Gor.

brežič, ica, m. dem. breg; 1) der Uſerrand, Cig.; — 2) kleiner Berg.

brežiček, čka, m. dem. brežič.

brežína, f. 1) das Uſer: nekaj brežine se je utrgalo, Nov.; pod brežino so raki. C.; der Dammanswurf, C.; — die Uſergegend, M., C.; — 2) der Abhang, der Seitenabfall eines Berges, Cig. (T.), C., Jes.; po dolinah in brezinah, C.; brežine kopati, die Beige roden, Z.; das Steigende (im Bergbau), Cig. (T.); — die Anſöhre, der Berg, Cig., C., M.; — (solnce) zlate trake vrže na drevje in brežine, ogr.-Valj. (Rad); — 3) das Bergheu, Cig.

brěžnat — bríga

— 61 —

brigáča — brinjevina

brěžnat, adj. bergig. C.

brěžnica, f. 1) der Küstenfluss, Cig.(T.), Jes.;
— 2) ein aus Kafshinen verfertigtes Werk im
Wasserbaue, das Packwerk, St.-Cig.; — 3)
der Vergacker, Cig.

brežuljek, ljka, m. das Hügelchen.

brgeše. f. pl. Goriš. in Kras - Erj. (Torb.);
pogl. brageše, bregeše.

břglez, m. die Spechtmeise (sitta europaea), Cig., v7zh St.; — 2) Spottname für einen blinden o. blödsichtigen Menschen, Mik.

brgōn, m. die Leimruthe, die Leimstange, C.,
Z., Kr.; nastavili smo brgone, LjZv. —
iz. it. vergone.

brgúše, f. = bregúše, široke, bele, prtene
hlače, SlGor.; — prim. brageše.

břhek, hka, adj. stattfich, schmußt, hübsch, Guts.,
Mur., Cig., Jan., Gor., St.; brhko pisan
šotor, Burg.; — pogl. brdek.

brhkóba, f. C., Cig.; pogl. brdkoba.

brhkóst, f. Cig.; pogl. brdkost.

brhkóta, f. Cig., Jan.; pogl. brdkota.

brič, iča, m. Cig.; pogl. birič.

brid, ž, f. scharfe Kante, h. t.-Cig. (T.).

brída, f. neka ptica, Bolc-Erj.(Torb.).

bridák, brídka, adj. = bridek, Dict.

brídek, dka, m. 1) scharf, schneidig; Meg.,
Habd., (Cig.T.), Jan., Mik.; b. nož, bridka
sablja, b. veter, C.; — scharf v Geschmack,
Dict., Hip.(Orb.); — 2) bitter: b. kakor pelin,
Danj. (Posv. p.); — bridko trpljenje, bridka
smrt, bridke besede, bridko se jokati; bridko
mi je, es wird mir angst und bange, Cig.;
— bridko, ješr: bridko sem zelel, mich hat
es herzlich verlangt, Krelj; bridko so se
prestrašili, C., M.; — 3) prächtig, schön, C.;
vortrefflich, C.; b. biti na kaj, in einer Sache
geschickt sein, C.; brav, C.; — prim. brdek.

bríden, dna, adj. scharf: nož, kosa, C., Z.;
— bitter, C.

bridéti, im, vb. impf. scharf sein, (o orodju),
C.; beißen, prickebu, brennen: kremenina med
prsti bridi, ajdova moka bridi (jst scharf an-
zufühlen), tabak v nosu bridi, Z.; judeńd
beifjen, (o ranah) Cig.; —brideč, von scharfem
Geschmack, C., Mik.

bridit, adj. scharf, C.

briditi, im, vb. impf. schleifen, schärfen: b. nož,
C.; — prim. brdití.

bridkóba, f. = bridkost, Jan.

bridkôča, f. = bridkost, ogr.-Valj.(Rad).

bridkomíselnost, f. die Schwermuth, Guts.

bridkóst, f. die Bitterkeit; die Trübjal; Kajn
je živel v nepokoju in bridkosti, Ravn.;
Slovo sveta bridkosti daj, Preš.; die Bangig-
feit; v smrtni bridkostih, in Todesängsten;
bridkosti si delati, jich ängsten, Cig.

bridkôsten, tna, adj. voll Bitterkeit, trübziglig:
bridkostna starost, Vrt.

bridkóta, f. = bridkoba, Jan.

brídniti, brídnem. vb. pf. 1) bitter werden, C.;
— 2) beißend schmecken: redkva bridne, C.

bríga, f. der Kummer, der Verdruß, die Sorge,
Jan., C., nk.; — hs.

brigáča, f. ein Gut, worauf ein Kirchenbene-
sicium haftet, Jan., Istra, C.

brigáda, f. veči oddelek vojske, die Brigade.

brigáden, dna, adj. Brigade.

brigadír, irja, m. der Brigadier.

brigádnik, m. der Brigadier, Jan.

brigänt, m. razbojnik, der Brigant; — prim.
fr. brigand, it. brigante.

brigäntstvo, n. das Brigantenthum, nk.

brigati, am, vb. impf. kümmern, angehen: kaj
to mene briga! nk., v7hSt.; zorgen machen:
to me briga, C.; — b. se, jich kümmern:
za nobeno reč se ne briga, Jan., nk.; v7hSt.;
— prim. briga.

bríhtati, am, vb. impf. = dramiti, bistriti,
učiti; (narejeno iz obrihtati, in to iz nem.
ridten, C.).

bríhten, tna, adj. = bistroumen, pameten;
— prim. brihtati.

bríja, f. die Bitterkeit, C., Mik.; — prim.
bridek.

bríjač, m. = brivec, Cig., C.

brijačica, f. des Barbierers Weib, Valj.(Rad).

bríjáški, adj. Barbier-, C.

bríjáva, f. „žganje s poprom pomešano",
Mursko polje-Pjk. (Črt.).

bríjénje, n. 1) das Räfieren, C.; — 2) die
Manse (beim Gestügel), Cig.

bríkež, m. „kozje ime“, Krn.-Erj.(Torb.).

brílen, lna, adj. 1) Rasifer, nk.; — 2) brilno
pero, die Mansefeder, V.-Cig.

bríliti, im, vb. impf. veter brili = brije,
C., Z.

briljänt, m. na poseben način izbrušen di-
mant, der Brillant

briljäntar, arja, m. der Brillantkäfer (entimus imperialis), Erj.(Ž.).

briljänten, tna, adj. sijajen, brillant, Cig., nk.

bríknica, f. die Barbierstube, Mur., Cig., Jan., nk.

brin, ina, m. der Wacholder (juniperus com-
munis), Mur., Cig., Rez.-Mik., Kras - Erj.
(Torb.); on in pa brin v neznani puščavi,
Ravn.; spustil se je v beg in točil črez
kamen in brin, Jurč.

brína, f. 1) der Wacholder (juniperus com-
munis), Cig., Jan., C.; sabinska b., der
Säbenbaum (juniperus sabina), Cig.; — 2)
das Nadelholz, na Bolškem-Erj. (Torb.); die
abgehックten Nadelholzäste, Zil. - Jarn.(Rok.),
Mik.; — 3) = smreka, Plužna-Erj. (Torb.),
Rez.-Mik., Kranjska Gora (Gor.) - DSv.,
Zora.

bríncelj, clja, m. smrekov vrh, Kranjska
Gora (Gor.)-DSv.

bríniti se, brínem se, vb. impf. sorgen, sich
kümmern, C., Z., Vrt.; b. se za kaj, Zv.;
malo se brine o tem, SIN.; — prim. briga.

brínjar, arja, m. 1) der Wacholderjammler, Z.;
— 2) der Wacholderbrantweinverkäufer, Zora.

brinje, n. coll. der Wacholder, das Wacholder-
gestrach (juniperus communis).

brínjev, adj. = brinov.

brínjevec, vca, m. 1) = brinovec 1); — 2) =
brinovka 2), C.

brinjevína, f. das Wacholderholz, C.

brínjevje — bríti

— 62 —

britína — brížljiv

brínjevje, n. = brinje, Dict., BlKr.

brínov, adj. Wacholder.

brínovec, vca, m. 1) der Wacholderbrant-
wein; — 2) der Wacholderstof, Jan.;
3) = brinovka 2), Jan.

brínovica, f. die Wacholderbeere, Cig.

brínovina, f. das Wacholderholz, Cig.; tudi:
brinovina.

brínovka, f. 1) eine sehr starke Hacke (Haue),
Rowte (Kras); — 2) die Wacholderdrosstel o.
der Krammetsvogel (turdus pilaris), Erj. (Ž.),

brinza, f. der Brinsenkase, Cig.; (po čes.).

brínzov, adj. b. sir, der Brinsentäse, Jan.

brís, í, f. das Auslehen, die Gesichtsfarbe; lice
lepe brisi, C.

brísa, f. das Wichtud), Cig., Mik.; das Hand-
tuch, Gor.

brisáč, m. der Wischer, Cig.; der Wischkolben,
Cig.

brisáča, f. das Abwichtuch, das Handtuch.

brisáčnjak, m. mesto, kjer brisača visi, kajk.-
Valj.(Rad).

brisáče, n. dem. brisalo, Valj.(Rad).

brisalica, f. = brisača, M.

brisálnica, f. = brisača, Cig., M.

brisálq, n. das Handtuch, Cig., Jan., C.; der
Abwischsehen, Valj.(Rad).

brísanje, n. das Wischen.

brísati, brîšem, vb. impf. wischen: okna, po-
mito posodo b.; solzne oči si b.; wegwi-
schen; prah b.; solze si b.; — burja briše
= brije, Z.; — b. jo kam, irgundwohin
schnell gehen, C.; — b. se, sich abwischen;
b. se v obleko; on se ob mene briše, er
schiebt die Schuld auf mich, Z.; grozdje
se briše, verliert den Thau, C.; nebo se
briše, der Himmel heitert sich aus, Cig., Jan.;
vino se briše, der Wein verliert nach dem
Einschenken schnell die Schaumbläschen, St.

brísavica, f. = veter, sapa: hladna brísavica
pihlja od planínskih goščav, Glas.

brísavka, f. das Abwichtuch, das Handtuch,
Mur., Cig., Jan.; der Wischlappen, Kr.-Valj.
(Rad).

bríslja, f. 1) das Abwichtuch, das Handtuch,
Cig., Jan., Mik., Kras., Polj.; — der Wisch-
seßen, Valj.(Rad); — 2) ein aufgepuchtes,
stolzes Mädchen, C., Z.

brísljica, f. dem. brislja; der Wischseßen, Polj.

bríšelj, šlj, m. der Wisch, C.

bríšt, bríšta, m. iz nem. Dríšt; pogl. rok.

brítbar, rja, m. = brivec, Meg., Hip. (Orb.).

brítek, tka, adj. pogl. bridek.

brítev, tve, f. 1) = britva; — 2) =rijenje,
das Mausen, Cig.

brítevca, f. dem. britev.

brití, bríjem, vb. impf. 1) rasieren; b. se, sich
den Bart rasieren; ovce b., scheren, ogr.-
Valj.(Rad); sukno b., das Tuch scheren, Cig.:
— 2) b. se, sich haaren: konj se brije, ver-
liert das Winterhaar, Z.; sich mausen (von
Vögeln), Federn lassen, Cig., C.; das Laub
verlieren: drevje se brije, Cig.; — 3) brez
britve b. koga, jemanden sein betrügen, Cig.,
M.; norce b., Poffen reißen, sicherzen, Flausen

treiben; — scharf wehen; veter, burja brije;
Zlo brije zunaj mraz nocoj, Preš.; veter
me brije, bläst mich scharf an, Cig.

britína, f. das beim Mausen außfallende Haar,
Cig.

brítje, n. das Rasieren.

brítof, m. der Friedhof; — iz. nem.; pogl. po-
kopalíše.

brítva, f. 1) das Rasiermesser; — 2) ein schließ-
bares Messer, Cig., C.

brítvar, arja, m. der Rasiermesserschmied, der
Rasiermesserverfäußer, Cig.

brítven, vena, adj. Rasiermesser: britveni tok,
daš Rasiermessersfutteral, Habd.

brítvenica, f. die Rasiermesserscheide, Cig.

brítvica, f. 1) dem. britva; — 2) das Schnapp-
meister, das Taachenmesser, Jarn., Cig., Dol.

britvíše, n. das Rasiermesserheft, C.

brítvq, n. Danj.-Mik.; pogl. britva 1).

brivec, vca, m. der Barbier; tudi: brívec.

brívčev, adj. des Barbiers.

brívka, f. die Barbierin.

brívski, adj. Barbier: b. pomagač, der Bar-
biergehilfe, Cig.

brívstvq, n. die Barbierkunft, Cig.

brízga, f. die Mauerschwalbe, der Žegler, die
Thurmischwalbe (cypselus apus), Šemp.(Gor.)-
Erj. (Torb.).

brizgáč, m. 1) „kdor brizga, kadar se gasi
ogenja“, der Vöschmann, Levst.(Nauk); — 2)
der Spriznwurm, (holothurie tubulosa) Erj.
(Ž.); brizgači, Holothurien, Cig. (T.).

brízgalica, f. 1) die Feuerspriße, Slom.-C.;
ročna b., die Handspriße, Jan.; die Klystier-
spriße (=bikalica), C.

brizgálnica, f. die Zpriße, Jan., Cig., Levst.
(Nauk).

brízganje, n. das Zprißen, Cig.

brízgati, brízgam, vb. impf. 1) sprißen, Cig.,
Jan., Levst. (Nauk); strup v koga brizgati,
— ZgD.; 2) gellend pfeifen, (z. B. durch die
Finger, an einem Eichelkelt u. dgl.) C. =
prim. brlizgati.

brízgavec, vca, m. 1) kdor brizga; — briz-
gavci, die Ztemwirmer (holothuridea) Erj.
(Z.); — 2 schlechter Wein, SLN.

brízgetáti, etám, éčem, vb. impf. 1) sprißeln, C.

patſcheln, po vodi b., C.; — 2) pfeifen, C.

brízglja, f. die Zpriße; gasilna b., die Feuer-
spriße, Cig., b. klistirka, die Klystierspriße,
DZ.

brízgljáti, ám, vb. impf. sprißeln, sprißen, Cig.

brízgniti, brízgnem, vb. pf. 1) sprißen, C.; —
2) einen gellenden Pfiff thun, C.

brízgúljiti, úljim, vb. impf. pfeifen, C.

brízniti, bríznem, vb. pf. C., pogl. brizgniti.

bríža, f. die Graupe (= babje pšeno, sodrag),
Koborid, Bolc-Erj.(Torb.).

brížati, ím, vb. impf. pfeifen; veter briži, C.

bríždžati, ím, vb. impf. = brizgati, sprißen:
mleko iz vimena bríždži, C.

brížen, žna, adj. forsgam, Erj. (Som.), nk.;
brížna mati, LjZv.; — hs.

brížljiv, íva, adj. = brízen: brížjivi spred-
niki, LjZv.

brjàn — brkljarîja

— 63 —

brkljárnicā — brljáv

brjàn, ána, m. der Hügelbewohner, *Erj.* (Torb.).

brjūzga, f. der schmelzende Schnee auf den Straßen, *Rib.* — Mik.

1. bŕk, m. 1) ein Barthaar, *Valj.* (*Rad*); — 2) pl. brki (brkovi), der Schnurrbart, *Cig.* Jan.; — 3) der Bartfaden (3. B. eines Fisches), *Cig.*; — 4) die Weinrebenranke, C.; — 5) die Dille des Schnabels (zool.), h. t.—Cig. (*T.*).

2. bŕk, m. eine Art Kreisel, das Drehrad, *Cig.*; lešnik s klinčkom, da ga lahko zavrti, *Dol.*; — prim. brčati.

1. bŕka, f. ime ovci (Z.), ali kobili, *kajk.* — Valj. (*Rad*); — 2) pl. brke, = brki, der Schnurrbart.

2. bŕka, f. eine Sache von geringem Werte, etwas Schlechtes, Verworfenes, *Mur.* Z.; ein unansehntlicher Besitz, C.

brkáč, m. der Schnurrbärtige, *Cig.*, C.; som brkač, *LjZv*.

bŕkalice, f. pl. volku podobna igrača, ki daje brneč glas od sebe, ako se izpusti z vrvice, *Vas Krn-Erj.* (Torb.).

brkânec, nca, m. pl. brkanci, iz oblatovja izluščeni orehi, *Tolm.-Erj.* (Torb.); — prim. 1. brkati.

brkarîja, f. = brkljarija, M.; tudi pl. brkarije, *Jarn.* bŕkast, adj. schnurrbärtig.

brkáš, m. der Schnurrbärtige, *SIN*.

brkàt, áta, adj. schnurrbärtig, *Mur.*, Cig.; bila sta obrita, ali brkata, *Navr. (Let.)*.

1. bŕkati, bŕkam, vb. *impf.* 1) stojen, schnellen, weg schnellen: z nogo kaj b., C., M., Z.; — scharren, krašen: kure brkajo, C., M., Z.; stobern, Cig.; — 2) orehe b., luščiti iz oblatovja, *Tolm.-Erj.* (Torb.); — 3) hežen, režižen, C.; brkala je vrana zajca, da naj kolje, *SIN.*; — prim. brcati.

2. bŕkati, bŕkam, vb. *impf.* igrati z brkalicami, *Vas Krn-Erj.* (Torb.).

brkatica, f. ptice brkatice, *Bartvögel*, *Cig. (T.)*

bŕkavica, f. die Schlüsselblume (primula acaulis), *Pjk.* (Črt.).

brkâvka, f. die Ratsche, *Dict.*, C., Mik.; — prim. 2. brkati.

bŕkee, kca, m. die Handlung des Schuellens, der Schneller, *Jarn*.

bŕkelj, klja, m. 1) der Halszappen der Schweine: svinja ima brklje, C.; — 2) der Stumpf, der Knorren, C.; — 3) der Fuß (zaničl.): stopiti komu na brklje, jemandem auf die Pfote treten, *Cig.*; — prim. 1. brk.

bŕkež, m. der Schnurrbärtige, *Z.*

bŕkle, ėta, n. das Fäschsen, *Z., St.*

bŕklič, m. = brkle, C., *Valj.* (*Rad*).

1. bŕklja, f. 1) = brkelj 2), Z.; — 2) pl. brklje, = brke, brki (bolj v zaničlj. pomenu), *Mur.*, *Met.*, *Dol*.

2. bŕklja, f. ein Spielzeug (gumb na vrvc, ki brni), *Gor.*; — prim. brklja.

brkljáča, f. ein knorriger Stoč oder Ast, C. bŕkljaj, m. der Schneller, der Stieber, *Jan.*

brkljänje, n. das Herumstöbern.

brkljarija, f. 1) das Gerümpel, der Plunder; — 2) = homatija: idita nekaj časa služit, da se ta brkljarija nekoliko poleže, *Andr.*

brkljárnicā, f. die Rumpelfammer, *Cig*.

bŕkljast, adj. mit Stümpfen, Knorren versehen: brkljasto drevo, Fr. — C.

brkljastica, f. „svinja, če ima brklje“ a, C.

brklját, áta, adj. = brkljast, nicht glatt be- hauen: brkljato drevo, C., Z.

brkljáti, ám, vb. *impf.* stobern; po temi b.; — ungeschicht in den Tag hinein etwas thun, *Dict.*, M.

brkljávka, f. der Kreisel, C.; — prim. z. brkati.

bŕkljež, m. ungeschickter Mensch, M.

brklješvje, n. coll. die Stümpse an abgeästeten Bäumen, C.; das Stummelwerk, C.; — das Gerümpel, *Savinska dol*.

bŕkljica, f. der Brummkreisel, *Jan.*

1. bŕkniti, bŕknem, vb. pf. = brcniti; aus- schlagen, M., *Met.*; schnellen, *Jarn.*; wegstoßen, M., C., *Dol*.

2. bŕkniti, bŕknem, vb. pf. = tekniti: nič mu ne brkne, *Gor.* — Mik.

brkolīn, m. der Zwerg, C.; — prim. frkolin, mrgolin.

brkolīnec, nca, m. dem. brkolin, 1) der Zwerg, C.; — 2) ein kleines Thier, C.

brkōňčica, f. die Schlüsselblume (primula acau- lis), Z., C.; — (primula carniolica), *Robič* (Nkol.).

brlè, ėta, m. der Blödsichtige, C.

brlěnje, n. 1) schwaches Leuchten, schwaches Schimmern; — 2) blödsichtiges Schauen, M.

1. brléti, ím, vb. *impf.* 1) flimmern, schwach schimmern, matt brennen: luč brli: — 2) schlecht sehen, mit blöden Augen schauen, *Mur.*, *Cig.*, M., C.

2. brléti, ím, vb. *impf.* = brneti, ratschen, Ko- borid (Goriš.-) *Erj.* (Torb.); sausen: brljica brli, Solkan - *Erj.* (Torb.).

brlěvka, f. die Ratsche, *Koborid-Erj.* (Torb.).

1. břlez, m. = brglez, Mik.

2. břlez, m. der Kreisel, *Ponikve*, *Tolm.* — *Erj.* (Torb.).

břlež, m. blödsichtiges Pserd, C.

brlícanje, n. das Flimmern; slabo brlicanje zvezde, *SIN*.

brlín, m. der Schwachsichtige, *Cig*.

brlíkmati, am, vb. *impf.* slattern (von weiten Kleidern), C.; — prim. frleti.

brlížganje, n. schrilles Pfeisen (3. B. durch die Finger).

brlížgati, am, vb. *impf.* schrill (3. B. durch die Finger) pfeisen: schrille Töne von sich geben.

brlížgavec, vca, m. der schrill pfeist, *Cig*.

brlížgniti, brlížgnem, vb. *impf.* einen schrillen Příj (3. B. durch die Finger) thun; einen schrillen Ton von sich geben, *BÍKr*.

břlja, f. der Kreisel, (brla), *Kras-Erj.* (Torb.).

brljáti, ám, vb. *impf.* stöbern: Kaj brlja tod? was sucht er da? *BÍKr.*; — pritscheln, *sprudeln*, M., C.

brljáv, áva, adj. schlecht sehend, blödsichtig; brleča svetljka je bila brljavi predici čisto brez potrebe, *Jurč.*

brljåvec - brnéti

— 64 —

brníca - brodáriti

brljåvec, vca, m. der Blödsichtige, Cig., Jan., C.

brljåvka, f. 1) die Blödsichtige, Cig., Jan.; — 2) neka kača: das Blödauge (typhlops), Erj. (Z.).

brljávost, f. die Blödsichtigkeit.

břljica, f. dem. brlja; der Kreisel, brljica („brlica“) brli, Solkan (Goris.)-Erj. (Torb.).

brljiv, íva, adj. scheel blickend, Meg., Dict.

brljüzga, f. 1) die Wothsuppe, C., Z.; — das Gepantjch, C., S.N.; — 2) tako se reče otroku, ki rad brljuzga po skledi, Polj.; — 3) der Badenstreich, Mur., Cig., Jan., Met.; b. v obraz, Ravn.

brljuzgàn, ána, m. der Pantscher, C.

brljúzgast, adj. sehr kothig, schläderig, Cig.

brljúzgati, am, vb. impf. 1) patschen, patscheln; po blatu b., Cig., Jan., M., C.; otrok po jedi po skledi brljuzga, Polj.; — 2) b. koga, ohrjeigen, Jan., Valj. (Rad). Ravn.

brljúzgniti, brljúzgnem, vb. pf. jemandem eine Mauſchelle geben: b. koga, Cig., Jan.

brljúznica, f. die Mauſchelle, M.

brljúzniti, brljúznem, vb. pf. = brljuzgniti, Cig., M., Levst. (Zb. sp.), Valj. (Rad).

brłóg, óga, m. das Lager eines Wildes, die Wildtöhle; lev v svojem brlogu sedi, Dalm.; — die Höhle, der Schlußwinfel; tolovaji so v svojem brlogu, St.; — ein schlechter Wohuraum, Cig.

brłónkati, onkam, vb. impf. girren (v. Tauen), C.

brlotína, f. das Geflimmer, C.

brlóženje, n. das Lagern der Thiere in ihrer Höhle, C.

brlóžič, m. dem. brlog, Valj. (Rad).

brlóžiti, ózim, vb. impf. in der Höhle lagern (v. Wild), Cig.; tam brložijo divje zveri, Glas.

brlóžje, n. das Gerümpel: z burklami, metlami, poleni, perilniki in z drugim takim orodjem in brložjem, LjZv.

brlóžnica, f. die Rumpfjammer: to, kar sem vam povedala, spada ze v brložnico, to je, med stare zgodbe, LjZv.

brlóžnjak, m. elendes Bett, C.

brlúnkati, ûnkam, vb. impf. emporprizen, Jan.

brlúnkniti, brlúnkem, vb. pf. auſprizen, Jan.

břmbice, f. pl. die Maultrommel, C.

brmóta, f. mürrischer Mensch, Štrek.

brmotáti, ám, vb. impf. nurmeln, Štrek.

břn, m. der Flußschlamn, Mik. (Et.).

bŕna, f. 1) der Letten, Erj. (Min.); — 2) die Dammerde, der Hunuš, Jan., C., Z.; — 3) eine Mischung von Bohnen und Nijolen, C.

brnávkanje, n. das Gebrumme, Cig.

břnbice, f. pl. = brmbice, Danj. (Posv. p.).

břneati, am, vb. impf. summen: muhe okoli obraza brncajo, C.

bŕndalq, n. der Kreisel, C.

bŕndati, bŕndam, vb. impf. brummen, schnurren, Jan., C., BlKr.; mačka brnda, vzhŠt.

břnek, nka, m. der Kreisel, BlKr.

brněn, adj. irden: b. lonec, C.; — erdarigt, Cig.; — prim. brn, brna.

brněnje, n. das Summen.

brnéti, ím, vb. impf. summen; čebela, muha brni; zvonovi od daleč brnijo, Z.; brummen:

gnjev božji (= grom) je brnel nad gradom, Bes.

1. brníca, f. der Kreisel, C., Z.

2. brníca, f. 1) der Topf, C.; — 2) pl. brnice, die Kartoffeln, C., Z.; — prim. brna.

brník, m. die Kartoffel, Z.; — prim. brna.

brnít, adj. voll (o klasju), C.; — morda nam. bremenit.

1. bŕnja, f. 1) črna zemlja, die Danmerde, Jan., C.; — 2) pl. brnje, nesnaga na životu, bodi si na človeškem, bodi si na živalskem, Cerovo v Brdih-Erj. (Torb.); blato na glavi majhnega deteta, Bolc-Erj. (Torb.).

2. bŕnja, f. der Zeichen, der Lumpen, SlGor.-C.; ein schlechtes, abgetragenes Kleid, C.; — prim. prnja.

1. bŕnjast, adj. = brnit, voll: b. oves. C.

2. bŕnjast, adj. zerlumpt, C.

brnját, áta, adj. = brnit, Z.

1. bŕnjav, adj. = umazan, blaten, Cerovo v Brdih-Erj. (Torb.).

2. bŕnjav, adj. zerlumpt, C.; ves b. je, SlGor.; — zottig, rauh, C.

3. bŕnjav, adj. voll: b. oves, C.; — prim. brnit.

bŕnjavec, vca, m. der Zerlumpte, der Lump, C.

bŕnje, n. die Danmerde, C.; — der Woth, Crniče (Goris.).

brnjók, m. der Käfer, (tudi: brnjuk), C.; — prim. brneti.

brnjót, m. der Zottige, C.; — prim. 2. brnja.

brnkalica, f. eine Art Katsche, Notr.; (als Vogelscheuche), C.

bŕnkati, bŕnkam, vb. impf. 1) = brenkati, Mik.; — 2) sticheln, C.

brnketáti, etám, ćem, vb. impf. = brenketati, C.

bŕnkla, f. die Maultrommel, Jan.

bŕnkijica, f. dem. brnkla; der Kreisel, Jan.

bróč, dróča, m. die Färberröthe, der Krapp (rubia tinctorum); Habd., Cig.(T.); — die daraus bereitete Farbe: v b. dejati, C.; — (brošč, Tuš./R.); prim. stsl. brošts, hs. broč.

bróčiti, im, vb. impf. mit der Färberröthe järben: b. jajca, Cig., Mik.; roth järben: s krvjo b.. C.

bročívq, n. das Krapproth, Cig. (T).

bróčnica, f. pl. bročnice, Krappe, (rubiaceae), („broščnice“) Tuš.(R.).

bród, m. 1) eine seichte Stelle, die man durchwaten kann, die Furt, Meg., Mur., Cig.(T.), Dalm., Jes.; 2) die Anfurt: brod so zagledali, Dalm.; — der Hafen, Dict., Trub.; v brodu beneškega mesta, 1'od. (Izb. sp.); — 3) die Ueberfuhr an einem Anfusje; brod na vrvi, die Seilüberfuhr; — 4) das Ueberfuhrschiff, die Fähre, M.; b. nategniti, zur Abfahrt bereit machen, C.; — 5) (po hs.) das Schiff, Cig.

brodar, árja, m. 1) der Rudertnecht, M.; der Fährmann, Pjk. (Ort.); — 2) (po hs.) der Schiffer, der Matrose, Cig., Jan., M., C.

brodarica, f. des Fährmanns Weib, Valj. (Rad).

brodarína, f. das Ueberfuhrgeld, das Fährgeld, DZ., Levst. (Nauk).

brodáriti, árim, vb. impf. schiffen, zu Schiffe fahren, Cig., C., Zora; — hs.

brodárski — brodovína

— 65 —

brodovita — brozerováti

brodárski, adj. Schiffer, Cig., C.; nautisch, Jan.; — hs.

brodárstven, stvena, adj. Schiffahrtš., Jan.

brodárstvą, n. die Schiffahrt, C; rečno b., die Flusschiffahrt, Jan.; — die Nautik, Jan.; — hs.

brôdec, dca, m. 1) dem. brod; eine seichte Flusſestelle, C.; — 2) brôdec, = brodež, Jarn., Mur.; — 3) der Schmußfleck (vom Essen), C.

brôdek, dka, m. dem. brod, Valj. (Rad).

brôden, dna, adj. 1) zur Uebersahrt gehörig; — 2) (po hs.) = ploven, schiffbar, Jan.

brôdež, m. der Stierer, der Wühler, Cig.

brodíše, n. 1) die Hurt, Mik.; — 2) die Uebersuhr, Cig.; brodišča ali brodi, DZ.; — 3) die Anlände, Mur.; der Hafenplatz, Cig.

bróditi, brôdim, vb. impf. 1) waten; po vodi b., Cig.; skozi blatno mesto b., Trub.; — wühlen, Guts.; s prstom b. po čem, Gor.; stočerh: Ne brodi drugim po zobeh, Čb.; — pantschen, C.; — füdeln (z. B. beim Essen), Mur., C.; otrok brodi, StGor.; — 2) abgeschmacktes Zeug reden, C.; — = bloditi (irre reden), Cig., Jan.; — 3) trans. durchwaten, pren, durchschweisen: gošeče i dole brodi s čudom moj pogled, ogr.-Valj.(Rad); — aufwühlen: b. vodo, das Wasser trüben, Mik.; — b. star prepir, einen alten Streit aufrühren, Cig.; — mengen: b. vmes la-hovščino, Ravn.; — 4) überfahren: C.; broditi človeka na ono stran (reke), Vrt.; — b. se, zu Schiffe fahren, Habd.; tudi: brodíti.

brodljáti, ám, vb. impf. herumwühlen: b. po malti, Bes.

brodnár, rja, m. = brodnik, Dict., Mur., Cig., Danj.-Valj.(Rad); Brodnarja je zaklicala, Holaj, holaj, brodnarič mlad! Nes.-Vraz.

brodnárič, m. mlad brodnik; prim. brodnar.

brodnárski, adj. = brodníški, M.

brodnica, f. pl. ptice brodnice, die Watzvögel, Cig.(T.), Erj.(Z.).

brodník, m. 1) der Fährmann (bei einer Uebersuhr), der Ueberführer; der Schiffsknecht, der Schiffer; brodniki, die Schiffsteute; brodniki so po Savi v Iadjah žito vozili; — brodniki = mornarji, Dalm.; — 2) das Schiffsboot (nautilus pompilius), Erj.(Z.).

brodnína, f. die Uebersuhrgebür; — die Frachtgebür, der Fuhrlohn (am Wasser), Cig.

brodníški, adj. Ueberführer, Schiffsknecht, Schiffer; — Schiffahrt: brodníška policija, DZ.

brôdnja, f. die Fahrt zu Schiffe, C.

brôdnost, f. = plovnost, Cig.

brododětec, ća, m. ladjedelec, Jan.; — po hs.

brodolöm, łóma, m.=ladjelom, Jan..DZ.; — hs.

brodolóv, lóva, m. die Caperei, Jan.; — hs.
brodolývec, vca, m. der Caper (auf der See), Cig., Jan.; — po hs.

brodonósen, sna, adj. Schiffe tragend, schiffbar, Jan., Zora.; — po hs.

brodovína, f. die Uebersuhrgebür; — der Fuhrlohn am Wasser, das Schiffsgeld, Mur., Dict., C., Dalm.

brodovita, f. nam. dobrovita, Fara, Cerkle-Strek. (LjZv.).

brodôvje, n. die Flotte, Jan., nk.; malo b., die Flottille, Jan.; — hs.

brogovita, f. pokvarjeno od dobrovita, Tolm.-Erj.(Torb.).

brôj, ója, m. die Zahl, Habd., Cig.; — hs. stsl.

brôja, f. 1) das Gemengsel, C.; — der Schmuß (vom Essen), C.; — die Verwirrung, Mik., C.

brôjav, adj. schmückig (vom Essen): b. otrok, C.

brôjda, f. = broja, ein Gemengsel (von flüjigen Dingen), Cig.

brôjen, jna, adj. numerisch, Cig.(T.); —prim. broj.

brôjica, f., Erj.(Rok.); pogl. brolica.

brojíło, n. die Zählvorrichtung, das Zählwerk, Cig.(T.); — prim. brojiti.

brójiti, im, vb. impf. zählen, Cig.(T.); — hs., stsl.

brôjka, f. = številka, C., DZ.; — hs.

brôlek, lka, m. die Zangrasmücke (sylvia gar-rula), Koblja Glava na Krasu-Erj.(Torb.).

brôlica, f. = brolek, Cig.; brolica in brólica, Frey./F.); brolica, Levst.(Nauk).

bröm, m. neka kemična tvarina, das Brom, Cig.(T.).

brömnat, adj. Brom=: bromnata voda, das Bronuwasser, Jes.

brömnica, f. = bromnata voda, Jes.

brön, óna, m. die Bronze, Mur., Cig., Jan., Dalm., Ravn., nk.

bronár, rja, m. der Bronzegießer, C.

bronárnica, f. die Bronzegieberei, nk.

brónast, adj. bronzen, Mur., Cig., Jan., nk.

brončár, rja, m. = bronar, C.

brončén, adj. bronzen, Dict., Let., ZgD.; brončena kača, brončen lok („chernt“), Dalm.

brónee, nca, m. die Bronze, M., StGor., C.; bučeč b., Schönl.

broněn, adj. = brončen, C.

bronína, f. das Bronzemetall, C.

bronovína, f. = bronina, Jan.

bróskev, kve, f. = broskva, Crniče (Goriš.).

bróskva, f. die Kohltrilbe (brassica oleracea), Meg., Tolm.-Erj.(Torb.), Brežani (Istra)-SIN.; tudi: brôskva, Valj.(Rad); — prim. it. brasca, die Kohlpflanze.

brókvast, adj. Blumenfohlartig, Erj.(Min.).

brôšč, brôšča, m. Tuša(R.), Cig., Jan.; pogl. broč.

broščína, f. = brošč, C.

brošúra, f. mala, ne trdo vezana knjižica, die Broschüre, Cig., Jan., nk.

brošúrica, f. dem. brošura, nk.

brovníka, f., Cig.; pogl. dobrovita.

brózda, f., V. - Cig., ogr.-Valj.(Rad); pogl. brzda.

brozdáti, ám, vb. impf. = brozgati, Cig., Mik.; = motiti: ne brozdajta nam gostja! Vod. (Izb. sp.).

brôzer, adv., Podkrnici in Bolčanje - Erj. (Torb.); pogl. blagor.

brozerováti, újem, vb. impf., Podkrnici in Bolčanje-Erj.(Torb.); pogl. blagorovati.

Slov.-nem. slovar.

5

brôzga — brstína

— 66 —

brstît — brtózast

brôzga, f. dünnér Straßentoth, Jan., C.;
— das Gepantsche, Cig., C.; — das Gesindel:
v službo je jemal najgrje malopridneže: ta-
tove, pijance, vlačugarje in tako brozgo, LjZv.
brôzgati, am, vb. impf. patſcheln: po vodi
brozgati, C., Vrt.; — pantschen: vino, C.;
trüben: vodo b., C.

brsálke, f. pl. die Weßstuhlfurbel, C.

1. bŕsati, bŕsam, šem. vb. impf. = breati,
Mur., M., C.; konj brše ali grize, ogr.-Valj.
(Rad); srce jim brše krepkeje, SLN.

2. bŕsati, bŕsam, šem, vb. impf. streiſen: vol
z eno nog brsa (streißt im Gehen), Z.; konji
bršejo, = praskajo z nogami, Ah.

bŕſelj, slja, m. = bršljan, SlGor.-C.

bŕſen, sna, adj., Cig., Pivka-M.; pogl. brsten.

břsk, m. 1) = brc, Cig., Jan.; — 2) =
brskanje, M.

bŕſkanje, n. 1) das Wegſchnellen, M.; — 2)
das Scharren.

břskati, am, vb. impf. 1) wegſchnellen, Mur.,
Cig., C.; — 2) ſcharren, fraſzen (o kuretini);
vsaka koklja pred svoje piščance brska,
Jan. (Slovn.); stoſchern, wüßlen, Cig., Jan., C.

brskljáti, ám, vb. impf. = brskati, brbati, C.

bŕſkniti, bŕſknem, vb. pf. wegſchnellen, C.

břſlej, m., C.; pogl. bršljan.

břſlek, m., C.; pogl. bršljan.

brſljiv, íva, adj. grieſgrämig, mürrisch, Jan.,
— prim. 1. brsati.

bŕſniti, bŕſnem, vb. pf. = brcniti, Cig., Mct.;
Nalašč jezik njemu zdrsnil, Da Slovana spet
je brsnil, Levst. (Zb. sp.); konj je detetu oko
in zobe vun brsnil, ogr.-Valj. (Rad).

brst, bŕsta, brstá, m. 1) die Baumknospe;
evetni, listni b., die Blüten-, die Blattknospe,
Tuš. (B.); — 2) der Trieb; b. pognati, Dalm.;
coll. die Triebe: obrezani mladi pritlikavci
veliko novega brsta poženejo, Pirc (Vrtn.);
deblom veje odžagati, brst oklestiti in ga v
butarice podelati, Ravn. (Abc.) - Valj. (Rad);
brsta je zagrabil in ga na ogenj nese, Ravn.

břst, ť, f. 1) = brst, m. 1); Mik., LjZv.; —
2) dünnes Reißholz, Jan.; suha b., Dalm.;
butara suhe brsti, Jurč.; suhe brsti nanosi
kanja v gnezdno podlago, Vrt.

brstáti, ám, vb. impf. die Knospen abſſessen:
błago brsta, C.

bŕſten, tna, adj. 1) knospig; knospenvoll, Cig., Jan.; — 2) üppig (o žitu), Cig.; ječmen brstno raste, Trnovo - Erj. (Torb.); brstni travniki, Erj. (Irzb. sp.); (tudi o človeku), Ko- borid- Erj. (Torb.).

brstěn, adj. knospenreich, GBrda; brstena
pomlad, C.

brstěnje, n. die Knospung, Cig. (T.).

brstěti, im, vb. impf. knospen, auſchlagen;
Triebe anſeßen.

brstič, ica, m. dem. brst; die Knospe; das
Spröſſchen.

brstčeje, n. = brstje, C.

brstíka, f. junger Trieb, Cig., C.

brstína, f. coll. Ruthenholt, Reifer, Z.; mo-
ramo slabe vrhove in brstino pobirati, graj-
ščaka pa čaka debelina, Bes.

brstît, adj. voll Knospen, Trieb: brstita dres-
vesa. Levst. (Zb. sp.).

brstiti, im, vb. impf. 1) Knospen, Trieb ab-
fressen: po grmovji so brstile koze, Vrt.;
— brstimo za koze = brstje trgamo, C.,
Z.; — zajec drevce brsti, C.; — 2) jäten,
das Untraut aus den Saaten auſrotten: žito
b., C., Z.; — 3) b. se = brstje dobivati:
drevo se brsti, C.

břſte, n. coll. die Baumknospen, Cig., C.;
junge Sproſſen, die Triebe, Mur.; tudi: brstjè.

brstnát, áta, adj. 1) knospig, brstnata vejica,
(Cig.; — 2) üppig: brstnata pšenica, brst-
nato drevo, C.

brstnátiti se, âtim se, vb. impf. = brstje do-
bivati, C.

brstník, m. 1) = popkar, der Gimpel, Cig.,
Jan., C., Frey. (F.); — 2) das Haselhuhn (te-
trao bonasia), Novake pri Cerknem - Erj.
(Torb.).

bŕſtovka, f. = brstnik 1), Cig., Frey. (F.).

brstovína, f. = brstina, Cig.

bŕſtovje, n. = brstje, Cig.

břšč, bŕšča, m. das gemeine Heißfraut, die
Bärenklau (heracleum sphondylium) Cig.,
Jan., C., Medv. (Rok.), Vrsno na Tolm.-Erj.
(Torb.), Gor.; — divji b., der Paſtinak (na-
tinaca sativa), Bohinj-Erj. (Torb.).

břščał, f. = brst, Dol.

břšček, ščka, m. 1) = bršljan, Št.-Erj. (Torb.);
— 2) das Sinngrün (vinca minor), C.

břščěł, m. 1) der Epheu, M.; — 2) das Sinn-
grün, C.

břščěn, adj. = brsten, voll Knospen: drevo
je brščeno, Polj.; brščena („bršena“) pomlad,
Vod. (Pes.).

břščíka, f. der spißblättrige Spargel (asparagus
acutifolius), Malhinje (pri Divinu) - Erj.
(Torb.).

břščína, f. neka vinska trta, Rihenberk (Goriš.)-Erj. (Torb.).

břšlěn, m. = bršljan, Mur., Jan., Mik. (Et.)
Gor.-Navr. (Let.).

bršlín, m. = bršljan, Cig., Jan., BlKr., Št.

bršlján, m. der Epheu (hedera helix).

bršljánov, adj. Epheu.

bršljánovec, vca, m. bršljanoveci, Epheuarten
(araliaceae), Tuš. (R.).

bršljánovica, f. die Eiffsoide, die Epheutinie
(math.), Cig. (T.).

brt, m. hohler Baum mit Bienen, C.; — češ. (?)

brtáč, m. der Alog, Z.

brtávs, m. ein großes Stück (Brod, Fleisch
u. dgl.), Cig.

brtávsati, am, vb. impf. plump niederwerfen, C.

brtávsniti, brtávsnem, vb. pf. plump nieder-
werfen, Z.

brtě, čta, m. dicer Mensch, C.

břtež, m. dicer Mensch, C.

bŕtiti, břtim, vb. impf. = brtviti, C., Z.

břtnik, m. der Waldhonigzeidler, C.; —prim. brt.

brtóz, óza, m. eine Vertiefung auf dem Fahr-
wege: ta pot je polna brtozov, M.

brtózast, adj. voll Vertiefungen: brtozasta
pot, C.

břtviti — brusárnica

— 67 —

brusárski — břvną

břtviti, břtvim, vb. *impf.* luftdicht schliessen, ver-
spunden: b. sod. C., Z.

brúhanje, n. das Auswerfen, das Speien: — das Huften mit Auswurf, Cig., C.

brúhati, brûham, vb. *impf.* 1) äuswerfen, speien;
kri b., Blut speien, Cig., Jan.; gora ogenj
bruha, C.; kletve b., Flüche ausstoßen, BlKr.;
— 2) mit Auswurf huften, C.; tako bruha,
da je strah, C.; — 3) hervorbrechen, hervor-
strömen, Jan.; voda ćrez most bruha, C.

brúhniti, brûhnem, vb. *pf.* 1) mit Gewalt heraus-
werfen, erbrechen; krvi b., Cig., Jan., M.,
C.; napačno besedb. b. (ausprechen), Zora;
osorno pogleda — ter bruhne (und brach
in die Worte an), LjZv.; — 2) hervor-
brechen: kri bruhne iz rane, Št.; tošbrechen:
b. v koga, Kr.

brúla, f. die Salzbinje (iuncus maritimus). C.

brúma, f. = pobožnost. C., Trub.; — prim.
brumen.

brûmbati, am, vb. *impf.* die Maultrommel
spiehen: Da bi brumbice mela, Si brumbala
bi, Npes.-17a7.

brûmbice, f. pl. die Maultrommel, Trst./Let.,
StGor.; — prim. brumbati, brmbice.

brûmda, f. = 1. brunda, Cig., M.

brûmen, mna, m. der Monat Jänner, Reż.-
C.; — prim. it. bruma, härtester Winter.

brûmen, mna, adj. = pobožen, fromm; —
= priden, C.; — iz nem.; prim. stvn.
fruma, Rußen, bav. frumm, fromm.

brúmnost, f. = pobožnost.

brûmski, adj. = brumen, C., Dalm.

brûn, adj. braun: bruna krava, C.; röthlich,
salb (o zrelem žitu, sadju), C.; — prim.
stvn. brun, it. bruno, C.

brûna, f. braune Ruh, C.

brûnast, adj. balfig, Cig.

brûne, brûnca, m. = bron, M., C., Danj.
(Posv. p.), Jan., M.

1. brûnda, f. 1) die Maultrommel, BlKr.,
Valj.(Rad); — 2) = volk (Zchnurre), Cig., C.

2. brûnda, f. diecesz Frauenzimmer, Strek.

brundálq, n. das Schnarrwerk, Cig.

brundáš, m. der Maultrommelspieler, M.

brûndati, am, vb. *impf.* na orodje gosti, ki
brni, StGor.; die Maultrommel schlagen,
Cig., M., BlKr., Valj.(Rad).

brunęti, im, vb. *impf.* bräunlich werden, reisen (o
žitu); oves, silje bruni, vžh.St.-C. — prim. brun.

brûnkati, kam, čem, vb. *impf.* brummnen:
obad brunče, C.

brunketáti, etâm, čćem, vb. *impf.* tönen:
struna brunkeče, C.

brûną, n. der Balken, starke Bohle; — nam.
brvno.

brûnovje, n. das Balkenwerk, LjZv.

brûs, m. 1) der Schleifstein; — 2) besede
novega brusa, neuartige Wörter, Glas.

brusáč, m. der Schleifer, Cig.

brusár, rja, m. 1) der Schleifsteinhändler, Cig.;
— 2) der Schleifer, Mur., Cig., Jan.

brusarica, f. die Schleiferin, Mur.

brusárnica, f. die Schleiferrei, die Schleifer
werkstätte, Cig.

brusárski, adj. Schleifer, Mur.

brusárstvą, n. das Schleiferhandwerk, Cig.,
Jan.

brûsec, sca, m. der Schleifer, Jan.

brûsek, ska, m. dem. brus: kleiner Schteif
jeim, Mur.; — = osla, Zora.

brüsen, sna, adj. zum Schleifen gehörig: brusni
kamen, der Schleifstein

brusěr, rja, m. brusen kamenček, Dict.

brusitnica, f. die Schleiferwertstätte, Cig.;
die Schleifmühle, Jan.

brusíłą, n. der Schärfapparat, Cig.

brusína, f. 1) koritce, v katerem teče okrogli
brusni kamen, Gor.; — 2) das Schleiffel,
Cig.

1. brüsiti, im, vb. *impf.* 1) schleifen; nož, meč
b.; abweisen: črevlje b. (beim Gehen); pete
b. za koga, für jemanden herumlaufen; piti
zna in b. pete (= plesati), LjZv.; zobe si
b. na kaj, sich auf etwas Rechnung machen,
Cig., Št., ogr.-Valj.(Rad); = b. se: uże
več dni se je brusil na pijačo, ki ga v sva-
tovski dan čaka, Jurč.; jezik b., die Zunge
wegen; — schmägen: voznikom in mesarjem
brusim po vozniško in mesarsko, LjZv.; kaj
zopet to brusiš? SlN.; — divji petelin brusi,
balzt, SlN.; — b. kroglo, = kegljati, Svet.
(Rok.)

2. brüsiti, im, vb. *impf.* aušwerfen, speien, Cig.,
Dol.; morje venkaje brusi blato, Krelj-Mik.

1. brusnica, f. 1) das Schleifsteingestell, Mur.,
Cig., C., Strek., Št.: — 2) das Schleif-
wasser, Mur.

2. brusnica, f. die Preiselbeere o. rothe Heidel
beere (vaccinium vitis idaea), Cig., Jan.,
Tuš.(R.); — rus., čes.

brusník, m. 1) der Schleifer, Mur., Cig.; —
2) der Schleifstein, Cig., M., C.: — 3) die
Braunwade, rdeči b., rother Zandstein, Frey:
(Rok.); — der Weitschleifer, L.-Cig., Cig.
(T.), Erj.(Min.).

brusnína, f. das Schleiffel, V.-Cig.

brusnják, m. der Schleifstein, Cig. (T.),

brúšenje, n. das Schleifen, das Weßen.

brušévati, évam, vb. *impf.* zu schleifen pflegen,
Jan.

brûsnja, f. das Schleifen, Valj.(Rad).

bruzdà, f., Dict., Dalm., Jap.; pogl. brzda.

brüzga, f. = brozga, der mit Roth vermischte,
aufthauende Schnee auf den Straßen, C.,
Lašče-Erj.(Torb.).

brüzgalica, f. = bruzga, Krn-Erj.(Torb.), C.

brüzla, f. = bruzgalica, Erj.(Torb.).

brüzlica, f. = bruzgalica, Erj.(Torb.).

brüzovka, f. neka hruška, v Brkinih - Erj.
(Torb.).

břv, î, f. 1) der Steg; — 2) die Ruderbank, C.

brvanje, n. coll. vsaj po večem ze obtesani
hlodi, BlKr.; die Balken, das Gebälfe, Jan.,
das Bauholz, Cig.; — prim. brvno.

břvca, f. dem. brv.

brven, brvna, m. = brvno, bruno, BlKr.

břvną, n. = bruno, der Balken, Mur., Mik.,
ogr. in kajk.-Valj. (Rad), StGor., BlKr.;
(pomni: „bruvan“ nosači, Balkenträger, Krelj.)

54

břz — bržča

— 68 —

brzojáv — bržnjákovka

břz, bíza, adj. schnell, hurtig, *Dict., Mur., Jan., Cig. (T.), nk.*; brzi konjiči, *Z.*

brzamin. m. = berzamin, (it. marzemino), Strek.

bízda, f. 1) der Baum; pos. zelezo v konjskem gobcu; — svoje meso v brzdah držati, im Baum halten, Krelj.; v brzdah imeti počutke. Ravn.; koga na brzdi imeti, einen kurž halten, Cig.; tudi: brzda, („brzda“), *Dict., Jap. (Prid.)*; pl. brzde, *Gor*; konjem brzde („brzde“) v gobec devamo, *Dalm.*; — 2) die Bremse (mech.), *Jan.*; — die Wlenne, *Jarn.*

brzdânje, n. das Zäumen; das Bezähmen.

1. brzdáti, âm, *vb. impf. zäumen, den Baum anlegen*; Brzdajte konjičev štirnajst, *Npes.-K.*; konja pri repu b., = eine Sache verkehrt an; fangen, Cig.; — im Baum halten, zügeln, beherrschen: telo, želje, jezik b.

2. brzdáti, âm, *vb. impf. C.*; pogl. brazdati.

bízdia, f. dem. brzda; tudi: brzdica.

brzdît, adj. stolž (von Pferden), *Mur.*; — prim. brdit, brdek.

brzdnína, f. das Baumgeld, *Cig.*

brzdúlje, f. pl. verížice pri konjski brzdi, *Dol.*

břzee, zea, m. der Laufkäfer: brzei (carabidae), *Erj. (Ž.)*

břzek, zka, adj. *hurtig, Dict. b. junak, Npes.-C.*
— prim. brdeck.

břzeł, zla, adj. morſch, *saul, C.*; — prim. brzneti.

břzen, zna, adj. *hurtig, flinf, frisch, Mur., Cig.*; C.; tudi: brzán, brznč: Odpri, Alenčica, brzno! *Npes.-K.*; b. k delu, C.; b. konj, ein freudiges Pferd, *Cig.*; = 2) hübsch, wacker schön, C., Kor.; brzno dekle, C.; b. gospod, *Zilska dol.*; brzno poje zvon, *Mik.*

brzi, adv. bald, fogleich, *Mur.*

brzica, f. 1) die Stromischele, *Jan., Cig. (T.)*, DZ.; b. reška, *Jes.*; — 2) der Wildbach, *C.*

brziceměr, měra, m. der Schwimmer (ein Instrument zum Messen der Geschwindigkeit des Stromtriches), *Cig. (T.)*

brzíkavka, m. die Mandelgeschwust: b. se mi dela, *Polj.*; tudi brzikâvka, *Notr.*; — prim. bezgavka.

brzína, f. die Schnelligkeit, die Geschwindigkeit, *Valj.(Rad)*; b. obteka, vrtnje, pada, meta, širjenja, die Umlaufs-, Umdrehungs-, Fall-, Wurſ-, Fortpflanzungsgeschwindigkeit, b. raste, pojemlje (pada), nimmt zu, nimmt ab, *Cig. (T.)*; — hs.

brzinoměr, měra, m. der Geschwindigkeitsmesser, *Cig.*

břzla, f. die Ratsche, *Bolc-Erj.(Torb.)*

brzláti, âm, *vb. impf. ratschen, Bolc-Erj.(Torb.)*

brzlína, f. = trohlina, der Moder, *C.*

brzljad, f. = brzлина, *C.*

brznéti, im, *vb. impf.* = prhneti, modern, faulen: les, truplo brzni, C.; ogelj brzni, verwandelt sich in Asche, *C.*

brznica, f. das Schnellschiff, *Cig.*

brznóst, f. die Hurtigkeit, die Fertigkeit, *Cig., C.*

břzó, adv. schnell, fogleich, *Mur., Cig., nk.*

brzóča, f. = brzost, *kajk.-Valj.(Rad).*

brzojáv, jáva, m. der Telegraph, h. t.-Cig. (T.), nk.

brzojáven, vna, adj. telegraphisch, nk.

brzojáviti, im, *vb. pf. telegraphieren, nk.*

brzojávka, f. die telegraphische Depesche, nk.

brzojávljati, am, *vb. impf. ad brzojaviti, nk.*

brzojávstvo, n. die Telegraphie, nk.

brzojězdce, zdeca, m. der Eilpostreiter, *Cig.*
břzoma, adv. schnell, *C.*

brzoměr, měra, m. = brzinomer. *Cig. (T.)*

brzonóg, nóga, schnellfüßig, *Jan.*; brzonoga srna, *Zora.*

brzopis, ísa, m. die Schnellschrift, die Schnell-schreibefunst, *Cig., Jan.*; die Stenographie, *Cig. (T.)*

brzopísec, sea, m. der Schnellschreiber, *Cig.*

brzopísen, sna, adj. die Schnellschrift betreffend, stenographisch, *M.*

brzorók, róka, adj. behende, flink, *Zora, Z.*

brzosóden, dna, adj. vorlaut, *Cig. (T.)*

brzóst, f. die Schnelligkeit, die Raschheit, *Cig., Jan., C.*

brzostrělen, kna, adj. geschwindschüng, *Jan.*

brzóta, f. = brzost, *Cig., Jan.*

brzotálek, lka, adj. leichtflüßig, *Ery. (Min.)*

brzotěk, těka, m. 1) der Schnelläufer, der Courier, *Jan., C.*; — 2) brzoteki, die Laufvögel (curreses), *Ery. (Z.)*; — 3) der Schnelllauf, *Telov.*

brzotěk, těka, adj. schnell laufend: gondola brzoteka, *Zora.*

brzotis, tisa, m. = brzotisk, *M.*

brzotísen, sna, adj. Schnelldruck-, *M.*; brzotisni stroj, *Zora.*

brzotísk, m. der Schnelldruck, *nk.*

brzoušten, tna, adj. vorlaut, *Cig. (T.)*

brzovár, vára, m. der Schnellieder, *Cig.*; — der Digestor (Papinianischer Topf), *Cig. (T.)*

brzovlák, vláka, m. der Schnellzug, *Cig., Jan., C., DZ., nk.*

brzovòz, m. vóza, die Eilvost, die Tiligence, *Cig.*

brzovózen, zna, adj. schnellfahrend, *Zora*; brzovozno blago, *Eilgut, Jan.*

brzovóznik, m. der Schnellfahrer, *Jan.*

brzovoznína, m. das Eilgut, *Cig.*

břž, adv. 1) eher (le v nekaterih izrazih): brž ko ne (bržkone), wahrscheinlich; brž ko brž, ehestens (je eher, je fieber), *Cig., Jan., C.*; — 2) (brez komparativnega pomena:) schnell, unverzüglich; brž pojdi po zdravnika! — brž ko, sobald: brž ko bode mogoče, sobald eš möglich sein wird; — brž da (bržda), wahrscheinlich; brž da ni utegnil priti, *jvzhSt.*; — brž = brž da, brž ko ne, *Habd.*; brž si bil bolen, *C.*; — 3) najbrž. höchstwahrscheinlich: najbrž nikogar ni našel doma; — iz brže.

břžáti, im, *vb. impf. eifen: oblak brži, C.* (?)

břžčas, adv. wahrscheinlich, *Cr., StGor.*

břže, adv. *comp. od brzo; schneller, geschwinder, Habd., C., Krelj.*; kar najbrže, ehestens, *Cig.*; — najbrže, höchstwahrscheinlich, *Cig.*

břžej, adv. eher, *Gor.*; visoke cimpre „bržd“ (nam. bržej) veter podere, *Kast.*; kar najbržej, ehestens, *Cig.*

bržnjákovka, f. neka hruška, *Šebrelje(Goriš.)-Erj.(Torb.)*

bržóla — búčati

— 69 —

bučegláv — búdina

bržóla, f. der Rostbraten; tudi pl. bržole: —
prim. bav. brisolen, Mik.(Et.); it. braciuola,
der Rostbraten.

búba, f. die Luppe (zool.), Cig.(T.), Erj.(Ž.).

1. búbati, a, vb. impf. schmerzen, wehe thun,
(v otročjem govoru): kje te buba?

2. búbati, am, vb. impf. mit der Fausst schlagen,
stoßen, C.

bűbreg, m. die Niere, C., BlKr.; bom ti dal
po bubregu, ich werde dich gehörig durch-
prügeln, BlKr.; = pl. bubregi: vidijo jim
do bubregov. sie durchblicken ihr Juneres,
S.N.; — prim. tur. bübrék, Mik.(Et.).

bűbrek, m. = bubreg, C.

bubúj, m. der Uhl, (strix bubo), Erj.(Ž.).

bubúnica, f. neka hruška, Mariborska ok.-
Erj.(Torb.).

bûc, interj. buč, buč! (v otročjem govoru,
označuje zbadanje).

bûcati, am, vb. impf. stechen, (v otročjem go-
voru): voli se bucajo, M.

bûcek, cka, m. die Knöpfe, Notr.; — der Vor-
saß der Wirbelbeine, V.-Cig.

búcelj, cja, m. (1) die Spile des Fingers, V.-
Cig.; — 2) der Ztrocknet, V.-Cig.; — prim.
nem. Buh, etwas Dervorlageendes, das Neußerste
eines Dinges.

bûcika, f. die Stecknadel, die Knopfnadel, Cig.,
Jan., DZ.; Za klobuk ga (sópek) bom pri-
penjala S posrereno buciko, Npes.-K. —
prim. bucek.

bûcka, f. = bucika, Notr.

bûckati, am, vb. impf. sticheln, stechen; — prim.
bucati.

búcniti, bûcnem, vb. pf. stechen (v otročjem
govoru), Cig.

1. bûč, m. der Klang, der Ton, Cig., Jan., C.;
zvon ima lep buč, Mik.; das Getöse, C.; das
Gebraus, Jan.

2. bûč, m. (1) das Dais, Štrek.; — 2) ein Feld-
brunnen mit einem hölzernen Kajten einge-
fäst; sterne, buči, Vod.(Jz. sp.); — prim.
beč, boč.

búča, m. (1) der Kürbis (cucurbita pepo); buče
saditi; buče svinjam dajati; — 2) der Flaschene-
fürbis; — ein daraus verfertigtes Gefäß; die
Kürbisflasche, Z.; der Weinheber, St., Cig.;
ein Schöpfgefäß, Notr., C.; — 3) ein bauchiges
Gefäß; ein bauchiger Krug, C., Št.; — die
Destillierflasche, Cig.; Heronova b., der He-
ronsball, Cig.(T.), Sen.(Fiz.); — = pol bo-
kala, polič, Ip.-Erj.(Torb.); — 4) der Schädel
= glava (zaničlj.); dobiti po buči; prazna
buča, leeres Gehirn; — 5) die Beule, die
Anschwellung, ogr.-Valj.(Rad).

bučanje, n. dumpfes Getön, das Brausen: b.
trobente, groma.

búčast, adj. fürisartig; bauchig: bučasta po-
soda, C.; — flašchenartig, Cig.; bučasta
hruška, die Kegetbirne, Cig.

búčati, im, vb. impf. dumpf tönen, brausen,
fausen, tosen; morje buči; grom buči; tro-
benta buči, Ravn.; zvon buči, C.; še zdaj
mi buči po glavi, M.; — brüllen: vol buči,
Cig., C.

bučegláv, gláva, m. neka riba: der Stukkopf
(coryphaena), Erj.(Z.).

1. bűček, čka, m. neka vinska posoda, Ip.; —
prim. 2. buč.

2. bűček, čka, m. ein alberner Kerl, Cig. —
prim. buča.

1. bűčen, čna, adj. Kürbis-, bučno seme.

2. bűčen, čna, adj. laut lärmend: društvo po-
staja bučno, Zv.

bučevíná, f. das Kürbiskraut, die Kürbisblätter,
Jan., C.

búčica, f. dem. buča; — makove bučice, Mohn-
föpfe, Z.; — der Leinwandknopf, Jan., C.,
v7hŠt.

búčiti, im, vb. impf. in Aufruhr bringen,
Habd., C.

bűcka, f. dem. buča; 1) kleiner Kürbis; —
2) das Grüglein, C.; — 3) ovče ime, Erj.
(Torb.).

bűcnica, f. 1) der Kürbiskern, der Kürbisfame,
C., Kres; — 2) bučnice, Kürbsen (cucurbit-
taceae), Tuš.(R.); — 3) der Kürbisfuchen,
Valj. (Rad); — 4) die Kürbisflasche, Cig.;
— 5) die Flaschenbirne, Cig., C.; — 6) der
Wünsel (ajuga), Cig., Medv. (Rok.).

bűčnik, m. friedhender Günzel (ajuga reptans),
Tuš. (Št. l. č.).

bučníka, f. der Kürbiskern, C.

bűčman, m. der Diczkopf, Jan.

1. bûd, m. die Aufmunterung: bud predramlja,
ogr.-Valj.(Rad).

2. bûd, búda, m. der Wiedehopf, V.-Cig., C.,
Gor.-Mik.; — prim. vdeb.

budálast, adj. dumm, unfinnig, Cig., Jan.; —
prim. budalo.

budaláščina, f. die Dummheit, der Unfinn,
Jan., Nov.; — hs.

budáliti, im, vb. impf. thöricht handeln, sprechen,
Cig.; grdo bi bilo, da budali tako silen in
diën junak, LjZv.

1. búdałó, n. der Dummkopf, der Tölpel, Cig.,
Met.; tudi budáló; — prim. hs. budalo (vok.
od budala); iz. tur. budala, Mik. (Et.); —

2. búdałó, n. der Pfuscher (kdor le buda in nič
ne opravi), C.; — prim. bodalo 2).

budálost, f. die Dummheit, nk.; v svoji bu-
dalosti, Zv.

bûdati, am, vb. impf. stümpern, V.-Cig., C.;
pogl. bodati.

búdelj, dlja, n. = budla, die Fülle des Bratens,
Valj.(Rad); — prim. budla, budlati.

búden, dna, adj. wach, wachsam, Guts., Mur.,
Cig., Cig.(T.); — lebhaft, heiter, Jan.; buden
glas, heitere Stimme, C.; svoje budno kolo
pleše, Zv.

buditlen, lna. adj. weckend, aufmunternd, Cig.,
Jan., nk.

budilnik, m. der Wecker an der Uhr, Mur.,
Cig., Jan.

budiló, n. 1) das Weckwerk, der Wecker, Cig.
(T.); — 2) der Erreger: budilo zvoka, der
Schallerreger, Cig.(T.); — 3) das Aneiferungs-
mittel, C.

búdina, f. neko jabolko, Šebrelje na Goriškem-
Erj.(Torb.).

budíšče — búhor

— 70 —

búhorec — búkovski

budíšče, n. der Erregungspunkt (phys.), h. t.-
Cig. (T.).

buditelj, m. der Erwecker, der Auseiserer, Jan., nk.

budíti, ím, vb. impf. wecken; b. iz spanja: go-
spodar hapce in dekle budi; — b. se, auf-
zuwachen pflegen; nič se ne budim po noči:
že se budijo, sie sind schon im Aufwachen
begriffen; — auferwecken: od mrtvih b.; —
aufmuntern; b. koga k čemu; Zvonovi zvo-
nite, Na delo budite! Pot.

budívec, vca, m. der Wecker, der Erwecker,
Cig., Jan., nk.

bûdla, f. 1) = nadev, die Bratenfülle, Vod.
(17b. sp.); — 2) eine Art Speckknödel („emoki
od turšičene moke se slanino“). Ponikve na
Št.-Vidski gori - Erj. (Torb.); — koruzno
testo s cibebami v podobi jajca, Goriš.

budláti, âm, vb. füllen (3. B. Braten, Würste)
Jan., Vod./17b. sp.).

budníca, f. 1) die Reveille, Cig., Jan., St.N.;
— 2) das Aufmunterungslied, Zora.

budník, m. der Aufwecker, Cig.; der Aufmun-
terer, nk.; der Erreger (phys.), Cig. (T.).

búdnost, f. die Wachsamkeit, Mur., Cig.; die
Munterkeit, Cig., Jan.

bûdra, f. = morski praščiček, das Hausschwein-
chen, das Meerschweinchen (cavia cobaya), C.
Poh.

budrák, m. das Männchen vom Meerschweinchen,
C., Poh.

bûh, interj. Nachahmung eines dem Worte ähn-
lichen Schalles, Cig.; buh v pekel! St.N.

1. bûh, m. 1) ein gewisser, dem Worte ähnlicher
Schall, Cig.; — 2) etwas jäh Hervorbrechen-
des: der Feuerwolf (das aus dem Osten zeit-
weise hervorbrechende Feuer), Cig.; — 3) der
Stoß, C.; (iz propada) se je slišal zamolkel
buh, Let.

2. bûh, m. die Anschwellung, Cig.

búhanje, n. das Puffen, das Stoßen; zaslišalo
se je močno buhanje v hišna vrata, Zv.

búhati, bûham, šem, vb. impf. puffen, stoßen;
burja, veter buha; gorkota buha v sobo,
Nov.; plamen buha kvišku, schlägt, lodert
entbor, C.; morje buha, das Meer brandet,
C., Z.; na dveri buhati, stark pochen, C.; z
glavo buhati v zid, St.; schlagen: ženo z
macljem buše, Npes.-Vraz.; kozli se bu-
hajo, stoßen sich mit den Hörnern, Cig.; b.
se, sich im Gedränge stoßen, Dol.

búhav, adj. b. je sod, ako diši po plesni, pa
tudi vino, ki se je spravilo v tak sod, Soška
dol., Goriška ok.-Erj.(Torb.)

búhljaj, m. der Puff, C.

1. búhniti, bûhnem, vb. pf. 1) hervorbrechen;
plamen je kvišku buhnil, Cig., Jan.; buhnila
je kri iz njega, BlKr.; v hišo b., inš Haus
plaßen, plumpen, Cig.; nad koga b., jemanden
płöhlich anfallen, C.; — 2) b. koga, jemandem
einen Stoß verjegen, St.

2. búhniti, bûhnem, vb. pf. anschwellen, sich
aufblähen, Jarn., Cig., C., Mik./Et.).

búhor, orja, m. die Wasserblase, Jan.; (puhor,
Guts.).

búhorec, rca, m. dem. = buhor, Jan.

bûhta, f. ein Weib mit aufgedunfenem Gesichte,
C.

1. buhtáti, âm, vb. impf. hervorbrechen: plamen buhta, lodert, C.

2. buhtáti se, âm se, vb. impf. schwellen, C.

buhtè, éta, m. der Brausekopf, Cig.

1. buhtéti, ím, vb. impf. 1) lodern (o ognju) C.;
— pren. pričele so ljudske preselbe močno
buhteti, Zv.; v njem buhti neka škodljiva
ljubezen po novotarstvu, ZgD.

2. buhtéti, ím, vb. impf. aufgedunfen werden, C.

bûhtiti, im, vb. pf. gääh lösstürzen, Mur., Jan.

bûj, m. die Boje: sidreni buj, die Ankerboje, DZ.

bújen, jna, adj. üppig, Cig., Jan., C., nk.;
bujno rasti; bujna fantazija, nk.; — rus.

bujénje, n. das Wecken.

bujica, f. 1) der Gießbach, der Wildbach, Cig.,
Jan., Cig.(T.), BlKr.; bújica, Navr.(Let.);
— 2) der Abzugsgraben, C.; bujice, Furchen
in der Straße (= prekopi), Levst.(Cest.)

bujnokrásen, sna, adj. üppig schön, Cig.(T.).

bújnost, f. die Ueppigkeit, Cig., Jan., nk.; —
prim. bujen.

bûk, m. die Brunst der Schweine, Mur., Cig.,
Jan., Mik.

bûka, f. der Tumult, Cig., C., kajk.-Valj.(Rad.).

bukáč, m. die Rothdommel (ardea stellaris),
Jan., Erj.(Ž.)

búkati, kam, čem, vb. impf. 1) = mukati,
Rez-Baud., Plužna-Erj.(Torb.); — 2) grunzen,
Gor.

bûkati se, kam, čem se. vb. impf. 1) brunften
(o svinjah); svinje se bukajo, bučejo; —
2) b. se = kujati se, Jan.; dans se ti buče
= delo ti ne gre uspešno od rok, Gor.

búkev, kve. f. die Buche, die Rothbuche (fagus
silvatica).

búkevca, f. die Frucht der Rothbuche, C., Mik.,
St.

búkniti, bûknem, vb. pf. Iosbrechen: plamen
bukne, die Flamme lodert auf, C., Zora; ein-
fallen: b. v deželo, Dalm.; Iosstürzen: b. nad
koga, C., Dalm.; ausbrechen: Vezuv je
buknil, Erj.(Min.).

búknjenje, n. der Ausbruch (3. B. eines Vultans),
Cig. (T.); — b. nad sovražnika, ein Aus
fall, Dict.

búkov, adj. 1) Buchen-; b. les, das Buchen-
holz; — 2) grob: bukovo sukno, die Lode,
Cig., Levst.(Rok.), Notr.

bukováča, f. = bukova palica, der Buchenstoc,
Cig.

bukovčica, f. neka goba: = pečenka, kukmak,
Poh.

búkovec, vca, m. schlechter Wein, Notr.

búkovica, f. 1) die Buchengegend, Gor.; —
2) das Lodentuch, Cig., C., DZ.

búkovina, f. 1) das Buchenholz; — 2) die Buchen-
gegend, Mur.; tudi: bukovina; — 3) = bu-
kovo sukno, das Lodentuch, C

búkovje, n. der Buchenwald.

búkovski, adj. Bücher: bukovski jezik, die
Büchersprache, die lateinische Sprache, Trub.,
Dalm.

búkovščica — bûmba

71

bûmbati — bûrek

búkovščica, f. der Waldmäusfedorn (ruscus hypoglossum), Hal.-Erj.(Torb.).

bûkva, f. = bukev.

bûkve, kev, f. pl. das Buch; tudi: búkve.

bukvár, rja, m. = knjigar, Cig., Jan.

bukvárna, f. = knjigarna, Z., nk.

bukvárnica, f. 1) = knjigarnica, Cig., Jan.;
— 2) = knjižnica, Mur, Cig., Jan.

bukvârstvą, n. = knjigarstvo, Cig.

bûkvež, m. ungeschidter Mensch, Valj.(Rad).

bûkvica, f. 1) = bukevca, Dict., Cig., Jan.,
C.; — 2) pl. bukvice, dem. bukve; das
Büchlein; — 3) bukvica, die Betonie (beto-
nica officinalis), C.

bukvišče, n. 1) = knjižnica, Jan., Cig., Vod. (I7b. sp.); — 2) = knjižnjak, Jan.

bukvověški, adj. = knjigoveški, Cig., Jan.

bukvověstvą, n. = knjigoveštvo, Cig., Jan.

bukvověz, véza, m. = knjigovez, Cig., Jan.

bukvověznica, f. = knjigoveznica, Cig., Jan.

1. búla, f. die sich von innen mit wässerichter
Materie füllende Beule; vodenična b., der
Wasserkropf (živinska bolezen), Cig.; snet-
java b., die Brandbeule, Cig.; — iz nem:
prim. stvn. bulla, Blatter, Mik.(Et.).

2. búla, f. das Füllsel, die Fülle, Guts., Mur.;
„kar se klade v testo, da bode od njega
potica ali gubanica“, Goriska ok.-Erj.(Torb.);
die Wurfstfülle, Jan., Rož.-Kres; — iz nem,
prim. bulati.

búlanki, m. pl. gefüllte Rudeln, Guts.

búlast, adj. beulig, Cig.

búlati, am, vb. impf. füllen (z. B. Würste,
Braten), Guts., Jan.; z bulo polniti potice,
gubanice, Soška dol., Goriška ok. - Erj.
(Torb.); —iz nem. füllen; prim. fulati, SlGor.

bûlec, lca, m. der Dchs: bulec buli, Z.; —
prim. 1. buliti.

búlica, f. dem. 1. bula: das Beulchen.

bulída, f. die Waldrebe (clematis vitalba), Ben.-Erj.(Torb.).

1. búliti, im, vb. impf. muhen: živina buli,
Z., GBrda, Ip.-Erj.(Torb.), SlGor.; brüllen,
Štrek.; brunumen, greinen, C.; — prim.
nem. büllen; muhen, švic. bullen =
brummen, brüllen, Levst.(Rok.).

2. búliti, im, vb. impf. schwellen, Cig; — ku-
pla buli, Let.; = — b. se: šotor se buli
sredi doline, Nov.; — prim. 1. bula; prim.
tudi hs. buljiti oči, die Augen herausrecken.

bûlje, n. nekakšen cmok iz turščične moke
z mlekom zamešene, Koborid (Goriš.); —
prim. budla.
bûlko, m. neko jabolko, v Brkinih - Erj.
(Torb.).

bûlnica, f. neka trava za bule, C.

bûlnik, m. 1) = bulnica, C.; — 2) der Stech-
apfel, C.

bulnják, m. divji b., der Stechapfel (datura
stramonium), Z.

búlovka, f. neka goba „za bule“, C.

bûmati, am, vb. impf. trinken (v otročjem
govoru), M., Št.; — prim. bumbati.

bûmba, f. das Getränk (po otročje), C.

1. bûmbati, am, vb. impf. = bumati, Goriš.-Erj. (Torb.); — prim. it. bombare, trinken.

2. bûmbati, am, vb. impf., C.; pogl. bombati.
bûmbek, bka, m., Glas.; pogl. bombek.

bumbljáti, âm, vb. impf. = bučati: sršen
bumblja ali buči, C.

bûmbreg, m., vzhŠt. - C.; bumbrek, Habd.-Mik.; pogl. bubreg.

bûmcati, am, vb. impf. = bumati, bumbati, C.

bûmčkati, am, vb. impf. = bumati, bumbati,
Goriš.- Erj.(Torb.), Št.

búncelj, clja, m. die Noke (eine Mehspeise),
V.-Cig., Ravn.(Abc.)-Valj.(Rad); — prim.
kor.-nem. wutkel = Wülfchen, Möllchen. (?)

bûnčica, f. dem. bunka; das Knöllchen, C.;
die Knospe, Jan., Vest.

bûnčiti se, im se, vb. impf. conver werden, M.

bûnda, f. schwerer Ueberroch oder Mantel, M.,
Lašče-Levst. (Rok.), BIKr.; der Pelzmantel,
ogr.-Valj.(Rad); — iz madž.

bûndaš, m. ovčarski pes, ogr.-Valj.(Rad).

búnja, f. 1) ein dicer Klumpen aus weichem
Stoff, Z.; — der Knollen, V.-Cig.; — 2)
ein bausbäckiges Weib, Cig.

búnjast, adj. aufgedunsen, V. - Cig.; bunjast
človek, ein bausbäckiger, dicer und setter
Mensch, Cig., C.

búnjav, adj. = bunjast, Z.

búnjavec, vca, m. der Bausback, Cig., Valj.
(Rad).

bûnjec, njca, m. = bunjast človek, C.

bûnk, interj. patsch! Cig., C.; — tudi: subst.
m. der Schall eineš fallenden körpers, Cig.

bûnka, f. 1) der Schlag, der Stoß, der Puff,
Cig., Levst.(Rok.); — 2) die Geschwulst,
die Beule infolge einer Contusion; debela b.
mu je stekla na čelu, LjZv.; — irgend eine
knotenartige Verdickung, z. B. der Knorren
am Holze, Cig., Valj.(Rad); — 3) neka
hruška, Krško, Sv. Jakob ob Savi-Erj.(Torb.);
die Faustbirn, Cig.; — 4) pl. bunke, die
Baſſgeige, Zil.-Jarn.(Rok.).

bûkanje, n. 1) das Puffen, das Stoßen,
Jarn., Cig., Jan.; — 2) das Spielen auf
der Baſſgeige, Jarn.

bûnkarica, f. ein stark bauchiges größeres
Weinfaßs (circa 20 Cimer haltend), C., Z.;
deset bunkaric vina je isło iz Vidma v Go-
rico, Vod. (I7b. sp.).

bûnkast, adj. knollig, knotig, knorrig, Cig.

bûkati, am, vb. impf. 1) schlagen (z. B. mit
der geballten Fauſt), puffen, klopfen, Jarn.,
Cig., Jan.; na vrata b., Št.; začela je b.
pivce, IjZv.; — 2) die Baſſgeige spielen, Zil.-
Jarn.(Rok.); — 3) b. se, bauchig werden, C.

bûnkavec, vca, m. der Baſſgeigenpieler, Jarn.

bûkniti, bûknem, vb.pf. 1) mit geballter Fauſt einen Schlag versehen, puffen, stoßen, M.; — 2) pflatzend fallen (z. B. ins Wasser), C.

búra, f. jedro, jedree (orehovo, lešnikovo
i. dr.), Bolc-Erj.(Torb.); — prim. 1. buriti.

buráza, f., Cig., Tuš.(B.); pogl. boraga.

bûrek, rka, m. die Wasserblase, C., Savinska dol.

búren — bûrkla

— 72 —

bûrklast — búškniti

búren, rna, adj. stürmisch, aufgeregt, Jan., Cig.(T.), nk.; burno vreme, burna seja, nk. burěta, f. steklena posoda za odmerjanje tekočin, die Bürette (chem.), Cig.(T.).

bûrež, m. der gerne Händel anfängt, C.

burgündee, dca, m. die Burgundertraube, Z.

1. bûrica, f. geschälte Rastanie, Soška dol.-Erj. (Torb.), C.; prim. bura.

2. bûrica, der Schmalztübel, Ravn.-Cig.; majhna kablica s kratkima uhoma in pokrocvm, Hrušica v Istri - Erj. (Torb.); — lesena posoda, v katerej se hrani maslo, Žabče (v Istri) - Erj. (Torb.); — prim. hs. bure, das Žašš.

1. búriti, im, vb. impf. = lupiti, Soška dol.-Erj.(Torb.); — prim. bužiti.

2. búriti, im, vb. impf. 1) stürmen, toben, Jan.; voda je siloma burila v podrto ladjo, Bes.; slepa strast buri in kuri po človeku, S.N.; — 2) b. se, stürmen (o vremenu): ves dan se buri, Št.; — in Aufruhr sein, revoltieren, Jan., C.; — sich drängen, Štrek.; ungestüm sein, tunultuieren, Jan., C.

búrhati, am, vb. impf. stürmen: vreme je burhalo, Št.

búrja, f. 1) der Nordostwind; ogrska b., Trub.; v burjo govoriti, in den Wind reden, Nov.; — 2) ungestümer Mensch, Cig.; — 3) govedje ime, Erj.(Torb.).

búrjast, adj. stürmisch: burjasto morje, C.; — ungestüm, Cig.

burjâva, f., Pohl., pogl. severni sij (zar).

búrjavec, vca, m. = razsajavec, ein ungestümer Mensch, C.

burjevít, adj. stürmisch, C.

búrjevka, f. = burnica, Erj.(Z.).

1. bûrka, f. der Sturm, stürmisches Wetter, Mur., Jan., C., Danj.-Mik.

2. bûrka, f. die Posse, der Scherz; burke uganjati, Bossen reißen.

búrkanje, n. 1) das Brodeln, Mur.; — 2) stürmische Erregung: das Aufwallen des Mieeres, Cig.; b. morskega šuma, kajk.-Valj.(Rad).

bûrkast, adj. poffenhaft, schnakisch, V.-Cig.(T.).

1. búrkati, bûrkam, vb. impf. 1) mit Blasen aufwallen, brodeln, sprudeln, Mur., Št.; — 2) aufwallen machen, erregent: vodo b., Cig.; — beunruhigen: naj te ne burkajo tuje misli, kajk.-Valj.(Rad); — b. se, aufgeregt, unruhig sein (o morju), Cig., Jan.; (o človeku), C.; naj se ne burka srce vaše, kajk.-Valj.(Rad); — prim. buriti.

2. bûrkati, am, vb. impf. = burke uganjati, Cig., M.

búrkav, adj. späfhaft, Cig.

bûrkelj, klja, m. die Wasserblaje, Z.; — prim. burek.

bûrkelje, keljca, m. dem. burkelj, die Wasserblaje, Kres.

bûrkež, m. der Pössenreißer, der Spätmacher, Cig., Jan., C.

bûrkla, f. 1) die Dsengabel, Mur., Jan.; nav. pl. burkle; z burklami koga iz kuhinje pognati; — ungeschidter Mensch: burkla ti borklasta! Kr.; — 2) pletenica od srobota v

ribjo lov, Koborid - Erj. (Torb.); = vrša, Goriška ok.-Erj.(Torb.); — prim. lat. furcula, furca, Gabel.

bûrklast, adj. ungeschidt, M., Kr.

burkláti, ám, vb. impf. ungeschidt umhergehen oder sich benehmen, Kr.

bûrklež, m. ungeschidter Mensch, M., Valj. (Rad), Kr.

búrklišče, n. der Dsengabelstiel.

burkljáti, ám, vb. impf. brodeln: voda burklja iz kake posode, Z.; burkljajoča apnena, S.N.; — prim. 1. burkati.

burljiv, íva, adj. tunultuarisch, Jan.

bûrnica, f. der Fregattenvogel (tachypetes), Erj. (Z.).

bûrnič, m. die Fensterhaspe, Cig.

bûrniček, čka, m. dem. burnič, Cig.

bûrnik, m. 1) die Haspe bei Thüren und Fensterladen, in welche der Riegel geschoben wird, V.-Cig., C., Rib.; — 2) der Kloben, die Žhere bei einer Wage, das Wagegericht, V.-Cig.

búrnost, f. der Ungestüm, Cig.(T.), nk.

búrovž, m. 1) die Kuhglocke, Cig., Dol., Polj.; die Glocke, die das vorderste Pferd trägt, M.; — (prim. Al' je grom al' treskanje, Al' voz burovžev(i) gre? Npes. - K.); — 2) veliki b., der große Bär, der Wagen, Cig., Jan.; Čmu nek' so gostoževci, Čmu meni vel'ki burovž? Čb. — (Levst. [Rok.] meni, da je ta beseda iz nem. vorauš nastala.)

búsija, f. der Hinterhalt, Dict.; Jerobeam je storil busijo, da bi od zadaj nad nje prisel, Dalm.; — iz tur. pusu., Mik.(Et.).

búsk, interj. plump! C.

búskniti, búsknem, vb. pf. mit Geräusch fallen, plumpen: na koga b., jemanden anfallen, C.

búsniti, búsnem, vb. pf. = buskniti, C.

busōla, f. neka priprava z magnetno iglo, die Bouffole: tangentna b., die Tangentenbouffole (phys.), Cig.(T.). Sen.(Fiz.), Jes.

búša, f. eine Art kleiner Hüße; hrvatske buše; — hs.

bušák, m. eine Art kleiner Schien; — hs.

bušati, am, vb. impf. küssen, C.; Ljub' materi roko buša, Vod.(Pes.); — iz nem.; prim. bav. bussen.

búšina, f. govedje ime, Tolm.-Erj. (Torb.).

búšiti, búšim, vb. pf. 1) mit Gewalt anstoßen, anfahren: z glavo v zid bužiti, BlKr., Št.; v hišo b., ins Haus stürzen, Z.; — 2) b. koga, derb stoßen, Št.; mit Gewalt werfen: hlapci zver z nosilnic bušijo, Glas.; — prim. buhniti.

bůška, f. die Geschwulst infolge einer Contusion, Z., Bes.; tako me je udaril, da mi je buška stekla, Valj.(Rad); lasna buška, die Haarpapille, Erj.(Som.); — prim. 2. buhniti.

bůškast, adj. voll Contusionen: tako ga je otepel, da je cel teden buškasto glavo nosil, Glas.

bůškati, am, vb. impf. stoßen, Zgd.D.; — b. se, síd stoßen: kozla se buškata, Bes.

bůškniti, búšknem, vb.pf. (stark) ankopfen, Jan.

bût -- cácati

— 73 —

bútniti – câf

bût, m. = bet (c): Igra mu pušken trd obles,
Zadeva mu nje but, Vod. (Pes.).

búta, f. großföpfiger Mensch, M.; — stumpf-
sinnige Person, C., Levst. (Rok.); — prim.
butast.

bután, ána, m. neka psovka, Št.-Pjk. (Črt.).

bútanje, n. das Anschlagen, das Stojen; bu-
tanje valov, die Brandung, Cig. (T.).

bútara, f. ein Bündel (Reiser, Ruthen, Stöcke
u. dgl.); der Palmbusch, Cig.; — die Fa-
schine, Cig.; — butara kolja = 50 kolov,
jvzhŠt.; — die Bürde, die Last, Mur., Cig.,
Jan.; sodniška b., Jurč.

bútarica, f. dem. butara, das Bündelchen; —
der Palmbusch, Kr.

bútarnik, m. 1) großer Rückenkorb, Gor.-
M.; — 2) motvoz, s katerim se zvezuje
butara, Polj.

bútast, adj. 1) stumpf: b. nos, Zora, Pjk.
(Crt.); — plattföpfig, Jan.; abgeplattet: zemlja
je na dveh koncih butasta, Vod. (Izb. sp.);
— 2) dumm, tölpelhaft, Mur., Cig., Jan., Št.;
— prim. nem.: butt = stumpf, dumm.

bútati, butam, vb. impf. stojen; z glavo v steno
b.; ob kaj b., Cig.; — nadlog jezero S togot-
nimi valmi na stene buta, Preš.; — njega
glavo s trnjem kronano so butali ino tepli,
Jsvkr.

bůtce, tea, m. 1) das Gewicht der Wanduhr,
Cig.; prstov b., die FingerSPIGE, V. - Cig.;
— 2) eine Art Nepfel, C.; — 3) der Groß-
kopf, Cig., Jan., M.; — 4) der Kaukopf
(mlada žaba), Lašče-Levst. (Rok.); — 5) der
Tölpel, Cig., Jan., C., Št.; — prim. butast.

bûtej, m. der Wiedehopf, Gutsm., Mur., Č.;
— prim. 2. bud.

bútelt, tlja, (nav. teljna), m. 1) eine Art
Pflanne, C.; — 2) eine Art dicer Apfel,
Mariborska ok.-Erj. (Torb.); — 3) der Dic-
topf, Jan.; — 4) der Tölpel, Cig., Jan., C.,
St.; — prim. butast.

butělja, f. vinska steklenica, die Bouteille.

bûteštvq, a. die Tölpelhaftigkeit, ZgD.

bûtež, m. = butec, der Tölpel, Kr.

butíca, f. = betica, Dict., Trub., Cig., Preš.,
Levst. (Zb. sp.).

bůtič, m. der Schafbock, C.

bútiti, bůtim, vb. pf. 1) stark anstoßen; v steno
b.; na tla b., wuchtig fallen; stürzen: med

sovražnike b., Jan.; butilo mu je v glavo,
plößlich siel es ihm ein, LjZv.; — 2) un-
sanft stoßen oder werfen: na tla butiti koga.

bútniti, bůtnem, vb. pf. = butiti.

butoglavee, vca, m. der Kaukopf (mlada žaba),
Polžane (Istra-Ej (Torb.)

butolěnka, m. neko jabolko, Mariborska ok.-
Erj. (Torb.).

bútora, f. = butara, Meg., Trub., Krelj.

buzakljūna, interj. = buzarona! japperment!
LjZv.

buzakljūnski, adj. (lepše rečeno, nam. bu-
zaronski), Jan., Pres.

buzarónski, adj. sakrisch: b. bič! Lüdelpeitsche!
Zora.

buzaróna, interj. japperment! (tudi: buzaraca,
Gor.)

buzdahân, m. = buzdovan, Krelj. (buzdihan,
Dict.).

buzdován, m der Streitfolben, Cig., Jan.; --
hs. iz tur. bozdogan.

búža, f. 1) ein kleines Thierchen oder Ding,
C.; — 2) der Kretin, Savinska dol.

búžav, adj. schwächlich, Gor.

bužgáti, âm, vb. impf. schälen: b. fúžol, tur-
ščico, orehe, (bežgati) Tolm. - Erj. (Torb.);
— prim. bužiti.

búželj, žlja, m. neko jabolko, C.

búžika, f. das Günschen, C.; — prim. buža.

bužína, f. = lupina, Tolm., Plužna - Erj.
(Tob.); — prim. it. buccia, buccio, die Schale
der Früchte, Erj (Torb.).

búžiti, im, vb. impf. = lupiti, ružiti, Plužna-
Erj. (Torb.); — prim. bužina.

bůžkati, am, vb. impf = bužiti, bužgati:
koruzo b., Naklo (Gor.).

bůžnica, f. neko jabolko, Mariborska ok.-
Erj (Torb.).

bzíkalica, f. die Zprije, Cig., C.

bzíkanica, f. die Zpritbüchse, die Zprije, Mur.,
ogr.-Valj. (Rad.).

1. bzíkati, kam, čem, vb. impf. eine Flüssigkeit
durch eine kleine Deissung mit Gewalt preisen,
ſprigen, Mur., StGor.

2. bzíkati, kam, čem, vb. impf. biejen (o go-
vej živini): živina bziče, Mik., Valj. (Rad);
— prim. bezgati, bezljati.

bzíklja, f. die Zprije, C.

bzíkniti, bzíknem, vb. pf ſprigen, Mur., Mik.

C.

cábati, am, vb. impf. anſchlagen, Cig.; —
prim. becati.

cábniti, cábnem, vb. pf. anſchlagen, Cig., C.;
— prim. cebniti.

cáca, f. der Kleister, die Pappe, Guts., Št.-Valj.
(Rad).

cácati, am, vb. impf. 1) kleistern, schmieren,
Guts., Mur.; — 2) verzärteln: svoje telo
c., ogr.-C.

cácaven, vna, adj. verzärtelt, empfindlich, ogr.-C.

cácavnost, f. die Verzärtelung, die Weichlich
keit, ogr.-C.

cácniti, cácnem, vb. pf. schmeiſen, werſen, Guts.

câdra, f. rdeča volnena krpa na komatu, Gor.-
SLN.; — prim. candra.

câf, m. der Werichtsdiener, der Scherge, Pohl.,
Mik. (Et.); der Neberreiter, C., — prim. it.
zaſſo, der Häſcher.

cafáti · cándravec

— 74 —

candríniti — capovĝznik

1. **cafáti, âm, vb. impf.** = kapati, Fr.-C.

2. **cáfati, am, vb. impf.** = cavfati, C.

cafedráti, âm, vb. impf. pogl. cefedrati.

cafljáti, âm, vb. impf. = kapljati, C.; —
prim. 1. cafati.

1. **cáfniti, câfnem, vb. pf.** = kaniti, C.

2. **cáfniti, câfnem, vb. pf.** = cavfniti, zúrüdtreten: konj, junec cafne, C.

cafodráti, âm, vb. impf. hitro hoditi, da cape lete od človeka, C.; — prim. cefedrati.

cafotáti, otám, óčem, vb. impf. = 1. cafati, C.

cafráti, âm, vb. impf. = cafodrati, Fr.-C.; — prim. cefrati.

cafudráti, âm, vb. impf. nekaj omašnega težko
nesti, Levst.(Rok.); — prim. cefedrati.

cafúra, f. = cafuta, Glas.

cafúta, f. ein liederliches Frauenzimmer, die
Schlampe, Guts., Mur., Cig., Jan., Mik.

cágati, am, vb. impf. zagen; — iz nem.

cájhen, hna, m. 1) kletvica: c. cajhnasti! ver-
maledeite Geschichte! Polj.; — 2) c. ljudi,
denarjev, ungemein viel Leute, Geld, Goriš.:
— iz nem. Zeichen; prim. čudo.

cájhnati, am, vb. impf. wehklagen, Lašče-Levst.(Rok.), Polj.; — prim. cajhen 1).

cajhnováti, újem, vb. impf. = cajhnati, C.

cajná, f. der Handforb, Cig., Kor., Št.: —
iz nem.; prim. kor.-nem. zane, Mik.(Et.);
avstr.-nem. die Baine = Handforb.

cájnarica, f. kladivo, s katerim se železo cajna, Gor.-Valj.(Rad); — prim. cajnati.

cajnati, am, vb. impf. železo c., Stabeisen
machen, das Eisen zu Rainen verarbeiten,
zainen; — iz nem.

cajnica, f. dem. cajna; das Handkörbchen.

cáker, indecl. v caker hoditi s kom, s kako
rečjo, mit jemandem, mit einer Sache um-
gehen, gebaren, behandeln, Jan., M., Gor.;
— iz nem.; prim. bav. zu acker gen, mit
jemandem zu schaffen haben; prim. tudi: ne
znata si v oralu hoditi, sie zwei sind un-
einig, Guts.

cáklja, f. der Morast, Z., (cekla) Guts., Mur.

cákljast, adj. morastig, ceklast, Guts., Mur.

cakljáti se, âm se, vb. impf. baßig sein, C.

cála, f. die bestimmte Zeit: ob cali živini
polagati, krava je uže blizu cale (wird bald
werfen), Fr.-C.; — iz nem. Zeitje?

cámar, arja, m. = cavmar, zápšt.

cámelj, mlja, m. der Glokenschwengel, Cig.,
Jan., C., Glas., SI Gor.

cânc, m. v canc (cancē) iti, traben, Št.-Cig.;
— prim. cene.

câncavec, vca, der Zögerer, Zauderer, Mari-
borska ok.-Kres.; — prim. cencan.

cánder, dra, m. 1) der Fezen: candri od njega
vise, Dol.; — 2) der Gerlumpte, Dol.

cândra, f. der Fezen, der Lappen, Cig., Jan.,
kajk.-Valj.(Rad); — prim. kor.-nem. zalder,
zader f. etwas Faserichtes. (?)

cândrati, am, vb. impf. zerreißen, Fr.-C.

cándrav, adj. fešiq, lappig, Cig., Jan.; —
zerlumpt, Dict., Mur., vzhšt.

cándravec, vca, m. der Gerlumpte, Mur., BlKr.

candríniti, înim, vb. impf. herumschlendern,
Strek.

cânec, nea, m. pogl. canc.

cânek, nka, m. der Tropfen, C.; — das Fett-
auge, Jan.; — prim. caniti.

cániti, cânem, vb. pf. = kaniti. Sv. Peter pri
Mariboru-Kres; — prim. capniti.

1. canja, f., Jan.; pogl. cajna.

2. **cánja, f.** = cunja, M., C., Trst. (Let.).

cánjati, am, vb. impf. tröpfeln, kleinweiße
slißen, C., Mariborska ok.-Kres.

cânjek, njka, m. der Fezen, C., SIN., kajk.-Valj.(Rad); — prim. 2. canja.

cânkati, am, vb. impf. 1) tröpfeln, Mur., Cig.,
C.; — 2) hangen, baumeln, Mur.; — prim.
canek.

cankljáti, âm, vb. impf. tröpfeln, träuseln, Cig.

cánkniti, câknem, vb. pf. = kaniti, Mur.

1. **câp, m. zerlumpter Mensch, Mur., Cig., Met.**

2. **câp, cápa, m** unverschnittener Ziegenboc,
M., C., Nov., Prim.; smrdi kakor cap, Se-
nožeče-Erj. (Torb.), Vrtov.

3. **câp, m.** = caf (Häscher), Cig., C.

1. cápa, f. der Fezen, der Lappen; — ein
schlechtes Kopf- oder Sacktuch, vzhšt.

2. **cápa, f. die Pfote, kajk.-Valj.(Rad);** —
prim. it. zampa, die Pfote.

capán, ána, m. 1) der Lump, C.; — 2) grobes
Tuch aus Ziegenwolle, Cig.; M., C.

capánder, dra, m. zerlumpter Mensch, M., C.

capándra, f. zerlumptes Weib, Z., M.

capándrati, am, vb. impf. zerseßen, reißen,
Z., M.

câpar, rja, m. der Hadernsammler, der Fezen-
krämer.

cápast, adj. lappig, zerseßt.

capás, m. schlechter Fußsteig, C.; — die Schneebaui, C.

capáti, âm, vb. impf. patschen: po blatu c.,
C., jvzhšt.

cápav, adj. zerseßt, Cig.

cápavec, vca, m. = 1. capin, Cig., C.

câpec, pca, m. = škric, Gor.

câpek, pka, m. das ärmellose Achselhemd der
Weiber, Cig.

capételj, tjá, m. 1) die Klunker, Cig.; — 2)
der Schnabelzappen des Truthahn's, C.

cápež, m. der Lump, Cig.

cápica, f. dem. 1. capa; das Fezen, das
Läppchen.

1. **capîn, zerlumpter Mensch, der Huderlump.**

2. **capîn, m. eine Art spitzige Hache, Mik.;**
orodje, s katerim les lovijo, ki po vodi
plava, Levst.(Rok.), Št.; — prim. nem.
(dial.) zappin, it. zappa, der Karst, Mik.(Et.).

capînast, adj. zerlumpt, Cig.

capînski, adj. Lumpen-, lumpennäßig.

cápje, n. coll. die Fezen.

capljáti, âm, vb. impf. trippeln; za kom. c.,
M., C.; — prim. capati.

cápniti, câpnem, vb. pf. fallen, C.; — prim. caniti, 1. cáfniti.

capovĝznik, m. die Wasserralle (vallus aquaticus), Cig., Ljubljanska ok.

capúljica — cěcati

— 75 —

cecátji — cedrovína

capúljica, f. die Bottenblume, der Bitterklee
(menyanthes), Medv. (Rok.).

câr, cârja, m. der Jar: ruski car; = cesar,
Kast., Mur. in dr.; avstrijski c., nk.

cárar, rja, m. die Misteldrossel (turdus viscivorus). Kr.-Frey. (F.); — prim. nem. (dial.) Zärrer

cârga, f. der Wortwechsel, kajk.-Valj. (Rad).

cârgati se, am se, vb. impf. streiten, kajk.-Valj. (Rad).

carica, f. die Zarin; — = cesarica, nk.

carína, f. die Zollgebür, der Zoll, Cig. (T.),
nk.; — stsl, hs.

carínar, rja, m. der Zolleinnehmer, DZ.

carinišče, f. die Zollstelle, DZ.

carínski, adj. Zoll-, DZ.

carînstvò, f. das Zollwesen, das Zollsystem,
Cig. (T.).

carjeváti, ûjem, vb. impf. Zár sein; — hertzhen, regieren, (carovati) Cig., Jan.

cârjevič, m. der Zohn des Zaren: — der kaiserliche Prinz, Cig., C.

carjevína, f. das Zarenreich; — das Kaiserreich,
C., nk.

cârski, adj. Zaren; — kaiserlich, nk.

cârstvò, n. das Zarenthum; das Kaiserthum, nk.

cátá, f. die Pfote, C., Goriš.; — nam. taca?

câvfatí, am, vb. impf. zurückgehen, M., Tz.;
— prim. bav. zaufen.

cávfiniti, câvnem, vb. pf. zurücktreten, Z.; —
prim. 2. cavniti.

câvmar, rja, m. der Blautführer, Guts., C.;
— cavmar se pelje po cesti, Npes. (Kor.)-Kres.; — iz nem. (dial.) samer, Säumer,
torej cavmar toliko kakor balar, C. (†)

cê, cêja, m. beli ce, der C-falter (vanessa c
album). Erj. (Z.).

cebáda, f. der Stöß mit dem Fuße, der Fuß-
tritt, Cig., Goriš., Ip. in Kras-Erj. (Torb.);
— prim. benetsko-laški zampada, ein Schlag
mit der Pfote, Erj. (Torb.). Let. 1883.3., 346.

cebáti, ám, vb. impf. Fußstücke, Fußtritte geben, aušschlagen, Cig., Jan., C., Goriš., Ip. in Kras-Erj. (Torb.); prim. becati.

cebue, bea, m. der Fußtoß, der Fußtritt, Go-
riska ok., Ip.-Erj. (Torb.).

cebedîn, m. neko grozdje in belo vino (cividino), Goriš.

cebedráti, ám, vb. impf. = klepetati (schwagen), BlKr.

cebedúlja, f. = klepetulja, BlKr.

cébljaj, m. = cebec, Jan.

cébniti, nem, vb. pf. einen Fußtoß geben,
ausšchlagen, Cig., Jan., M., Goriš., Ip., Kras-

Erj. (Torb.).
cêc, cêca, m. = ses, die Zize, C.; — kozji
cec, neko grozdje, die Geisdutte, Št. - Erj.
(Torb.); — prim. nem. Zize.

cecatáten, tna, adj. saugend, Mur.; cecaten
otrok, C.; cecatno tele, Danj.-Mik.

1. cěcati, cěcam, vb. impf. saugen: dete, tele
ceca, Mur., vzhŠt., ogr.-Valj. (Rad).

2. cěcati, am, vb. impf. 1) auſ- und nieder-
wärts ſich bewegen, nicfend einhergehen (o
starih, bolnih, o težko obloženih ljudeh),

C., Z.; — 2) zögern, Cig.; — prim. cen-
cati, cincati.

cecátji, adj. saugend, ogr.-Mik.; cecatja de-
čica, C.

cecătnik, m. der Säugling, C.; — ein junges
Thier, das noch saugt, C.; das Ferkel, C.

cěcaven, vna, adj. saugend, C.

cecavka, f. der Meerschwannt, ogr.-C.

cěcek, cka, m. 1) die Warze an der weiblichen
Brust, Mur., Mik.; die Zize: kravji cecki,
kajk.-Valj. (I est.); — cecki = seski, vzhŠt.;
— 2) der Schnabel eines Beischusses, C.; —
3) kozji cecek = kozji cec (cecek), die
Geisdutte, Št. - Erj. (Torb.), Hal.- Trumm.;
beli cecek, weiße Weisdutte, Trumm.

cěcelj, clja, m. das Gaumenzäpfchen, Mur., StGor.-C.

cěckast, adj. mit großen weiblichen Brüsten,
Npes.-Vraz.

cejláti, ám, vb. impf. = jecljati, M., C.

cćeniti, cćenem, vb. pf. niederhocken, zusammen-
sinken, C., Z.; — prim. cenciti in 2. cecati.

cědba, f. das Zeichen, C.

céder, dra, m. die Eder, Cig., Jan., Dalm.,
Ravn., Jap.; libanski c. (cedrus Libani),
Tuš. (R.); — tudi: céder, Valj. (Rad).

cédika, f. das Gummi, V.-Cig.; — črešnjeva
c., = smola, ki se iz črešnjevega drevesa
cedi, C.

cédkast, adj. gunnmicht, Cig.

cédílce, n. dem. cedilo; der Suppenseiher, das
Küchenseß, Cig., C.

cédiſen, ſna, adj. zum Seißen gehörig, M.; —
cedilni okvir, das Tenafel (chem.), Cig.(T.).

cédiłje, n. die Hainbinje, (luzula), Cig.

cédišnica, f. das Zeihgefäſſi, Cig., C., M.; —
das Durchseichtuch, C.; — der Filterierapparat,
Jan.

cédiłnik, m. das Zeihgeäß, der Zeiher, Cig.,
Jan., M.; der Filteriakasten, Nov.

cédiłnikast, adj. = skop, Št.-DSp.

cédiłnjak, m. = cedilnik, Fr.-C., Valj. (Rad).

cédiłło, n. der Zeiher, das Zeihgeäß; — pu-
stiti koga na cedilu, jemanden in der Patsche,
in einer Verlegenheit lassen; ostati in cedilu;
— der Filterierapparat, Jan., Cig. (T.).

cédišče, n. der Zeiterberd, h. t. - Cig. (T.).

cédiíti, ím, vb. impf. seihen, durchschlagen; fil-
trießen, Cig., Jan., Cig. (T.); tako so mušice
cedili in kamele pozirali, Krelj: c. med,
den Honig seimen, Cig.; — to sta jo cedila!
die sind gelassen! ŒT.; triefen, rinnen;
znoj se mu cedi po obrazu, es rünt ihm
der Schweiß von der Erne, Cig.; kri se
je cedila po meču, das Schwert blutete, Cig.:
— sline cedim po čem, ali: sline se mi
cede po čem, der Mund wässert nur nach
einer Sache, ich müſtere darnach.

cédivec, vca, m. der Durchseiher, Cig., Jan.

cédivka, f. die Durchseiherin, Cig., Jan.

cédník, m. der Durchseiher, Cig., Jan.

cédra, f. = ceder, Cig., C.

cédrov, adj. Cederu.

cedrovína, f. das Cederholz

cédrovje - cèkar

— 76 —

céker - celák

cédrovje, n. der Cedernwald, Jan.; cédrovje, Valj.(Rad).

cédüljka, f. der Hornmohu (glaucium), Z.

céfêdra, f. der Fezen: same cefedra visijo od njega, jv7hSt.

cefedrati, âm, vb. impf. 1) zerzupfen, zerfasern, C.; — 2) c. koga kam, jemanden mit Wemalt irgendeinwohin zerren, BlKr.; prim. cefrati; — 3) kleinschrittig gehen (kakor otroci), BlKr.

cefinder, dra, m. das Fechen, das Splitterchen: do zadnjega cefindra, bis zum letzten Schärflein, C.

cefindra, f. die Flocke, die Spleiße, Poh.-C.

cesfindrati, am, vb. impf. = cefedrati 1), C.

cefljáti, âm, vb. impf. = cefrati, C.

cefrânje, n. 1) das Zupfen, das Zerfasern: — 2) das Zupffel, zerfasernte Leinwand (Charpie), Cig., Jan.

cefrati, âm, vb. impf. 1) zerfasern, zerzupfen, Cig., Jan.; gosje perje c., BlKr.; volno c., („cufrati“), Dict.; — c. se, sich fädeln, sich fasern, Cig., Jan.; — 2) c. koga kam, jemanden irgendeinwohin schleppen, C.; zerren, Kr.; brez besedi so ga pred seboj cefrali in pehali, Glas.; — prim. cufrati in nem. zupfen (?).

cefrâvec, vca, m. der Zupfer, Cig., Jan.

cefrâvka, f. die Zupferin, Cig.

cêfta, f. der Brunneneimer: SlGor.-C.; — der Rührfübel, Hal.-C.; — prim. bav. zeften, eine Art Geschirr; tirol. zekte, großes hölzernes Gefäß zum Tragen auf dem Rücken, C.

cêget, gla, m. iz nem. Ziegel, pogl. opeka.

cêgelnica, f. die Ziegelhütte; pogl. opekarnica.

cêh, m. die Zunft, die Annung, Cig., Jan., Cig.(T.). C.; — tudi: cêh; iz nem. Heche.

cêha, f. = ceh, Guts.

cêhmeester, tra, m. 1) der Zunftvorsfeher, Mur., Jan.; — 2) der Kirchenvorsfeher, der Kirchenpropst, Mur., Št.

cêhmojster, tra, m. = cehmeester 1) Cig., Jan.

cêhmošter, tra, m. = cehmeester 2), Valj.(Rad).

cêhoven, vna, adj. Zunft-: cehovna knjiga, das Zunftbuch, Cig., Jan.

cêhovina, f. das Annungsgeld, Cig.

cêhovnik, m. der Zunftgenossé, Cig.

cêhovstvo, n. das Zunftvesen, Cig., Jan.

1. cêhta, f. = cefta; neka posoda: der Bottich, Žap-St.-C.; ein Weingefäß (von vier Maß), Poh.-C.; — der Humpen, Cig.; die Kanne, C.; c. z dvema ročema, Dict.
2. cêhta, f. der Bettjäf, Pohl.; — = torba: po hosti je taval z zeleno cehto na kolku, Jurč.; — prim. kor.-nem. zieche, Bettüberzug.

cehtáriti, árim, vb. impf. prellen, M.
cêhtati, am, vb. impf. 1) prügeln, Jan.; — 2) prellen, betüngen, M.; — = ciganiti: me cehta in naganja, da mu dam, Cig.

céja, f. das Seihen, Cig., Mik.

cejâlnik, m. = cedilo, C.

cêjar, rja, m. = precejavec, V.-Cig.

cejénje, n. das Seihen, das Geselie, Cig.

cêjnjak, m. majhna kad, čeber, „cenjek“ jv7hSt.

cékar, rja, m. = ceker, M.

céker, kra, m. der Zefer, ein aus Stroh oder Schilf geslochtener taschenartiger Handkorb, C., jv7hSt.; ceker, erja, Dol.; — iz nem.

cekèt, cta, m. = čeket, M., Mik.

ceketáti, etâm, çéem, vb. impf. = čeketati. C.

cekîn, m. der Ducaten; = prim. it. zecchino.

cekînast, adj. ducatengelb; vino cekinaste barve.

cekînček, čka, m. dem. cekinek; der Ducatenfalter (lycaena Virgaureae), Erj.(Z.).

cekînek, nka, m. dem. cekin.

cekînski, adj. Ducaten-: cekinsko zlato, Cig.

cekla, f. pogl. caklja.

cêkmeester, tra, m. = cehmeester, der Kirchenpropst, Št.

cêkmošter, tra, m. = cekmešter, SlN., Št.

cekiniti se, nem se, vb. impf. nachdenklich, befümmert sein, sich ängstigen: za greh se c., ogr., Danj. - C.; — prim. stsl. cknèti = knsnèti, tardare, C.

cêt, la, m. das Zeug, das Werkzeug, (tudi: cel, f.) Kres.; — morda nam. cev, iz nem. Zeug.

cêt, céla, adj. was nicht beschädigt ist, woran nichts sehlt, unversehrt, ganz; kupica se ni ubila, ampak je še cela; suknja je še cela, še nič ni raztrgana; rana je cela, die Wunde ist geheilt, Cig.; hleb ni več cel, pa je še ves, der Laib ist zwar in Stücke geschnitten, aber es sind noch alle Stücke da, Cw.; cel hleb prinesi, t. j. ne reži ga prej, celi hleb prinesi, t. j. tisti hleb, ki je še cel, ne tistega, ki je že načet, Cw.; po celem snegu gaziti, im ungebahnten Schneu waten; konj je gazil sneg v celo, Jurč.; po celem pozirati, ungekaut verschlucken; — voll, ganz, (o času); celo uro sem moral čakati, eine volle Stunde; tri cele dni in noči; cel dan, celo noč; einen ganzen Tag, eine ganze Nacht; pa tudi: den ganzen Tag, die ganze Nacht; = ves dan, vso noč; šli so tisto celo noč, Dalm.; šli so vso noč, Dalm.; vollständig: celo sveto biblijo ali vse sveto pismo, Trub. (Post. predgovor); c. tlak, pritisk, der Volldruck, Cig. (T.); s celo besedo povedati, ausdrücklich sagen, Cig.; — cela pijanka je, še ist eine vollständige Süferin; cel norec je; na celem počiti, bersten, ohne daß früher ein Riffs bemerkt worden wäre, Z.; na celem glavo odrezati, einem lebenden Menschen den Kopf abschneiden, Z.; na celem umreti, ganz unerwartet, plößlich sterben (ohne vorher frank gewesen zu sein), Šol., Z.; ohne Anfass: na celem prepir začeti, na celem si izmisliti, se zlagati, Polj.; — iz celega, aus einem Stiit, nicht aus Theilen zusammengefeßt: suknja iz celega, nicht genäht, sondern (z B.) gewirft, Z.; plahta iz cela (= celega), BlKr.-Mik.; dela, kakor bi bil iz celega, er ist ungelent bei der Arbeit, Z.; ne bodi tako cel, sei nicht so steif, ungelent, C.; do celega, do cela, gänzlich, Cig., Jan.; = s cela, ogr.-Mik.

celák, m. der Hengst, Meg., Guts., Jarn., Cig., Jan., C., Kor., ŽapSt.

čěłba — čěłò

— 77 —

čelodânjak — cempèr

čěłba, f. die Heilung, C.

čělec, lca, m. 1) = celak, Mur.; — 2) un-
bretener, pfadloser Schnee, C.; po čelei v
cerkev iti, Mur.; celec gaziti, vzhŠt.; —
3) unversehrtes Osterei, Z., Mik.; — 4) žil-
njak, der Spitzwegerich, die Hundsrippe, (plan-
tago lanceolata), C.; — tudi: der Wund-
wegerich, die Brunelle (prunella vulgaris), C.

čětek, lka, m. das Banze, Jan., Zora-C.

čelestin, m. prísmatífscher Halbbart, der Coe-
ſteſtin (min.), Cig. (T.).

čelestinec, nca, m. redovník celestinskega
reda, der Coeleſtiner, Cig.

čélešnji, adj. gänzlich, C.

čéleſti, im, vb. impf. verheilen, Cig.; noga ze
celi, der Fuß ist bereits im Verheilen, Mur.

1. čeſlica, f. ganzer Rasen, C.

2. čeſlica, f. die Belle, die Klosterzelle; Le ce-
lico najno zapriva, Prostosti sveta ne že-
liva, Preš.; — iz nem. Zelle.

čělič, m. = celec, die Brunelle (prunella vul-
garis), C., Luče (Št.)-Erj. (Torb.).

čelíten, lna, adj. heilsam, heilend, Cig., Jan.

čelítnost, f. die Heilkraft, Jan., Cig. (T.).

čelílo, n. das Heilmittel für Wunden, die Wund-
arznei, Cig., Jan.

celín, m. das Flintenschloß, Guts., Jarn., Cig.,
Jan., M., C., Rož.-Kres; — C. misli, da je
iz it. focilino, kleiner Feuerstahl. (?)

čelína, f. etwas Unversehrtes: 1) ein Ganzes
(math.), Cig., Jan., Cig. (T.); pet celin sena,
fünf volle Wägen Heu, Notr.; — 2) das
(noch) ungepflügte Land, die Lehde: celino
orati; orne njive puſeati v celino, Levst.
(Nauk); pren. celino orati, obdelavati, die
Bahn brechen (z. B. in der Literatur), Cig.,
nk.; — 3) die Wildbahn (der von den Rädern
nicht durchfurchte Theil der Straße), 1.-Cig.,
— 4) der Continent, Cig.(T.), Jes.

čelínast, adj. ungeaſtet, C.

čelínčica, f. die Brunelle (prunella vulgaris), C.

čelínec, nca, m. sneg celinec, Vrt. = celec 2).

čelínski, adj. 1) Lehde=; Continental=, Cig.
(T.), Jes.

čelínščica, f. das Selbsttheil, die Brunelle (pru-
nella vulgaris), C.

čelítev, tve, f. die Heilung.

čéliti, im, vb. impf. 1) heilen (trans.); rane c.;
— c. se, verheilen, zuheilen: rana se celi;
— 2) integrieren (math.), Cig.(T.); tudi če-
liti, čelim, Cv.

čelítva, f. = celitev.

čelják, m. 1) der Ganzhübler, Notr.; — 2)
= celak, Ravn.-Cig.; — übapt. das unver-
schnittene männl. Hausthier, Srpenica na Bol-
škem-Erj. (Torb.); — 3) cela, debela gol,
ki se da razpoloviti v platiče, Dol., Notr.

čéljenje, u. die Heilung (von Wunden).

čeljščak, m. celjski vagan, = pol vagana,
mernik, C.

čelník, m. 1) = ranocelnik, 1.-Cig.; — 2) das
Wundpflaster, Cig.

čelò, adv. 1) ganz und gar, vollends; celo nič,
gar nichts, celo malo, blutwenig, Cig.; tega
pa že celo ne, das schon gar nicht; celo

svetlo, ganz hell, Schónl.; — 2) łogar, selbst;
c. svojega očeta ne posłuša.

čelodânjak, m. der Ganzbauer, C.

čelodânšnji, adj. ganztägig: celodansnja hoja,
nk.

celogrűntar, arja, m. = celozemnik, Cig.

čelokopíten, tna, adj. vollhűsig, Cig.

celokopítnost, f. die Vollhűfigkeit, Cig.

čelokúpen, pna, adj. gesannt, Jan.; celokupna
vlastina, der Gesammtbesitz, Levst. (Cest);
complet, Levst. (Pril.); — celokupen del,
integrierender Bestandtheil, DZ.; — hs.

celokúpnost, f. die Gesammttheil, Nov.; —
die Integrität, Cig. (T.).

čelołéten, tna, adj. ganzjährig; celoletna na-
ročnina, ganzjähriges Abonnement.

čeloma, adv. gänzlich, völlig, ganz, Cig., C.

čelorób, róba, adj. ganzrandig, Cig.; c. list,
Tuš. (B.).

čeloskúpen, pna, adj. integrierend, Jan.; pogl.
celokupen.

čeloskúpnost, f. Integrität, Jan.; pogl. celo-
kupnost.

čelôst, f. die Ganzheit, die Integrität, Jan.,
Cig. (T.), C.; — sicer naše cesarstvo ob moć
pride, celost in samosvojnost izgubi, Vod.
(Pes. 99.).

čelôsten, tna, adj. integrierend, Cig.

čelóta, f. 1) die Integrität, Cig.; das Ensemble,
Jan., Cig. (T.); — 2) das Banze, Cig., Jan.,
nk.; pet celote, Banze = ganze Zahlen,
Cel.(Ar.).

čelóten, tna, adj. ein Ganzes bildend, ganz,
Jan., nk.; integrierend, Jan.

čelotína, f. ein Ganzes (math.), Cig. (T.), C.

čelotísk, m. der Stereotypendruß, Jan., Cig.(T.).

čelótnost, f. die Ganzheit, die Integrität, Cig.,
Jan., M., nk.

čélov, m. = poljub, Habd., Jan.; — hs.

čelováti, ûjem, vb. impf. poljubovati, Habd.,
Jan.; — hs.

čelovít, adj. 1) integrierend, Cig. (T.), Sin.;
— 2) akatalektisch (o versih), Cig.(T.).

čelovítost, f. die Integrität, Cig.(T.).

celôvje, n. coll. = orodje, Kres; — nam.
cekovje (?); prim. cel, m.

čelovnô, adv. ganz und gar: c. tako, Rec.

čelozemnik, m. der Ganzhübler, Jan., Dol.-
Erj. (Torb.).

čémati, am, vb. impf. 1) zaudern, unglücklich
sein, zweifeln, 1.-Cig.; cemati in delati kaj,
etwas angstlich thun, Cig., — 2) kargen, Z.;
— od nem. säumen, C. (?)

čemavt, m. 1) der Zweifler, Cig.; — 2) der
Geizige, Mik.

čemba, f. die Wertschäzung, ogr.-Let.

čembi, m. pl. die Fransen, Podkrinci - Erj.
(Torb.).

cemènt, énta, m. prah, ki z vodo zmešan
daje tudi v vodi stanovitno malto, der Ce-
ment.

ceménten, tna, adj. Cement.

cemer, m., C.; pogl. cimer.

cempèr, éra, m. das Splitterchen, das Bischen,
das Mindeste von einer Sache; nima cem-

cempêree — cendráti

— 78 —

cenêjšati — cenovnîški

pera, er hat keinen Heller, Cig., C.; ni cempera mu ni ostalo, es ist ihm gar nichts geblieben, BlKr.; raztrgati koga na cempere, Navr.(Let.); — prim. ceper.

cempêree, rca, m. dem. camper, ZgD.

cempériti, ɛrim, vb. impf. in kleine Stücke reißen, C., Z.

cempët, ɛta, m. ein Mensch mit großen Füßen, M.; — prim. cepeta.

cempin, m. = cepin, Cig., Jan., Polj.

cemprîn, m. der Zirbelbaum, die Zirbelkiefer (pinus cembra), Medv.(Rok.), Tus.(R.).

cemûn, m. eine Vertiefung im Wasser, ein Wassertümpel, Z., C.; ein Wasserschlund, Jan.; unterirdisches Wassertoch, Cig.; —prim.tolmun.

cên, adj. wohlseit, Jan., Vest.; iz adverbija cenô, wohlseil, napačno narejen pridevnik.

céna, f. 1) der Preis; ceno povedati, den Preis angeben, za ceno se pogajati, handeln; tržna cena, der Marttpreis; zadnja cena, der lezte, genausste Preis; posebna c., der Limito-Preis, DZ.; po ceni, wohlseil; tudi: pri ceni, v ceno, C.; wohlseil, Cig. (T.), LjZv.; v ceno prodajati, wohlseil verkaufen, Goris.; v slepo ceno, um einen Spottpreis, Kr.; tudi: v pusto ceno, LjZv.; (dobro ceno kupiti, wohlseil kaufen, Dalm.; nam. v dobro ceno;) cena je poskočila, der Preis ist gestiegen; s ceno poskočiti, den Preis steigern; cena raste, der Preis steigt; ceno vzdigniti čemu, etwas vertheuern, Cig. (T.); ceno znižati, den Preis herabziehen; s ceno odjenjati, den Kauf herabziehen, Cig.; cena blaga jenjuje, pada, je jenjala, die Ware schlägt ab, ist in Abschlag gerathen, Cig.; po nobeni ceni, um keinen Preis, auf keinen Fall; — der Courš, Cig., DZ.; menična c., der Wechselscourš, Cig.; — 2) = vrednost, der Wert; ta stvar nima nobene cene, nk.

cênar, rja, m., V.-Cig.; pogl. cenitelj.

cênc, m. \ cenc („cenc“) iti, traben, St.-Kres.

cêncati, am, vb. impf. 1) mit dem Körper auf und niederfahren, humpeln, wackelnd einhergehen, Cig., Sol.; wackelnd etwas tragen; optral sem tovariša ter ga cencal tu gori po poti, Bes.; — 2) zaudern, zögern, etwas langsam thun, BlKr.; — prim. cenc, cenc, cancavec.

ceneljáti, ám, vb. impf. dem. cencati; beutelit, C., Z.; — c. iz koga kaj, jemandem etwas abzuschachern suchen, Cig., C.

céncniti, cêncnem, vb. pf. niedersitzen, niederhocken, Ljubljanska ok.; pogum mu je cencnil, der Muth ist ihm gesunken, ZgD.; — prim. cencati.

cénder, dra, m ein hangendes Stück; cender mesa, Z.; — prim. cender.

cêndra, f. = cender: cendra mesa, ščavja, obešenega v sušenje, C.

cendráti, ám, vb. impf. 1) hangen: meso cendra v mesnici, Z.; — 2) zappeln, C., Z.; za kom kaj c., zappelnd etwas nachtragen, Z.; — 3) Saiten anschlagen, Meg.

cenêjšati, am, vb. impf. minuendo licitieren, C.; — handeln, seilschen, C.

cenêjši, adj., comp. ad ceno.

cênek, nka, m. = cinek, C.

cenên, adj. wohlseil, Erj.(Torb.), nk.; („napačna novinka“, Cr.); — prim. ceno.

cêng, m der Klang: dvajsetica nema cenga, Mur.

cêngelj, glja, m. der Eiszayfen, Cig., C.

cênger, gra, m. das Blasenpflaster, Cig.; — prim. kor.-nem. zenger.

cengetáti, etâm, ɛćem, vb. impf. = cengljati, Mur.

cengljáti, ám, vb. impf. mit einem kleinen Glöckchen läuten, klingeln, M., Cig.

cengúlja, f. m. das Schöllkraut (chelidonium maius), St.

ceník, m. = cenovnik, Cig., Jan., Nov. (iz: cennik).

ceníten, lna, adj. Schätungss-, Nov., nk.

cenitnica, f. die Schätungsliste, DZ.

cenílo, n. der Schätungsspreis, Cig., Jan., C.; pristojbinsko c., der Gebürentarif, Levst. (Pril.); — die Schätung, der Cenjuš, Cig.

cenîtelj, adj. der Schäkmann, Jan., C., Levst. (Nauk), nk.

cenîteljski, adj. Schätzmauns-: c. navod, die Schätungsscommiffion, Levst.(Nauk).

cenîtev, tve. f. die Schätung.

céniti, im, vb. impf. den Preis, den Wert einer Sache bestimmen, schißen; sto goldinarjev ceniti kravo; škodo c.; blago komu predrago c., jemanden überhalten; toliko ceni, da je izgubil, so hoch rechnet er seinen Verlust, Cig.; — schägen, adten: cenjen, geschägt iv naslovih) nk.; — tudi: ceniti, jvzhSt.

cémiti, cênem, vb.pf. po malem kaniti, Ptuj-C.; — prim. caniti.

cenîtnik, m. der Schäfer, Mur., Cig.

cenitnina, f. die Schätungsgebür, Cig.

cenitva, f. = cenitev.

cenitven, vena, adj. Schätzungs-, Nov.

cenîvec, vca, m. der Schäfer, Cig., Jan., C.

cenîvka, f. die Schäferin, Cig.

cenja, f., M., C. pogl. cajna 1).

cénjenje, n. das Schägen.

cênk, interj. = cink: cenk cenk, kling kling! Cig.

cênk, m. der Klang, M., C.; zvon ima lep cenk, SlGor.

cenljiv, iva, adj. schäbbar, Cig., Jan.

cenô, adv. (instr. ad cena Mik. IV. 709. ? prim. Cv. XI. 9.) wohlseil, c. prodajati; to je ceno; comp. ceneje, wohlseiler; prim. cenejsi.

cenôst, f. die Wohlseilheit, Cig., Jan.

cenôta, f. die Wohlseilheit, Levst.(Zb. sp.).

cenôven, vna, adj. Preis-: cenovna poverilnica, das Marktpreiscertificat, Levst.(Nauk).

cenovník, m. die Preislistte, der Tarif, Jan., Cig.(T.), Levst.(Nauk), DC.; das Couršblatt, DZ.

cenovnîški, adj. tarifnässig: cenovniška pristojbina, DZ.

čènt — cěpě

— 79 —

čêpêc — čêpîka

čènt, cênta, m. der Zentner; ima denarjev na
cente, er hat Geld die Menge.

centezimālen, Ina, adj. na sto delov razdeljen, Centesimale, Cig. (T.); centezimalne vage, DZ.

centrāla, f. die Centrale (Centrallinie), Cel. (Geom.); — prim. središčnica.

centrālen, Ina, adj. središčen, Central-.

centralizācija, f. v političnem pomenu: podreditev vseh oblasti v državii pod središčno oblast, die Centralisation, Cig.(T.), nk.

centrifugālnost, f. die Centrifugalkraft, Cig. (T.); — prim. sredobežnost.

céntriga, 1) ein herabhängendes Stück Fleisch (Zelschleisch), C.; — 2) an einer Wiede zum Trocknen aufgehängtes Kräutig von Rüben u. dgl., Fr.-C.; — iz nem., prim. bav. in kor. zentring, zum Zelchen aufgehängtes Fleisch, C.

céntrih, m. = centriga 1), St.

centripetālnost, f. die Centripetalkraft, Cig. (T.); — prim. sredotežnost.

centūrija, f. v prvotnem pomenu: skupina 100 mož, die Centurie.

cēnzor, rja, m. presojevavec, der Censur.

cenzūra, f. presojevanje, die Censur, (z. B. der Bücher), Cig.(T.).

cép, m. 1) die Spalte, der Spalt, Mur., Cig.; oje se je v cepu strlo, Z.; — = precep, die Klemme, Trub.; — 2) (eig. der durch Spalten entstandene Theil); der Schaft eines Seiles: vrv v štiri cepe, ein vierschaftiges Seil, Z.; prim. pramen; — v dva cepa se majati, nach rechts und links schwanken, Z.; v dva cepa hoditi, wackelnd einhergehen, C.; z bičem pokati v dva cepa, nach rechts und links, Zora.; žvižgati v dva cepa, zweistimmig pfeisen, Z., LjZv.; v dva cepa govoriti, zweideutige Reden führen, Jap.(Prid.); — 3) das Ppropfreis, Jarn., Mur., Cig., Jan., Erj. (Torb.); — das Gepropfte, die Ppropfung: cep obvarovati moče, suše, Pirc; — 4) der Dreschlegel, udariti koga s cepom; — pl. cepi, der Drischel (Klöppel sammt Handhabe), Habd., Guts., Jarn.; tudi cěpě, g. pí in pód., Erj. (Torb. Let. 1883, 249.); prim. cepe.

cépač, m. der Ppropser, C.

cépānica, f. die Spaltart, C.

cépanica, f. 1) das Scheit, Mur., C.; tudi hs.; — 2) cepanica, neka vrsta črešenj, kajk.-Valj.(Rad).

1. cěpanje, n. das Spalten.

2. cěpanje, n. 1) das Umstehen; — 2) das Niederfallen.

cépast adj. lümmelhaft, Cig.

1. cépati, am, vb. impf. = cepiti, Mur.; luč cepati, Holz zu Leuchtspänen spalten, BlKr.

2. cépati, cěpam, vb. impf. 1) todt niederfallen, umstehen; živina cepa, muhe so začele cepati; — 2) herabsfallen, zu Boden fallen, Cig.; hruške ze cepajo, die Birnen fallen schon vom Baume, BlKr., jvzhŠt.

cépavka, f. die Spaltart, C.

cépě, g. cepí, f. pl. der Drischel: cepe so iz cepa ali cepca in ročnika, Cv.; —prim. cep +).

cépec, pca, m. dem. cep; 1) kleines Ppropfreis, Valj.(Rad); — 2) cépec, der Dreschlegel; — der Prügel, der Knüttel, Cig., C., M.; — das Anschlagholz in der Mühle, den Beutelkasten zu eröfftern, Cig.; — ein grober, plumper Mensch, ein Flegel.

cépek, pka, m. das Ppropfreis, C., Notr.; c. mojega cepljenja, Dalm.

cépek, pka, adj. spaltbar: lahko c., cutom, Cig.(T.).

cepěl, f. der Unterschenkel (zaničlj.), die Häufe: po plotu bi mu bil cepeli in bedra razobesil, Jurč.; dve človeški cepeli visita iznad trnja, Jurč.

cepelīga, f. = cepel, C., Št.

cepeliš, m. = cipelīš, Meg., Prip.-Mik.

cepěnti, im, vb. impf. 1 starr werden, Fr.-C.; — 2) c. po čem, etwaas ungeduldig erwarten, Svet. (Rok.).

cepěr, éra, m. der Zplitter: cepera drv nema, (= čisto nič), Lašče - Erj.(Torb.); kleines Stückchen: nima cepera na sebi, keinen Fege, C., Z.; na cepere raztrgati koga, Erj.(Torb.); — prim. cep-iti. (?)

cepět, ptà, m. das Gestampfe, das Getrampfel, Valj.(Rad); (cepět, éta. Mur., Cig., Jan.); das Zappeln, C.

cepétál, n. der Trampler, der Zappler, Cig., M.

cepétanje, n. das Stampfen, das Getrampfel; misli, da čuje cepetanje preganjavcev, Jurč.; — das Zappeln.

cepětáti, ám, vb. impf. stampfen, trampelnu, trippeln; tedaj so cepetale („capatale“) konjske noge, Dalm.; fantje zmeraj za dekleti cepetajo, Glas.; — zappeln; riba je pred njegovimi nogami cepetala („capatala“), Dalm.; — cepčem, Glas.; (pravilneje bi bilo menda: cepáčem, Cv.); —prim. capati. (?)

cepětec, tca, m. 1) die Regung des Geschlechtstriebs beim Manne, M., C.; c. ga ima, der Kabel sticht ihn, Cig.; — 2) das Knabenkraut (orchis), Cig.

cepětin, m. der Stampfer, M.

cepětinka, f. die Stampferin, M.

cepětljiv, iva, adj. der gern mit den Füßen stampft, Mur.

cepětljveč, vca, m. der Zappler, Mur.

cepětljivka, f. die Zapplerin, Mur.

cepětůh, m. der Stampfer, M.

cepětúlja, f. die Stampferin, M.

cépi, f. pl. der Drischel, Jan., Met.; — prim. cep 4).

cépič, íča, m. 1) das Ppropfreis; — 2) der Dreschlegel, Mur.; der Drischel, Meg., Danj.-Mik.

cepidláčen, čna, adj. haarspalterisch, sein, C.; — hs.

cepidláčenje, n. die Silbenstecherei, Cig.(T.); — hs.

cepidláka, m. der Silbenstecher, der Writikafter, Cig.(T.); da smo se namerili na tacega cepidlako, Erj.(Izb. sp.); — hs.

cépíka, f. 1) das Ppropfreis, Meg., C., Z., Nov.; — 2) ein durch Ppropfen veredelter Fruchtbaum,

céplíten — cépljenka

— 80 —

cepljeváti — cerôvje

C., Biljana (Goriš.)- Erj. (Torb.); cepike se
morajo na zimo s capami obsukati, ogr.-
Valj. (Rad).

cepíten, lna, adj. pŕropſz: cepitni vosk, Cig., M.

cepírnica, f. 1) die Spaltart, die Kliefhacke,
Cig., Jan.; — 2) die Impſanſtalt, Cig., Jan.

cepítnik, m. 1) das Pſropfmesser, Cig., Jan.;
— 2) die Pſropſchule (ein Garten), C.

cepílq, n. 1) das Pſropſwerſzeug, Cig., Jan.;
— 2) das Pſropſen.

cepîn, m. die Spitzhane, der Karst, Jarn., Cig.,
Jan., Goris.; ein Spitzhafen zum Fortschleppen
des Holzes, Poh., Gor., Dol.; —prim. 2. capin.

cepînovec, vca, m. der Spitzhakenſtiel, Gor.

cepíše, n. = cepilnik 2), 1. - Cig.

cepítati, am, vb. impf. Dol.-Mik.; — prim.
ceptati.

cépiti, im, vb. impf. 1) spalten: drva c., Holz
spalten; luč c., Lichtspäne reißen, Z.; škrilje
c., Schiefersteine abblättern, Cig.; c. se, sich
spalten, sich faſernt: nohet se cepi, zobse na
glavniku se cepijo; Cesarski Graben se cepi
od Ljubljanice, zweigt sich ab, Levst.(Močv.);
glasove c., die Stimmen zeriplittert; glasovi
se cepijo, die Stimmen zeriplittert sich (bei
einer Abstimmung), nk.; — 2) pſropſen; v
sklad c., in den Spalt pſropſen, Cig., Pirc.
Vrtovec-M.; v zarezo ali zleb c., in die
Verbe, Cig.; s priklado c., an die Seite,
Z.; z nakladom c., copuſieren, Cig.; z na-
sadom c. (= s cevko c., Z.), pfeſeſt, in
Gestalt eines Röhrchens pſropſen, Cig.; za
kozo (lub) c., zwischen Holz und Rinde, Cig.;
v kožo (lub) c., äugeln, ocuſieren, Cig.; =
c. s popkom, Tuš.(B.); c. hruško, čeřšnjo;
cepljeno sadno drevje, veredelte Obſtbäume;
— 3) impſen, einimpſen; c. komu koze, Cig.;
— 4) cepljen, berauſcht, Dict., Cig., C.

cepîvec, vca, m. 1) der Spalter, Cig., Jan.;

cepîvski, adj. Pŕopſz: c. vosk, C.

cepjè, n. veredelte junge Bäume, ogr.- C.

cépkost, f. die Spaltbarkeit, Cig.(T.').

1. cepljáti, âm, vb. impf. tröpfeln, C.; — prim.
ceniti, -nem.

2. cepljáti, âm, vb. impf. = capljati, patschend
gehen, Cig., Vrt.

cépljenčica, f. dem. cepljenka, C.; cepljénčica,
Npes.-M.

cépljenec, nca, m. 1) = cepljenica, C., Z.; pri
povijanju cepljenca se mora dobro gledati,
da se cepič ne premakne, Pirc; — 2) der
Geimpfte, Cig., Jan.

cépljenica, f. durch Pſropſen veredelter Baum
u. dessen Frucht; tudi: cepljénica, Dol.-Erj.
(Torb.).

cépljenje, n. 1) das Spalten; — 2) das Pſropſen;
— 3) das Impſen.

cépljenka, f. 1) eine Hake zum Spalten, M.
Savinska dol.; — 2) jeder durch Pſropſen
veredelte Baum u. dessen Frucht, bef. die ver-
edelte Kirsche; — 3) die Geimpfte, Cig.; —
4) pl. cepljenke, die Schnibblattern, Cig

cépljeváti, újem, vb. impf. pſropſen; drevje
se cepljuje zgodaj spomladi, Tuš.(B.).

cepljiv, íva, adj. = cepek, Cig., C.

cépnica, f. die Spaltart, Jan., C.

cépník, m. 1) der Dreschſlegelſtiel, Cig.; —
2) der Impſer, C.

cépniti, cépnem, vb. pf. 1) todt niederfallen,
unſtehen (o živalih); še jeden (vrabec) brez
našega očeta volbe ne cepne na tla, Ravn.;
niederfallen, zu volben fallen, Cig., C., vžhŠt.

cepoviše, n. = ročnik, der Dreschſlegelſtiel, C.

ceptáti, âm, vb. impf. = cepetati, Cig.; stark
auftrelen, Strek.; ſtampſen, strampſen: Moj
konj cepta, Preš.; otroci jokajo, ceptajo, Slom.

ceptèe, ecà, m. das Knabenfraut, (orchis), C.,
Tuš.(B.), Valj.(Rad); — tudi: der Frauen-
schuh (cypripedium calceolus), Tuš.(R.).

cèr, céra, m. die Zerreiche (quercus cerris).

cerazin, m. das Cerasin (chem.), Cig.(T.).

cêrrec, rca, m. der Biest; (stachys recta), Pod-
gorje v Istri - Erj. (Torb.).

ceremónija, f. die Ceremonie; — prim. obred.

cerênje, n. = ruševje, das Anicholz, das Krumm-
holz, Krn- Erj. (Torb.).

cérkev, kve, f. 1) die Kirche, das Gotteshaus;
farna c., die Pfarrkirche; stolna cerkev, die
Kathedralkirche, die Domkirche, Cig., Jan., nk.;
— 2) die Kirche (als religiöſe Genoffenschaft);
katoliška cerkev.

cerkôven, vna, adj. = cerkven, Cig., Jan.;
cerkovno blago, Dalm.

cerkôvnica, f. ein zur Kirche gehöriger Acker,
Cig.

cerkôvnik, m. der Kirchendiener, der Meſsner,
Guts., Mur., Cig., Jan., nk.

cerkôvščina, f. das einer Kirche gewidmete
Grundstück, Cig.

cerkôvščnica, f. = cerkovnica, C.

cérkvka, f. = cerkev.

cerkvár, rja, m. = cerkovnik, Jan.

cerkvên, adj. Kirchen-, kirchlich; cerkveno je
ognjeno, das Kirchengut ist unantastbar, Z.

cerkvênec, nca, m. = cerkovnik, C., Z., Erj.
(Izb. sp.), Dol.

cerkvenica, f. ein zur Kirche gehörender Wiesen-
grund, Notr.

cerkvenija, f. die Kirchengülte, der Kirchengrund,
Cig., Notr.-Levst. (Rok.).

cerkveník, m. = cerkovnik, Cig., Jan.

cerkvenopráven, vna, adj. kirchenrechtlich, Cig.,
Jan., nk.

cerkvenoprávnik, m. ktor se s cerkvenim
pravom peča, Navr.(Kop. sp.).

cerkvenorópen, pna, adj. kirchenräuberisch,
Cig., Jan.

cerkvenozbórn, rna, adj. Žhnodal, Cig., Jan.

cerkvênstvó, n. das Kirchenwesen, Cig., Jan.,
C.

cerkvênščina, f. das Kirchengut, Jan.

cérkvica, f. dem. cerkva; das Kirchlein.

cerkvíše, u. die Kirchstätte, C.; der Kirchen-
platß, Cig., Jan.

cerov, adj. von der Zerreiche; cerov les, C., Z.

cerovína, f. das Zerreichenholz.

cerovje, n. der Zerreichenwald.

césanica — césta

— 81 —

céstar — cêvka

césanica, f. cesana nat od korenja, C.

césar, arja, m. der Kaiser; Njegovo Veličanstvo
presvetli naš cesar, Seine Majestät unser
glorreicher Kaiser; turški cesar, der Großherr
der Türken; — 2) eine Apfelart, Kr.-Evj.(Torb.).

cesarica, f. die Kaiserin.

cesárič, m. der Sohn des Kaisers, C., Mik.,
Vrt., Npes.-Cig.

cesarčin, adj. der Kaiserin.

cesarčiti, čim, vb. impf. als Kaiserin regieren,
Cig.

cesarčna, f. des Kaisers Tochter, die kaiserliche
Prinzeffin, Cig., Vrt.

cesáriti, árim, vb. impf. = cesarjevati, Cig.

cesárjev, adj. des Kaisers.

cesarjevânje, n. die Regierung, Herrschaft eines
Kaisers, Cig.(T.); v našega cesarjevanja tri-
desetem letu, DZ.

cesarjeváti, újem, vb. impf. Kaiser sein, als
Kaiser herrschen, M., Cig.

cesárjevič, m. des Kaisers Sohn, kaiserlicher
Prinz, Mur., Cig., Jan., nk.; c. naslednik,
der Kronprinz, DZ.

cesarjevična, f. = cesarčna, die kaiserliche
Prinzeffin, Cig., C.

cesarjevina, f. das Kaiserreich, Cig.

cesarōst, f. kaiserliche Majestät (v ogovoru):
Kaj ti pravim, Cesarost, Npes.-K.

cesárski, adj. kaiserlich, Kaiser-.

cesârstven, ena, adj. das Kaiserreich betreffend,
Cig.; cesarstveni zlatniki, Reichsgoldmünzen,
DZ.

cesârstvō, n. 1) das Kaiserthum, das Kaiser-
reich; — 2) die Kaiserwürde, Cig.

cesárščak, m. neka vinska trta, SlGor.-Evj.
(Torb.).

cesárščica, f. 1) die Kaiserbirne, C.; — 2) eine
Pflaumenart, C.

cé sati, sam, vb. impf. in längeren Stücken weg-
reißen, Mur., Cig., vzhŠt.; skale c., Späne
reißen, C.; perje c., Federin schleißen, C.; —
nit se cesa, der Faden fasert sich, Z.; —
prim. česati.

cêsek, ska, m. 1) der Lichtspan, C., SlGor.;
— 2) die Nagelwurzel, der Nietnagel, („za-
čekš pri nohtih“) C.

česija, f. prepust, odstop, die Cession.

cesika, f. ein abgerijsenes Stück Holz, „kar se
učesne od lesa“, C.

cé}sra, f. 1) = cesulja, C.; — 2) ein Mädchen
mit zerrauften Haaren, C.; — prim. cusra.

cesráti, ám, vb. impf. reißen, abreißen, (z. B.
Kohl-, Mangoldblätter u. dgl.), C., Z.; —
orehe cesrati, Rüsse vom Baume herunter-
schlagen, SlGor.-C.; — prim. cusrati.

cesráv, áva, adj. 1) = cesuljast, C.; — 2)
zerlumpt, zerraust, C.

césta, f. 1) die Straße; velika c., die Haupt-
straße; zelezna c., die Eisenbahn; rimska c.,
die Milchstraße; c. krožnica, die Ringstraße,
DZ.; vlačugarska c., der Leinpfad an Flüssen,
DZ.; — 2) die Abtheilung der Haare, die
Haarscheide, Cig.; pogl. prečka; — 3) die
Straßbäume der Sägemühle: po cesti se pre-
mika voz (Blockwagen) na valičih, Notr.

céstar, rja, m. der Straßenarbeiter, der Straßen-
einräumer.

céstarica, f. das Weib des Straßeneinräumers,
Valj.(Rad).

céstarina, f. = cestnina, Cig.(T.), Nov., nk.

césten, tna, adj. Straßen-; cestni prah.

céstišče, n. die Fahrbahn der Straße, Levst.
(Cest.); seči niso dovoljene ob cestiščih,
Nov.

čěstiti, im, vb. impf. caſtrieren, C.; — listje
c., Laub abbrechen, C.

čěstje, n. der Straßenförper, Levst.(Cest.).

céstnar, rja, m. der Zöllner, Ravn.

céstnik, m. 1) = cestar, C.; — 2) der Wan-
derer, Guts., Mur.; — der Fuhrmann, C.;
— 3) der Straßenkoth, C.

céstnina, f. das Straßengeld, die Straßenmaut-
gebür, Mur., Cig., Jan., Cig.(T.), DZ.,
Valj.(Rad).

céstnînar, rja, m. der Straßenmauteinnehmer,
der Mautner, Cig., Jan.

céstnînarica, f. die Mautnerin, Jan.

céstnînarski, adj. Mautner-: cestninarska hi-
sica, das Mauthaus, Cig.

céstnînski, adj. Maut-, Cig.; cestninske pri-
stojbine, Mautgebüren, DZ.

céstodětec, łca, m. der Straßenarbeiter, Jan.

céstoděstvō, n. der Straßenbau, Jan., DZ.

céstokáz, káza, m. die den Weg weisende Säule,
der Wegweiser, Cig.

céstomèr, měra, m. der Wegmesser, das Hodo-
meter, Cig.(T.).

céstoměrec, rca, m. der Wegemesser, der Per-
ambulator, Cig.

céstováti, újem, vb. impf. = potovati, Guts.;
— iz češ. (?)

céstovina, f. = cestnina, Mur., Cig., Jan., C.

céstovínar, rja, m. = cestninar, Mur., Cig.,
Jan., C., Ravn.

céstovòd, vóda, m. der Viaduct, Cig., DZ.

céſúlja, f. = češulja, čehulja, Ptuj-C.

cesúljast, adj. = češuljast: c. grozd, Fr.,
Ptuj-C.

céščenec, nca, m. = češčenik, C.

céščenik, m. der Schöps, Reč.-C.

cév, ı, f. die Nöhre; pipna c., das Tabak-
pfeifenrohr; strelna c., die Blitzhöre, Sen.
(Fič.); — die Weberpule, Cig., Jan., Bolc-
Erv.(Torb.); — = piščal, das Wadenbein,
Cig., C.; — der Federkiel, Cig.(T.); — das
Gefuß (zool., bot.): krvne cevi, Blutgefäße,
Cig.(T.); smolna c., der Harzgang, Tuš.(B.).

cév, m. = orodje, Gor.; — prim. nem.
Zeug. (?)

cévast, adj. röhricht, röhrenförmig, Cig., Jan., C.

cévba, f. die Drainage, Cig., Nov.-C.

cévčica, f. dem. cevka; das Röhchen.

céven, vna, adj. Nohrt-, Röhren-; — cevna
rastlina, die Gefäßpflanze, Tuš.(B.).

cévit, adj. gefäßig, Cig.(T.).

cévje, n. = orodje, Jan.; prim. cev, m.

cévka, f. dem. cev; 1) das Röhchen; — das
Tabakpfeifenröhrchen; kolovratna c., die Spule
am Spinnrad, C.; Predem nit na cevko,
Danj.(Posv. p.); — die Weberpule, Gor.;

Slov.-nem. slovar.

6

cêvkar - cîfa

— 82 —

cîfra - cigotáti

— Evstahova c., die Eustachische Röhre (zool.), Cig.(T.); — das Gefäß (bot.), Cig., Jan., Tuš.(B.); — 2) das Geißblatt (lonicera ca-prifolium), Tuš.(R.).

cêvkar, rja, m. der Röhrenwurm (serpula), Erj.(Z.).

cevkáš, m., pl. cevkaši, die Röhrenquallen (sy-
phonophora), Erj.(Z.).

cêvkast, adj. röhrenförmig; — röhrig.

cêvkati, am, vb. impf. = s cevko cepiti,
röhren, Cig.

cêvnat, adj. röhrig; — gefäßreich, Cig., Jan.;
cevnata kožica, gefäßreiches Häutchen, Žnid.

cêvnica, f. 1) led, ki se napravi okoli rozg, kadar dež zmrzne, Št.; — 2) = orgle, C.; (= citre, Levst. [Zbr. sp.]; prim. stsl. cèv-nica, lyra).

cêvnik, m. der Röhrenbohrer, Cig.

cèvnják, m. 1) das Sputengestell, der Sputen-
stock, h. t.-Cig.(T.); — 2) der Röhrenwurm
(serpula), Cig.

cevocvětka, f., pl. cevocvetke, Röhrenblumen (gamopetalae), Tuš.(R.).

cêvopisje, n. die Gefäßbeschreibung, Cig.

cevôvje, n. coll. = orodje: čebelarsko c., Gol., Gor.; — prim. cevje.

cêvstvq, n. das Gefäßsystem, Cig., Jan.

cêvta, f. = cefta, cefta, der Wassereimer, Cig., C., Valj.(Rad).

cezéti, im, vb. impf., C., jvžhŠt.; pogl. ci-
zeti, cuzeti.

cezljáti, ám, vb. impf., Cig.; pogl. cizljati.

cezûra, f. prenehljaj v verzu, die Caesur.

cîba, f. das Hühnchen (s to besedo se kli-
čejo piščeta), M., Št.; — die Henne, Štrek.

cîbara, f. = cibora, Z., Mik.(Et.).

cibêba, f. vrsta suhega grozdjiča, die Cibebe, Cig., Jan.

cîbetovka, f. die Zibetkaže (viverra zibetha), Erj.(Z.).

cîbica, f. dem. ciba; das Hühnchen, M., Št.

cîbora, f. die Kriechensflaume (prunus insi-
titia), Kr.-Erj.(Torb.), Tuš.(R.); — fran-
coska cibora, die Mirabelle (Reine-Claude),
Tuš.(R.); — prim. bav. zeibern, švab. zipper,
Levst.(Rok.).

cîc, m. neka vrsta katuna, der Zitš, M., C.

1. cíca, f. die Kaže, ogr.-Valj.(Rad).

2. cíca, f. die Staudenjense, C.; — eine schlechte Handjäge, Z.

cîcast, adj. aus Zitš, M.; Imajo cicasta krila pa avbe zlate, Npes. - Kr.; cicasta janka, Npes.(Kor.)-Kres.

cîcek, cka, m. neko grozdje; črni c., blauer Ritschener, Trumm.

cîcati, am, vb. impf. mit stumpfem Messer schneiden, C., Z.; — überhaupt: langsam, jaum-elig etwas thun, C.; — langsam, schwerfällig gehen: upehan po kamenju osel cica, Levst. (Zb. sp.).

cicorâmo, adv. = cucoramo, C.

cîfa, f. 1) die Franje an einem zerrissenen Kleide, Cig.; — 2) die Schlampe, Cig., C., Kr.; — prim. kor.-nem. zifer, Schelte gegen liederliche Frauenzimmer.

cîfra, f. 1) die Ziffer, (iz nem.); — 2) der
Schmuck, die Zier, C.; der Put, kajk.-Valj.
(Rad); — pl. cifre, der Flitter, ogr.-C.; die
Fransen, Sol.; prim. madž. cifra.

cîfrast, adj. bunt, verziert, geschmückt, ogr.-
C.; gefranst, Z.

cîfrati, am, vb. impf. zieren, bunt schmücken, aufputzen, ogr.- C., Z.; c. se, sich malen, Dol.-Levst.(Rok.).

cîfrenica, f. das Zifferblatt, Cig., Jan., C., DZ.

cîfrenik, m. = cîfrenica, Cig.

cîga, f. der Flaschenzug, Ptuj - C.; — prim. cigati.

cîgalica, f. 1) die Zwischenhöhe, V.-Cig.; — 2) die Schliche, der Weg eines Wildeš, C.; — 3) eine nicht recht verbundene Masche im Rege, die Reitmasche, V.-Cig.

cîgan, ána, m. der Zigeuner; smeje se kakor
cigan belemu kruhu, vesel kakor cigan,
kadar sekirico najde, Levst.(Rok.); — 2) der
Gauner, der Betrüger; — 3) eine Trauben-
art: der Kleinungar, M., Vrtov.(Vin.);
drobni, črni c., C., — temnordeče jabolko
rdečkastega mesa, Ljubljanska ok. - Erj.
(Torb.).

cîgânček, čka, m. dem. ciganek; der Zigeuner-
knabe.

ciganè, éta, m. = ciganček, Cig.

ciganica, f. die Zigeunerin, Mur., jvžhŠt.; — tudi psovka nemarno oblečeni ženski, jvžhSt.

ciganč, čica, m. = ciganček, Jurč.

ciganija, f. die Zigeunerei, das Zigeunerthum,
Mur.; — die Prellerei, Mur.

cigániti, cigánim, vb. impf. 1) herumschweisen, zigeunern, Mur., Cig., Jan.; tudi: c. se, Cig.; — 2) prellen, betrügen, übervortheilen; — — za kako reč koga c., etwas von jezmandem in zudringlicher Weise zu erbetteln suchen, jvžhSt.

cigânjenje, u. 1) das Zigeunerleben, Cig.;
— 2) das Prellen; — das zudringliche Bitten,
vžhSt.

cigânka, f. 1) die Zigeunerin; — 2) die Gau-
nerin, Cig.

cigânski, adj. 1) Zigeuner-, zigeunerisch; — 2) betrügerisch.

cigânstvq, u. 1) das Zigeunerthum; — 2) die
Gaunerei, Cig., Jan.

cigânsčina, f. die Zigeunersprache, Cig., Jan.

cigâra, f. die Cigarre.

cîgati, am, vb. impf. slabo gosti, Cig., Jan.,
C., M.; c. po strunah, nk.; — prim. it. (dial.)
zigare, kričati. (?)

cîgavec, vca, m. der Fiedler, Jan.

cigeč, gla, M. m. pogl. cegel, opeka.

cigóliti, gòlim, vb. impf. knarren (von Rä-
dern), C.; — mit einem stumpfen Messer
langsam und schlecht schneiden, C.; — schlecht
geigen, C.; škripač na gosli cigoli („ciguli“),
Lašče - Levst.(Rok.); — prim. it. cigolare,
knarren, klirren (o kolesu), Levst.(Rok.).

cigotáti, ám, vb. impf. schwirren, kreischen, Trst. (Let.); — mit stumpfem Messer schneiden, C.; — prim. cigoliti.

cigútati — cíkniti

— 83 —

cikórija — címötnik

cigútati, am, vb. impf. = cigotati, C.

cijān, m. neka plinasta kemična tvarina, das
Chan, Cig.(T.).

cijāz, m. der Zögerer, langfamer Mensch, (cjaz)
Ravn.-Cig.; ein langfamer Bote, V.-Cig.

cijáza, f. ein langfames Weib, (cjaza) Ravn.-M.

cijáziti, im, vb. impf. 1) tr. schleppen, Guts., Cig.,
M. Nov.; in so ga tjakaj meketaliino „cjaži-
lili“, Trub. (Post.); dva centa tobaka cijaziti
in nositi čez Gorjance, Jurč.; c. se, sich
langfam schleppen, M, C.; c. se po klopi,
weßen, Polj.; — 2) intr. schwer gehen, Pohl.,
umherziehen: odkar je kralj Matjaž po svetu
cijazil, Bes.; — prim. nem. ziehen. (?)

cijôha, f. 1) der Kohlensäck, Sol.; — 2) ein
Collo (v trgovskem govoru), Cig., DZ.; —
prim. kor.-nem. zieche, der Bettüberzug.

1. cík, m. die Singdrossel (turdus musicus),
Vranja v Istri - Erj. (Torb.); (= dlesk, der
Kernbeißer, C.).

2. cík, m. po hrbtu bel vol, Polj.

3. cik, cika, m. 1) effigfaurer Geschmack des
Weineš, Nov.; vino na cik vleče, jvžhŠt.;
— 2) in Eßig übergehender Wein: bolna
vina, zavrelice, ciki, Nov.; — prim. 2. cikati.

1. cíka, f. die Singdrossel, Cig.; pogl. 1. cik.

2. cíka, f. krava z belkastim hrbtom, Krn-
Erv. (Torb.), Kr.; — prim. 2. cik.

cikálnik, m. „neka priprava v ribo lov: na
dolzem motvozu je po vrsti navezanih več
trnkov z vado; nanj love sosebno ogorje,
Bilje pri Gorici-Erj.(Torb.).

1. cíkast, adj. weißgeflecht, mit weißem Rücken,
Bes., Nov.; cikasta živina, Kr.; — prim.
2. cik, 2. cika.

2. cíkast, adj. in Eßigfäure übergehend: cika-
sto vino, Dol., Št.; — prim. 2. cikati.

1. cíkati, cíkam, vb. impf. zirpen, Cig.; piepen,
Z.

2. cíkati, cíkam, vb. impf. 1) einen fremden
Beigeschmack haben: c. po čem, Cig., Jan.;
c. na kaj, C.; vino na jesih cika, Dict.; vino
cika, der Wein hat einen effigsauren Beige-
schmack, Cig., Štrek., Dol., Št.; ta beseda
po nemščini cika, scheint deutschen Ursprungš
zu sein, M.; — ziehen, anspielen, Cig., Jan.;
kam to cika? to na-me cika, Z., SlGor.;
— prim. švic., bav., zicken, istega po-
mena.

cīkavt, m. die Singdrossel (turdus musicus),
Cig., Gor.; — prim. 1. cik.

cīkec, kca, m. = cikavt, Dol.

cīkla, f. = pesa, C., Valj.(Rad); — iz cvikla;
hs. cvekla, novogrško σεύχλον, Mik.(Et.).

cīklja, f. weißgefleckte Kuh, Cig.; — prim. 2.
cika.

cikljast, adj. weißgeflecht, Cig., M.

ciklóida, f. neka kriva črta, die Chyklóide (mech.),
Cig. (T.).

1. cíkniti, cíknem, vb. pf. einen Pieplaut von
sich geben, Z.; muſſen, C.; — prim. 1. cikati.

2. cíkniti, cíknem, vb. pf. in die ſaure Gährung
übergehend, ſauer werden: vino je ciknilo, ist
ſauer geworden, Cig., Št., Dol.; (tudi impf.:

vino že cikne = cika, jvžhŠt.;) na kaj dvo-
umnega c., eine zweidentige Anspiehung machen,
Cv.

cikórija, f. die Cichorie, die Wegwarte (cichó-
rium intibus), Tuš.(R.).

cilinder, dra, m. der Cilínder; — prim. valj.

cilj, cilja, m. das Ziel, der Endzweck: cilj in
konec našega življenja; — iz nem.

1. címa, f. 1) der Keim, Mur., Cig., Jan., Danj.-
Mik.; cime gnati, Mik.(Et.); — der Pſlanzen-
trieb, BlKr.; — 2) das männliche Glied, Z.,
Lašeč-Erj.(Torb.); — 3) der Eiſzapfen, Mur.

2. címa, f. 1) das Kräuterich von Ackerpflanzen,
Cig., C., M., Dol., BlKr.; — 2) odlomljena
vejica, Sv. Peter pri Gorici-Erj.(Torb.); —
prim. lat. cima, it. le cime dell' erbe, Mik.
(Et.).

címanje, n. das Keimen, Mur.

cimaraka, f. Dol., pogl. cimraka.

cimast, adj. Keime habend: pšenica je že ci-
masta, SlGor.

címati, am, vb. impf. keimen, Mur., Cig.

címavica, f. Eisblüten, Eisroſen, die sich auf
feuchtem Boden bilden, vžhŠt.-C.

cimbale, f.pl. 1) die Cymbel, Jan.; Trobente in
gosli in cimbale, Preš.; cimbole, ogr. in
kajk.-Valj. (Rad); — 2) das Cymbal, das
Haffbrett, Mur., Cig., Jan.

cimbali, m. pl. die Cymbel, Cig.

cimbole, f. pl. pogl. cimbale.

cimbor, m. neka češpa, Goriš.-Erj.(Torb.);
— prim. cibora.

cimbora, f. = cimbor, Kr.-Erj.(Torb.), Valj.
(Rad); — prim. cibora.

cimenta, f. ein Cimentiergefäß, Št.

cimentováti, újem, vb. impf. cimentieren, Jan.;
— prim. it. cimento, die Probe.

cimštenoven, vna, adj. cimentovni urad, das
Cimentierungamt, DZ.

címer, m. der Schmuck, bes. der Hutſchmuck,
C.; der Blumenstraß, vžhŠt., ogr.-C.; —
prim. srvn. zimier, der Helmschmuck, Mik.(Et.).

címet, m. sladka skorjica, der Zimmet.

ciméti, ím, vb. impf. keimen, Mik. (Et.).

címetov, adj. Zimmet, cimetovo drevo, der
Zimmetbaum, Jan.; cimetove barve, zimmet-
farbig, Cig.; cimetova kislina, die Zimmet-
säure, Cig.(T.); cimetova lovorika, der Zim-
metlorbeer (laurus cinnamomum), Tuš.(R.)

címetovec, vca, m. 1) der Zimmetbaum, Jan.;
— 2) neka vrsta granatov rumene ali ci-
metove barve, der Kanefstein, Cig.(T.).

címetovica, f. das Zimmetwasser, Cig.

címica, f. dem. 1. cima; das Keimchen, Cig.,
Jan., M., Nov.

címiti, im, vb. impf. 1) keimen machen: trs
v., Sturzreben bereiten, vžhŠt.-C.; — 2) c.
se, keimen, Sprossen treiben: repa se cimi,
Cig., Jan.

címnat, adj. = cimast, SlGor.

címnica, f. 1) = 2. cima, Dol.; — 2) die
Sturzrebenkeimgrube, SlGosp.-C.

címötnik, m. neka vinska trta, SlGor.-Erj.
(Torb.).

6*

cimoz — cînk

— 84 —

cînk — ciprêsa

cimoz, m. ženski pas, ki ga nosijo belokranjske ženske, iz klobučine in rdečega sukna na-rejen in s traki okrašen, BIKr.; tudi: cimuz.

címper, pra. m. 1) der Dachstuhl; — 2) ein hölzernes Gebäude: — prim. bav. cimber, ein hölzernes Gebäude, Levst. (Rok.).

cîmprati, am, vb. impf. zimmern; — iz nem.

címraka, f. die Zimmerhafte, Cig.; — iz nem.

cîn, cîna, m. 1) = kositer, das Zinn (stannum); — 2) die Glasur der Töpfer, Polj.

cîn, interj. cin cin! kling, kling!

cînar, rja, m. = kositrar, der Zingnießer, Cig.

cînast, adj. 1) zinnen; — 2) mit Glasur überzogen: c. lonec, Polj.; — 3) mit Glatteis überzogen: drevje je cinasto, Dol.

cîncalica, f. der Eiszappen, vzhŠt.-C.

cîncanje, n. = kinkanje, das Ricken; — das Zaudern, die Unentschiedenheit.

cincáriti, árim, vb. impf. = cincati, SLN.

cîncati, am, vb. impf. 1) auf und ab bewegen: dremaje z glavo kinkati, Lasče-Erj.(Torb.); kobila z glavo v tla cinca, Levst (Zb. sp.); — schwerfällig gehen: pes cinca hodeč po treh nogah, M.; — schwanken, Cig., C.; — 2) langsam, zaudernd etwas tun, unentschlossen sein; — prim. cencati, cuncati.

cîndre, m. ein an den Schultern hangender weißlicher Unterroc, Goriš.

1. cînek, nka, m. pogl. 1. cink.

2. cînek, nka, m. pogl. 2. cink.

cînek, nka, adj. = činek, majhen, Trst.(Let.). Št.

cîngati, cîngam, vb. impf. 1) klingeln, ogr.-C., Z.; — 2) schaukeln, Štrek.

cîngelj, glja, m. 1) das Glöcklein, C.; — das Schneeglöckchen (galanthus nivalis), C.; — 2) etwas Hangendes: cingelj cinglja, cokelj coklja, cingelj dolu pade, cokelj ga popade, (svinja in želod), Ip.-Erj.(Torb.); — der Eiszappen, C.

cîngeljc, (gljec), geljca, m. dem. cingelj; das Schneeglöckchen (galanthus nivalis), Z., Ljub.

cîngeljček, čka, m. dem. cingeljc, istega pomena, Ljub.

cingetáti, etâm, ézem, vb. impf. klingen: pětica cingeče, Z.; klingeln, C., vzhŠt.; zvončki cingečjo, Več.

cingetâvka, f. der Klingelbeutel, C.

cînglja, f. = cingelj 1); oven s cingljo, ZgD.

cingljânje, n. das Geflingel.

cingljáti, âm, vb. impf. klingeln, schellen; zvončki cingljajo; na kupico cingljaje vino klicati, LjZv.

cínqola, f. 1) das Schöllkraut (chelidonium majus), C.; — 2) pl. cingole (zaničlj. o nogah), die Häcksen, C.

cínjav, adj. glatteißig, vzhŠt.-C.; — prim. cinast 3).

cínjavica, f. das Glatteis, vzhŠt.-C.

cínjenje, n. die Glasur, V.-Cig.

1. cînk, m. 1) das Fettauge: oljnati cinki plavajo po vodi, Vrt.; cinke poloviti z juhe, Str.; — 2) der graue Star (im Auge), Cig., C., Žnid.; mreno ali cink iz punčice sneti,

Slom.; — prim. kor.-nem. in bav. zinken, Fettauge.

2. cînk, m. das Zink.

cinkárnică, f. die Zinkhütte, Cig.

cînkast, adj. 1) voll Fettaugen: cinkasta juha, Z.; — 2) mit dem grauen Star behaftet, Dict., C., Dol.; ali si cinkast, da ne vidiš? Dol.

cînkati, cînkam, vb. impf. 1) klingen, klingeln, ogr.-M., C.; — 2) z roke zbijati denar (neka igra), Notr.

cînkłja, f. der Gartenammer (emberiza hortulaná), Z.

cinköt, óta, m. das Geflingel: c. kraguljcev, Vrt.; das Geflirre, Zora.

cîkov, adj. aus Zint, Zint; c. okis, das Zinfond; cinkova bel. cinkovo belilo, das Zinkweiß, Cig.(T.).

cînkovica, f. das Zinkerz, Cig.(T.).

cîkovnat, adj. zinkhaltig: cinkovnata svělica, die Zinfblende, Cig.(T.).

cínóber, bra, m. das Zinnober.

cínóbrast, adj. zinnoberhältig: cinobrasta ruda, das Zinnobererz, Cig.

cínóbrovica, f. das Zinnobererz, Cig.

cinoprálňica, f. die Zinnwäsche, Cig.

cínov, adj. = kositrov, Zinn-, Cig., Jan.

cínovec, vca, m. der Zinnftein, Cig.

cínovica, f. die Zinnerde, Cig.

cintor, m. = pokopalšče, ogr.-C.; — iz lat. coemeterium.

1. cip, cípa, m. 1) der Pulsſchlag, Mur., Cig.; der Pendelschlag, M.; — 2) = strnad, C.

2. cip, cípa, m. der Zipſ, Jan., C., Rož.-Kres; — iz nem.

cípa, f. 1) der Pieper (anthus), Jan., Frey. (F.); pos. der Wiesenpieper, die Zippferche (a. pratensis), Ljub.; — 2) = cifa 2), Ljub.

cîpar, rja, m. der Pieperfänger, Z., Ljub.

cîpati, cîpam, pljem, vb. impf. 1) schlagen: žila ciplje, Z.; — 2) schwerfällig gehen: c. kakor konj, C.

cîpček, čka, m. dem. cipec, das Gaumenzäpfchen, Cig., M.; — prim. 2. cip.

cipčle, f. pl. „lahka ženska obutev“, med Muro in Dravo - Zora V., 369.; — prim. madž. czipellö, srlat. zipellus, Mik.(Et.).

cipelíš, m. der Schuh, Habd.; — prim. cipele.

cîpen, pna, adj. Puls-: cipna žila, Mur.

cîper, pra, m. das Weidenrösllein (epilobium montanum), Glas.

ciplja, f. die Pulsader, Guts., Mur., V.-Cig., Jan., C.; c. bije, tolče, tripa, tepe, Cig.

1. cîpnica, f. = ciplja, Mur., Cig.

2. cîpnica, f. 1) die Hütte des Pieperfängers, Cig., M.; — 2) die Lockpfeife des Pieperfängers, M

cipoměr, méra, m. der Pulsmeffer, Cig.

cipóte, f. pl. die Füße (zaničlj.), die Häcksen, Z., C.; ima grobe cipote, C.

cípov, m. der Kuchen, ogr.-Valj.(Rad); — iz madž. tzipó.

cipovec, vca, m. = cipov, ogr.-Valj.(Rad).

ciprès, ésa, m. = cipresa, Valj.(Rad).

ciprêsa, f. die Cypresse (cupressus).

ciprěsov – cízej

— 85 —

cízek – cmérditi

ciprěsov, adj. Cyppressen-: c. les.

ciprěsovec, vca, m. der Cypressenhain, Cig.

ciprěsovina, f. das Cypressenholz.

ciprěšina, f. = cipresa, Schönl.-Valj.(Rad).

ciprōn, m. die Cypperntraube, M., Z., Vrtov. (Vīn.); sivi, ďrni c., Z.

cípros, m. die Heiligenpflanze (santolina chamae-cyparissus), Ip.-Erj.(Rok).

cirilica, f. das cyrillische Alphabet.

cirílski, adj. cyrillisch: rabilo je starim Slovencem dvoje pismo, glagolsko in cirilsko, Navr. (Kop. sp.).

cisoída, f. die Epheulinie, die Ciffsoide, Cig.(T.).

cistercijān, m. ein Wönch des Cistercienserverdenš, Cig., Jan.

cistercijānve, nca, m. = cistercijan, Jan.

cistercijānka, f. die Cistercienserin, Cig., Jan.

citrar, rja, m. 1) der Zithermacher, Cig.; — 2) der Zitherspieler, Cig., Jan., Jsvkr., Rog.

citrarica, f. die Zitherspielerin, Cig.

citráš, m. der Zitherspieler, kajk.-Valj.(Rad).

citrati, am, vb. impf. die Zither spieLEN.

citravec, vca, m. der Zitherspieler, Cig., Jan.; c. s citrami, Cv.

citravka, f. die Zitherspielerin, Cig.

cître, ter, f. pl. die Zither; na c. delati, agriti, die Zither spieLEN.

cîtrice, f. pl. dem. citre; S sabo vzela citrice, Mile citre pisane, Npes.-K.

citröna, f. die Citrone (citrus).

citronar, rja, m. der Citronenhändler, Cig.

citronnast, adj. citronenartig, Cig.; — citronen-gelb, Šol.

citronka, f. neko jabolko, C.

citronov, adj. Citronen-; c. gozd, der Citronenwald, Jan.; c. sok, der Citronensaft, Cig.

citronova kislina, die Citronensaure, Cig.(T.).

citronovec, vca, m. der Citronenbaum (citrus medica), Tuš.(R.), Jan.

citronovina, f. das Citronenholz, Cig.

civřha, f. = cibeba, Šol., C.

cividin, m. = cebedin, C.

civilen, lna, adj. bürgerlich, civil, Civil-.

civilizācija, f. die Civilisation; — prim. olica.

civkati, am, vb. impf. brennenden Schmerz verursachen: roke mi civkajo od mraza = peko me, Soška dol.-Erj.(Torb.).

1. cíza, f. 1) die Zige Kr.-Valj.(Rad); — 2) das Stutenfüllen, Jan., M., Valj.(Rad).

2. cíza, f. zweirädriger Schubkarren (ohne Wagentruhe), Gor.; tudi pl. cize, Cig., Jan., Rib. - M.; — prim. lat. cisium, št. - nem. Zeiselwagen, Vest. I. 15.

cízara, f. die Kichererbse (cicer arietinum), M., DZ.

cízarka, f. die Kohlmeise (parus major), BlKr.

cízast, adj. zibensörmig, Cig.

1. cízati, zam, vb. impf. saugen (an der Mutterbrust), Cig., Jan., Štrek.; sesuljo cizati, zulpen, Cig.

2. cízati, cízam, vb. impf. wiegen, c. se, sich wiegen, Z.: c. se, auf einem Wagen langsam dahersfahren, C.

cízej, m. = cizek, Cig., Npes.-K.

1. cízek, zka, m. 1) die Zige an der Mutterbrust, V.-Cig.; — die Kinderdutte, Jan.; — 2) neka vinska trta, Hal.; prim. cec, ses; — 3) der Piston beim Kapfelgewehr, Lašče-Levst.(Rok.); — 4) saugendes Füllen, Jan., Št.

2. cízek, zka, m. der Zeifig, V. - Cig., Frey. (F.); — prim. čížek.

cízěti, im, vb. impf. 1) sanft rauschend wehen: veter cizi, C.; — 2) sícern: vino cizi iz soda pri sklepih, jvžhŠt.; — prim. cuzeti.

cizle, f. pl. = cize, Št.-Vest.; — prim. 2. ciza.

cizljáti, ám, vb. impf. = cizeti, Fr.-C.

cízovnik, m. zweirädriger Karren, Mik.; — prim. 2. ciza.

cízra, f. 1) = cizara, die Kichererbse, C.; — 2) = fižol, vžhŠt.

cjáziti, im, vb. impf. pogl. cijaziti.

ejök, óka, m. der Klumpen: c. železa, Cig.; der Bloß, DZ.; — prim. čok.

ejókati, ejókam, vb. impf. (das Erz) stufenweise abhauen, V.-Cig.

cló, adv. pogl. célo.

cmakán, ána, m. der beim Essen schmaßt, Mik.

cmákanje, n. das Schmaßen, Z.

cmákati, am, vb. impf. schmaßen, Z.; auf naßem Boden herumtreten, patscheln, Jan., C.; — prim. cmokati.

cmáriti, im, vb. impf. sengen: kožuhe c., DSv.; schmoren, raka pri ognji c., Cig., Erj. (LjZv.); tako peči, da se smodi, BlKr.; berač začne c. mačka, Jurč.; drva se cmarijo na ognju, ako so mokra, Z.; — c. koga, = naganjati koga, C.; — prim. cvariti.

cmážiti, im, vb. impf. schmoren, braten, Raič (Let.); — prim. češ. smážiti.

cméhtati se, am se, vb. impf. schluchzend weinen, C.; — prim. cmihati se.

cméla, f. die Winslerin, Jarn., Cig.

cmélití, im, vb. impf. winſeln, weinen (o otroci), ne na glas vřečati (o živalih), C.

cménder, dra, m. der gerne weint, der Quarrer, Cig.

cměndra, f. 1) das Flennen: c. ga mine, ZgD.; — 2) die gerne weint, die Quarre, Cig.

cměndrati se, am se, vb. impf. plärren, flennen, quarren, Cig.

cměndriti se, im se, vb. impf. cmendrati se, Cig.

cměniti se, im se, vb. impf. flennen, maulen, Mur.

cměr, m. die Buttermilch, vžhŠt.-C.; — prim. češ. cmer, cmar, = Buttermilch.

cméra, f. das Plarrmaul, der Flenner, Jan., M., C., Polj.

cmérav, adj. weinerlich, Jan.

cměrda, f. der gerne flennt, der Quarrer, Cig.

cměrdáč, m. der Raunzer, Cig.

cměrdaló, n. der Raunzer, der Winseler, Cig., BlKr.

cměrdati se, am se, vb. impf. flennen, raunzen, quarren, Cig., Kras.

cmérdav, adj. weinerlich, der gerne quarrt, Cig.

cmérditi se, im se, vb. impf. = cmerdati se, BlKr.

cmeréka — cmokútati

— 86 —

cmôlje — côl

cmeréka, f. C., Danj.(Posv. p.); pogl. smreka.

cmériti se, im se, vb. impf. eine weinerliche
Miene machen, M.; plärren, flennen, Jan.,
Polj.; pridigalo se ni, da bi se mogli po-
slušavci cmeriti, LjZv.

cmérkelj, klja, m. weinerliches Kind, C.

cmerúlja, f. die Winselerin, Cig.

cměškati, am, vb. impf. winseln (o psih), C.

cméva, f. die Winselerin, Mur., C.

cměvati, am, vb. impf. winseln, C.

cměvec, vca, m. der Winseler, Mur., Cig.

cměvkanje, n. das Winseln, Cig., M.

cměvkati, am, vb. impf. winseln, Mur., Cig.

cmígati, am, vb. impf. fiedeln, Cig., Jan.

cmígavec, vca, m. der Fiedeler, Cig., Jan.

cmíhati se, am se, vb. impf. mit verzogenem
Gesichte weinen, quarren, flennen, Jan., C.,
vzhSt., BlKr.-M.

cmíhavec, vca, m. der gerne flennt, Jan., BlKr.-M.

cmíhavka, f. die gerne flennt, BlKr.-M.

cmíla, f. das Dünne eines ungleichmäßig dick
gesponnenen Fadens, Polj.

cmílast, adj. cmilasta preja, ein Gespinst von
ungleichmäßigiger Dicfe, Z., Polj.

cmíz, m. das Quarren, das Flennen, BlKr.

cmízec, zca, m. der Quarren, der Flenner,
BlKr.

cmíziti se, im se, vb. impf. po sili, brez solz
jokati, flennen, quarren, C., BlKr.

cmóčec, čca, m. dem. cmok; das Knödelchen.

cmóček, čkà, m. = cmočec, Valj.(Rad).

cmóčiti, im, vb. pf. = cmokniti, Z.; c. koga,
jemandem eine Dhrfeige geben, Slom.-C.

cmók, interj. patsch! Cig.

cmók, óka, m. 1) der Schmaßlaut, der Patsch;

2) die Dhrfeige, Ip.-Erj.(Torb.), Štrek.; —

3) der Klost, der Knödel; — 4) der Tölpel,
Jarn., Mur.; — prim. cvok.

cmokáč, m. der Schmažer.

cmokátnica, f. schlammig-kothige Straße, C.

cmokàn, ána, m. = cmokač, Cig.

cmokânje, n. das Schmaßen, das Patschen.

cmókast, adj. kloßig.

cmokát, áta, adj. kloßig; c. kruh.

cmokáti, ám, vb. impf. schmaßen; tele ziza
(sesa) in cmoka, Fr.-C.; — patschen: po
blatu c., C.; dez zmerom gre in cmoka, C.;
— kleffen, Jan.; to ni malano, ampak cmo-
kano, V.-Cig.

cmokâvec, vca, m. der Schmažer, Cig., Jan.;
— der Klefser, Cig.

cmokljáč, m. der (beim Essen) schmaßt, schlamppt,
Cig.

cmokljáti, ám, vb. impf. schlampen, (beim Essen)
schmaßen.

cmókniti, cmóknem, vb. pf. einen Schmaßlaut
hervorbringen; patschen: c. v vodo, Jan.,
Cig.; — c. koga, ohrfeigen, Štrek.

cmokotáti, otám, ččem, vb. impf. schmaßen, C.

cmóhkva, f. Hrušica v Istri-Erj. (Torb.); pogl.
smokva.

cmokútati, am, vb. impf. cmokotati, Svet.(Rok.).

cmôlje, n. die Simše (juncus), SlGor.-Erj.
(Torb.); (cmulje, C.); — menda nam. cvolje;
prim. rus. stvolz, Röhre.

cmŕčen, čna, adj. Wirbel-, M.; cmrčni tok,
Danj.(Posv. p.).

cmŕk, m. der Wassermirbel, Mur., Cig., Jan.,
Danj.-Mik.; c. ga je požrl, der Strudel hat
ihn verschlungen, SlGor.; (povodni mož) po
noči rad pomalja iz cmrkov glavo, — rad
vlaci ljudi v cmrk, Trst.(Glas.).

cmŕkati, am, vb. impf. schürfen, Mur., C.;
schlecken, Cig.

cmŕkniti, cmŕknem, vb. pf. einen Schlurf thun,
schürfen, C.

cmúlití, im, vb. impf. 1) schluchzen: jazbeci in
zajci cmulijo, M.; quäken (o otrocih), Cig.;
— 2) schmaßend saugen, M.; mehko gruško,
kri iz rane c., ogr.-C.

côcanje, n. das Schwingen, Habd.

côcati, am, vb. impf. 1) schwingen, Habd., ogr.-C.; = gibati, mahati, C.; — 2) c. se, schwanken: list se na drevesu coca, ogr.-C.; — prim. cencati.

cofodráti, ám, vb. impf. Polj.; pogl. cefedrati.

1. còk, cóka, m. die Erzstufe, Jan.; — prim.
cjok.

2. còk, cóka, m. der Zudelsleck, Jan., C., M.;
cee brazdač jé, dela coke, Fr.-C.

cókast, adj. befudelt: cokasta miza, C.

cokáti, ám, vb. impf. patschen, Z.; sudeln,
Schmugpflecke machen, Jan., C., M.; — prim.
cvokati.

cokítati, am, čem, vb. impf. patschen: po blatu
c., Fr.-C.

côkla, f. 1) der Holzschuh: v coklah hoditi;
— 2) die Sandale, Kr.-Valj.(Rad); prim.
cokol; — 3) der Radschuh, der Hemmischuh
beim Wagen; s coklo zavreti; — 4) deščica
pri kolovratu, na katero predica z nogo pri-
tiska, Dol.; — 5) schwerfälliger Fußgänger,
M.; — prim. it. zoccolo, der Holzschuh, srvn
zockel, Mik.(Et.).

côklar, rja, m. 1) der Holzschuhmacher, M., Kres;
— 2) der Holzschuhe trägt, Z., Kres; tudi:
coklár, Št.

cokláti, ám, vb. impf. in Holzschuhen einher-
gehen: beim Gehen stark und ungeschickt auf-
treten, M., Z.; — prim. cokla.

côklica, f. dem, cokla; V coklicah rasel, V
ličnatem plašč', Vod.(Pes.).

cokljáti, ám, vb. impf. patscheln: po blatu c.,
Cig.; — prim. cokati.

cókniti, cónkem, vb. pf. patschend werfen oder
fallen, C., Z.

cókol. m. die Sandale, Habd., Valj.(Rad); —
prim. cokla.

cokolár, rja, m. der Barfüßermönch, Krelj.

cokotáti, otám, ččem, vb. impf. 1) im Koth
patschen, strampfen, C., Z.; — 2) schmaßend
und sudelnd essen, C.

1. côl, m. der Holl; tri cole dolg.

2. côl, m. die Hollgebür, der Holl, Mur., Jan.,
Cig.; — prim. carina.

3. côl, m. der Holzblöck, C.; — cole za drva
žagati, C.; — cole imenujejo male lesene

côla — côpravec

— 87 —

côprnica — cúcati

krhlje, s katerimi po zimi netijo, da vidijo
predice presti, Solčava (Št.)-Vest.; — prim.
srvn. zol = cylinderförmiges Stück, Klot.

côla, f. = col, der Zoll (als Längenmaß).

côlen, Ina, adj. Zoll=; colni urad, das Zoll-
amt: c. uradnik, der Zollbeamte, Cig., Jan.
colišče, n. das Zollamt, DZ.

côliti, im, vb. impf. = cole za drva sekati
ali žagati, C.; — prim. 3. col.

colja, f. kozje ime, Erj. (Torb.).

côlnar, rja, m. der Zöllner; — po nem.

côlnica, f. das Zollhaus, Cig.

colnija, f. colni urad, das Zollamt, Cig., Jan.,
DZ.; mala c., das Nebenzollamt, DZ.

colnijski, adj. zollämtlich, Cig., Jan.

côlnik, m. der Zollbeamte, Cig., Jan.

côłstvoq, n. das Zollwezen, Cig., Jan.

compâta, f. Cig.; pogl. copata.

cōmper, pra, m. C., Valj. (Rad); pogl. coper.

côna, f. iz nem. Zuname, C., ogr.-Valj.(Rad);
pogl. priimek.

cónfniti, cónfnem, vb. pf. den Muth verlieren,
demüthiger werden, Lašče - Levst. (Rok.); —
prim. cavfniti.

cónovati, ujem, vb. impf. = priimke davati,
C., ogr.-Valj. (Rad).; — prim. cona.

cônta, f. ein liederliches Weiß, die Mehe, Cig.,
C.; s cifami in contami se pečati, Pohl.
(Km.); izgonjena conta, Bas.

côpanj, m. die Langstange am Rüstwagen, Cig.;
— iz. nem. Zugbaum, C. (?)

côpanjek, njka, m. = copanj, Z., jvžhšt.

copâta, f. 1) der Flechtsschuh, der Filzsschuh, die
Patsche; — 2) der Pantoffel, Z., Zora, Gor.;
— tudi: die Sandale, C., Polj.; — prim.
it. ciabatta, alter Schuh.

copátar, rja, m. ktor copate dela ali prodaja, Z.

côp, interj. posnemanje besedi podobnega
glasu, jvžhšt.

côpati, am, vb. impf. mit Geräusch fallen, C.;
mit den Füßen stampfen, C.; schleppen,
Trst. (Let.).

côper, pra, m. der Zauber, Mur., Valj. (Rad);
— iz nem.

côpkati, am, vb. impf. dem. copati: Laute
hervorbringen wie z. B. die Drescher beim
Dreschen, M.

copolóp, ópa, m. človek, ki nerodno stopa,
BlKr.

copónta, f. eine Person, die stark aufzutreten
pflegt, C.

copòt, óta, m. das Gestampfe, das Getrampel
z. B. eines lausenden Pferdes, Cig., Jan.,
Mik.

copotáló, n. der Stampfer, M., Z.

copotânje, n. das Stampfen.

copotáti, otâm, óčem, vb. impf. stampfen,
trampeln; — patſchien: dež copoče in gre,
Z., C.; c. po vodi, Zora.

copótec, tca, m. = ceptec, Polj.

copotîn, m. der Trampler, C.

côpprati, am, vb. impf. zaubern; — iz nem.;
pogl. čarati.

côpravec, vca, m. = copnik 1), Skrinj.-
Valj. (Rad).

côprnica, f. die Zauberin, die Hege.

coprniša, f. die Zauberei.

côprnisk, m. 1) der Zauberer; — 2) das große
Nachtpfauenauge, Solkan-Erj. (Torb.).

côprnjak, m. = copnik, Mur., Prip.-Mik.

côprnski, adj. Zauber=, Cig.; coprske tovari-
sice, Bas.

côsa, f. liederliches Weiß, Jan., SlGor.

côta, f. der Feßen, Jan., Št.; — iz nem.
ßotte.

côvek, vka, m. der Klumpen, Jan.; der Klot,
Valj. (Rad).

crčáti, im, vb. impf. = cvrčati, Mik. (Et.).

crénje, n. = cvrenje.

crěnsa, f., Tuš. (R.); pogl. čremsa.

crêt, m. eine Art Bergstraße, Valj. (Rad); die
Bergkiefer (pinus pumilio), C.

créti, crèm, vb. impf.; pogl. cvreti.

crêtje, n. coll. das Krummholz, das Knieholz,
Kamnik-M., Valj.(Rad); — prim. cret.

crêtovje, n. = cretje, Gor.-M., Preddv.-M.

crgóliti, gôlim, vb. impf. = cigoliti, C.; kolo,
ki ni namazano, crgoli, SlGor.

crgútati, am, vb. impf. einen schrillenden Laut
von sich geben, C.; čiriček crguta, SlGor.

cŕk, m. das Verrecken, M.; — die Viehseuche,
Valj. (Rad).

cŕka, f. das Verrecken; die Seuche: crka je
živino zalezla, C.; Da bi te crka zalezla!
= da bi crknil! M.

cŕkanje, n. das Umstehen (des Viehes), der
Viehsfall; die Seuche.

cŕkati, cŕkam, vb. impf. ad crkniti; 1) mucken,
Rez.-C.; — 2) verrecken, umstehen; — 3)
vertrocknen: voda v potoku crka, BlKr.

crkávati, am, vb. impf. = crkati, C.

cŕkavica, f. das Verenden, die Seuche, C.

cŕkelj, klja, m. = krcelj, C.

crketáti, etâm, éčem, vb. impf. 1) einen dem
Wurzellaute ähnlichen Laut hervorbringen:
kos crketa, Z.; — 2) gierig nach etwas ver-
langen, Guts., Jarn.

crklína, f. das Aaš, Jarn., Mur., Cig., Jan., C.

crknè, éta, n. ein umgeſtandenes Étier, C.

crknetína, f. das Aaš, Cig., DZ.; Turki ne
zakapajo crknetine, Navr. (Let.).

cŕkniti, cŕknem, vb. pf. 1) umstehen, verrecken;
— 2) vertrocknen: potok je crknil, BlKr.

cŕknjenec, nca, m. das Fallwildpret, Cig.

crkováti, ûjem, vb. impf. = crkati: voda
crkuje, ako se je kje nabrala, pa ne more
odtekati, ampak le počasi gine, Dol.

crkovína, f. das Aaš, Cig., SlN.-C.

crljáti, ûm, vb. impf., Cig., Jan.; pogl. curljati.

cŕna, f. = črna, svoje ime ovci, Plužna-Erj.
(Torb).

cûc, m. 1) der Saugzulp, C.; — 2) das Gieß-
ſchaffrohr, C.; — prim. 1. cucati.

cúca, f. weibliche Scham.

cucáló, n. der Zulp, das Saughorn, C.; —
prim. 1. cucati.

1. cúcati, am, vb. impf. ſaugen, Cig., C.; —
prim. kor.-nem. zuz'ln.

2. cúcati, am, vb. impf. harnen, C.; — prim.
cuca.

cúcati — cukrovârnača

— 88 —

cukrovîna — cúrek

3. cûcati, am, vb. impf. schwerfällig gehen, Z.; — prim. cencati.

cûcek, cka, m. = pes, Habd., Št., BlKr., ogr.-Valj.(Rad).

cúcelj, elja, m. der Saugzulp, C.; — prim. kor.-nem. zuz'l.

cûcka, f. der Urin, C.

cúckovec, vca, m. sauerer Wein, Dol.-LjZv.

cuckovîna, f. = cuckovec, LjZv.

1. cucljáti, âm, vb. impf. kleinweise saugen, M., Z.; — prim. 1. cucati.

2. cucljáti, âm, vb. impf. harnen, C.; — prim. 2. cucati.

cûcman, m. neka žaba: = tomažek, C.

cûcniti, cûcnem, vb. pf. 1) niederhocken, nieder-
sinken (z. B. vor Schwäche), Z.; — 2) ein
wenig gießen, schütten, BlKr.; na meri komu
cucniti, hinzugeben, C.; — prim. cuncati,
cencniti.

cucorâmo, adv. c. nesti koga, jemanden huckepact tragen, Nov., SIN., Dol.; — prim. cioramo, štuporamo in 3. cucati, cucniti.

cufráti, âm, vb. impf. = cefrati, C.; volno c., Dict.; — prim. nem. zupfen. (?)

cûhta, f. gesflöchtener Reif für die Weinpresse,
die Preßsfechte. V.-Cig., v7hŠt.-C.; — prim.
nem. Zucht = Ziehband, C.

cûk, m. männliches Glied, C.; — prim. cuca.

cúka, f. der Kürbis, Štrek.; — prim. it. zucca.

cukalina, f. der Urin, C.; — prim. 1. cukati.

1. cûkati, am, vb. impf. harnen (v otročjem govoru), SlGor.-C.; — prim. cuk.

2. cûkati, cûkam, vb. impf. ad cucniti; zupfen; c. koga za obleko; c. se = trgati se za kaj; — cuka me = kolca se mi, C., SlGor.

cúker, kra, m. der Zucker.

cúkniti, cûknem, vb. pf. zupfen; za brado
koga c.; — prim. nem. zuden.

cukrár, rja, m. der Zuckersieder, Cig.

cukrárna, f. = cukrarnica, Levst.(Nauk).

cukrárnica, f. die Zuckerfabrik, Cig., nk.

cukrástvø, n. die Zuckerfabrication, Cig.(T.).

cúkrast, adj. zuckerartig, Zucker-.

cúkrati, am, vb. impf. zuckern; kavo c.; —
candieren, Cig.

cûkrc, m. dem. cuker.

cûkrček, čka, m. dem. cukrc; das Zuckerchen.

cukrēn, adj. aus Zucker bereitet, Zucker ent-
haltend, Zucker-.

cukrenîca, f. die Zuckerbüchse, die Zucker-
schachtel, Cig.

cukrenîna, f. die Zuckerware, Cig.; Zucker-
backwerk, Levst.(Nauk).

cukrîti, îm, vb. impf. = cukrati: po mestih
ljudje besede cukre, Npreg.-Jan.(Slovn.).

cukrnat, adj. zuckerhaltig, zuckerig, Cig., Jan.

cukročistee, tca, m. der Zuckerraffineur, Jan.

cukrolîzez, zca, m. der Zuckerleber, das Zucker-
maul, Cig., Jan.

cukrolîzka, f. die Zuckerleckerin, Cig.

cúkrov, adj. Zuder: cukrova kislina, die
Zuckersäure, Cig.(T.).

cukrovár, vára, m. der Zuckersieder, Jan.

cukrovârnača, f. die Zuckersiederei, die Zucker-
raffinerie, Jan.

cukrovîna, f. der Zuckerstoff, Cig., Jan.

cúla, f. 1) das Bündel; das Reisebündel; v culo
povezati svoje reči; — v ruho zavezane,
nevesti podarjene reči: nevesti culo nesti,
BlKr.-SIN.; — 2) der Sack, Mur.; der
Watsack, Cig.; — prim. madž. cula, Bündel,
iz lat. culleus, Dan.

cûlar, rja, m. ktor nevesti culo nese, C.;—
prim. cula 1).

cúlica, f. dem. cula; 1) das Bündelchen, das
Reisebündelchen; — 2) das Sächchen, Pohl.
(Km.); der Geldbeutel, Jarn.

cúma, f. psovka zaspani ženski, Št.-C.

cúmati, am, vb. impf. schläfrig nicken, Št.-C.

cúmelj, mlja, m. der Zipsel, C.; — der
Zulp, C.

cûncati, am, vb. impf. 1) langsam gehen, C.;
— 2) tropfenweise gießen, C.; — prim. cu-
mati, cencati, cincati.

cunceljáti, âm, vb. impf. počasi in drobno
hoditi, C.

cündra, f. 1) der Fegeß, Z.; — 2) neka vinska
trta, Ip.-Erj.(Torb.); — 3) ein zerlumptes
Weiß, Štrek., GBrda., kajk.-Valj.(Rad);
die Schlampe, C.; — prim. candra, cendra.

cundráti, âm, vb. impf. seßen, reißen, C.

cúndrav, adj. seßig, zerrissen, C.

cúndrek, (dreka) drka, m. razcapan človek,
kajk.-Valj.(Rad).

cûnec, nca, m. die Flocke (z. B. vom Berg), C.

cúnja, f. der Fegeß; čistilna c., der Pukflappen,
DZ.; v cunje hoditi = cunje kupovati, Bolc-
Erv.(Torb.); ima denarjev kot cunj = er hat
Geld wie Mît, Cig.

cunják, m. der Hadernkasten, Cig.

cûnjar, rja, m. der Hadernsammler, Cig., Jan.,
Strek., Kr.

cûnjarica, f. die Hadernsammlerin, Cig., Erj.
(Izb. sp.).

cunjárija, f. der Hadernhandel, Cig.

cunjáriti, ârim, vb. impf. den Hadernhandel
betreiben, Cig.

cûnjarka, f. = cunjarica, Cig.

cúnjast, adj. seßig, zerrissen.

cújati, cûnjam, vb. impf. seßen, reißen, zer-
lappen, Cig.

cúnjav, adj. seßig, zerrissen; cunjava juha,
Suppe mit gequirlten Eiern, Cig.

cûnjavec, vca, m. zerlumpter Mensch, Mur.,
Cig.

cunjerêznica, f. die Haderschneidmaschine, Cig.

cunjerêznik, m. das Hadernmesser, Cig.

cúnjica, f. dem. cunja; das Fegeßchen, das
Läppchen.

cûr, m. der Strahl einer Flüssigkeit, C.; Z
curom njemu kri leti (= curkoma mu kri
teče), Danj.(Posv. p.).

cúra, f. die Harnröhre (v otročjem govoru),
Kr.-Valj.(Rad).

cúrati, cûram, vb. impf. 1) pissen; na steno
c., Dalm.

cúrek, rka, m. 1) der Strahl einer Flüssig-
keit; studenčni c., der Duellstrahl, Cig.;
solze s curkom, po curkih teko iz oči, die
Thränen strömen aus den Augen, M.; zdravje

curěnje – cvěba

— 89 —

cvečić – cvět

gre po curku navzdol, po niti pa gori, *Slom*.; ali: zdravje s curkom prejde, po niti raste, *M.*; — c. živega srebra, eine Queckfilberfäule, *Cig.*; — 2) der Eiszapfen, *BlKr*.

curěnje, n. das Rinnen.

curěti, ím, *vb. impf.* schwach rinnen; Kri mu
curi iz nosa; v globočini zemlje so žile, po
katerih voda v studenec curi, ogr.-Valj.
(Rad); — iz soda curi, tudi: sod curi, das
Faſſs rinnt, Št., *BlKr*.

cúriti, ím, *vb. impf.* = cureti, *Guts.*, *Jarn.*

cůrkoma, adv. im Strahl, stromweise; kri d.
těče; solze curkoma teko.

cůrlja, f. das Mädchen, Štrek.; — prim. hs.
cura, das Mädchen.

curljáti, ám, *vb. impf.* schwach rinnen; fin-
tern, *Cig.* (*T.*).

cůrniti, cůrnem, *vb. pf.* in einem Strahl ent-
fließen, hervorschießen: malo je curnilo iz po-
sode. C.

cúsra, f. ein zerlumptes Frauenzimmer, C.

cúsrav, adj. zerrissen, zerlumpt, SI Gor.; cu-
srav je, kakor bi se bil z vetrom tepel,
Glas.

cúsravec, vca, m. zerlumpter Mensch, Valj.
(Rad).

cúsráti, ám, *vb. impf.* zaufen, zerfeßen, C.;
— prim. nem. zaufen.

cůz, m. = cuza 1), Šol.

cúza, f. 1) die Zize, die Mutterbrust, C., Kr.-Valj.(Rad); — 2) das Stutenfüllen, Mur.-Št.-Valj.(Rad).

cúzalica, f. die Schaukel, Cig.; — prim. 2. cu-
zati.

1. cúzáló, n, die Kinderdutte, *Cig.*

2. cúzáló, n. langfamer Arbeiter, Lašče-Levst.
(Rok.).

1. cúzanje, n. das Saugen.

2. cúzanje, n. das Schaukeln, *Cig.*

1. cúzati, am, *vb. impf.* aus der Mutterbrust trinken, saugen; hruško c., aus der Birne den Saft saugen, Z.

2. cůzati, am, *vb. impf.* schaukeln, Cig., M.; — 2) auf- und niedernwärts sich bewegend, nicfend einhergehen, Lašče-Levst.(Rok.); — 3) langfam arbeiten, Lašče-Levst.(Rok.).

cůzek, zka, m. 1) die Zize, die Mutterbrust;
— 2) das Hengstfüllen, M., Št.

cuzéti, ím, *vb. impf.* sichern, *Cig., C.*; — prim. cizeti.

cuzík, m. = cuzek 1), Valj.(Rad).

cůzika, f. das Stutenfüllen, M., Valj.(Rad).

cůzkati, am, *vb. impf.* dem. 1. cuzati, saugen, Z.

cůzlja, f. die Kneipe (zaničlj.), *Cig.*

cuzljáti, ám, *vb. impf.* kleinweise saugen, C.

cúzra, f. = cusra, C., SIN.

cuzráti, ám, *vb. impf.* = cusrati, C.

cuvâmplja, f. grda, široka noga, *BlKr.*; —prim.
it. zampa, Pfote.

cvâra, f. das Fettauge, Mik.

cváriti, cvârim, *vb. impf.* schmoren, C.

cvážiti, cvážim, *vb. impf.* langsam, schlecht kochen
o. braten, M., Z.; — prim. cmažiti.

cvěba, f. = cibeba.

cvečić, iča, m. 1) dem. cvek; — 2) pl. cve-
čići, Gewürznelken, Vrtov.(Km. k.), Goriška
ok.-Erf. (Torb.).

cvečnják, m. sveder za cveke, C.

cvečk, cvéka, m. 1) der Schusternagel, der Zweck;
übht. ein kleiner Nagel aus Metall oder Holz;
— 2) ein starker Mann, Cig.; — iz nem.

cvekár, rja, m. = zrebljar, Mur., Cig., Štrek.,
Dol.

cvevékec, kca, m. dem. cvek, Valj.(Rad); prav.
cvečec.

cvekſla, = cvikla, pesa, Mik.

cvěliti, cvělim, *vb. impf.* weinen machen, quälen,
betrüben, Notr.-Levst. (Rok.); ne cveli me,
quäle mich nicht, Z.; mar bi raje bil ostal
doma za pečjo, da bi ne cvelil svoje stare
matere, Levst. (Zb. sp.).

cvěnga, f. = podvalek, das Holzstück, das bei
Fässern zum Unterlegen dient, C., Št.; menda
iz nem. Zwinge.

cvěnk, cvěnka, m. 1) der Metallklang (bes. des
Geldes), Cig.; — 2) klingende Münze, C.;
Geld, Valj.(Rad); zadnji cvenk bo po grlu
splaval, Vrt.; — 3) ein Spiel mit klingenden
Münzen, Sol.

cvěnkanje, n. das Klimpern (z. B. mit Münzen).

cvěnkati, am, *vb. impf.* 1) klingen (wie Metall),
M.; denar cvenka, Cig., Jan.; — mit klin-
genden Münzen klimpern, Cig., C.; — 2)
mit Münzen um Geld spielen, indem man sie
an die Wand wirft, Sol., Z., — prim. cvin-
kati.

cvenketáti, etâm, çêem, *vb. impf.* = cvenkati,
Z.

cvěnkniti, cvěknem, *vb. pf.* einen Metallklang
von sich geben o. einen solchen hervorbringen, Z.

evěsti, cvětem in cvesti, cvětem, *vb. impf.*
blühten; Ptičice pojo, Rožice cveto, Npes.;
— Stoji Moravški trg Lesce, Več lepih
deklic v njem cvete, Preš.; kupčija cvete,
Cig.; cvetočih lic, von blühendem Aussehen;
— obraz mu cvete, er hat ein Kupfergesicht,
Cig.; — nohet mi cvete = bele pege do-
biva, Št.

cvět, cvěta, cvětů, m. 1) die Blüte (als Zu-
stand); drevo v cvetu; rožni cvet, der Monat
Juni: (postalena menda iz: režni c., Mur.;
rženi c., Vod./.Pes.); tudi: bobov cvet, ro-
kopis iz 15. stoletja, Let. 1879. 13.; —lični
c., die blühende Gesichtsfarbe, Rann., M.; —
zenski c., die Weiberzeit (Menstruation), Cig.,
Hal.-C.; — beli c., der weiße Blüüs, C.; —
sukna nagiblje na cvet = se že trga, LjZv.;
— 2) die Blüte (als Pflanzentheil); popolni,
nepopolni cveti, vollkommene, unvollkommene
Blüten, Tuš. (R.); — 3) vodni c., die Ein-
tagsfliege (ephemera vulgata), Erj. (Ž.); —
4) železni c., die Eifenblüte, Z., Erj.(Min.);
žvepleni c., der Schwezeleinſchlag für Fässer,
C.; — črni c., der Kienruß, Cig.; — c. na
vinu, der Kahm, Notr.; — 5) der Ausbund,
die Elite, das Beste, Jeinſte seiner Art: c.
vojaštva, vojske, die Blüte des Heerees, die
Kerutruppen, Cig.; cvet = bela, čista moka,
das Auszugmehl, Cig., Notr.; vinski c., der

cvětán – cvetličnik

— 90 —

cvetličnják – cvílimož

Weingeist, Cig.(T.), nk.; beli c., was bei der
zweiten Destillation des Brantweins zuerst
übergeht, der Vorlauf, (Dagegen, was bläulich
ist, zeleni cvet), V.-Cig.

cvětán, tna, adj. = cveten: cvetna nedelja, Cv.

cvětána, f. die Flora, Jan., Cig.(T.), Jes.; —hs.

cvětast, adj. blumicht, geblümt, Cig., Jan.

cvětati, am, vb. impf. blühen, zu blühen pflegen,
Mur., Cig.

cvětek, tka, m. 1) dem. cvet; das Blütchen;
— 2) = cvetka 3), C.; — 3) die Flostel,
h. t.-Cig.(T.); — cvětek, tkä, Cv.

cvětěl, tlá, adj. blühend, Mur., C.; cvetlo lice,
Cig., Ravn.

cvěten, tna, adj. Blüten-, Blumen-: cvetni
prah, der Blütenstaub; cvetna nedelja, der
Palmsonntag; cvětni teden, die Palmwoche, Št.;
— 2) blumig; cvetno polje; — 3) sein: cvetna
moka, das Auszugmehl, Cig., Jan., Vod.
(Jzb. sp.); cvetna kotlovina, das Frinkupfer,
V.-Cig.

cvěténa, f. das Blumenreich: Oj, da te cvet-
tene! Lepotiš mi dom, Vod. (Pes.).

cvětenje, n. das Blühen.

cvetéti, ím, vb. impf. = cvesti.

cvetévati, am, vb. impf. zu blühen pflegen,
blühen, Mik., nk.

cvětica, f. die Blume; ledene cvetice, Eis-
blumen, Erj. (Min.).

cvětíč, íča, m. die Blume, ogr. - C.

cvětíčast, adj. geblumt; cvětičasta kanina, Let.

cvětíčen, čna, adj. = cvetličen, Jan.

cvětíčje, n. das Blumenwerk, Let.

cvětíčnik, m. der Monat Mai, C.

cvětílo, n. = cvetlica, C.

cvětina, f. der Bühn, das Ueberbliebssel von
der Blüte am Obst, ogr. - C.

cvětíšče, n. 1) der Fruchtboden bei der Blüte,
C.; — 2) das Blumenbeet, Jan., Sol.

cvětíšt, adj. mit Blumen geschmückt, Cig.(T.)

cvětje, n. 1) coll. die Blüten; v cvetji biti,
in der Blüte stehen, florieren, Cig., Jan., nk.;
— das Blumenwerk, Cig.; — živo cvetje,
Blumenthiere, Korallenthiere (zool.), Cig.(T.);
— 2) die Blütezeit; o cvetju.

cvětjiče, n. dem. cvetje; die Blüchen, die
Blümchen, Mur., Cig., Jan., Danj., ogr.-
Valj.(Rad); — sv. Frančiška, Cv.

cvětka, f. 1) das Blümchen, die Blume; —
2) pl. cvetke, Flosteln in der Nede, Cig.;
— 3) = cvetnica, smokva prvega roda,
Dict., Osep v Istri-Erj.(Torb.).

cvetlica, f. die Blume; poljska cvetlica, die
Feldblume.

cvetličar, rja, m. der Blumenzüchter, der Blu-
mengärtner, Cig., C.; — der Blumist, Cig.

cvetličarstvo, n. die Blumengärtnerei, der
Blumenbau, Cig.

cvetličen, čna, adj. Blumen-; cvetlični duh,
der Blumenduft.

cvetličica, f. dem. cvetlica.

cvetličje, n. das Geblüm; das Blumenreich,
Cig.

cvetličnat, adj. blumenreich, Cig.

cvetličnik, m. der Blumengarten, Nov.

cvetličnják, m. der Blumengarten, Jan.; das
Glashaus, Nov., nk.

cvětnat, adj. blütenreich, blumenreich, Cig.,
Jan.; ob cvetnatih vrteh, LjZv.; — geblumt,
Jan.

cvetníca, f. 1) der Blumenkelch, ogr. - C.; —
2) der Palmsonntag: na cvetnico, Krelj; —
3) smokva prvega roda, die Frühseige, GBrda-
Erj. (Torb.).

cvětničen, čna, adj. cvetnična nedelja, der
Palmsonntag, Kast., Jsvkr.

cvětnik, m. 1) der Blumenstrauß, C., der
Palmbusch, Guts.; — 2) der Blumengarten,
LjZv.; — 3) die Anthologie, Cig.(T.), nk.;
— 4) der Wonnemonat, Jan.

cvětnják, m. 1) der Blumengarten, Cig., Jan.;
— das Blumenhaus, LjZv.; — 2) pl. cvet-
njaki = živo cvetje, Thierkorallen (anthozoa),
Cig.(T.).

cvetgčnica, f. blühender Hanf, Fr.-C.

cvětoljůb, ljúba, m. der Blumenliebhaber, Cig.,
Jan.; der Blumist, Cig.

cvětovec, vca, m. der Palmbusch, Guts., Jarn.,
Mur., C.

cvětovje, n. das Blumenwerk, Cig., Jan.; v
les je bilo češuljevje in cvetovje izrezljano,
Ravn.

cvetovnják, m. pl. cvetovnjaki = živo cvetje,
Erj.(Z.), Cig.(T.).

cvětstvo, n. der Blütenstand, die Inflorescenz,
Cig.(T.).

cvíba, f. C.; pogl. sviba.

cvíč, m. 1) das Gewinsel, das Gequieke, Dict.,
Jarn., Mur., Jan.; das Gezwitscher, Mur.;
— 2) saurer Wein, C., Valj.(Rad); — 3) der
Sauerdorn (berberis vulgaris), SlGor.-Erj.
(Torb.).

cvíčanje, n. das Quieten, das Winseln, das
Zwitschern, Z.

cvíčár, rja, m. 1) = brinjevka, C.; — 2)
= cviček, C.

cvíčati, ím, vb. impf. quicken, winseln, Dict.,
Guts., Jarn., Jan.; zwitschern: lastovka cviči,
C.; jaz sem cvičal, kakor žrjav in lastovica,
Dalm.

cvíček, čka, m. saurer Wein.

cvíčkast, adj. cvičkasto vino, saurer Wein,
LjZv.

cvíčkati, am, vb. impf. zwitschern: vrabci cvič-
kajo, SIN.

cvík, m. die Vastpfeise, Cig., Valj.(Rad); —
prim. cvičati.

cvíka, f. das Gewinsel, C.; das Geschrei, ogr.-
Valj.(Rad).

cvíkati, am, vb. impf. = cvičati, C.

cviketáti, etám, ččem, vb. impf. quieken, zwitschern: žolna cvikeče, ogr.-C.

cvil, la, m. das Gewinsel, das Gequieke, Jan.,
das Gewimmer, C.; — die Wechtlage, C.

cvileč, m. 1) der Winseler, Cig.; — 2) der
Rollschwanjaffe (cebus apella), Erj. (Ž.).

civilkati, kam, čem, vb. impf. quieken: ko-
marjev roj civilika, Zora.

evilimož, m. igrača: mož iz kavčuka, ki evili,
Vrt.

cvíliti — čáča

— 91 —

cvrgetáti — čáčkati

cvíliti, im, vb. impf. quieten, winseln: pes,
prase cvili; veter cvili, der Wind pfeift,
Cig.; jammern, Cig.

cvilja, f. die Winselerin, Cig.

cviljáč, m. der Winseler, C.

cvíljenje, n. das Quieten, das Winseln; das
Jammern.

cvíljkati, am, vb. impf. quietlyen, winseln, C.,
Zora.

cviráča, f. die Rößtpanne, C.

cvírati, îram, vb. impf. prägeln, rösten, Jarn.

cviriti, im, vb. impf. = cvirati, Mik. (Et.).

cvîrek, rka, m. = ocvirek, C.; — hrastov
c., die Knopper, C.

cvíren, rna, m. der Zwirn; — iz nem.

cvîrnat, adj. aus Zwirn, zwirnen.

cvítati, am, vb. impf. = cvetati, Cig.

cvök, cvóka, m. die Kothsuppe, C.

evokáti, âm, vb. impf. schmaken, C.; patschen,
im Koth herumsteigen, fallen (von einem
weichen Gegenstande), C.; tudi: trans. fallen
lassen, C.; — prim. emokati.

cvokítati, ítam, ičem, vb. impf. patscheln, C.;
— prim. cvokati.

cvókniti, cvôknem, vb. impf. patschend fallen, C.

evokotáti, otâm, óčem, vb. impf. = emokotati, mlaskati, C.

evolína, f. der Wasserfchierling (cicuta virosa),
Medv. (Rok.); — prim. emolje.

cvŕča, f. 1) „ocvrt drob rekše jetra, pluča
in srce kake mlade živali ali kuretine“, Go-
viška ok., Ip., Kras - Evj. (Torb.); — 2)
ocvrta jajca, Meg., Jarn., Celovška ok.,
Savinska dol.

cvrčanje, n. das Kröschen; das Zirpen, das
Zwitschern.

cvrčáti, ím, vb. impf. 1) kröschen, kreischen,
prässeln; razbeljena mast cvrči; — 2)
zwitschern, zirpen; murin, kobilica cvrči.

cvŕček, čka, m. 1) = cvrča 2), Cig.; — 2)
die Grille (gryllus), Cig., Evj. (Z.).

cvŕčka, f. = cvrča 2), SlGor.

cvrénje, n. das Prägeln.

cvréti, cvrèm, vb. impf. 1) im Fett backen
oder braten, prägeln, rösten; zerlassen: maslo
cvreti, Mur., Cig.; — c. se, kröschen: si-
rova drva se na ognju c(v)ro, Gor.; — 3)
hervorsitfern: smola iz drevesa cvre („cvere“),
SlGor.; — 3) to sta jo cvrla, die sind ge-
laufen! C., ÚčT.

cvrgetáti, etâm, óčem, vb. impf. zwitschern, C.

cvŕk, m. 1) das Gezirpe, C.; — 2) die Dhr-
feige, C., Strek.; — 3) = cvrtje, C.; pl.
cvrki, podolgasti koscí kruha v rumenjako-
vino namočeni in na maslu ocvrti, Ljub.

cvŕka, f. die Dhrfeige, C., Notr.

cvŕkałó, n. die Knarre, Jan.

1. cvŕkati, cvŕkam, vb. impf. prässeln, Cig.;
schwarren, knarren, Jan.; — zwitschern, C.;
— prim. cvrčka.

2. cvŕkati, cvŕkam, vb. impf. rösten, sengen,
Z.; — runzelnt: starost me grbi in cvrkra,
C.; früäseln, Cig.; c. se, einschrumpfen, C.;
— prim. cvreti.

cvrketáti, etâm, óčem, vb. impf. zwitschern, C.

1. cvŕkniti, cvŕknem, vb. pf. 1) einen Zwitscheraut von sich geben, C.; — auſtreiſchen: sveča cvrkne, Bes.; — 2) mit einer Ruthe einen leichten Schlag verſetzen, Cig., Strek.; za uho koga c., jemandem eine Dhrſeige geben, C., Z., Notr.; c. koga po zobeh, Dict.

2. cvŕkniti, cvŕknem, vb. pf. zuſammenschrumpfen: listje cvrkne, C.

cvrkotáti, otám, óčem, vb. impf. zwitschern:
vrabci so cvrkotali, SlN.

cvrkútati, útam, vb. impf. zwitschern, C.; —
klirren, knarren, Jan.

cvrléti, ím, vb. impf. = cviliti, BlKr.

cvrlíkati, am, vb. impf. zwitschern, Bes.

cvrlína, f. Zusammengeschrumpfteſs, Fr. - C.;
— Knoppern, Ptuj-C.

cvlíti, im, vb. impf. 1) kreischen (von koſchendem
Fett), vzh St.; — C.; nam. cvrleti; — 2) zu-
sammenziehen: vročina listje cvrli, C.; c. se,
zusammenschrumpfen: list se cvrli, C.

cvrljávka, f. die Ratſche, Solkan-Evj. (Torb.).

cvrtína, f. = cvrtie 2), ogr.-C.

cvrtjè, n. 1) = cvrenje, Cig.; — 2) der Cier-
fuchen (ocvrta jajca); der Œhmarn, SlGor.

cvrtnják, m. der Pfannenkuchen, Cig., Bes.

cvŕzati, am, vb. impf. knarren: škornje cvr-
zajo, BlKr.; tudi trans., ovce, svinje travo
cvrzajo, (= z nekakim šumotom trgaje
jedo), BlKr.; — prim. tvrzati.

cvržúkati, am, vb. impf. knarren (in Folge
der Reibung zweier Holzfüße), Mik.; z vrati
c. (ako niso tečaji namazani), BlKr.

cvŕž, m. pogl. svrž.

Č

čá, interj. tako se reče volu, kadar ima od
sebe (na desno) iti, BlKr., Št.

čabráka, f. die Schabracke, die Pſerdedecke,
Cig., Jan.

čabráti, âm, vb. impf. = 2. brazdati (n. pr. po
vodi), C., Z., BlKr.

čabrûn, m. kdor rad brazda (čabra) po vodi, C.

1. čáča, e, m. hyp. = ata, atej, BlKr., kajk.-Valj. (Rad); — prim. hrv. čáča.

2. čáča, f. das Spielzeug, der Kindertand,
Guts., Mur., Cig., ogr. - C.; — prim. češ.
čáča, rus. caca (cjacja), v istem pomenu;
prim. tudi: čeča.

1. čáčka, m. dem. 1. čáča; kajk.-Valj. (Rad).

2. čáčka, f. der Klefs, Cig.; die Kriſchlei, Cig.;
— prim. čečka.

čáčkar, rja, m. = čečkar, Cig.

čáčkati, âm, vb. impf. = čečkati, črčkati, M.

čačljáti – čajka

92 -

čajka – čalár

čačljáti, ám, vb. *impf.* tändeln, Guts., *Mur.*; — prim. 2. čača.

čâd, m. der Rauch, der Dunst; v kuhinji je
čad, kadar kuhajo; v hiši je čad od peči,
Poh.; čad od vročine, Cig., Dol.; der
Schwaden in Bergwerken, Cig.(T.); der Höhen-
rauch, Cig.(T.); po hribih č. stoji, Dol.

čâda, f. 1) schwärzliche oder schwarze Ruh; —
2) schwarzer Fleck im Gesichte, M., Notr.

čadájce, jca, m. neka vinska trta, Rihenberk-
Erj. (Torb.).

čadána, f. koza zagorele dlake, Podmelci-
Erj. (Torb.).

čâdast, adj. vom Rauche angelaufen, rußfarben,
Dict., Cig., Jan., Trst.

čádav, adj. rußfarben, Jan.; č. lešnik = za-
gorel l., von der Sonne verbrannt, Notr.-
Erj. (Torb.).

čadè, éta, m. Name eines rußfarbigen Dachsen,
Z., Notr., Ist.

čâdek, dka, m. = čade, Dol., Valj. (Rad).

čâden, dna, adj. 1) dunštig, Mur., Cig.; —
2) = čadav: č. lešnik, Tolm. - Strek.
(LjZv.).

čadéti, im, vb. *impf.* rauchfarbig, schwärzlich
werden, Jan., Goriš.

čádež, m. 1) der Dunst, Št.-Mik.; — 2) Name
eines rußfarbigen Dachsen, Jan., Šol.

čadîn, m. ein rußfarbener, schwarzer Dchs.

čadíti, ím, vb. *impf.* Dunst erzeugen, Cig.;
č. se, dampfen: po hribih se čadi, es steht
der Höhenrauch, Cig., UčT.

čâdka, f. = čada 1), Vrt.

čâdnat, f. dunštig, C.

čadobljúven, vna, adj. č. ognjenik, ein Lust-
vulcan, Jes.

čadobljúvnik, m. der Luftvulcan, Cig.(T.).

čádora, f. kurze Tabafsypfeife, Kr.-Valj. (Rad).

1. čáj, m. 1) der Dunst, der Höhenrauch, Z.;
— der Hof um den Mond, Hal.-C., BlKr.;
— 2) ein Abscesſs (ulje, tvor), Hrušica v
Istri-Erj. (Torb.).

2. čáj, m. der Thee: posušeno listje čajevca:
zeleni, rjavi čaj, Tuš(R.); iz njega naprav-
ljena pijaca; — tudi drugi poparki suhega
listja in cvetja kot zdravila, n. pr. plučni
čaj, der Gramperlthee, Tuš.(R.); — rus.

čájati, em, vb. *impf.* = čakati: imper. čaj
= čakaj, Št.-C.

čájav, adj. = čadav, gebräunt (n. pr. o do-
zorelem grozdju), Hal.-C.

čájba, f. der Küfig, Nov.-C.; — prim. hs. gajba,
it. gabbia, lat. cavea.

čâjbica, f. dem. čajba, Jan.

čâjca, f. neka povodna ptica, Pjk. (Črt. 51.)

čájen, jna, adj. Thee: čajna žlica, der Thee-
löffel, Cig.

čajepívec, vca, m. der Theetrinker, Cig.

čájevec, vca, der Theestrauch (thea chinensis),
Tuš.(R.).

čajevína, f. das Thein, Cig.(T.).

čájiti, im, vb. *impf.* č. orehe: „iz oblatovine
luščiti“, č. se: orehi se še ne čajijo, Bole,
Plužna-Erj. (Torb.).

1. čájka, f. die Möve (larus), Cig.; — rus.

2. čajka, f. eine kleine Galere, die Tjchaika,
Cig.; prim. tur. kajyk, it. caico, Schafuppe, C.
čájmati se, am se, vb. *impf.* allmälig zum
Bewußtsein gelangen, zu sich kommen (z. B.
aus dem Schlafe, aus der Dünmacht), Cig.,
Jan., C.; — gescheit werden, Celjska ok.;
sich erinnern, Celjska ok.; — č. se po sv.
veri, sich richten, C.; — nastalo menda iz:
izčajmati se; prim. to in čama.

čájmiti se, im prim, vb. *impf.* = čajmati se, C.
čájnica, f. die Theebüchje, Cig.

čájnik, m. die Thectanne, der Theekessel, Cig.

čák, m. das Warten, Cig., M.; die Lauer:
na čak iti, na čaku biti, C.

čáka, f. vojaško pokrivalo, der Tjchako.

čákalica, f. na čakalici biti, auf der Lauer
sein: pajek je na čakalici, Levst. (Beč.).

čakalíšče, n. der Warteort, Cig., Jan.; der
Fägerstand, Z., Jurč.; der Hinterhalt, M.

čakálnica, f. das Wartezimmer, der Wartesaal
(ž. B. an den Bahnhöfen), Cig.(T.). Nov., nk.

1. čakàn, ána, m. der Zögerer, Jarn., Mur.

2. čakàn, ána, m. der Hauer des Schweines,
Kr.-Levst.(Rok); — palica z železnim kla-
divcem, Valv. VI. 3tt.; — der Hammer,
ogr.-C.; — prim. čekan.

čákanje, n. das Warten; — der Anstand (bei
Fägern), Cig.

čakarína, f. das Wartegeld, Levst. (Nauk); —
s čakarino na dopustu, mit Wartegebür be-
urlaubt, DZ.

čákati, am, vb. *impf.* warten: kdor čaka, ta
dočaka, Geduld bringt Rosen, Cig.; le čakaj!
warte nur! (grozé); čakam, da mi kdo od-
pre; — č. koga, česa, auf jemanden, etwas
warten, jemanden, etwas erwarten; sestre
čakam, Met.-Mik.; č. smrti, Krelj; Toman
komaj čaka tega, Npes.-K.; prave prilike
č., Cig.; Al' čakaš, da pale zvezda z nebes,
Al', da bi k nji zletel, čakaš peres? Preš.;
tudi z ak.; č. koga; sestro čakam, da poj-
deva vkup; č. na koga, kaj; poroka nanj'ga
čaka, Preš.; gospod je samo pri teh, ka-
teri — potrpeljivo na njega čakajo, Škrinj.;
— fauern; za plotom koga č.; lisico ali li-
sice č.; — č. koga (ak., pa tudi gen.), bevor-
ſtehen: še ne veš, kakšna sreča te čaka;
hlapce še nocoj dosti dela čaka; Oko ni
vid'lo, slišala ušesa Veselja, ki izvoljene (iz-
voljenih, 2. izd.) tam čaka, Preš.

čakávati, am, vb. *impf.* pravilna oblika nam.
čakevati, ča rufen, Mik. (V. G. I. 314.).

čâkke, kca. m. = čakelj: visec visi, čakec
čaka, Valj. (Rad).

čákelj, klja, m. der Wartende: šaliva beseda
v uganki: „čakelj čaka, viselj visi, viselj
pade, čakelj ga pobere“ (svinja in želod), Vrt.

čakćévati, am, vb. *impf.* pogl. čakavati.

čakljáti, ám, vb. *impf.* = jecljati, Jan., Rož.-
Kres.; pogl. čekljati.

čakljávec, vca, m. = jecljavec, Jan.

čákniti, čáknem, vb. pf. ein ča rufen, Mik.

čakovína, f. = čakarina, Cig.

čalár, m. = čaler, C.

čalârbina – čáranje

— 93 —

čárati – čás

čalârbina, f. der Trug, ogr.-Valj.(Rad).

čalâren, rna, adj. trügerisch, ogr.-Mik.; čalarni svet, ogr.- Let.; eitel, garstig, übel, Luče (Št.)-Ejr.(Torb.).

čalarîja, f. der Trug, ogr.-Valj.(Rad); die Eitelkeit, Mur.

čaláriti, árim, vb. impf. betrügen, C.

čalárnost, f. der Trug, die List, Meg., ogr.-M.

čalârstvō, n. = čalarnost, ogr.-M.

čalěr, m. der Betrüger, ogr.-C.; — prim. madž. csalárd, betrügerisch, C.

čalerīca, f. die Betrügerin, die Hege, ogr.-C.

čálma, f. der Turban, C.; — tur.

čálmast, adj. mit dem Turban versehen, C.

čám, m. der Schauder, das Grußeln, die Gänsehaut: čam me obleta, ogr.-C.

čáma, f. die Närrin, Cig.; — prim. čamež.

1. čámer, mra, m. der Stier, Jan., Kr.-Valj. (Rad), Saleška dol.-C., Pol.-Vest. I. 185.; čamer je vladar med govejo živino, C.

2. čámer, mra, m. die Pelzmüge, Trst.(Let.), Laško (Št.); po zimi ima Pesničar na glavi zelen ali moder čamer iz suknja s kosmatimi okrajki, ki se črez ušesa razvihniti dade, Pjk. (Črt.).

čaméti, í, vb. impf. čami me, eš gruselt mir, ogr.-C.; — pogl. čemeti.

čámež, m. der Narr, der Thor, Cig.; — prim. čemeti.

čámpa, f. psovka za počasno žensko, C.

čampár, rja, m. = levičar (furl. ciampa = levica), Solkan-Erj.(Torb.).

čampárina, f. = levica, Banjščice (Goriš.)-Ejr.(Torb.).

čámpelj, plja, m. = podgana, Kras.

čâmra, f. = 2. čamer, Slom., Št.-Zora.

čamrîna, f. die Stierhaut, (die Büffelhaut, Cig.).

čamúr, m. = čemer 2), ogr.-Valj.(Rad).

čánčica, f. die Herzmuschel (cardium), Erj.(Z.).

čanjav, adj. nam. čajav: č. grozd, Caf.(Vest.); čanjava krava, kaffeebraune Kuh, jvžhŠt.

čánžav, adj. nam. čajav, C.

čâp, m. čreda ovac, Notr.

čápa, eine Art Milchgefäß, C., M., Z.

čápati, čâpam, vb. impf. ad čapniti, schnappen, C.

čâpka, f. die Mühge, die Kappe, nk.; — čes.

čâpkati, am, vb. impf. = čapljati: č. in iti, Erj.

čâplja, f. der Reiher (ardea), Cig., Jan., Erj. (Ž.), jvžhŠt.

čapljáriti, árim, vb. impf. herumplatschen, Jan.

čapljáti, ám, vb. impf. plätschern, ogr.-C.

čápniti, čâpnem, vb. pf. nach etwas schnappen; pes čapne kost, C.; — prim. it. chiappare istega pomena.

čapûn, m. = oslovnik, voder, C., žap.Št.

čâr, m. die Zauberei, M.; — der Zäuber, Cig., Jan., nk.; — stsl.

1. čára, f. die Zauberei, Jarn., Mur.; zapeljive čare časnega duha, Slom., vraža se opira na usodo — ali pa na čaro, Navr. (Let.); — 2) = čarovnica, Mur.

2. čára, f. der Strich, Cig., C., DZ.; — čes.

čáranje, n. das Zäubern, C., nk.

čárati, am, vb. impf. zäubern, Cig., Jan., nk.; — hs.

čárdak, m das Wachhaus auf Pfählen, das Blockhaus, Cig., Jan., DZ.; — hs. iz tur.

čârman, m. = čarovnik, Jan.

čârnik, m. = čarovnik, Dalm.-M.

čaróba, f. der Zäuber, Jan., Cig.(T.).

čaróben, bna, adj. Zäuber-: čarobna svetilnica, die Zäuberlaterne, Žnid.; čarobni vrč, der Zäuberkrug, Cig.(T.); — magtich, Cig.(T.); — zauberisch, bezaubernd: čarobna krasota, nk.

čaroděj, déja, m. der Zäuberer, Cig., Jan.; — stsl.

čarodějčica, f. dem. čarodejka; kleine Hege, Bes.

čarodějec, jca, m. = čarodej, Jan., nk.; — stsl.

čarodějen, jna, adj. magtich, Jan.; bezaubernd, Jan., C., nk.

čarodějka, f. die Zäuberin, C., nk.

čarodějstvō, n. die Zauberei, Cig., Jan., C.; — stsl.

čarodělen, lna, adj. Zäuber-: čarodelni kroznik, das Thaumatrop, die Wunderjeiche, Cig.(T.).

čarodělnik, m. = čarodej, Žnid.

čaroděłski, adj. Zäuber-: čarodelska knjiga, das Zäuberbüchlein, Sol.

čarodělstvō, n. das Zäuberwerk, Cig., Jan.

čarokrásen, sna, adj. Zäuberisch schön, nk.

čarotvóren, rna, adj. = čarodelen, Zora.

čarovânje, n. das Zäubern, Cig.(T.).

čarováti, ûjem, vb. impf. zäubern, Cig., Jan.; — stsl.

čaróven, vna, adj. Zäuber-, Zäuberisch, Cig., Jan., nk.; — stsl.

čarovít, adj. zaubervoll, SIN.

čarovníca, f. die Zäuberin, Cig., Jan., nk.; — stsl.

čarovník, m. der Zäuberer, Cig., Jan., nk.; — stsl.

čarovníštvō, n. das Hexenwesen, die Zauberei, Cig., nk.

čàs, čása, m. die Zeit; čas beži; s časom, mit der Zeit; po času bo naše ime pozabljeno, mit der Zeit, Dalm.; dolgo časa je žaloval, lange Zeit; malo časa je pri nas stanoval; črez malo časa, über eine kleine Weile, Cig.; za malo časa, nach einer kleinen Weile; pred malo časom, vor einer kleinen Weile, Cig. ta čas (tačas), mittlerweile; ta čas (tačas), ko smo igrali, indeffen wir spielten; do časa, einstweilen; za čas, ad interim, Cig., Jan.; na čase, bisweilen, Dol.; v časiv, v časi, bisweilen; pogl. včasih, včasi; čas prodajati, faulenzen, müßig sein, C.; nimam časa (po nem.) = ne utegnem; dolg čas, die Langeweile, kratek čas, die Kurzweile (po nem.); dolg čas mi je bilo; od dolgega časa ne vem kaj početi; kratek čas delati komu, jemanden unterhaften; — za božji čas! um Gottes willen! za božji čas, kaj ti je? Jurč.; dober čas! (to se reče pri napivanju), Rib.-Cig.; — ein Zeitabschnitt: jenski, zimski čas, die Herbst-, Winterzeit; jutrnji čas zlat čas, Morgenstunde hat Gold

čásar — časoměrstvą

— 94 —

časopis — častît

im Munde, Cig.; božični čas, die Weihnachtszeit; vmesni čas, die Zwischenzeit, das Intercalare, DZ.; nekdanji, stari časi, das Alterthum; to so bili zlati časi, das waren goldene Zeiten; za njegovega časa, zu seiner Zeit, Dalm.; — v slovnici: pretekli, sedanji, prihodnji čas; — die bestimmte Zeit, der Zeitpunkt; zadnji čas je, da začnemo, es ist die höchste Zeit anzufangen; čas je bilo, denar jemati, Ravn.-Mik.; o pravem času, zur rechten Zeit; o svojem času, seinerzeit; tudi: svoj čas; otrokom (dota) prav pride svoj čas, Jurč.; za časa, so lange es noch Zeit ist; Met.; rechtzeitig, Nov.; tudi: frühzeitig; varneje je zjutraj za časa hoditi z Gorjancev, Jurč.; na času je, sie ist hochschwanger; Cig.; ona ima svoj čas, sie hat die monatliche Reinigung, Cig., C.; — der Augenblick; vsak čas bo prišel, jeden Augenblick muß er kommen; — k času, sogleich, Z., (h časi, Mur.), = h časi, zhŠt.; — (= -krat: petčas = petkrat, C.; sih čas, ješt, Fr.-C.).

čásar, rja, m. ktor čas prodaja, der Pflasterstreter, Kr.; — tudi: človek, ki je počasen, ki mečka, Gor.

čásec, sca, m. dem čas, Mur., Ravn.

čásek, ska, m. das Weifchen, Mur., Cig., ogr.-Valy.(Rad); — der Augenblick, tako je vsak časek vedel prav obrniti, Ravn.; ure so tekle, kakor časki, Zora.

čásen, sna, adj. 1) nur eine Zeit dauernd, temporär, zeitlich; časno in večno zivljenje; — 2) = počasen, BlKr.-DSv.

čási, adv. bisweilen, Cig., Jan., Trub., Dalm., Levst.(Zb. sp.), nk.; časi ter časi, dann und wann, Cig.

čásih, adv. = časi, Levst.(Močv.), Žnid.

čásnica, f., V.-Cig., Guts., Pohl.(Km.), pogl. časnik.

čásnik, m. die Zeitung, das Journal, Cig., Jan., nk.

čásnikar, rja, m. der Zeitungsschreiber, der Journalist, Cig., Jan., nk.

čásnikarski, adj. Journalisten, journalistisch, Jan., nk.

čásnikarstvą, n. die Journalistik, Jan., nk.

čásnina, f. das Zeitliche, V.-Cig.

čásniški, adj. Zeitungss, nk.

čásništvą, n. das Zeitungsswejen, nk.

čásnost, f. die Zeitlichkeit, die Endlichkeit, Cig.; srca niso našla držaja v časnosti, Cv.

časoizpráva, f. die Zeitgleichung, Scn.(Fiž.),

časokáz, káza, m. das Chronoskop, Cig.(T.).

čásoma, adv. allmäglich, Cig.

časoměr, méra, m. der Zeitmesser, das Chronometer, Cig.(T.).

časoměren, rna, adj. 1) zeitmessend: časomerni kot, der Stundenwinkel, Cig.(T.); — 2) prosodisch, Jan.; — 3) (po češ.) quantitierend (o jeziku), Cig.(T.).

časoměrje, n. 1) die Zeitmessung, Cig.; — 2) die Quantitätslehre, die Prosodie, Jan.

časoměrstvą, n. die Zeitmessung, Vest.

časopis, písa, m. die Zeitschrift, Cig., Jan., nk.; — češ., hs., do nem.

časopísen, sna, adj. Zeitschrift.

časopísje, n. das Zeitschriftenwesen, die Zeitschriften.

časoslov, slóva, m. das Brevier, C., Nov.; — stsl.

časoslóvec, vca, m. der Chronolog, Cig., Jan.

časoslóven, vna, adj. chronologisch, Cig., Jan.

časoslóvje, n. die Chronologie, Cig., Jan.

časoštétje, n. die Zeitrechnung, DZ.

časotrátěn, tna, adj. Zeit vergeudend: časotratno igranje, SIN.

čásoven, vna, adj. Zeit-: časovna vrsta (pmisli), die Zeitreihe der Gedankeu, (opp. Raumreihe, phil.), Cig.(T.).

časoznánec, nca, m. = časoslovec, Cig., Jan.

časoznânstvą, n. = časoslovje, Cig., Jan.

část, ſ, f. 1) die Ehre; čast, komur čast (gre), Ehre, wem Ehre gebürt; na (v) čast biti komu, jemandem zur Ehre gereichen; časti iskati, ehrgeizig sein; časti lakomen, ehrgeizig; — die Verherrlichung, die Ehre; vse za božo čast! na čast njegovega rojstnega dne; čast dajati komu, jemanden verherrlichen, preisen; čast bodi Bogu! Gott sei gepriesen! — 2) die Würde: kraljeva čast, die Königliche Würde, generalska čast, die Generalswürde; opdovedati se poveljniški časti, die Feldherrnwürde niederlegen; — 3) die persönliche Ehre, der gute Name; čast komu jemati, krasti, die Ehre abschneiden; časti mu je mar, er hat Ehre im Leibe; hišna čast, die Hausehre. časten, tna, adj. 1) Ehren-: častna straža, die Ehrenwache; častno meščanstvo, das Ehrenbürgerrecht; — 2) Rang-: častna stopnja, die Rangstufe; — 3) ehrenvoll, ehrend: častni poziv, die ehrenvolle Einladung; častno koga v misel vzeti, jemandes in Ehren gedenken; častni gospodje, die verehrten Herren, Levst.(Močv.); ehrenwert: Bog je velik in č. čez vse druge bogove, Dalm.

časténje, n. pogl. čaščenje.

časti, adv. vielleicht, Jarn.; — prim. često. (?)

častihlépen, pna, adj. ehrsüchtig, ehrgeizig, Jan., nk.

častiláčen, čna, adj., Cig., Jan., M., Z.; pogl. častilakomen.

častilákom, adj. = častilakomen, Jan.

častilákomec, mca, m. der Ehrgeizige, Krelj.

častilákomen, mna, adj. = časti lakomen, ehrsüchtig, ehrgeizig.

častilákomnik, m. der Ehrgeizige, Mur.

častilákomnost, f. die Ehrsucht, der Ehrgeiz.

častilákoten, tna, adj. = častilakomen, Mur.

častíten, ła, adj. ehrend, Jan., nk.

častiljuben, bna, adj. chrliebend, Cig., Jan.; — prim. hs. častoljuban, rus. čestoljubnyj.

častiljůbje, n. die Chrliebe, Cig., Jan.

častílo, n. die Auszeichnung, C.

častimáren, rna, adj. ehrgeizig, Mur., Cig., Jan.

častít, adj. 1) ehrenvoll; č. stan; ehrwürdig; č. starček; geehrt (v naslovih): častiti gospod! častita družba! — 2) častite žene =

častitelj — čavljën

— 95 —

čavljenják — čebělast

žalik ženc, Jarn.; — 3) častite so te oči, ſelig ſind dieſe Augen, Krelj.; nam. „čestite“; prim. 2. čestit.

častitelj, m. der Verehrer, Mur., Danj.-Mik., nk.

častitev, tve, f. die Verehrung; božja č., die Verehrung Gottes, Ravn.

častíti, ím, vb. impf. Ehre erweisen, ehren, verehren; Boga č.; krive bogove č.; zaslužne može č.; to ga časti, das gereicht ihm zur Ehre.

častitljiv, adj. ehrwürdig; č. starček.

častitljivost, f. die Ehrwürdigkeit.

častítost, f. die Ehrſamkeit, die Ehrwürdigkeit.

častívec, vca, m. der Verehrer.

častívka, f. die Verehrerin.

častivrěden, adj. nam. časti vreden, ehrwürdig; častivredni gospod župnik!

častižéljen, ljna, adj. nam. časti željen, ehr begierig, Mur., Cig., Jan., nk.

častižéljnost, f. die Ehrbegierde, Mur., Cig., Jan., nk.

častljiv, íva, adj. ehrenvoll: častljivo ime, Guts.(Res.).

častnik, m. 1) der Verehrer, Dict.; — 2) der Würdenträger, Jan., ogr., kajk.-Valj.(Rad); cerkveni častniki, Cv.; nav. částnik, der Officier, nk.

částniški, adj. Officierss: č. namestnik, der Officiersſtellvertreter, Navr. (Let.).

částnost, f. das Ehrenvolle, das Ehrende; — die Achtbarkeit, Cig.

čáša, f. der Trinkbecher, Habd.-Mik., Mur., Cig., Jan.; das Trinkglas, nk.; der Kelch, Mur., Cig., Jan.; leseno torilce z ročem, s katerim se pije voda, Hrušica v Istri-Erj. (Torb.); — der Becher (ein Sternbild), Cig. (T.); — der Kelch (bot.), Cig. (T.), Tuš. (R.).

čášast, adj. becherfoörmig, kelchartig, Cig.

čaščenje, n. die Verehrung.

čášen, šna, adj. Becher-; — Kelch: čašni listi, die Kelchblätter, Tuš.(R.).

čášica, f. dem. čaša; das Becherchen; das Gläschen; obistna č., der Nierenkelch, Erj. (Som.); die Pfanne (zool.), Cig. (T.); bedrna čašica, die Hüſtpſanne, Cig.

čáška, f. = čašica, Mur., Met.

čášnik, m. das Kelchfutteral, Cig.

čáta, f. der Hinterhalt: na čatah umoriti, ogr.-Valj.(Rad); na čatah posedavati, C.; — prim. madž. csata, der Kampf, in slov. četa.

čátež, m. 1) nekak kratek pregelj, ki se rabi pri četveri, Kras; — 2) neki pogorski duh, vzhŠt.; prim. Pjk.(Črt. 32).

čávelj, vlja, m. der Nagel; mirno so mu rjavele risane puške o čavljih, LjZv.; — iz it. chiavo, Nagel, Mik.(Et.).

čávelje, (vljec), velja, m. dem. čavelj.

čáveljnik, m. sveder za čavlje, C.

čaválja, f. debel, dolg žrebelj, Goriš.; — prim. it. caviglia, der Pſloſ.

čavljár, rja, der Nagelschmied, Cig., Jan., C.

čavljárnačica, f. = zřeblarnica, die Nagelschmiede, Cig., Jan.

čavljěn, adj. Nagel-, C.; čavljene rane na rokah, Krelj.

čavljenják, m. der Nagelhammer, C.

čávljenka, f. das Nagelmodell, C.

čávljič, m. dem. čavelj.

čávljiček, čka, m. dem. čavljič.

čávsati, am, vb. impf. = kavsati, Z., Št.

čeběla, f. pogl. čebela.

če, conj. 1) v pogojnih stavkih: wenn; če ni druzega, ko to, ni se nam treba bati, wenn es (wirſlich) nichts Aergereſs ist, als dies, so brauchen wir nichts zu fürchten; če bo dež jutri, ne pojdemo zu semenj; če bi bil moral koga srečati v gozdu, umeknil se je, Erj. (Izb. sp.); — pos. pred imperativom: če nečes, pa pusti; če imaš, daj; — če ne, wo nicht, ſonſt; stori, kar ti velevam, če ne, bo druga pela, thue, maſ ich dir beſehle, ſonſt werde ich andere ſaiten aufziehen; — poleg komparativa: je; če sem se bolj branil, bolj je v mene sili! „če dalje“ poleg komparativa = immer: če dalje bolj, immer meſt; če dalje vekši šum, Krelj; — če bi (v odvisnih pogojnih stavkih): oče so rekli, če bi hoteli zdaj priti, da bi zdaj lehko priſli (neodvisno: če hočete zdaj priti, zdaj lehko pridete); prim. Mik. IV. 81t.; (v irealnih pogojnih stavkih): če bi živine ne drli, ljudje ne mrli, svet bi podrli, C.; — če tudi, če prav, če ravno (v koncesivnih stavkih) = dasi, wenn auch, obwohl; če si ravno, Cig., C.; če prem, Prip.-Mik.; — 2) (v indirektnem vprašanju): ob; poglej, če je že priſel hlapec; ne vem, če bi znal pravo pogoditi; razmiſlevanje, če morebiti barju povodnji prete, Levst.(Moč.).

čebínklja, f. die Küchenschabe (blatta orientalis), Vrsno-Erj. (Torb.).

čeběla, f. 1) die Biene; die Honigbiene (apis mellifica); č. delavka, die Arbeitſ= oder Flugbiene, Cig.; čebele gredo na zbir (biro), die Bienen fliegen aus, Cig.; čebele zajemati, nagalati, die Bienen fassen, in den Stod bringen, Cig.; čebele izpodrezavati, die Bienen segen, Cig.; č. piči, sticht; čebele mrejo, ſterben; č. grebačica (andrena), die Grabbiene, č. krajačica (megachile), die Tapezierbiene, č. zidarica, die Mauerbiene (anthophora), Erj.(Z.); divja č., die Forſt-Feſd= o. Holzbiene, Cig.; — 2) das Frucht-Feuge an der Weinrebe, C.; prim. muha, obad.

čebelák, m. die Drohne, Cig.

čebelár, rja, m. 1) der Bienenzüchter; tudi: čebělar; — 2) der Wespenbuffard (astur apivorus), Cig.; — 3) der Bienenſchwärmer (sesia apiformis), Erj.(Ž.).

čebelárček, čka, m. der kleine Bienenzüchter.

čebelaríca, f. die Bienenzüchterin.

čebelaríja, f. = čebelarstvo.

čebeláriti, árim, vb. impf. die Bienenzucht betreiben.

čebelárjenje, n. das Betreiben der Bienenzucht.

čebelárski, adj. die Bienenzüchter, die Bienenzucht betreffend; čebelarsko orodje.

čebelárstvo, n. die Bienenzucht.

čebělast, adj. bienenartig, Cig.

čeběłen — čebúlica

— 96 —

čebulínka — čednováti

čeběłen, adj. 1) Bienen-; čebelni pik, der Bienenstich; — 2) bienenreich: panj je čebelen, Por.

čebělica, f. dem. čebela.

čebelišče, n. pogl. čebelnjak, C.

čebělji, adj. Bienen-, Cig.

čeběłnat, adj. bienenreich, Cig., Jan., C.

čeběłnica, f. das Bienenhaus, C.; — der Bienenkorb, Jan.

čeběłnik, m. 1) der Bienenkorb, der Bienenstocf, Dict., C., Z.; — 2) = čebelnjak, Cig.

čeběłnina, f. das Fluggeld, der Zeidelzins, Cig.

čebělnják, m. das Bienenhaus, die Bienenhütte.

čebeloljúb, ljúba, m. der Bienenfreund, Cig., Navr. (Sp.).

čebelorjéa, f. = čebelarstvo, C.

čeběłski, adj. Bienen-; čebelsko drevo, der Zeidelbaum, V.-Cig.

čeběr, brá, m. der Bottich; der Sechtzuber; — der Speckkübel, C.; — der Brunneneneimer, Cig.; — = pomijak, C. — (pomni: sto „čebar“ olja, Trub.); — čěber, Št.; — iz nem. Zuber, stvn. zubar, Mik. (Et.).

čebljáč, m. der Schwäzer, Cig.

čebljánje, n. das Geschwätz, ZgD.

čebljáti, âm, vb. impf. flüstern, lispehn, schwaßen, Guts., Jarn., Mur., Cig., Jan.; Tri pure, tri race, Tri bele gosi, So vkupi čebljale Tri cele noči, Npes.-Vod. (Pes.); — morda nam. čubljati; prim. čuba.

čebljáv, áva, adj. zum Schwaßen geneigt, Cig.

čebohláti se, âm se, vb. impf. grdo jokati se, Koborid-Erj. (Torb.).

čebra, f. ovčje ime, Krn-Erj. (Torb.).

čebrár, rja, m. der Böttcher, Cig.

četrèc, brcà, m. dem. čeber.

četríca, f. kleiner Bottich, Cig., C.; — = škaf, Dol.

čebrič, íča, m. dem. čeber.

čebríček, čka, m. dem. čebrič.

čebrnjáti, âm, vb. impf. schwaßen, tratschen, BlKr.; — prim. hs. čevrljati.

čébuš, úla, m. = čebula, Cig., Gor., jvžhŠt.; tudi: čebúl.

čebúla, f. 1) die Zwiebel; navadna č., gemeine Zwiebel (alium cepa); morska č., die Meer- zwiebel, die Bifolie (scilla bifolia), Tuš.(R.); — 2) čebulasto podzemno steblo, die Zwiebel (cepa, bot.), Cig.(T.), Tuš.(R.); — prim. it. cipolla.

čebúlar, rja, m. 1) der Zwiebelverkäufer; — 2) = čebulinka, Ljubljanska ok.- Erj. (Torb.).

čebúlarstvó, n. der Zwiebelbau; der Zwiebelhandel.

čebúlast, adj. zwiebelartig.

čebůtček, čka, m. dem. čebulek; = morska čebula, die Meerzwiebel (scilla bifolia), Tuš.(R.).

čebůtek, łka, m. 1) drobna čebula za sajenje, die Brutzwiebel, Cig., Dol.; — 2) neko jabolko, Dol.-Erj. (Torb.).

čebúlica, f. dem. 1) čebula; — morska č., die Meerzwiebel (scilla bifolia), C.; — 2) neka hruška, Šebrelje (Goriš.)-Erj. (Torb.).

čebulínka, f. der Zwiebelapsel, C., Podkrnci-Erj. (Torb.).

čebulišče, n. der Zwiebelacker, Cig.

čebůłka, f. neko jabolko, Mariborska ok.-Erj. (Torb.).

čebůłnat, adj. zwiebelreich, M.

čebůłnica, f. neko jabolko, Mariborska ok.-Erj. (Torb.).

čebůłnik, m. 1) der Zwiebelgarten, C.; — 2) = čebulinka, C.

čebúlov, adj. Zwiebel-; čebulova umaka, die Zwiebelsauce.

čebúlovec, vca, m. 1) der Zwiebelsame, M.; — 2) = čebulinka, M.

čéča, f. 1) die Puppe, Cig., Jan., Rož.-Kres.; — 2) ein Kind weiblichen Geschlechtes in den Windeln, M.; — 3) das Mädchen, Cig., Gorenja Soška dol.-Erj. (Torb.); — prim. čača.

čeček, čka, m. die Puppe, Cig.

čečét, éta. m. das Meerzeischen, Mik., Valj. (Rad.).

čéčica, f. dem. čeča; das Püppchen: O ti neumna deklica, Čemu t' je bila čečica? Npes.-Kres.

čečka, f. LjZv., pogl. čačka.

čečkáč, m. der Krißler, der Kleckser.

čečkáló, n. = čečkač, Cig.

čečkár, rja, m. = čečkač, Jan.

čečkaríja, f. die Križelei.

čečkáti, âm, vb. impf. kriteln, klecken; bo nemški govorila, brala, čečkala, Jurč.; — menda nam. črčati.

čečkâvec, vca, m. = čečkač, Cig., Jan.

1. čéda, f. die Sauberkeit, Jarn., Met.

2. čéda, f. Gor., pogl. čreda.

čedajec, jca, m. neka trta, Vrtov. (Vin.).

čědba, f. das Reinigen, C.

čéden, dna, adj. 1) Zäuber, reinlich; čedna posoda, obleka; — nett, hübsch, wohlgestaltet; čedno dekle; — 2) sittjam, wohlanständig, höflich; čedno vedenje; — klug, gescheit, Habd., Mur., Jan., vžhŠt.; čedna glavica, Trst. (Let.); čéden, SI Gor.

čědič, m. der Basalt, Cig. (T.); — češ.

čedílo, n. die Fege, Cig.; — der Striegel, C.

čedítev, tve, f. die Säuberung, C.

čéditi, čědim, vb. impf. säubern, pužen; ptički se čedijo, die Vögel pužen sich.

čedívec, vca, m. der Püller, V.-Cig.

čědnica, f. deska, na kateri urezane deske čedijo, ob gornji Dravi (Št.).

čedniv, íva, adj. = čeden 2) (gescheit), SI N.

čédnost, f. 1) die Sauberkeit, die Reinlichkeit: — die Hübschheit, die Zierlichkeit; — 2) die Sittsamkeit, die Wohlanständigkeit; drži č. v vseh svojih udih, v hoji, v pogledu, Kast. (N. C.); die Höflichkeit, Meg.; — die Tugend; č. ali krepost, Ravn.; tri božje čednosti, die drei göttlichen Tugenden; — die Klugheit, Habd., Mur., vžhŠt.; — tudi: čednôst, ogr.-Valj. (Rad.), vžhŠt.

čédnosten, stna, adj. tugendhaft, Guts., Mur., Cig., Jan., nk.

čednováti, újem, vb. impf. klug, gescheit sein, (čednuvati), C.

čeljustáč - čemér

— 98 —

čeměren - čěp

der Kleiderrchen, C.; — pri garah stranski
les, v katerem tiči os, Poh.; — die Hahnen-
lippe am Flintenschloß, Cig.; — pl. če-
ljusti, die Kluppe, h. t. - Cig. (T.); — die
Wagenchere, Kr.; — 3) = čeljustač: kaj
ta neumna čeljust ve! Lašče-Levst. (Rok).

čeljustáč, m. ein alberne Schwaker, Kr.

čeljustáčka, f. eine alberne Schwägerin, Kr.
čeljustálq, n. ktorad čeljusta, Cig.

čeljustáti, ám, vb. impf. albernes Zeug schwa-
gen; kaj tu stojiš in čeljustaš? Zv.

čeljustáv, áva, adj. Schwachhaft, M.

čeljustè, éta, m. = čeljustač, Lašče-Levst. (M.)

čeljustěla, f. = čeljustačka, Lašče-Levst. (M.)

čeljůsten, stna, adj. Kieferz; čeljustni krč,
die Mundflemme, Cig.; — čeljustni mozol,
das Rankforn (eine Krankheit der Schweine),
V.-Cig.

čeljústiti, ûstim, vb. impf. = čeljustati,
Jan., M.

čeljůstje, u. der Rachen, Cig., M.

čeljůstnica, f. das Kieferbein, dolnja,
gornja
č., Cig. (T.), Erj. (Som.).

čeljůstnik, m. 1) der Nagel an der Wagen-
schere, M.; — 2) velikanski č., der Kiefer-
wurmt (eunice gigantea), Erj. (Z.).

čeljústniti, ústnem, vb. pf. 1) etwas Unschid-
liches, alberne ausprechen, M.; — 2) č.
koga, jemandem eine Maulschelle geben, M.

čělnica, f. das Stirnbein, Cig. (T.), Erj.
(Som.).

čělnik, m. der Stirnriemen, C.

čélo, n. 1) die Stirn; č. grbati, = č. grban-
čiti, die Stirn rümpfen, Meg.; nikomur ni
na čelu zapisano, kar ima v srcu, man kann
niemandem ins Herz sehen; — 2) die hervor-
stehende Seite eines Gegenstandes: die Giebel-
seite des Daches oder Hauses, Cig., Jan.;
— sprednje čelo, die Borderfronte, Cig., DZ.,
Levst. (Pril.); — der Vorsprung eines Berges,
Cig., C.; — die Bahn, die Schlagfläche beim
Hammer, beim Amboß, Cig. (T.); bei der
Agt, vzhŠt., C.; — die Hirnfläche des Holzes,
Cig. (T.); — der Hagelsleck (dot., chalaza),
(n. pr. pri kostanju), Tolm.-Erj. (Torb.); —
der Titel einer Schrift, Cig.; — 3) na čelu
vojske, zarotnikov itd.) biti, an der Spiße
(des Heeres, der Verschmörer u. J. w.) stehen;
na čelu vseh vprasani, an der Spiße aller
Fragen, Levst. (Močv.).

čelóba, f. die Gediegenheit (des Getreidekorns),
Ptuj-C.; — prim. čel.

čelôst, f. = čeloba, Ptuj-C.

čélovnik, m. košček posekanega debla, ki ga
odžagajo ali odsekajo, kadar je čelijo, Ljub.

čeměla, f. GBrda., pogl. čebela.

čemér, m. 1) das Gift, Habd., Dict., ogr.-
Mik.; — der Eiter in der Wunde, C.; etwas
sehr Bitteres, Valj.(Rad.); die Galle: dali so
mu piti s čemerom zmešan jesih, ogr.-Valj.
(Rad); — v vzklíkih: oj čemer! oj grdi
čemer! BIKr.; — 2) heftiger Unwille, der
Zorn, Danj.-Mik., ogr.-C.; der Verbruijs,
Cig., Jan.; tudi pl. čemeri, C.; od čemerov
zobe vkup stisniti, ogr.-Valj.(Rad); šla si

je čemerov odganjat, Pjk. (Črt.); — 3) die
Gänsehaut, Habd.; čemer mi leti, n. pr., če
kdo zamaške (iz plute) reže, jvzhŠt.

čeměren, rna, adj. 1) giftig, Habd., C.; pren.
čemerni jezik, die giftige Zunge, Vrt. —
herbe, bitter, ogr.-C.; pren. čemerno živ-
ljenje, Meg.-Mik.; — 2) zornig, M.; übel-
gelaunt, griesgräntig, Habd., Jan., Cig. (T.),
C., Kr.; star, čemeren ukazovavec, Jurč.

čemeríka, f. 1) die weiße Niešwurz, der Ger-
mer (veratrum album), Cig., Jan., Tuš. (B.);
— 2) eine mürrische Person, Cig.

čemeríkast, adj. zornig, griesgrämtig, Cig.

čemeríkav, adj. = čemerikast, C., Zora.

čemeríkavec, vca, m. der Griesgram, C.,
Zora; stari čemerikavec, Jurč.

čemerít, adj. bitter, Jurč.

čemerítí, im, vb. impf. 1) č. se, eiteru (o ranah),
C.; — 2) čemeriti = jeziti, Cig.; deca
čemeri puro, ogr.-Valj. (Rad); čemeriti,
Gor.; — č. se = jeziti se, Cig., M.; zakaj
se čemerite na mene? ogr.-Valj. (Rad); ein
griesgrämiges Gesicht machen, (čěměriti se
BKr.; vreme se čemerí („čemeri“), es ist
trübes Wetter, Kr.

čemerljiv, íva, adj. zornmühlig, C.

čeměrnat, adj. = čemeren, ogr.-Let.

čeměrnica, f. die rothe Almeise, Kr., Št.-Valj.
(Rad).

čeměrnik, m. der Zornmühige, C.; ein gräm-
klicher Mensch, Cig.

čeměrnost, f. der Zorn, M.; die Griesgrä-
migkeit, der Murrfinn, Cig., Jan.

čeměti, im, vb. impf. hinbrütend hocken, warten:
čemeti kje v kakem kotu brez dela, Cig.,
C.; rak čemi v svojem ždiči, Erj. (Izb. sp.);
— prim. 2) čumeti.

čěmž, m. Tuš. (R.); pogl. čimž, črensa.

čěnča, f. 1) eine Person, die gerne schwägt,
das Plaudermaul; ti si prava č., jvzhSt.; —
2) pl. čenče, das Geschwägt, der Platjch; to
so prazne čenče, Cig., jvzhlSt.; — prim.
it. ciancia, Tand, Geschmägt.

čenčarija, f. = čenče, Jan., ZgD.

čěnčast, adj. geschwägtig, Z.

čenčáti, ám, vb. impf. plaudern, leeres Zeug
schwagen; — prim. it. cianciare, plaudern.

čenčáv, áva, adj. geschwägtig, Z.

čenčávast, adj. plauderhaft, geschwägtig, M.

čenčávost, f. die Geschwägigkeit, M.

čenčūra, f. die Plaudertasche, Gor.

čenčžiti, im, vb. impf. = pražiti, Podčavenci-
Erj. (Torb.).

čěp, čépa, m. 1) der Zapsen; čepom zatek-
niti luknjo; pijan kakor čep; — der Zapsen
am Wellbaum, Cig.; — in der Mühle das
Ende des Nagels im Bodensteine, Cig.; —
der Fenster oder Thürkegel, C.; — der Gewehr-
pfropf, BIKr.; — 2) der Rebenzapsen: na dve
očesi rezana trta, jvzhŠt.; — 3) kratek jarek,
napeljan na travnik iz memo tekoče vode,
Dict., Brdo (Gor.), Levst. (Rok); — 4) neka
riba: der Raußbarsch (aspro), Zidani Most-
Erj. (Torb.); — 5) der Ueberschuß, der Saldo,
Z., Gor.

gàb — gàča

205

gàča — gagatáti

G.

gàb, gába, m. = gabež, Jan.

gabáló, n. der Hungeleider, Cig.

gabân, m. ein Art Mantel, Mur., Jan., C.,
Danj.-Valj.(Rad); bundi podoben plašč, ob
ogrski meji, Zora; — prim. it. gabbano, der
Regenrof.

gabanica, f. manjši gaban, tudi za ženske,
Mur., Jan., C., Hal.-Zora.

1. gábati, gâbam, vb. impf. (im Koth, Zchuec)
waten, Mur., Št.; — prim gambati.

2. gábati, gâbam, vb. impf. darben, am Hungertuch nagen, Cig., Jan., C.; — zugrunde gehen, errepieren, Cig., M., Nov.-C.

gaběčen, čna, adj. = gaben, C.

gaběčljiv, adj. = gaben, C.

gáben, bna, adj. widerwärtig, ekelhaft, Jan.,
Zora.

gáber, bra, m. tudi: beli g., die Hainbuche, die
Weißbuche (carpinus betulus); črni g., die
Hopfenbuche (ostrya carpinifolia), Cig., C.,
Erj.(Rok.); tudi: gáber, Dol.

gábez, m. = gavez, Túš.(R.).

gâbež, m. der Ekel, C.

gabežljiv, íva, adj. ekelhaft, C.

gabežljívost, f. die Ekelhaftigkeit, C.

gábiti, gâbim, vb. impf. 1) g. kaj, etwas ekel-
haft machen, C.; — 2) g. se, anekeln; gabi
se mi kaka reč, es ekelt mich eine Sache an;
tudi: g. se mi do česa, Litija-Svet.(Rok.):
— prim. ogaven.

gabljiv, íva, adj. ekelhaft, C.

gabožolt, m. Cig., pogl. žabogolt.

gâbrast, adj. rauh: g. zid, Goriš'.

gâbrček, čka, m. dem. gabre, kleine Weißbuche.

gabríca, f. die Frucht der Weißbuche, C.; coll.
(polšica je bila nanesla) velik kupček želoda,
žiri in gabrice, Jurč'.

gabrič, íča, m. dem. gaber.

gabríka, f. die Weißbuche, Štrek.

gabrína, f. das Weißbuchenholz; — der Weiß-
buchenwald.

gabrínje, n. der Weißbuchenwald, C.

gâbrje, n. = gabrovje, vzhŠt.

gâbrnat, adj. nicht glatt, rauh, Lašče-Erj.(Torb.).

gábrov, adj. weižbuchen; gabrov les, das Weiž-
buchenholz.

gábrovec, vca, m. ein Weißbuchenstamm, Jan.

gabrovína, f. das Weißbuchenholz; — tudi
gábrovina, Valj.(Rad).

gábrovje, n. der Weißbuchenwald, Jarn., Cig.,
Jan.

gábrščica, f. neko jabolko, Tolm.-Erj.(Torb.).

gabelj, clja, m. das Stück: g. kruha, Ip.-Erj.
(Torb.).

1. gáča, f. nav. pl. gáče 1) die Unterziehosen,
Jan., C., Boh., Bolc-Erj, (Torb.); — 2) langer
Hodensack eines Thieres, C.; (tudi: sing. gáča,
Meg., Mik., Kr.-Valj. [Rad]); — 3) der
Baumzwiesel, der Doppelast, Mur., vzhŠt;

drevo z gačami, C.; — 4) gača, der Zacken,
Mur., Jan.; — 5) gače = jetra, Boh.

2. gáča, f. das Stopfwerk, Cig.

gáčast, adj. 1) zwieselig, vzhŠt.-C.; — 2) zackig,
Mur., C.

gáčenje, n. das Stopfen, (gatenje) Cig.

gačína, f. der Baumzwiesel, der Doppelast,
vzhŠt.-C.

gáčnat, adj. zwieselig: gačnato drevo, C.

gáčnik, m. 1) das Unterziehsofenband, C.; —

2) die Stendelwurz (platanthera), Hip.(Orb.).

gačnják, m. = gačnik 1), C.

gåd, gåda, m. die Viper oder Kreuzotter (viper
berus), Erj.(Ž.); laški ali Redijev gad,
die Redische Viper (v. Redii), Erj.(Ž.); gad
babo sne, die Viper ist noch schlinnter als ein
altes Weib, Guts., Z.; gada v žepu imeti, einen
leeren Beutel haben, Cig.

gáda, f. der Fehler, der Tadel: konj ima dve
gadi, Rez.-C.

gádast, adj. einer Viper ähnlich, Cig.; viper-
farbig, M.

gádati, gádam, vb. impf. 1) zu errathen juchen,
errathen, Mur.; — 2) schwagen, jaseln, vzhŠt.-
C.; — prim. gatati.

gâdba, f. das Tadeln, Rez.-C.

gáden, dna, adj. ekelhaft, abscheulich, Mur., Cig.
(T.).

gâdež, m. der Ekel, C.

gádina, f. das Viperloch, C. BlKr.-M., Notr.,
Lašče-Erj.(Torb.).

gadíšče, n. = gadina, Cig.

gáditi, gâdim, vb. impf. 1) verächtflich, ekelhaft
machen, tadeln, anchwärzen, Mur., C.; vsi
so mu jo gadili, pa jo je vendar vzel, Guts.;
— 2) gadi se mi kaj, ich habe Ekel, Abscheut
vor etwas, Cig.(T.), C.

gadjâd, f. das Natterngezücht, SIN.-C.

gádji, adj. Viper-; — pren. gadja zalega, die
Natternbrut, Z.; gadja rodovina, C.

gadljiv, íva, adj. scheußlich, häßlich, Rez.-C.

gádnjak, m. die Haserwurz (scorzonera), Cig.,
C.

gádnost, f. die Ekelhaftigkeit, Mur., Cig.

gadolàs, lásá, adj. schlangenhaarig, Kos.

gadomôljec, ljca, m. der Schlangenanbeter, Cig.

gadomôrec, rca, m. der Schlangenfödter, Jan.

gadomóren, rna, adj. schlangentödtend, Cig.

gádov, adj. = gadji, Cig., Jan.

gádovec, vca, m. navadni g., gemeiner Nattern-
fopf., (echium vulgare), Jan., C., Túš.(R.).

gága, f. 1) die Eute, Jan., Šol.; — 2) die Eider-
ente v. Eidergans (somateria molissima), Jan.,
Erj.(Ž.).

gáganje, n. 1) das Schnattern; — 2) das
Verrecken, Cig.

gagatáti, atâm, áčem, vb. impf. mucken, Dict.,
Mik.

gâgati — galěb

— 206 —

galéja — gámbati

gâgati, am, *vb. impf.* 1) schnaitern (o gesch); — 2) nicht zu Athem kommen können, im Verenden liegen, *Cig., C.*, M.

gaginji, adj. von der Eidergans: gaginje perje, Eiderbunen, *Jan*.

gagljáti, ám, *vb. impf.* gackern, schnaitern: g. kakor gos ali kokoš, *Dict.*; gos gaglja, *Hip. (Orb.)*.

gágniti, gágnem, *vb. pf.* 1) muckjen, *Hip.-C.*; — 2) verenden, *Cig., Jan., C., M. Notr.;* gagnil boš, kakor mače, če ga izpodbiješ s polenom, *Glas*.

gáj, m. 1) junger, gehegter, gepflegter Wald, das Hegeholz; — der Hain, *Mur., Cig., Jan.*; — 2) kos pašnika, ki ga za binkoštno jutro „gajijo“, *Ščav.-Pjk. (Črt.)*; — 3) na gajih živeti, auf dem Lande leben, *Mariborska ok.-Kres. (I. 358).*

gájar, rja, m. der Förster, *C.*

gájati se, am se, *vb. impf.* = goditi se, *Goriš.-C.*; kako se ti gaja: wie geht es dir? Ko- *borid-Erj. (Torb.)*; kaj se gaja? *Ben.-Mik.*; poročajo mu o vsem, kar se gaja okolo njega, *Erj. (Izb. sp.)*.

gájba, f. der Käfig, *Cig., St.N.*; — prim. it. gabbia, der Käfig.

gájbica, f. dem. gajba, *Cig.*

gájd, m. der Geldgürtel, vžhŠt., *ogr.-C.*

gájda, f. = dilep, *Jan., Sol.*; — hs.

gajdáš, m. = diplas, *Jan., Sol., St.N.*; — hs.

gájec, jca, m. dem. gaj.

gájenje, n. 1) die Hegung, die Pflege, *Mur., Cig.*; — 2) die ärztliche Behandlung, *Cig.*

gajevína, f. das Hegeholz, *Cig.*

gájica, f. das nach L. Gaj so benannte Alphabet der Kroaten und Slovenen, *nk.*

gajína, f. das Gehege, *Z.*

gajišče, n. das Gehege, *Jan.*

gájiti, gájim, *vb. impf.* 1) wachsen lassen, hegen, pflegen, aufziehen, *Mur., Cig., Jan.*; g. gozd, *Mur., Cig., vžhŠt.*; travo, drevje si g., *ogr.-C.*; za finkošti si pašo gajijo, *Ščav.-Pjk. (Črt.)*; vinograd g., C.; — g. si živino = za pleme rediti, *Fr.-C.*; — 2) heilen, *Mur., Cig., Jan.*; dal se je Judom g., *Met.*; — tudi: gajiti, ím.

gajítva, f. die Baumzucht, *C.*

gájnik, m. der Heger, der Förster, *Cig., C.*; — der Obstbaumzüchter, *Fr.-C.*

gájsati, am, *vb. impf.* = gaisnati, *M.*

gájsnati, am, *vb. impf.* wegen, *Cig.*; hlače g., *M.*; — g. se ob kaj, sich an etwas wegen, sich scheuern (o živini), *Cig., Jan.*; — g. se okoli deklet, bei Mädchen löfeln, *Cig., Polj.*; — prim. ajsnati se.

gájžeňnik, m. *Cig.*, pogl. bičnik.

gájžla, f. iz nem. Geißel, pogl. bič.

gákati, kam, čem, *vb. impf.* schnattern, krächzen, *C.*

gála, f. die festliche erifettenmäßige Kleidung, die Gala, die Galauniform, *nk.*

galánten, tna, adj. uljuden pos. proti ženskam, galant, *nk.*

galántnost, f. die Galanterie, *nk.*

galěb, m. die Möve, die Lachtnöve (larus ridi-bundus), *Cig., Erj. (Ž.)*; — hs.

galéja, f. bojna ladija srednjega veka, die Ga-leere, *Guts., Mur., Cig., Jan., Trub., Preš., Npes.-K.*; na galejo obsojen, *Bas.*; — prim. it. galea.

galeöt, m. der Galcerensclave, *V.-Cig.*; — prim. it. galeotto.

galerija, f. ozek, dolg prostor v poslopju, pos. najvisji prostor v gledališču, die Gallerie.

gálgarica, f. der Pfannenstiel, die Schwanzmeife (parus caudatus), „gavgarca“ *C.*, *Frey. (F.)*.

gáłge, f. pl., iz nem. Galgen; pogl. vislice.

gálie, m. die Schusterschwärze, *Valj.(Rad)*; — prim. hs. galic = galica.

gálica, f. der Vitriol, *Cig.(T.)*, *Levst.(Nauk)*; modra ali bakrena g., der Kupfervitriol, zelena ali železna g., der Eišenvitriol, *Erj. (Min.)*; — prim. nem. Galizenstein = Vitriol.

gálič, m. = galic, *Guts., Mur.*

gálija, f. = galeja, *Jan., kajk.-Valj.(Rad).*

gálijás, m. = galeot, *Jan.*

galijót, m. 1) = galeot, *Jan.*; galeja polna galijotov (galjotov), *Jsvkr.*; — 2) großer, ungeschlachter Mensch, *Cig., (galjot)*, *Mur., Met., Notr.*; kot smreka velik g., (galjot) *Erj. (Izb. sp.)*; — kričiš, kakor galijot, *Lašeč-Levst.(Rok.)*.

galijótija, f. ein großes plumpes Weib, (galjotija) *Mur.*

gáliti, im, *vb. impf.* entblößen, enthüllen, *Jan., Fr.-C.*; g. se, sich unanständig entblößen, vžhŠt.-C.*

gáljati, am, *vb. impf.* = galiti, *C.*

galjót, m. pogl. galijot.

gátka, f. der Gallapfel, *Kras*; — prim. it. galla, Gallapfel.

galón, m. = galonec, *C., Z.*

galónee, nca, m. die Treffe, die Borte, *Fr.-C.*; — prim. it. gallone, *C.*

gátra, f. nav. pl. galtre, die Hošenträger, *Blc.-C.*, *Kr.-Valj.(Rad)*; — prim. kor.-nem. halfter, Hošenträger.

galūn, m. der Alaun, *Cig.(T.)*, *C., Št.*; samodelski g., künftlicher Alaun, *Erj. (Min.)*; — prim. dav. galaun.

galūnat, adj. Alaun*: galunati skriljnik, der Alaunfschiefer, *Cig.(T.)*; galunata voda, Alaunwasser, *Jes.*

galúnov, adj. Alaun*, *Cig. (T.)*.

galúnovec, vca, m. der Alaunstein, *Cig.(T.)*.

galúnovica, f. das Alaunwasser, *Cig.(T.)*.

galvanizem, zma, m. z dotikanjem zbujena elektrika, der Galvanismus.

galvanizováti, újem, *vb. impf.* galvanisieren, *Cig., Jan.*

galvanoplastika, f. poraba galvanizma za plastične izdelke, die Galvanoplastik.

galvānski, adj. galvanisch, *Cig., Jan., Cig. (T.)*.

gałženják, m. der Galgenvogel, *kajk.-Valj.*; — prim. galge.

gámbati, gámbam, *vb. impf.* watscheln, *Mur.. Ščav.-C.*; waten, C.; — schlendern, *Cig., Jan.*; — prim. it. gamba, das Bein, der Fuß, gambettare, zappeln, strampeln, *Strek.(Arch.)*

gambele — gárice

— 207 —

gáriti — gasîvec

gambele, f. pl. 1) die Beine (zaniëlj.), Fr.-C.;
— 2) großes, ungeschicktes Gebäude, Fr.-C.;
— prim. it. gamba, das Bein.

gámbole, f. pl. baufälliges Gebäude, Kr.-Valj.
(Rad).

gámbovec, vca, m. neko jabolko, der Vors-
dorfer, Gor.

gamíla, f. = kamela, ogr.-M.. C.

gamílica, f. = gomilica, Mur.

gániat, am, vb. impf. = gatati, rathen, C.

gänglij, m. = živěni ozel, der Nervenknoten,
das Ganglion, Cig. (T.), Erj. (Som.).

gániti, gánem, vb. pf. pogl. geniti.

gániti, im, vb. pf. = goljufati, Cig.; ganil me
je za deset cekinov, Cig.; — prim. it. in-
gannare, betrügen.

gânjati, am, vb. impf. = goniti, Reż.-Baud.

gánjenje, u. die Rührung, der Eindruck, Cig.,
Jan.

ganováti, ûjem, vb. impf. = goljufati, Ravn.;
— prim. ganiti.

gántar, rja, m. der Lagerbaum für Dässer im
Keller, Cig., C., Mik.; — prim. bav. ganter,
it. cantiere, Mik.(Et.).

gántnar, rja, m. = gantar, Fr.-C.; — prim.
tirol. gantner, C.

gára, f. 1) ein enthaarter Fleck, der Schund,
Z.; — 2) die Schindmähre, Goriš.; — 3) ein
Schafsname, Poh.-C.; — prim. garati.

gáranje, n. das Reiben, Cig.

gárást, adj. rauß, Mur., 1.-Cig.

1. gárati, am, vb. impf. 1) enthaaren, pöhlen,
Cig.; g. prašiča, Polj.; g. kožo, Cig.; —
2) schaben, reiben, kraßen, Cig., Jan., Strek.,
Nov.-C.; krava steber gara, = drgne se ob
steber, Goriš.; — g. se, sich Scheuern: živina
se gara, Cig.; sich stark kraßen, Lašče-Erj.
(Torb.); — 3) = težko hoditi, Fr.-C.;
= težko nositi, Banjščice-Erj. (Torb.),
GBrda; — prim. nem. haaren = der Haare
berauben.

z. gárati, am, vb. impf. = gariti, SlGor.-C.,
SlGradec-C.

gárav, adj. rauh: garave so njihove srajce,
LjZv.; — prim. garast.

gârbast, 'adj. rauh: g. zid, Rihenberk - Erj.
(Torb.); — prim. it. (dial.) garbo, rauh,
Strek. (Arch.).

gârbati, am, vb. impf. g. koga, jemandem
das Fell gärben, Cig., BlKr.; — g. se =
drgniti se, BlKr.; — prim. nem. gärben.

garbîn, m. der Nordwind, Mur., C.; — prim.
it. garbino, der Südwestwind.

gárbus, m. der Nordwind, Jan., Ščav.-Pjk. (Črt.).

gáre, f. pl. 1) zweirädiger Handwagen; der
Karren, Mur., Cig., Jan., Vrt., Št., Kor.; —
2) die Futterraufe, die Futterleiter, Cig., M.,
C., jvžhŠt.; — die Wagenleiter, Raič-C.;
— 3) der Haspel, Cig., Slom., BlKr.; —
4) die Заунтхür, Kr.-Valj.(Rad); — prim.
nem. die Karre, kor.-nem. garre, lat. carrus, C.

gârez, m. kože ime, Erj. (Torb.).

gárice, f. pl. dem. gare; 1) ein leichter Leiter-
wagen, Fr., SlGor.-C.; — 2) die Wagen-
leiter, Mur., Cig., Raič-C., vžhŠt.

gáriti, im, vb. impf. entblößen, Jan., ogr.-C.;
— g. se, sich unanständig entblößen, Mur.,
Jan., C.-vžhŠt.; — prim. galiti se.

garja, adj. Guts., pogl. garje.

garjača, f. knorriger Stoč, C.; nav. gorjača.

gárjast, adj. = garjav.

gárjav, adj. räudig, kräßig; garjava ovca, ein
räudiges Schaf.

gárjavec, vca, m. 1) der Kräbige, Cig.; —
2) die Scabioje (scabiosa), Hip.-C., Medv.
(Rok.).

gárjavica, f. = garjača, Hip.-C.

gárjavka, f. = garjača, Cig.

gárje, garij, f. pl. 1) die Kräge, die Räude;
g. imeti; črvive garje, die Milbenkräfte, Cig.;
— 2) = hraste, Gor.; — prim. lat. agria,
fr. agrie, die Flecht, C.

gärmote, f. = garnik 2), Fr.-C.; (garnote,
vžhSt.-C.); — prim. nem. Garnwinde.

gárne, f. pl. = gare 1), Soška dol.-Erj. (Torb.).

garněla, f. die Garneele, Jan; — prim: račič.

1. gárnik, m. der Kärner, Fr.-C.; — prim.
gare 1).

2. gárnik, m. der Garnhajpel, Dol.; — der
Haipel mit zwei großen Spulen, um daran
Strähne auf Kuäuel abzutweifeln, Cig., Št.;
— psovka suhemu človeku, Cig., BlKr.

garnizōna, f. vojaštvo v kakem mestu na-
stanjeno, die Garnison.

garnizónski, adj. Garnisonss.

gárnjak, m. = koš za listje, C.

gárovec, vca, m. = gare 1), KrGora.

gârvan, m. neka goba: garvani = jurčki, BlKr.

gás, m. das Löschmaterial, V.-Cig.

gasíce, n. das Löschhorn, Cig.

gasíten, hna, adj. Lösch, Cig., Jan., Levst.
(Nauk), nk.; gasilno orodje, die Löschgeräth-
schaften, Cig., Jan.; gasilna družba, die Feuer-
wehr, Levst. (Nauk); gasilni zakon, die Feuer-
ordnung, Levst. (Nauk).

gasitnica, f. die Feueriprige, Jan., Nov.-C.;
— pogl. brizgalnica.

gasitnik, m. 1) das Löschhorn, der Lichthut
(zum Löschen in der Höhe befindlicher Lichter),
Cig.; — 2) der Löschtrog, Hip.-C.; — 3) der
Löschapparat (Extincteur), DZKr.

gasíló, n. 1) das Löschmittel, Mur., Cig.; Za
to, kar v meni zdaj gori, Gasila, obhajila
ni? Preš.; das Löschwerzeug, der Löschapparat,
Cig., Jan., C.; — 2) die Löschung, Cig.; ga-
silno je, kar pristoji h gasilu ali gasitvi,
Levst. (Nauk).

gasitelj, m. der Löcher, Jan.; der Feuerwehr-
mann, Levst. (Nauk).

gasiteljstvo, n. die Feuerwehr, Levst.(Nauk).

gasitev, tve, f. das Löschen, Cig., Jan., Levst.
(Nauk).

gasiti, ím, vb. impf. löschen; g. ogenj, apno,
žejo; g. želje, jezo; z oljem ogenj g., Del
ins Feuer gießen, Cig.

gasívec, vca, m. der Lösch: vaša moč bo
pezdir in vaše delo iskra, in vkup bota zgo-
rela, — ne bo ga gasivca, Ravn.; gasivci,
die Löschmannschaft, Cig.

gáslo - gazela

— 208 —

gazela — geníti

gáslo, n. der Wahlspruch, die Parole, nk.; — rus.

gásniti, gâsnem, vb. impf. allmäglich erlöschen,
Cig., Jan.; naše lampice gasnejo, Schön.

gástričen, čna, adj. želodčen, gastrisch, Jan., nk.
gâščerica, f. die Eidechse: siva g., die grane
Eidechse (lacerta agilis), Cig., Jan., Nov.,
ZgD., Erj.(Z.); — prim. stls. jašterica.

gasenje, n. das Löschen.

gât, m. 1) der Damm, das Wehr, Jan., Cig.
(T.), ogr.-C.; der Tachinendamm, vžhSt.-C.;
— 2) der Abzugscanal, Mik., Trst./Let., kajk.-
Valj./Rad); — 3) erstickender Gestank, Blc.-C.

gât, f. = gat 2), kajk.-Valj.(Rad).

gáta, f. 1) die Weißtopfung, Cig.; — 2) mlin-
ska gata, der Mühlamm, C.

gâtar, rja, m. der Wahrsager, BlKr.; gatarji so
tudi tisti, ki živino zdravijo z vražami, BlKr.

gátati, gâtam, vb. impf. rathen, wahrsagen, C.,
BlKr., Zora; — menda iz hs.

gátavec, vca, m. der Wahrsager, Habd.-Mik.
gâte, f. = gače, die Unterziechrose; weiße,
leinene Beinfleider: poljanci v breškem okraju
nosijo ob delavnikih široke bele gate, Pjk.
(Crt.); — prim. bav. gatyen, gati -hosi,
madž. gatya, iz slovanščine, Levst.(Rok.).

gáter, tra, m. das Gatter, das Gitter, Mur.,
Rez.-C., St.; — iz nem.

gátен, tna, adj. stopfend (o jedeh), C.; — prim.
zagaten.

gatiló, n. das Stopswerk, Cig.

gátiti, im, vb. impf. stopfen, Meg, Cig., Jan.;
trde jedi gate život, harte Speisen verstopfen
den Leib, Cig.; füttern, schoppen, Mur.,
SlGradec - C.; otroka g., C.; — v grlu se
mi gati, es drückt mich in Halse, Fr.-C.; —
soparica gati, die Híze ist ersticend, Z., Blc.-
C.; — g. se = stiskati se, ovce se gate,
Krn-Erj.(Torb.); po zatohlih, smradnih pro-
storih se gati gladno siromaštvo, Zv.; —
2) eindämmen, deichen, Cig., Fr.-C.; — 3)
hindern: g. posvečenje, ogr.-C.; — tudi ga-
titi, im.

gatívec, vca, m. der Stopfer, Cig., Jan.

gâvec, vca, m. der Kibitz (vanellus cristatus),
Cig., Frey.(F.).

gâvek, vka, m. = gavec, Cig., Frey.(F.).

gâvez, m. die Beinwurz (symphytum offici-
nale), Cig., vžhSt. - C., Celjska ok.-Trst.
(Let.).

gâvdrati, am, vb. impf. faudern, Cig., Jan.

gâvra, f. magere, elende Kuh, Cig.

gâvran, m. der Rabe, Cig., Jan., Prip.-Mik.,
(astr.) der Rabe, Cig. (T.).

gávsati, am, vb. impf. = gajsati, Cig.

gâz, î, f. izgažena pot, der Schneepfad; držala
je samo ozka gaz, ljudem dovoljna, od vasi
do vasi, Levst.(Zb. sp.); der Pfad: kar hodi
povodne gazi, Ravn.

gâz, m. = gaz f.: po ozkem gazu, Jurč.;
gaz je slab, Zv.

gáza, f. = gaz f., Ig.

gâzda, m. der Hauswirt, ogr.-C., BlKr.

gâzdarica, f. die Hauswirtin, ogr.-C., BlKr.

1. gazěla, f. die Gazelle (antilope dorcas), Cig.,
Jan., Erj.(Z.).

2. gazěla, f. neka vrsta liričnih pesni, das
Haſsel, Jan., Preš.

gazina, f. = gaz, Nov.-C.

gáziti, gâzim, vb. impf. 1) waten; g. blato,
sneg, g. po blatu, po snegu, im Roth, im
Schnee waten; travo g., im Graš herum-
treten; g. vodo = vodo bresti, Rez.-C.;
grozdje g., Weintrauben anstreten, vžhSt.-
C.; g. kače, vše Schange mit den Füßen
zerstampfen, vžhSt.-C.; g. koga, auf jeman=
dem herumtreten, BlKr.; pren, bedrüßen,
SlN.; — 2) g. se, (o jedeh) = gaditi se,
Cig., Glas.

gazoměter, tra, m. das Gasometer, Jan., nk.;
— prim. plinomer.

gáža, f. sled, ki ga pušča divjačina v snegu,
die Schneepur, Plužna-Erj.(Torb.).

gáženje, n. das Waten.

gážnja, f. 1) das Waten, Cig., Fr.-C.; der
Tiefgang, Cig.; čolni s 47 cm globoko ga-
žnjo, DZkr.; — 2) = gaz, Guts.

gdâ, adv. = kdaj, kadar, vžhSt., ogr.

gdâre, adv. = kadar, ogr.-Mik.

gdê, adv. = kje, kjer, vžhSt., ogr.

gêba, f. 1) pokvečen klobuk, Z., Ig; — 2)
= pokveka (o človeku), Z.; hodijo kakor
gebe, Vod.(Ižb. sp.) — prim. guba. (?)

gêčmen, m. ogr.-C., pogl. ječmen.

gêgač, m. 1) träger Mensch, Vest.; — 2) = srako-
per, Hal.-C., Valj.(Rad); — 3) das Tachen-
messer, Hal.-C.; — prim. hs. gegati = gugati.

gége, f. pl. das Beinfleid, SlGor.-C.; pos.
ozke in kratke hlače, C., Valj.(Rad), BlKr.,
SlGor.-C.

gégice, f. pl. dem. gege, C.

gekon, m. neka kuščarica, der Gefo, gekoni,
die Gefonen, Erj.(Z.).

gěl, adj. geſb, Trub., Dalm.; —iz nem.; prim.
stvn. gelo, Mik. (Et.).

geliti, im, vb. impf. laut ſingen, ʒ. B. in der
Charwoche die Pfalmen ſingen, Tolm.

generāl, m. višji vojaški dostojanvenik, der
Genera!; g.-feldmaršal, g.-lajtnant, g.-major,
ali: generalfeldmaršal itd.; tudi rus.

generālen, Ina, adj. občen, General-, nk.; ge-
neralno rediteljstvo, die Generaldirection, nk.

generálovka, f. die Generalii, Cig., Jan.

generālski, adj. Generals-, Cig., Jan., nk.

generālstvō, n. 1) die Generalswürde, Cig.,
Jan.; — 2) die Generale, die Generalität, Cig.

genětičen, čna, adj. postanka se tičoč, gene-
tiſch, Cig.(T.).

gēnij, m. 1) neko božanstveno bitje, der Ge-
niuis, Cig (T.); — 2) veleum, das Genie,
Cig.(T.), nk.

genijālen, Ina, adj. veleumen, genial, Cig.
(T.), nk.

genijálnost, f. die Genialität, nk.

geniti, gânem, vb. pf. 1) bewegen, Mur.; nič
ga ne gane, ničtš bringt ihn von der Stelle,
Z.; — g. se, sich rühren; ne g. se z mesta;
cena se ne gane; der Preis steht, Cig.; wei-
chen: junak se sovražniku ne gane, Z.; —
2) rühren, einen Eindruck machen; ne ganejo
ga ne prošnje ne solze; Ostrovrhar ji srce

gibljívost — gízda

— 210 —

gizdáč — gládek

gibljívost, f. die Beweglichkeit, Mur., Cig. (T.).

gîbnik, m. der Bewegungsnerb, Cig. (T.).

gibogled, gléda, m. das Strobofkop, das Thau-
matrop, Cig. (T.).

gîbon, m. neka opica: der Gibon (hylobates),
Erj. (Z.).

gîgati, gîgam, vb. impf. spreien wie ein Esel,
Cig., Mur., C.

gîcati, am, vb. impf. = voziti (v otročjem go-
voru), Valj. (Rad).

gîgalö, n. šaljivo o bolhi v uganki: črno, malo
gigalo debelo klado zdigalo, Valj. (Rad).

giljotîna, f. glavosečna priprava, die Guillo-
tine, Jan.

gimnäst, m. telovadec, der Gymnast, Jan.

gimnästičen, čna, adj. telovaden, gymnastisch,
Jan., nk.

gimnästika, f. telovadba, die Gymnastik.

gimnāzij, m. = gimnazija, Cig., Jan., Cig. (T.).

gimnāzija, f. das Gymnasium, Jan., Cig.
(T.), nk.

gimnazijälec, Ica, m. der Gymnasiatschüler,
Cig., Jan., nk.

gimnazijälen, Ina, adj. Gymnasial-, Cig.,
Jan., nk.

gimnāzijski, adj. Gymnasial-, Cig., Jan. (na-
glaša se tudi: gimnazijski).

gîna, f. die Halsbräune (angina), Jurč.; = pl.
gine, SlGor.-C.; — iz lat. angina.

gîncati se, am se, vb. impf. sich unruhig hin
und her bewegen, Lašče-Levst. (M.).

ginévati, am, vb. impf. nk. pogl. 1. giniti.

gingati, gîngam, vb. impf. schwanken, Fr.-C.

gingav, adj. 1) schwach: gingava šiba, ogr.-
C.; ovce so jako gingave stvari, ogr.-Valj.
(Rad); schwächlich, tränklich, ogr.-C., Ščav.;
— 2) träge, Dict.

gingavec, vca, m. der Schwächling, ogr.-C.

gingavost, f. die Schwächlichkeit, ogr.-C., SlN.

gîngljav, adj. = gingav, Fr., ogr.-C.

1. giniti, gînem, vb. impf. dahinschwinden; od
žeje g., vor Durst vergehen, Cig.; g. za čim,
nach etwas schniachten, Cig. (T.).

2. giniti, gînem, vb. pf. rühren, Cig., Jan.;
koga ne gine ta božja milost? Ravn.; —
prim. geniti.

1. gînjenje, n. das Schwinden, Cig.

2. gînjenje, n. die Rührung, Cig., Jan.

gînjenost, f. das Gerühreisen, die Rührung, nk.

ginljiv, iva, adj. rührend, Cig., Jan., nk.

gips, m. der Gipš, Cig.; — prim. malec.

gîpsar, rja, m. der Gipšarbeiter, Cig.

gîpsast, adj. auš Gipš, Let.

gîpsati, am, vb. impf. gipšen, Cig., Jan.

gipsovîna, f. die Gipšware, Cig.

gir, g. girja, m. der Knorren, Rez.-C.

gîrin, m. = gir, Rez.-C.
gîrjast, adj. knorrig: girjasto drevo, Rez.-C.;
holprig: girjasta pot, Rez.-C.

gîrjav, adj. knorrig, Rez.-C.

gitâra, f. glasbeno orodje, die Gitarre.

gizda, f. 1) die Hoffahrt, Mur., Mik.; — über-
mäßeriger Aufwand in der Kleidung, C., vzhSt.;
der Luxus, Jan., Cig. (T.); — 2) (po hs.)
der Schmuck, Erj. (Min., Izb. sp.).

gizdáč, m. der Hoffährtige, Slom.-C.

gizdáča, f. gizdava ženska, Z.

gizdalîn, m. der Zieraffe, der Gef, der Stužer,
Cig., Jan., M., nk.

gizdalînka, f. hoffährtiges, pußfüchtiges Weib,
C., Z.; die Stužerin, Zora.

gizdati, am, vb. impf. aufpußen, schmücken,
Mur., Cig., Jan.; — g. se, hoffährtig sein,
Habd.-Mik.; sich hoffährtig kleiden, Luxus zur
Schau tragen, Cig., C.

gizdâv, áva, adj. hoffährtig, prunkfüchtig, ge-
denhaft, Mur., Cig., Jan., vzhSt.; Iuguriöss:
gizdave tenčice, C.; gízdáv, áva, Valj. (Rad).

gizdâva, f. die Hoffahrt, ogr.-C.

gizdâvec, vca, m. der Hoffährtige, Cig., Jan.,
ogr.-Let., kajk.-Valj. (Rad).

gizdáven, vna, adj. = gizdav, Mur.
gizdâvka, f. die Hoffährtige, die Pußdirne,
Cig., Jan., Npes.-Vraz.

gizdavost, f. die Hoffahrt, die Prunkfucht, die
Geeßenhaftigkeit, Cig., Jan., vzhSt.

gizdâvstvó, n. = gizdavost, C.

gizdec, zdeca, m. = gizdavec, Valj. (Rad).

gizditi se, im se, vb. impf. hoffährtig sein; g.
se s čim, mit etwas prangen, prahlen, sich
auf etwas einbilden, C., Z.

gizdôča, f. = gizda, C.

gizdoljûben, bna, adj. = gizdav, Cig., Jan.

gizdost, f. = gizdavost, Mur., C., Met.-M.,
ogr.-Let.

gizdovîna, f. der Schmuckgegenstand, Erj.
(Som.); — prim. gizda 21.

gjûkes, m. neki denar, kajk.-Valj. (Rad).

glab, m. viereciger, länglicher Zapsen, Rib.-
V. (Cig.).

glâbež, m. človek, ki bi vse rad sam za se
pograbil, Dol.

glábiti, glâbim, vb. impf. raffen, Rib.-Z.; bo-
gastvo čerez vsakdanjo potrebo željno gla-
biti, Krelj; — rauben, Dict.-C.; — prim.
grabiti. (?)

glâd, glâda, gladû, m. 1) der Hunger; od glada
(gladu) umreti, vor Hunger sterben; gladu
streči, darben, Cig.; za glada, = za rana,
früh morgenš, Rib.-C., Z.; glad je hud tat,
der Hunger kennt kein Gefes, Npreg.-Z.; glad
je z zedom stric. = der Hunger ist der
beste Koch, Cig.; — 2) neka vrsta kislic, der
Ampfer (rumex), SlGor., ogr.-C.; prim. gla-
dovnik, lakot, netek, smok.

glâd, î, f. der Hunger: od glâdi, Guts., SlGor.-
C., Levst. (Beč.).

gládav, adj. lüftern, Jan.

gladčína, f. die Glättte, Cig., Jan., Cig. (T.);
svinčena g., die Bleiglätte, DZ.

gládek, dka, adj. 1) glatt; g. pot, gladka
koža: gladki lasje, schlichte Haare, Erj.(Som);
gladka živina, wohlgemährtes Bich, M.; gladi
kruh = bel kruh, Polj.; gladko vino, milder
Wein, C.; beseda mu gladko teče, er spricht
fließend; gladka beseda, fließende Sprache,
Cig. (T.); — 2) einfach: gladkemu davku
podvreči, DZ.; gladko število, runde Zahl,

glåden — gladkôča

— 211 —

gladkokóžen — glája

Navr. (Kop. sp.); gladko za pet goldinarjev,
BlKr.-M.; — schuldenfrei: gladko zemljišče
komu dati, Dol.; — 3) gladko, platterdingš,
ganz und gar: gladko prepovedati, Cig.;
gladko brez nobene koristi, Levst. (Nauk);
gladko vse, durchaus alles, C.; vse gladko
snesti, Jsvkr.

glåden, dna, adj. hungrig; g. biti česa, etwaš
heftig verlangen; gladno leto, das Hunger-
jahr, Z.

gladéti, im, vb. impf. hungern, Hunger leiden,
Mur., ogr.-Valj. (Rad); — heftig verlangen:
g. po čem, C.

1. glådež, m. 1) ein Werkzeug zum Glätten,
der Glätter, Cig.; der Glättzahn, V.-Cig.;
das Bügeleisen der Schneider, Gor.; suknar-
ski gladež, die Tuchkarde, Cig.; — 2) gladež—
pumpež (tako govore neko igro igraje: eden
po mizi z roko gladi, drugi pa skuša po
njej udariti), Kr.; — 3) die Mannstreu (eryn-
jum amethystinum), Rodik - Erj. (Torb.);
— die dornige Hauhech (ononis spinosa),
Jan., M., Medv. (Rok.); — die Kardendistel
.carduć crispus), Št.-Cig.

2. glådež, m. der Hungerleider, Št.-C.; gladeži
in kradeži (o vrabcih), Str.

glådič, m. der G'atthobel, Jan.

gladīja, f. die Hungeršnoth, Z., M., Burg,
Notr.

gladīce, n. kleines Glättwerkzeug; stekleno
gladilce, das Glättglas, Cig.

gladīten, lna, adj. zum Glätten dienend, Po-
lier-, Cig.; gladilno jeklo, der Polierstahl,
Cig.

gladītka, f. das Glättholz der Schuhmacher,
Mur

gladīnica, f. 1) die Glättmaschine, Cig., Jan.;
— die Rolle, die Rollmange, C.; — 2) die
Glättstube, Cig.

gladīnik, m. 1) = gladež, das Bügeleisen,
Nov.; — 2) der Streichriemen, Jan.

gladílo, n. 1) das Glättwerkzeug, Cig., Jan.,
C.; der Glättstein, Mur.; das Poliereisen, Cig.;
das Falzbein, Jan.; das Bügeleisen, Mur.;
die Glättmaschine, Cig. (T.); zidarsko g., das
Ausstreibeholz, Cig., Jan., 17t.; — 2) das
Glätten; — pren. spisi so gladila gladni, Zv.

gladína, f. glatte Fläche, C., c.; morska g., der
Meerespiegel, Cig., Jan., Cig. (T.), Jes., nk.

1. gláditi, gládim, vb. impf. 1) glätten; po-
lieren, Cig. (T.); g. britev, abziehen, Cig.;
perilo g., glätten, bügeln, Cig., Jan.; rollen,
C.; — jezik g., die Sprache vervollkommen,
nk.; — smreke g., Fichtenbäume entäften,
Jarn.; — 2) streicheln; g. koga po čelu, po
licu.

2. gláditi, gladím, vb. impf. gladoven, skop
biti: zelo je gladila in otroke stradala, Gor-
DŠv.; — prim. gladeti.

gladīvec, vca, m. der Glätter, der Polierer,
Cig., Jan.

gladīvka, f. die Glätterin, Cig.

glådkati, am, vb. impf. = gladiti 1), Mur.

gladkóba, f. die Glätte.

gladkôča, f. = gladkoba, C.

gladkokóžen, žna, adj. gladke kože, nk.

gladkolàs, lása, adj. glatthaarig, Jan.

gladkolíčen, čna, adj. glattwangig, nk.

gladkôst, f. die Glattheit, die Glätte; (o be-
sedi) die Glattheit des Stiles, Cig. (T.).

gladkosvétel, tla, adj. glattblanf, Cig.

gladkóta, f. = gladkost, Mur., Jan.

glâdnež, m. der Hungrige, nk.

gladník, m. das Falzbein, Blc. - C.; — der
Glättfolben, Cig.

gladnják, m. der Hungerleider, Habd.-Mik.

glâdnost, f. die Hungrigkeit.

gladovânje, n. das Hungerleiden, Jarn., M.;
die Hungersnoth, Cig.

gladováti, újem, vb. impf. Hunger leiden, hun-
gern; kstor se na pust do sitega ne naje,
bo celo leto gladoval, Pjk. (Črt.).

gladóven, vna, adj. heizhungrig, Mur., Cig.,
Jan.; gladovna krava, gefräßige Kuh, Polj.;
gierig, habgierig, Mur., Cig., Jan., C., Gor.;
g. na sadje, na denar, Gor.; — gladovno
leto, das Hungerjahr, Vest.

gladóvnež, m. der Habgierige, Cig.

gladovník, m. 1) derimmersatt, Mur., Cig.;
der Habgierige, Cig., C.; — 2) die Ochsen-
zunge (rumex obtusifolius), vzhŠt.-C.; —
tudi: das Hirtentäschel (capsella bursa pa-
storis), Josch.

gladovnjáča, f. die Hungrige, C.

gladovnják, m. der Hungrige, C.; — der Hab-
süchtige, Cig.

gladóvnost, f. die Hungrigkeit, die Eſſgier,
Mur., Jan.; — die Habgier, Mur., Cig., Jan.

gladůh, m. der Sparmund, Cig.; der Hunger-
leider, Z.

gladůška, f. neka bodeča rastlina, BlKr.

glágol, m. das Zeitwort, das Verbum; dovršni,
nedovršni, opetovalni, ponavljali glagoli,
perfective, imperfective, Wiederholungs-, Ge-
pflogenheits = Zeitwörter, prehajalni, nepre-
hajalni glagoli, übergehende, unübergehende
Zeitwörter, Levst. (Sl. Spr.); jačeći glagoli,
verba intensiva, Cig. (T.); pomočni g., das
Hilfszeitwort, Cig.; = pomožni g., Jan.,
nk.; — glagole spregati, conjugeren, Jan.;
(tako se beseda navadno izreka, ne: glagoł);
— stsl.

glágolen, lna, adj. Verbal-, Cig. (T.).

glagolitica, f. = glagolica, nk.

glagōlica, f. glagolitisches Alphabet, Jan., nk.

glagoliški, adj. glagolitiſch, nk.

glagoljáš, m. kstor rabi glagolico pri cerkvenih
obredih, Navr. (Kop. sp.).

glágołnik, m. das Verbalsubstantiv, Cig.

glágolski, adj. 1) Verbal-, Cig., Jan., C.,
nk.; — 2) = glagoliški: g. rokopis, Navr.
(Kop. sp.).

glagolščak, m. = glagolnik, Nov.-C., nk.

gláj, m. die Glätte (chem.), Cig. (T.); svin-
čeni g., die Bleiglätte, C., DZ., Žnid.; sre-
brni g., die Silberglätte, Cig. (T.); zlati g.,
die Goldglätte, Cig. (T.).

glája, f. 1) die Glätte, die Politur, Zora-C.,
DZ.; — 2) der Sparren am Dache, Krn-
Erj. (Torb.).

14*

glájavec — glásbar

— 212 —

glásben — glasonóša

glájavec, vca, m. der Nadelholzjäste abschneidet,
Zil.-Jarn.(Rok.).

glájenje, n. 1) das Glätten; — 2) das Strei-
cheln.

glájštati, am, vb. impf. pflegen, Blc.-C., Dol.,
jvžhŠt.; živino g., Dol., jvžhŠt.; — prim.
gleštati.

glájt, m. der Dachbalken, die Pfette, Blc.-C.,
Z.; hlod, ki nosi lemeze, Z.; — 2) der Raum
zwischen dem Dache und dem Dachboden der
Scheune: na glajt se deva detelja in boljše
seno, Lašče-Levst. (Rok.); glajti, die Empor-
schener, Cig.; — prim. glet.

glás, glása, glasû, m. 1) die Stimme; po glasu
koga spoznati, jemanden an der Stimme
erkennen; —debel g., eine Baffsstimme, tenak
g., eine hohe Stimme; pesen za štiri gla-
sove, ein vierstimmiges Lied; g. se mu tresse,
er tremuſiert, Cig.; g. drobiti, trillern, Cig.;
— na glas, laut; na glas govoriti, na ves
glas vpiti, aus vollen Halse schreien; — der
Ton, der Klang; neskladni glasovi, Miſž-
töne, Cig.; ubrani glasovi zvonov, harmo-
niſche Glockentöne; — der Laut; zlogi so zlo-
ženi iz glasov, Jan. (Slovn.); latinska abe-
ceda prikrojena za slovenske glasove. Jan.
(Slovn.); —der Wortlaut: ima ta glas, lautet
also; — 2) die Nachricht; vesel g., frohe Bot-
ſchast; g. dati komu, jemanden abviieren, Cig.
(T.)-C., DZ.; kokla piščetom glas (Zeichen)
daje, da pobegno, Levst. (Rok): dober glas
ima čas, eine gute Nachricht muſs man mit
Geduld erwarten, Fr.-C.; ni mu glasa,
er ist spurlos verschwunden, C.; —das Gerece,
das Gerücht; g. je počil, g. so zagnali, es
geht das Gerece; g. je, nan erzählt sich, Cig.;
— der Ruf, der Leumund; on je na glasu,
da ..., er steht im Rufe...; na glasu biti,
berühmt sein, Blc.-C., nk.; hiša na glasu, a
mačka lačna, Notr.-Z.; dobrega glasa biti,
in gutem Rufe stěſen; boljši je dober glas,
kot srebrn pas, Met.; velikega glasa biti,
berühmt sein, ogr.-C.; največega glasa, am
wichtigften, C.; slabega glasu, verrufen, Cig.;
na slabem glasu biti, in schlechtem Rufe stěcht;
za hud glas ne rodijo, ſie kümmern sich um
einen schlechten Ruf nicht, Trub.; v hud g.
pripraviti, in Verruf bringen, Dalm.-C.; slab
glas gre daleč v vas, ein übter Ruf verbreitet
sich weit, Z.; dober glas seże v deveto vas;
— 3) das Botum, die Stimme: svoj g. komu
dati, jemand im seine Stimme geben, nk.; —
4) die Sathkenntniſ, C.; vsaki reči g. vedeti,
jeder Sache kundig sein, Mik : g. znati, Navr.
(Kop. sp.); čebelam vedeti glas, der Bienen-
zucht kundig sein, Levst.(Beč.); glasu ne ve-
deti čemu, einer Sache unfundig sein, Cig.;
dkor glumi ne ve glas, naj ne hodi k lju-
dem v vas, Mik; ve glas k tej reči, er ver-
steht sich darauf, C.

glasân, glasnâ, adj. = glasen.

glâsba, f. die Tonkunft, die Muſſik, Cig. (T.),
M., nk.

glâsbar, rja, m. der Tonkünstler, Nov.-C.

glásben, sbna (sbena), adj. zur Tonkunft ge-
hörig, Muſſik, nk.; glasb(e)ne vilice, die
Stimmgabel, glasb(e)no učilišče, Cig.(T).

glasběn, adj. = glasben, nk.

glásbenik, m. der Tonkünstler, Str., nk.

glasbíł, n. das Tonwerſzeug, nk.

glasboljúben, dna, adj. muſſtliebend, Zora.

glâsec, sca, m. dem. glas.

glâsek, ska, m. dem. glas; mili glasek mlade
pevke.

glâsen, sna, adj. laut; glasno govoriti, laut
sprichen; glasni ste, ihr laſſet euch fehr hören.

glasitka, f. 1) die Stimmriige, Cig., Jan., Cig.
(T.), Erj. (Som.), Sen. (Fiz.); — 2) = gaslo,
Cig., SIN., Bes., Nov.

glasilö, n. 1) das Stimmorgan, Cig.(T.); —
2) das Organ (o časopisu), Cig.(T), nk.;
g. konservativne, liberalne stranke, nk.

glasiti, im, vb. impf. 1) hören laſſen: iznašel
je, izrečene besede tako daleč glasiti, kakor
daleč hoče, Vod. (Izb. sp.); ne bom molčal,
temuč bom glasil, Jsvkr.; — melden: iz
Rima glasijo, von Rom wird gemeldet, V.-
Cig.; kakor se glasi, dem Vernehmen nach,
Cig.; — verkündigen: evangelij Kristusov g.,
ogr.-C.; ime Kristusovo g., Jsvkr.; — 2)
lauten, Cig.(T.); — 3) g. se, Laute von sich ge-
ben, sich melden: kos se ze glasi; gonjači
se glase, die Treiber werden laut, Cig.; po
časopisih se g., sich in den Zeitungen ver-
nehmen laſſen, Levst. (Zb. sp.); — klingen,
tönen; zvon se glasi; kar pravite, se lepo
glasi, V.-Cig.; — lauten; pismo se tako glasi.

glâsje, n. das Lautſtchem, Cig.(T.); die Laut-
lehre, Jan.

glaskovânica, f. die Lautiertafel, SI Gosp.-C.

glaskovânje, n. das Lautieren, die Lautier-
methode, Jan.

glaskováti, ûjem, vb. impf. lautieren, Jan.,
h. t.-Cig.(T).

glâsnica, f. 1) das Lautzeichen, Cig., Jan.; —
2) = samoglasnik, Cig., Jan.; — 3) (luknje)
glasnice, Schallöcher, Cig.(T.); — 4) glas-
nica, die Verkünderin, Bes.

glâsnik, m. 1) das Lautzeichen, Cig. Jan.;
— 2) = samoglasnik, Cig., Jan.; — 3)
glasnik, der Verfünder, der Vote, der Herold,
Cig., Jan., Cig.(T); čvrst g. besede božje,
Cv.; ni glasa ni glasnika (= nič ni slišati)
o njem, BlKr.; državni g., der Reichs-
herold, DZ.

glâsništvq, n. = glasoslovje, Jan. (H.).

glasnjáča, f. der Reſonanßboden, Cig.(T.).

glásnost, f. die Lauttönigkeit, die Lautſtim-
migfeit.

glasoličen, čna, adj. den Klang nachahmend:
glasolična beseda, das Klangwort, Cig.

glasomèr, méra, m. der Ton, Klangmesser,
Cig., Jan.

glasoměrje, n. die Tonmeßung, Cig., Jan.

glasonósen, sna, adj. 1) = glasan: glasos-
nosna trobenta, Levst. (Zb. sp.); — 2) be-
richtend, Jan. (H.).

glasonóša, m. der Vote, Nov.-C.; — hs.

glasopàd — gláva

— 213 —

gláva

glasopàd, páda, m. die Cadenz (mus.), Cig., Jan.

glasosklàd, skláda, m. der Accord (mus.), Jan. (H.).

glasoslôvje, n. die Lautlehre (gramm.), Jan., Cig. (T.), nk.

glasoslóven, vna, adj. die Lautlehre betreffend, phonetisch, nk.

glasostétje, n. die Stimmenzählung, das Scruținium, DZ.

glasotvôrnica, f. das Stimmband, Erj. (Som.), Sen. (Fiz.), nk.

glasoválen, kna, adj. Abstimmungssch.: glasovnolkozalo, das Abstimmungsverzeichniß, DZ.

glasovânje, n. die Abstimmung, die Stimmenabgabe, Cig., Jan., nk.

glasováti, újem, vb. impf abstimmen, die Stimmen abgeben, Cig., Jan., nk.; gl. za koga, proti komu, nk.

glasovâvec, vca, m. ktor glasuje, Jan. (H.).

glasóven, vna, adj. Laut-, kautlich, Jan., nk.; — die Stimmen (bei der Abstimmung) betreffend: glasovni vpisnik, DZ.

glasovír, m. Cig., Jan., nk., pogl. klavir.

glasovít, adj. 1) hellaut, hängreich, Cig.; glasovito plakati, Levst. (Zb. sp.); — 2) allbekannt: berühmt, Mur., Cig., Jan., nk.; berührtigt, Cig., nk.

glasovítten, tna, adj. = glasovit, Mur., Cig., Jan.

glasovitnik, m. berühmte Person, die Celebrität, Raič(Let.).

glasovítost, f. die Allbekantheit, das Reznommee, Jan., nk.

glasôvje, n. coll die Töne, C.

glasóvnica, f. 1) der Stimmzettel, DZ., DZkr., nk.; — 2) glasovníca = glasovník, Levst. (Nauk.)

glasóvnik, m. das Stimmenverzeichniß, Sl.N.-C., DZkr., Levst. (Pril.).

glasovôdja, m. der Stimmführer, Jan.

glášati, am, vb. impf melden, verkünden, ogr.-C.

glasénje, n. 1) die Verkündigung, ogr.-C.; — 2) das Tönen, Vrt., Let.

glaséváti, újem, vb. impf. = glášati, ogr.-C.

glat, f. = kristal, Jan., Nov.-C.; — prim. čes. hlat.

glaten, tna, adj. kristalen, Bes., Jan.; — prim. glat.

gláva, gláve, glavê, f. 1) der Kopf, das Haupt (des Menschen); glavo po koncu nositi, den Kopf hoch tragen; z glavo v steno butati, mit dem Kopfe wider die Mauer rennen; ob glavo dejati koga, glavo vzeti, sneti komu, köpfen; od nog do glave, od pete do glavo, vom Fuß bis zum Kopf; mrtvaška glava, der Todtenkopf; kolikor glav, toliko misli, viel köpfe, viel Sinn; glavo si beliti s čim, sich mit etwas den Kopf zerbrechen; občina ima na glavi siromake, = na skrbi, Levst. (Nauk.); skrbi si na glavo vleči, Erj. (Izb. sp.); ta človek mi je ves dan na glavi, ist mir auf dem Rücken, Cig.; na glavo komu priti, hoditi, lästig fallen, Cig., UčT., Blc.-

C.; nam bo naposled še nad glavami, uns übergeordnet, Jurč.; saj ti ne gre za glavo, es handelt sich ja nicht um deinen Kopf (dein Leben); za živo glavo ne, bei Leibe nicht, Jan. (Slovn.); —dela črez glavo imeti, übermäßig viel Arbeit haben; — = oseba: moska, ženska g., ogr.-C.; — 2) der Kopf als Sitz der geistigen Phäätigkeit; delo z glavo, die Geistesarbeit, Jan.; delati po svoji glavi, nach eigenem Gufdünken vorgehen; tvoja glava, tvoj svet, Met.; kaj ti je prišlo v glavo? was ist dir eingefallen? neče ne gre) mi v glavo, es will mir nicht einleuchten; — črez glavo mi je, Jurč.; v glavo pasti = na mišel priti; v glavo si vzeti, sich vornehmen, Jap.-C.; v glavo si je vtepel, dieser Gedanke hat sich in seiner Seele festgesetzt, Cig.; v glavo si gnati, besorgt sein, C.; v glavo si vbiti, dem Gedächtnis einprägen, Cig.; to mi po glavi hoditi das geht mir im Kopf herum, macht mir Sorgen, Cig.; ich habe ein Idee, Slomš.-C.; to mi neče iz glave, das liegt mir noch immer im Sinn; iz glave si izbiti, sich etwas aus dem Sinn schlagen; kdor nima v glavi, mora v petah imeti, was man nicht im Kopfe hat, müssen die Füße leisten, Npreg.; — glavo komu zmesti, den Kopf berrücken, Cig. (T.); brez glave, kopflos, ohne Ueberlegung; — to je glava! ein tüchtiger Kopf! dobra glava, begabter Kopf, dobre glave biti, begabt sein; bistra glava, ein geweckter Kopf; slaba glava, beschränkter Kopf; trda glava, harter, ungelehriger Kopf; pusta, prazna glava, wüster, leerer Kopf; puhla glava, ein Flachkopf; glavo imeti za kaj, Anlage zu etwas haben; — iz glave znati, aus dem Gedächtnisse, auswendig wissen; iz glave računiti, kopfrechnen; —ima svojo glavo, svoje glave je, er ist eigenständig; — 3) der Thierkopf; konjska, pasja glava; dvajset glav (zivine) v hlevu imeti, zwanzig Stück Bieh; sto glav ovac, Z.; nima ne glave ne repa, es hat weder Kopf noch Fuß; kamor glava, tjekaj tudi rep, der Zuwachs folgt der Hauptsache, Npreg.-Cig.; — 4) etwas Kopfähnliches: skalna glava, die Felsenkuppe, Cig. (T.); glave visokih gora; drevesna g., die Baumkrone, Cig.; zelnata glava, der Krautkopf; salata, zelje gre v glave, glave dela, (häuptelt, kopft; zobna g., die Zahnrone, Cig.; glava pozirálnika ali ječnika, der Schlundkopf, Cig. (T.); — glava, die Radnabe, C., pri Gorici-Erj. (Torb.); — der Hutgupf, Rez.-C.; — der Nageltopf, Cig.; — der Hammertopf, Cig.; — der Ballen am Faußhobel, Cig.; — der Samenkopf, Cig.; — g. prediva = dve povesmi vkup, Kras; — glava cukra, ein Hut Zucker, Cig., DZ.; — das Capitál, der Säulenkopf, Cig. (T.), DZ., Zora; — die Zwiebel: dve glavi česna, čebule, C.; — der oberste Theil eines Dinges, die Kopfseite: die Haube der Gloče, Cig.; — g. sklada, das Schichtenende (mont.), Cig. (T.); — 5) = poglavje, das Hauptstück, das Capitel, Cig., Jan., nk.; — 6) das Oberhaupt, das Haupt,

glavînar — glavoběłen

— 215 —

glavoběł — gledalíšce

glavînar, rja, m. der Dickkopf, der Dummkopf (psovka), GBrda.

glavinec, nca, m. die Flockenblume (centaura jacea), Tuš. (B.).

glavînje, n. coll. = glavice (glavičaric, bucik), Danj.-Valj.(Rad).

glavînski, adj. h glavini spadajoč: glavinski imetek, das Stammermögen; glavinsko posestvo, das Stammgut, Levst.(Pril.); —prim. glavina 7).

glavišče, n. der Gewehrkolben, Jan.(H.).

glavit, adj. = poglavit, Haupt-, ogr.-C.; glavita stanova, Zv.

gláviti se, im se, vb. impf. kopfen, Cig.; zelje se glavi, C.

glavízen, zna, m. die Kugeldingstel (echinops), Hal.-C.; tudi: = bulnik 2), der Stechapfel (datura stramonium), C.

glávje, n. 1) coll. die Krautföpfe, Z., Fr.-C.; — 2) nam. oglovje, das Zäulencapitál, M.; podstrešno g., das Dachgefimš, Cig.

glávji, adj. Kopf-, M.; glavji bol, der Kopfschmerz, C.; — glavja salata = glavnata s., C.

glâvka, f. der breite Theil des Löffels, ogr.-Valj.(Rad).

glâvnat, adj. kolbig, Jan.; — glavnata salata, der Häuptelsalat; glavnato zelje, der Kopfkohl, Z.

glâvnica, f. 1) das Capitai, Jan., Levst.(Nauk.), C., nk.; (hs.); — 2) das Mutterforn (claviceps purpurea), C.

glavničár, rja, m. der Kammacher, Mur., Cig., Jan., Vrtov., Zora

glavničárski, adj. Kammacher: glavničarska pila, Cig.

glavničarstvø, u. das Kammacherhandwerk, Cig., Jan.

glavničnica, f. 1) „glavničnice so pri lanu vršiči“, Blc.-C.; — 2) eine Art Heugrasš, C.

glavník, m. 1) der Haarkamm; gost, redek g.; — 2) der Dämpfer an Saiteninstrumenten, Cig.; — 3) der Rietkamm am Webe stuhl, Bolc-Evj.(Torb.); — 4) die Bezahlung eines Rabeš, C.; — 5) der oberste Weinpreßschiegel, Mariborska ok.-C.; — 6) das Ackerbeetende, (glávnik) vzhŠt.-C.; — 7) opresno iz glav narezano zelje, (glávnik) Gor.

glavníkar, rja, m. der Kammacher, Z., Jan. (H.).

glavnína, f. die Kopfsteuer, Cig., Jan., C.

glávnja, f. ein angebranntes Stück Holz, der Feuerbrand, Mur., Cig., Jan., Trub., Dalm.; goreča, mrtva g., Cig.; g. glavnjê, ogr.-Valj. (Vest.); s pogorišča spraviti glavnje („glovne“) Notr.; — die Fydel, Dalm., ogr.-C.; — peklenска g. (zmerjalna beseda): poberi se proč od mene, glavnja peklenska! Jsvkr.

glavnjáč, m. der Kopfkohl, Gor.

glavnják, m. = glavnjač, Gor.

glavnjěnica, f. das Fest Maria Verfündigung, Povir na Krasu-Evj.(Torb.); — prim. ognjenica.

glavobětec, ica, m. der Grübler, Jan.

glavobělen, ła, adj. kopfbrecherisch, Jan., M.

glavoběł, bóla, m. = glavobolja, Mur., Gor.

glavoběł, f. Jan., pogl. glavobol, m.

glavobělen, ła, adj. 1) kopfleidend, Jan.(H.); — 2) = glavoboljen, Mur., Cig., Levst.(Zb. sp.).

glavobólja, f. der Kopfschmerz, Jan., kajk.-Valj. (Rad); die Hauptjudt (konjska bolezen), Cig.

glavobólje, n. = glavobolja, Zv.

glavobóljen, ljna, adj. Kopfschmerz verursachend: glavoboljno vino, vreme, Dol.

glavobóljica, f. = glavobolja, jvzhŠt.

glavobólnek, nca, m. glavobolnci so lasje, kateri so od glavobola (ne od starosti) osiveli, Gor.

glavogródje, u. das Kopfsbruststück, Cig.(T.).

glavolómen, mna, adj. = glavobelen, Cig., Jan., SlN.

glavonóša, m. prvo vretence v hrbtenici, der Träger, Evj.(Som.).

glavonóžec, ćza, m. glavonožci, die Kopfsüßler (cephalopoda), Cig., Jan., Cig.(T.), Evj.(Z.).

glavopŕsje, n. das Kopfsbruststück, LjZv.

glavorězec, zca, m. der Kopfschneider, Trst. (Let.).

glavosěčénje, n. = glavosek, ogr.-C.

glavosěčnica, f. die Guíilotine, ZgD.

glavosěk, séka, m. 1) die Enthauptung, Cig., Jan.; — Ivan g., Johanneš, der Enthauptete (Johauniš Enthauptung), Št.-M., Mik.; danes je sv. Janez g., Lašče-Levst. (Zb. sp.); — 2) der Mondfisich (orthagoriscus mola), Evj.(Z.).

glavosékanje, n. = glavosek 1), Blc.-C.

glavotěg, těga, m. der Kopfschicher (bei den Burtshelfern), Cig.

glavotěznik, m. = glavoteg, Cig.

glavovřten, tna, adj. schwindelig, nk.

glavůh, m. = glavač 1), Z., Jan.(H.).

glavůra, f. ein großer Kopf, Cig.

gláž, gláža, m. = steklo; čaša, kupica; — iz nem.

glážar, rja, m. pogl. steklar.

glážek, zka, m. pogl. čašica, kupica.

gláževina, f. pogl. steklovina, steklenina.

gláževnat, adj. pogl. steklen.

glážnat, adj. pogl. steklen.

glážnice, f. = glažuta, vzhŠt.-C.

glážúta, f. iz nem. „Glašřütte“, pogl. steklanica.

gléba, f. die Erdscholle, Cig., Jan., C.; —prim. it. gleba.

1. glěd, gléda, m. = gledanje, Cig., Jan., ogr.-Valj.(Rad).

2. gled, m. dolga gredica pod السود, Blc., Vrtov.-C.; gledi, die Lagerbäume für Weinfässer, Z.; — prim. glet, glajt.

glěd, š, f. die Richtung, DZ.; v to gled, in dieser Richtung, Levst.(Pril.); cestna g., die Wahnrichtung, DZ.; na obe gledi, nach beiden Richtungen, DZ.

gledáče, n. dem. gledalo: 1) kleines Perspectiv, der Gufer, Cig.; — 2) das Guckloch, Cig.

gledalíščar, rja, m. die Theaterperson, C., SlN.

gledalíšče, n. 1) der Schauplat, Cig., Jan.; zemlja je bila gledališče Slověskih nadlog,

glistast — globánjevica

-- 218 --

glôbast — globokogázen

brezovko z glisti, Vrt.; obleka je visela na
glistih, Zv.

glistast, adj. 1) wurm förmig, Mur., V.-Cig.,
Jan.; — 2) = glistav, Mur.

glistav, adj. an Sputwürmern teidend: g. otrok.

glistavec, vca. m. ein von Sputwürmern ge-
plagter Menich, Cig.

glisten, stna, adj. Wurms; glistna voda, die
Wurmeffenz, Cig.

glistina, f. die Kotwürste des Regenwurms,
Hrušica (Istra)-Erj. (Torb.).

glistnica, f. 1) die Lysimachie (lysimachia),
C.; — = svečinje, neka trava po gozdih
z modrim cvetjem (lek za gliste), C.; — tudi
= vratič, Jan.; — 2) glistnice = glisti,
C., St.-Valj.(Rad). Dol.

glistnik, m. die Trespe (bromus), Cig., Tuš.
(B.), Ščav.; — veliki g., die Riesentrespe, Jan.;
— tudi: das Tausendgutdenkraut (erythraea
centaureum), C.

glistnják, m. der Vogelknöterich (polygonum
aviculare), C.

glíva, f. 1) der Pilz (fungus); — pos. mehka
goba platničasta, rastoča posebno jeseni po
starih bukovih še stoječih ali podrtih kla-
dah; dobra jed, Lašče - Erj. (Torb.); der
Stockschwamm (tuber cibarium), Poh. - C.;
erstev ko gliva, ves živ ko gliva, Slom.;
— 2) gliva na vratu, eine Halßrankheit, =
kuščarji, C.; — tudi: welcher Halstropf, Cig.,
Hal.-C.

gliváča, f. der gemeine Pilzstern oder die Pilz-
foralle (fungia agariciformis), Erj. (Ž.).

glívar, rja, m. 1) der Pilzjammler, Jan. (H.);
— 2) der Pilzfäster (diaperis), Erj. (Z.).

glívarica, f. die Pilzmücke, Erj. (Ž.).

glivast, adj. pilzartig.

glíček, čka, m. dem. glivec, Mur.

glívec, vca, m. ein eßsbarer Pilz, Mur.; genieß-
barer, schwarzgrauer Stockschwamm, Fr.-C.;
— prim. gliva.

glivica, f. dem. gliva, das Pilzchen; — =
glivec, vzh.St.-C.

glíža, f. = žleza (Drüſe), Pohl., Z.

glôb, m. die Kugel, ogr.-Valj. (Rad); der
Ballon, Nov.; — prim. lat. globus.

1. glôb, î, f. die Tieſe, C.; smelo preskoči rob
in glob, Zv.; die Vertiefung, Cig.

2. glôb, = glob, m. ogr.-C.

glôba, f. die Geldstraße, Cig., Jan., Levst. (Nauk),
DZ., nk.; — stsl., hs.

globáča, f. die Vertiefung, tieſe Schlucht, tief
gelegene Gegend, C., Št.

globáčast, adj. tiefgelegen, tiefgräbig, C.

globâd, f. die Vertiefung, C.

globânj, m. = 2. globanja, C.

1. globánja, f. die Vertiefung, C., Erj. (Torb.),
Nov.; g. nečkam podobna, mufdenförmige
Sohlentvertiefung, Levst. (Moćv.).

2. globánja, f. = glibanja (boletus edulis), M.,
vzh.St., C.

3. globánja, f. = lobanja, Mariborska ok.

globánjev, adj. Pilz, M.

globánjevica, f. die Schwammſuppe: tako kisło
vino le globanjevici prilivajo, SIN.

glôbast, adj. vertieſt, mit Vertiefungen, Jan.
(H.).

glôbati, bam, bljem, vb. impf. 1) eine Vertiefung
graben, außhöhlen, ogr.-C., Lašče - Levst.
(Rok), BlKr.; voda globa, macht Vertie-
ſungen, Ble.-C.; aušweken, C.; šinja se globa,
ogr.-C.; — nagen, BlKr.; — grübeln, klügeln,
Cig., Lašče-Levst. (M.).

glôbavec, vca, m. der Grübler, Cig.

globêt, f. die Vertiefung, Cig., Jan., C., Mik.;
— der Hohlweg, die Schlucht, Cig., Jan., C.,
Met., Mik.

globêla, f. = globel, V.-Cig., Zv., Kr.-Valj.
(Rad).

globêlica, f. dem. globela; kleine Vertiefung,
Žnid.; globelici na licih, Grübchen, Zv.

globětnik, m. die gemeine Perpectivschnecke (so-
larium perspectivum), Erj. (Ž.).

globenica, f. die Vertiefung, die Einsenfung,
Ip.-Erj. (Torb.).

globéti, im, vb. impf. einsinken, versinken, Mik.

globína, f. die Tieſe, die Vertiefung; morska
globina, die Meereestieſe, Cig. (T.).

globinomèr, měra m. der Tiefenmesser, das
Bathometer, Cig.(T.), Jes.

1. globíti, im, vb. impf. vertieſen, außhöhlen,
Cig., Jan.; g. se, einsinken, Jan.

2. globíti, im, vb. impf. mit Geldstrafen belegen,
Jan., SIN., ZgD.; — brandschaßen, C., SIN.;
— hs.

glôbka, f. das Kügelchen, ogr.-C.; — prim.
2. glob.

globla, f. Mur., pogl. globela.

globlína, f. = globina, C., ogr.-Valj. (Rad);
(glublina, kajk.-Valj.); — morda nam. glo-
belina).

globljénje, n. die Erpressung, DZ.

globník, m. der Außiefhammer, V.-Cig.

glôbnjak, m. tieſe Schlucht, St.

globčěa, f. = klance, Mariborska ok.-C.

globočáva, f. = globočina, C., Levst. (Cest.).

globčěek, čka, m. der (Gründling (gobis flu-
viatilis), Cig., Frey. (F.).

globočína, f. die Tieſe; nebeška visočina in
morska g.; v globočino iti, in die Tieſe
ſteigen; — pren. v globočini njegovega srca,
im Innersten seines Herzenſ, Cig.

globčěiti, čěim, vb. impf. tief machen, Mur.

globčěnjak, m. = globoka draga, BlKr.

globôdnica, f. = tolmun v vodi, (podstava:
glob + dno), Ip.-Erj. (Torb.); — = rupa,
Goriš.

globòk, čka, adj. tief; globoka jama; globoko
morje; — globoko zamisli se, sích in Be-
danken vertieſen, Cig. (T.); globoko spošto-
vanje, tieſe Chirurdt, Cig. (T.); — (compar.
globočji, globokejši, Mik., Levst. [Sl. Spr.];
globši, globeljši, ogr.-C.; globlji: globlje se
prikloniti, Trub. [Post.]; globoče, tieſer,
Levst. [Moćv.]; globoko se prikloni in še
globoče vzdihne, LjZv.)

globokočutje, n. die Gefühlstieſe, Cig. (T.).

globokočútnost, f. die Gefühlstieſe, Cig.(T.).

globokogázen, zna, adj. tiefgehend (o ladji),
Cig., Jan.

globokohóden — glógov

— 219 —

glogováča — gluhomútec

globokohóden, dna, adj. = globokogazen, Cig.

globokomíseln, selna, adj. tieffinnig, Cig., Jan., Cig.(T.); globokomiselna beseda, Zora.

globokomísełnik, m. der Tiefdenfer, Cig.

globokomíselnost, f. die Tiefinnigkeit, Cig., Jan.

globokomíselje, n. der Tiefinn (-slije), Cig.(T.).

globokoséžen, žna, adj. tiefreichend, tiefgängig: ladje morajo za dva črevlja manj globoko-sezne biti, müssen einen um zwei Fuß ge-ringeren Tiefgang haben, DZ.; — tiefgründig, Mur., Cig.

globokôst, f. die Tieße; podvešna g. (soda), die Spundtieße, Cig. (T.). DZ.; — pren. g. čutja, die Innigkeit des Gefühls, Cig.

globokóta, f. = globokost, Trub.

globokoúmen, mna, adj. tieffinnig, Cig.(T.).

globokoúmje, n. der Tiefinn, Cig (T.).

globokoúmnost, f. die Tiefinnigkeit, Cig.

globônec, nca, m. der Knöddel, ogr.-C.; —prim. glob, m

globôrka, f. eine Art genießbarer Pilz mit rother Oberfläche, Mariborska ok.-C.

globôst, f. = globokost, ogr.-Valj.(Rad).

globôščina, f. = globočina, Dalm.

globóta, f. = globokost, Mur., C.

globôvec, vca, m. tiefer Graben, C.

glôbsti, bem, vb. impf. aušhôhlen, schnižen, Trub.; prim. Let. 1891, 147.

globûra, f. ołodana kost, Fr.-C.; — prim. globati.

glôbus, m. oblo, der Globus; nebesni g., der Himmelsglobus, Jes.

globúzda, f. thörichter Schwäger, Bes., Andr.

globuzdáti, âm, vb. impf. = gobezdati, Bes.

glôd, glóda, m. Kohlen und Asche, um damit Kessel auszureiben, C.

glodáč, m. der Nager, Cig., Jan.; (zobje) glo-dači, Nagezáhne, Cig.(T.).

glódanje, n. das Nagen.

glôdati, dam, jem, vb. impf. nagen; kosti g., an Knochen nagen; — stradež g., am Hunge-r-tuch nagen, ZgD.; — zgodnja rana (deklici) srce gloda, Preš.; — wežen: vol se gloje, C.; usnje se gloje, das Leder wešt jich ab, Z.

glodáv, áva, adj. gerne nagend, Ž.

glódavec, vca, m. der Nager; das Nagethier, Jan., Cig.(T.), Erj.(Ž.).

glódavka, f. die Nagerin: das Nagethier, Cig.; glodavke, Nagekerfe, C.

glôdež, m. neko bajeslovno bitje, Glas. 1863, 82.

glodiv, íva, adj. gefräßig, Krn-Erj. (Torb.).

glôg, glóga, m. der Weißdorn (crataegus oxya-cantha).

glogínja, f. die Weißdornbeere, Cig., Tuš.(R.), Danj.-Mik.

glogotáti, otám, óčem, vb. impf. sprudeln, raúšchen: morje v izpodjedenih luknjah glo-goče, Blc.-C., Z.; — prim. klokotati.

glógov, adj. Weißdorn-; g. les, g. grm; glo-gova meja, logova zima, ležter Schnee im Frühling, Rib.-M.

glogováča, f. der Weißdornstock, Cig.

glógovec, vca, m. der Weißdornstraße, Cig., Jan., Ip.-Erj.(Torb.).

glógovina, f. das Weißdorhuolz; — das Weiß-dorngebüsch.

glógovje, n. das Weißdorngebüsch.

glógovka, f. 1) die Weißdornruthc, der Weiß-dornstecken, Cig.; — 2) = gloginja, C.

glogúlja, f. = gloginja, Jan.

glométi, im, vb. impf. gierig sein, heštig ver-langen: krava glomi po mladini, frist gierig junges Graš, Z.; g. po resnici, Let. 1871, 297.

glôsa, f. die Glosse: 1) tolmačilo zastarele be-sede; — 2) neka vrsta pesni, ki spredaj postavljene verze vsakega v svoji kitici raz-pravlja, ter ga na koncu kitice ponavlja.

glosár, rja, m. besednjak, ki obsega glose, das Glossar, Cig.(T.); — prim. glosa 1).

glošč, m. Cig., pogl. lošč.

glôt, î, f. = glota, Jan., C., Nov.

glóta, f. 1) das Unkraut, Mur., Cig., Jan., Gor., Tolm-Erj.(Torb.); der Aušschuš im Getreide: pri rešetanju glota skozi rešeto pada, Gor.; — 2) die Zwenke (brachypodium), Medv. (Rok.); — tudi: der Lolch (lolium), Medv.(Rok.); — 3) (po stsl.) der Pöbel, das Gefindel, Cig., Sol., Nov.

glôten, tna, adj. Unkraut:—glotno seme, der Unkrautsjame, Cig.; mit Unkrautsjamen ver-mengt:—glotno žito, glotno zrnje, Cig., Bes.

glotíná, f. = glotno zrnje, Cig.

glôtnat, adj. voll Unkraut, C.

glôtnaten, tna. adj. = glotnat, C.

glôvnja, f. Meg., Mik., Strek., Notr.; pogl. glavnja.

glôž, m. = gož, vož, ož, (Matter) Dict., C.

glôža, f. = goža, Jurč.

glôžje, n. coll. das Weißdorngestruppe, Cig., Jan., M., C. ogr.-Valj.(Rad).

1. glubánja, f. der Schüdel, Habd.-Mik., kajk.-Valj.(Rad); — prim. lubanja.

2. glubánja, f. Mik., pogl. globanja, glibanja.

glûh, glúha, adj. 1) taub, gehörlos; ne kriči tako, saj nisem g.; g. je za vsako pametno besedo, er nimmt keine Raison an, Cig.; g. pravice, taub für das Recht, Ravn.-Mik.; slep me je in gluh, er will mich weder schen noch hören, BlKr.-M.; — 2) dumpf (dem Schalle nach), Cig., Jan., Cig.(T.); g. glas, Cig.; g. zvon, Z.; — 3) still: gluhi teden = tihi teden, C.; gluha noč, die stille Nacht, Cig.; — 4) ohne Inhalt, kernlos, taub; g. oreh, eine taube Auß; gluho žito, gluho zrnje; — gluha ruda, taubes Erz, Cig.; — gluho okno, blindes Fenster, Cig.; — 5) empfindungslos: gluhe roke, prste imeti, Cig., Polj, Dol.; krava ima gluhe parklje, Goriš.

gluháč, m. der Taube (zaničlj.), Mur., C.

gluháča, f. taubes Weib (zaničlj.), Mur.

gluhák, m. der Taube, Habd.-Mik., C., SLN.

glûhec, hca, m. der Taube, Jan., jvzhŠt.

gluhóba, f. = gluhota, Mur., Cig.

gluhomútec, tca, m. = gluhonemec, Cig., Jan., C.

gluhomůtnica — glušénje

— 220 —

glušíca — gnânje

gluhomůtnica, f. = gluhonemnica, Jan., C.

gluhoněm, něma, adj. taubstumm, Cig., Jan.,
Cig.(T.). C., Slom., nk.

gluhoněmec, mca, m. der Taubstunime, Cig.,
Jan.

gluhoněmnica, f. die Taubstummenanstalt, Cig.,
C., nk.

gluhoněmost, f. die Taubstummentheit, LjZv.

gluhôst, f. = gluhota, Cig., Jan.

gluhóta, f. die Taubheit.

glům, glúma, m. = gluma, Mik.

glúma, f. der Scherz, der Spaß, die Narrheit,
Dict., Cig., Jan., Kras-Mik.; ktor ne ve
glumi glas, naj ne hodi k ljudem v vas,
Kras-Mik.; za glumo ali šalo imeti kaj,
Trub. (Post.); v šali, v glumi, v smehu ino
v norčiji, ksvkr.; — die Posse, Cig., Jan.,
Cig.(T.), nk.

glumáč, m. 1) der Possenreißer, der Komödiant,
der Gaukler, Guts., V.-Cig., Jan., Cig.(T.),
C., Levst.(Nauk), nk.; — 2) der Schau-
spieler, Habd.-Mik., Žnid.

glumačica, f. die Possenreißerin, die Komödi-
antin, Cig.

glumár, rja, m. = glumač, Jan. (H.).

glumáštvó, n. das Gauklerwejen: odpovedati
se vražam in drugemu glumaštvu, Cw.

glümec, mca, m. 1) = glumač, V.-Cig., Jan.;
— 2) der Schauspieler, Jan., Cig.(T.), Žnid.;
— stsl.

glúmen, mna, adj. possenhaft, Cig.(T.).

glumíšče, n. die Schaubühne, das Theater,
Cig.(T.), Raič(Let.), Zora; — hs.

glúmiti se, im se, vb. impf. scherzen, Possen
reißen, Cig., Jan., Krelj-Mik.

glúmljenje, u. das Scherzen, C.

glumljiv, iva, adj. possenhaft, burlešk, Cig.
(T.); — stsl.

glúmpast, adj. albern, dumm, Jan., C.; (gljum-
past, Habd.-Mik.).

glûmpec, pca, m. der Thor, der Tölpel, Dict.,
Jan., Št.; — prim. stsl. glupь, dumm.

glûmpež, m. = glumpec, Valj.(Rad).

glûmski, adj. komödiantisch, Cig.

glûn, m. der Schlamm, Staro Sedlo-Erj. (Torb.),
pogl. glen 2).

glûp, adj. 1) thöricht, dumim, C., Zora. (stsl.);
— 2) = gluh, ogr.-Mik.; g. in nem, ogr.-
Let.; odpri nam naša glupa uha, ogr.-C.

glupák, m. = glumpec, Zora.

glûpast, adj. = glup. C.

glûpec, pca, m. = glumpec, Z., nk.

glupíti, im, vb. impf. = glušiti, ogr.-C.

glupôst, f. 1) die Dummheit, Z., Zora; — 2)
die Taubheit, ogr.-C.

glupoůmec, mca, m. der Blödsinnige, DZ.

glúšče, šca, m. 1) der Taube; glušci slišijo,
Trub.; — 2) der Windhafer (avena fatua),
Cig., C., Nov.-C.

glušáti, im, vb. impf. halten, tönen: glas v
ušesa gluši, pesme so milo glušale, ogr.-C.

glúšen, šna, adj. glušna nedelja = tiha u.,
BIKr.-DSv.

glušénje, n. das Taubmachen: das Belästigen,
das Behelligen, Cig.

glušíca, f. taubes Weib, Jan.

glúšičen, čna, adj. glušična nedelja = tiha
n., Schönl.; glušični petek, BlKr.

glušiten, tna, adj. betäubend, Cig., Jan.

glušíti, im, vb. impf. taub machen, betäuben,
Mur.; glušeče ploskanje, Cig.(T.), Zv.; —
g. koga, einem die Ohren voll schreien oder
reden, durch Bitten u. dgl. belästigen, behel-
ligen, Cig., Kr.; tega ne morem dalje trpeti,
da me le-ta vdova tako gluši, Trub.(Post.);
kaj bom kralja glušil? Jap.(Sv. p.); g. go-
spodo, die Behörde behelligen, zato te ne
bom glušil, deshalb werde ich dich nicht be-
helligen, Svet.(Rok.); — g. se, die Ohren
verschließen, nicht anhören wollen: ali se jim
bomo še vedno glušili, ki žele z nami po-
bratiti se, Vrtov.(Vin.).

glušívee, vca, m. der Belästiger, Cig.

glúta, f. 1) die Beute, eine beutelartige Ge-
schwulst, Jan., C., Št.; kužna g., kajk.-Valj.
(Rad); — 2) der Baumknorren, St.-C.; —
psovka: ti gluta ti! C.; — tudi glúta, Valj.
(Rad); — (C. primerja nem. Klute = Kloß).

glútav, adj. beulig, C.

glúzati, am, vb. impf. = gleviti, C.

gmâh, m. = mir, pokoj, ogr.-C., Kr.; ne da
mi gmaha, Kr.; — prim. stvn. gimah =
Bequemlichkeit, Ruhe, Mik.(Et.).

gmâjna, f. iz nem. Gemeinde; pogl. občina;
— tudi: die Gemeindeweide.

gmâten, tna, adj. = gomaten, C.

gmáziti, im, vb. impf. = gomazeti, Fr.-C.

gméten, tna, adj. munter, luftig, froh, Mur.;
gmetna ptičica, gmetni tovariši, Slom.-C.;
Zlo so Turki gmetni b'li, Npes. - Schein.;
g. svojega življenja, Ahac.; hübsch, Mik.;
— prim. srvn. gemeit = freudig, schön,
Mik.(Et.).

gmíza, f. die Glasperle, die Glaskoralle, Jan.,
Cig.(T.), C.; — hs.

gmízati, am, vb. impf. = gomezeti, C. (hs.);
— nagen: črv sadje gmiza, C.

gmóten, tna, adj. materiell, nk.; — prim. čes.
hmotný.

gnáda, f. iz nem. Gnade, pogl milost; solnce
gre k božji gnadi, geht unter (srvn. „ze gna-
den“, C.); — „Naša gnada“ kruha strada,
Titel ohne Mittel, Cig.

gnádití, im, vb. impf. = nadití, C.

gnâdljiv, adj. gnädig (iz nem.); pogl. mi-
lostljiv.

gnádó, u. = nado, jeklo, Št.-C.

gnâjs, m. neko skrilavo kamenje, der Gneis,
Cig.(T.). Erj.(Min.).

gnána, m., f. der Namensvetter, C., vžhŠt., Trst.
(1.et); — prim. stvn. ginamno, srvn. ge-
nane, C.

gnánec, nca, m. = odgnanec (Schübling), Cig.,
Jan., SlN., Nov.-C.

gnánek, nka, m. der Namensvetter, C.; —
prim. gnana.

gnánica, f. die Namensgenossin, C.; — prim.
gnana.

gnânje, n. 1) das Treiben; — der Antrieb:
po gnanju sv. duha, Burg.; — 2) der Drang,

gnezdováti — gnjâten

— 222 —

gnjâtnica — gnĝjec

— 3) sraĉje g., das Sichkraut (falcaria Ri-
vini), Cig.

gnezdováti, ĝjem, *vb. impf. niſten*, *Mur.*, *Trub.-Mik.*

gnezdóven, vna, *adj.* zum Rest gehörig,
*Mur.*

gnída, f. 1) die Ríſs; — 2) = troha, ein bisſ-
chen: daj gnido kruha, GBrda; do gnide,
gänglich, GBrda.

gnídast, adj. niſſig, voll Niffe, *Mur.*

gnidás, m. einer, der voll Niffe ist, ogr.-C.

gnídav, *adj. niſſig, voll Niffe*, *Cig.*, *Jan.*

gnídavec, vca, m. ein niſſiger Mensch, *Bes.*

gnídica, f. dem. gnida.

gnídka, f. dem. gnida, *Levst.(Zb. sp.).*

gnijénje, n. =gnitje: g. zob, Cig.

gníž, gnila, *adj. faul; gnilo sadje; g. les; gnila
bolezen, die Egelkrantheit (= metljaji), Cig.;
gnila vročica, das Fauſieber, Cig.*

gniláč, m. = lenuh, *Mur.*

gnilád, f. das Fauſicht, Verſaultes, *Mur.*, *Cig.*
*Jan.*, *ZgD.*; pos. = gnil les, C.*

gnilâdina, f. = gnilad, C., Z.

gnílast, *adj. faulicht, Cig.*, *Jan.*

gnílav, *adj.* = gnilast, *Jan.*

gnilâzen, zni, f. die Fäułniß, *C.*

gnítec, lca, m. 1) der November, *Meg., Boh.-
C.*; — 2) der Sticſtoſſ, *Jan.*, *Vrtov.(Km.
k.*, Nov.; — 3) die Stieleiche (quercus pe-
dunculata), *Tuš.(R.)*; pogl. gnjelec; — 4) eine
Art rother Schiefer, *Svet.(Rok.)*

gnîlež, m. 1) die Fäułniſs, *SlN.-C.*; — 2) = lenuh, Cig.

gnilíca, f. 1) neka bruška, *Podkrneci-Erj.(Torb.)*;
— 2) die Fauſkrankheit, Cig.

gnilína, f. die Fäuſle, das Fauſlicht, *Cig.*, *Jan.*
*; fauler Mensch, Rez.-C.*

gniljâv, f. = gniljava, *Gor.*

gniljâva, f. die Fäułniſs, *Jan.*, *C.*, *ZgD.*; —
faule Stojſe, *C.*

gníloba, f. die Fäułniſs, die Faule; ustna gni-
loba, die Mundfaule, der Œcorbut, *Cig.*; pren.
= lenoba, V.-Cig., Rez.-C.; — psovka:
nevredna stvar, gniloba! *Bas.*

gnílóben, bna, *adj. faulicht, faul, septisch, Fauleſs* enthaltend: g. panj, *Gol.*

gnilôča, f. = gniloba, vzhŠt.-C.

gnilolist, lista, m. der Monat November, *Fr.-
C.*; prim. listognoj.

gniloplóden, dna, *adj. faulbrütig*, *Mur*. *Cig.*
*Jan.*; g. roj, *Mur.*

gnilôſt, f. die Fäułniſs.

gnilóta, f. = gnilost, *Cig.*

gnílovica, f. die Modererde, die Dammerde,
*Mur.*, *Cig.*, *Vrtov.(Km. k.)*.

gníti, gnísem, *vb. impf. faulen, verweſen; sadje*
gnije; les, truplo v zemlji gnije.

gnitje, n. das Fauſen.

gnjáča, f. *Cig.*, *Jan.*, vzhŠt.-C., pogl. dnjača.

gnját, f. 1) der Schinken, *Mur.*, *Cig.*, *Jan.*,
*Met.*, *Mik.*, nk.; prednja g., das abgehauene
Schulterblatt, das Bugstück, V.-Cig.; der
Hinterbaden, Ben.-C.: — 2) morska g., die
Steckmuschel (pinna), *Erj.(Ž).*

gnjâten, tna, *adj. Schinken*, *Cig.*, *Jan.*

gnjâtnica, f. das Schinkenbein, *Cig.*, *Jan.*; —
das Schinkenstück, *Nov.-C.*

gnjávěti, im, *vb. impf. zufammendrücken, zer-
knüllen, Lašče-Levst.(Rok.).*

gnjâvež, m. der Würger, der Miſſhandler, *Mur.*

gnjáviti, im, *vb. impf. drücken, knüllen, C.*; g.
koga, würgen, miſſhandeln, *Mur.*, *Mik.-M.*;
tako dolgo ga gnjavi in drega, da onemore,
*Glas.*; kost gnjaviti = s trudom obirati,
*Kras.*; — unterdrücken, verſolgen, *Mur.*,
*ogr.-C.*

gnjávljenje, n. das Drücken, das Knüllen, das
Würgen, das Miſſhandeln, *Mur.*; — das
Unterdrücken, *ogr.-C.*

1. gjiec, m. nam. gjedec, *kajk.-Valj.(Rad).*

2. gjéc, m. 1) = cmok, der Klunſch, *Cig.*;
— 2) kleiner, dicer Knabe, *SlGor.-C.*; —
der Zwerg, C.; — morda iz: gnesti, C. (?)

gnjécelj, clja, (celjna), m. der Knitrš, *Fr.-C.*

gnjécalo, n. ein langfamer Mensch, *Lašče-Levst.(M.)*

gnjécast, *adj. 1) = cmokast: g. kruh, Z.; —
2) zwerghaſt, C.*

gnjécati, am, *vb. impf. langſam jich bewegen,
ungeſchickt etwas thun, Z.*; — morda nam.
gnetcati. (?)

gnjécav, *adj. = gnjecast: g. kruh, Cig.*

gnjéča, f. pogl. gneča.

gnjéčiti, im, *vb. impf. pogl. gnečiti.*

gnjéd, m. ime volu, *kajk.-Valj.(Rad).*

gnjédá, f. ime kravi, *kajk.-Valj.(Rad).*

gnjédec, dca, m. = gnjed, *kajk.-Valj.(Rad).*

gnjet, m. die Korkeiche (?), *Istra*; (menda =
gnjelec).

gnjétec, lca, m. die Stiel- oder Sommereiche
(quercus pedunculata), *Dolenji Kras- Erj.*
*(Torb.)*; (gnjilec, *Tuš. (R.J.)*); pogl. gnilec 3).

gnjet-, gnjev-, gnji-, gnjez-, išči pod: gnet-
gnev-, gni-, gnez-.

gnjócati, am, *vb. impf. stupfen, puffen, stoßen,
Cig.*, *Jan.*, *Notr.-Levst.(Rok.)*

gnjócniti, gnjóćnem, *vb. pf. einen Puff, Stoß
verſeßen, Cig.*

gnócalo, n. ein jaumſeliger Mensch, *Levst.(Rok.)*

gnócati, am, *vb. impf. mit einer Arbeit nicht
fortkommen können, Levst.(Rok.)*

gnôj, gnojâ, m. der Miſt, der Düinger; goveji,
konjski g.; zmesni g.. *Jan.*, mešani g., *Z.*
, der Compoſtößinger; (= mešanec, *Cig.*); g.
kidati, auſmiſten; brez gnojani prosa, *Npreg.-
Valj.(Rad)*; — 2) der Eiter; g. se dela v
rani, die Wunde eitert; g. v očeh, die Augen-
butter, g. v ušesih, das Dhrenſchmal, *SlGor.-C.*

gnojáč, m. delavec, ki gnoji, *Mur.*, *Danj.-M.*

gnojáča, f. die Cloave, *C.*

gnôjast, *adj. eiterig, Cig.*, *Jan.*

gnojár, rja, m. der Miſtsträger, der Miſtführer,
*Zv.*

gnojáriti, árim, *vb. impf. Miſt tragen, führen,
Zv.*

gnojáv, áva, *adj. = gnojast, Cig.*

gnojavíca, f. die Euterbeule, *Cig.*, *Jan.*, *DZ.*;
— die Püſtel, *Mur.*

gnôjec, jca, m. der Düingerſtoſſ, *Jan.(H.)*; —
= gnilovica, *Vrtov.(Km. k.).*

gnójen – gnúsiti

— 223 —

gnúsljiv – gobceváti

gnójen, jna, adj. 1) *Mißt*, Dünger; gnojne
vile, die *Mißgabe*; — 2) gut gedüngt; gnojna
njiva; — 3) Eiter, eiterig, eiternd; gnojna
rana.

gnojénje, n. 1) das Düngen; — 2) die Eiterung.

gnojíten, ína, adj. zum Düngen gehörig, Z.;
gnojilna sol, das Düngerjatz, Cig.

gnojíló, n. 1) das Düngungsmittel, der Düngungsstoff, Cig., Jan., C.; plevelno gnojilo, Vrt.; — 2) das Düngen, Jan. (Slovn.); — 3) das Eiterungsmittel, Cig., Jan.

gnojína, f. der Eiterstoff, Cig.

gnojišče, u. die *Mißstätte*, die *Mistgrube*.

gnojiščnica, f. = gnojnica, C.

gnojitev, tve, f. 1) die Düngung; — 2) die
Eiterung.

gnojíti, ím, vb. impf. 1) düngen; újivo g.;
g. drevju, Pirc; — 2) g. se, eitern; rana se
gnoji.

gnojívó, n. der Düngungsstoff, der Dünger,
Jan., DZ.

gnójnat, adj. *Mißt*, *mítig*, Cig., jvžhSt.

gnójnica, f. 1) die *Mißjauche*; gnojnica, Štrek., Dol.; — 2) pl. gnojnice, = gnojna kola, (tudi: = gnojne vile) Dol.; — 3) gnojnice, eine Art Kopfsaußrag, Blc.-C.

gnójničast, adj. mit *Mißjauche* getränkt: gnojničasta zemlja, C.

gnójnik, m. 1) das *Mißbeet*, das Frühbett,
Cig., DZ., vžhSt.-C.; — 2) die Cloake, C.

gnojnína, f. 1) der Düngerstoff, Jan., C., Nov., SIN., Notr.; — 2) der Eiterstoff, C.

gnojníšče, u. = gnojišče, Mur., Jan., Rož.-Kres.

gnojníščnica, f. = gnojnica, Cig.

gnojnják, m. der *Mißfarren*, Cig.

gnójščnica, f. = gnojnica, Mur., Kres., jvžhSt.

gnomónica, f. nauk o napravi solnčnih ur,
die Gnomonik, Cig. (T.,

gnómski, adj. pregovorov (gnom) se tičoč,
gnomišč, Cig. (T.).

gnosticizem, zma, m. neka skupina verskih
sistem 2.—5. veka, der Gnosticiismus.

gnóstičen, čna, adj. *gnóstisch*, Cig.

gnóstik, m. der Gnoſtiter, Jan.

gnū, g. gnūja, m. das Gnu (Faulthier), Jan.,
Erv. (Z.).

gnús, m. 1) der Ekel, der Abscheu; gnus in
groza, Dalm.; življenja g., Preš.; — 2) etwas
Ekelhaftes, der Gräuel, der Schandsleß, Cig.,\ ogr.-C.; — das Ungeziefer, C.; — ein ekel-
hafter, abscheulicher Menich, Mur.

gnúsa, f. ein ekelhaftes, unsauberes Weib, Mur.,
C.

gnusáča, f. = gnusa, C., Z.

gnúsen, sna, adj. ekelhaft.

gnúsiti, im, vb. impf. 1) ekelhaft machen, ver-
unreinigen, bejudeln, Mur., Cig., Jan.; g.roke
s krvjo, Ravn.; — 2) verabichenen, g. kaj,
C.; g. koga z besedami, C.; — 3) g. se,
Ekel empfinden: gnusim se tega človeka,
Meg., Mik.; — gnusi se mi kaj, es ekel mich
teaas an; greh se mi gnusi, Kast.; — gnusi
se mi česa: hudega se mu gnusi, Ravn.-
Mik.; gnusi se mi nad čim, Cig.; gnusi se

mu nad lažmi, Dalm.; nad sedmerimi rečmi
se Gospodu posebno gnusi, Ravn.-Valj.
(Rad).

gnusljiv, íva, adj. ekelhaft, Cig.; Jap.-C.

gnúsnica, f. ekelhaftes Weib, Cig.

gnúsnik, m. der Ekelhafte, Cig.

gnusnóba, f. der Ekel, der Abscheu, Dict., C.;
— die ekelhafte Handlung: gnusnobe ajdov,
Dalm.; der Gräuel: Moleh, Amonitarjev
gnusnoba, Dalm.

gnúsnost, f. die Ekelhaftigkeit.

gnusóba, f. der Ekel; die Ekelhaftigkeit; — das
Ekelhafte, das Abscheuliche (Unrath, Ungeziefer
u. dgl.), Jarn., Mur., Cig., Danj.-C.

gnusóben, bna, adj. ekelhaft, scheußlich.

gnusóbnost, f. die Ekelhaftigkeit, die Scheußlichkeit.

gnusóta, f. = gnusoba, C.

gnusovít, adj. ekelhaft: gnusoviti spomini,
Levst. (LjZv.).

gnúšenje, n. der Abscheu, Cig.

góba, f. der Schwamm: a) morska g., der
gemeine Badeschwamm (spongia officinalis),
Erv. (Ž.); goba se je napila, der Schwamm
sog sich an, Cig.; — b) drevesna goba, der
Bauntschwamm: netilna, kresilna g., der
Feuerschwamm, der Zunder-Löcherpilz (poly-
porus fomentarius), Tuš. (R.); suh kakor
goba, Jurč.; — c) der Pilz; gobe brati po
gozdih; strupena goba, der Giftschwamm,
der Giftpilz; — mlečna g., der Brätling, der
Rehling (boletus lactifluus), Cig.; — pasja
g., eine Art schädlicher Schwamm, (am An-
schnitt sogleich bläulich), = steklača, C.; je-
lenova g., der Keulenpilz, der Ziegenbart
(clavaria botrytis), Tuš. (B.); — 2) neko ja-
bolko (pozno in pusto), Sv. Jakob na Savi-
Erv. (Torb); — 3) Gliedschwamm (otok
na sklepih), V.-Cig.; mesna g., das Fleisch-
gewächs, der Polyp, Cig., Kr.; — gobe, der
Ausſaß, Mur., Cig., Jan., ogr.-C.: — gobe,
neka kožna bolezen svinjska, Kras-Erv.
(Torb.).

gobàn, ána, m. der Herrenpilz (boletus edulis),
Jan., Tuš. (R.), Vrt.

gobánja, f. = goban, Cig., Mik., Kr.-Valj.
(Rad).

góbar, rja, m. der Schwammsammler, der
Schwammverkäifer, Mur., Cig., Jan., Kr.-
Valj.(Rad); (gobár, Mur., Danj.-Valj.[Rad]).

góbarica, f. die Schwammsammlerin, Cig.

góbast, adj. 1) schwammartig, schwammich; g. mah, Glas.; — schwammig; — 2) = gobav, ausſäßig, Jsvkr.

gobát, áta, adj. schwammig, Cig., Jan.

góbav, adj. 1) schwammig, Z.; g. fižol, kostanj,
les, Z.; — 2) ausſäßig; ogiblje se ga, kakor
da bi bil gobav.

góbavec, vca, m. der Ausſäbige, Mur., Cig.,
Jan., Trub., Dalm., Jsvkr.

gobavéti, im, vb. impf. schwammig werden, C.;
kostanj, fižol rad gobavi, Z.

góbavka, f. die Ausſäbige, Mur.

gobavôča, f. der Ausſaß, kajk.-Valj. (Rad).

gobceváti, újem, vb. impf. = gobčevati, Mur.

godrnjåv — gojíti

— 226 —

gojîvec — golaznîna

ren, Škrb.-Valj.(Rad.); g. na koga, DSn.; g. nad kom, jemanden annurren, Cig.

godrnjåv, áva, adj. brummig, bärbeißig, mür-rijch, Cig., Jan.; godrnjavo je odgovarjal, Jurč.

godrnjávast, adj. = godrnjav, Škrb.

godrnjâvec, vca, m. der Brunner, der Murre-kopf, der Grießgram.

godrnjâvka, f. 1) brummiges, mürrisches Weib; — 2) das Murmetthier, Cig.

godrnjâvs, m. der Murrekopf, der Brunnibär (o človeku), Z., ZgD., Vrt.

godrnjâvsati, am, vb. impf. brummen, murren, Z., M.

godrnjúlja, f. = godrnjavka, Cig.

gôflja, f. 1) das Großmaul; — 2) ein schwab-hafter Mensch, das Plappermaul; — nam. goblja; prim. gobec, Levst.(Rok.).

goger, gra, m. der Belzkäfer, Jan.(H.).

gognjác, m. der Näjeler, Cig.

gognjáti, ám, vb. impf. durch die Nase reden, näjeln, Mur., Cig.; — stammeln, C.; mur-meln, Mik.; — prim. hohnjati.

gognjáv, áva, adj. näslend, Cig.

gognjâvec, vca, m. einer, der näselt, Mur.

gognjâvka, f. eine, die näselt, Mur.

gogôt, óta, m. das Geschnatter (der Gänse), Jan.

gogotânje, n. das Schnattern (der Gänse), Cig., Jan.

gogotáti, otám, ččem, vb. impf. schnattern (o goseh), Mur., Cig., Jan., C., Vrt.; — gafern: g. kakor petelin, Dict.; —prim. gagati.

gagúliti, úlim, vb. impf. girren, SlGradec-C.

gôj, goja, m. die Pflege, die Zucht, Cig., C.

gója, f. die Pflege, Cig.(T.); g. prebavil, die Pflege der Verdauungswerkzeuge, Erj.(Som.); die Zucht (z. B. der Bäume), C.; die Hege, DZkr.

gôjba, f. die Zucht, die Cultur: g. sadja, Blc.-C. gojénček, čka, m. dem. gojenec, nk.

gojénec, nca, m. der Bößling, der Alumne, nk.; govori se tudi: gójenec.

1. gojénje, n. die Pflege, Cig., nk.; — prim. gojiti.

2. gojénje, n. das Zeitigen; g. lanu, das Rösten; rosno in vodno gojenje lanu, Nov.; — prim. goditi.

gojénka, f. weiblicher Bößling, nk.; govori se tudi: gójenka.

gojévati, am, vb. impf. zu hegen, aufzuziehen pflegen, Z., Trst(Let.).

gojíten, hna, adj. die Verpflegung betreffend: gojilna vrsta, die Verpflegssklasse, Levst.(Pril.).

gojilíšče, n. die Erziehungssstätte, die Erziehungssanstalt, Jan.

gojitnica, f. die Erziehungssanstalt, Cig., C.

gojísče, n. die Pflegestätte, Bes.

gojitelj, m. der Erzieher, SIN.

gojiteljica, f. die Erzieherin, C.

gojiteljstvø, n. das Erziehungsfach, C.

gojitev, tve, f. die Pflege, Jan., nk.; — die Erziehung, Z.

gojíti, im, vb. impf. hegen und pflegen, Cig., Jan., Kras-C.; ziehen, cultivieren: g. vino-

grade, sadje, Jan., ogr.-C.; aufziehen, erziehen, Cig., Jan.; g. gibala, dihala, čutila, pflegen, Erj.(Som.); — pren. sovraštvo, ljubezen g. v svojem srcu, Haßs, Liebe im Herzen hegen, C., nk.

gojîvec, vca, m. der Erzieher, Cig., C.; — der Förderer, nk.

gojivka, f. die Erzieherin, Cig.; — die Förderin, nk.

gojnica, f. = gojiteljica, Jan.

gojník, m. = gojitelj, Z.

gôł, góla, adj. fahl, naßt, unbewachsen; goli vrh, gola zemlja; unbehaart: gola glava, kahles Haupt; gola brada; bartłosłes Kinn; gola miš, eine kahle Maus, Z.; unbesiedert: gol ptic; laubłos, zweiglos: golo drevo; — entblóßt, unbekleidet, błóß: gola koza, gola roka; z golo glavo, entblóßten Hauptes; gol in nag, fadennagt, Cig., Jan.; gol in bos, ohne Kleider und Beschuhung; na goli tleh klečati; goli meč, das blanke Schwert; gola kost, ein Bein ohne Fleisch; z golo lučjo se približati, mit unverwahrtem Licht, Levst.(Nauk); z golimi rokami si kruh služiti (mit den błóßen Händen), Fr.-C.; z golim očesom, mit freiem, unbewaffnetem Nuge, Z.; pod golim nebom, unter freiem Himmel, Cig.; błóß, lauter; možje niso goli ljudje — angelci so bili, Ravn.; gola resnica, reine Wahrheit; gola laž, eine blanke Lüge; gola nedolžnost, lauttere Unschuld; iz golega sovraštva, auš błóßem Haßs; gola ponižnost ga je, er ist die Demuth selbst; iz gola (izgola), nur, C.; prim. zgolj.

gôł, î, f. abgeäfteter, junger Baumstamm, Rib.-Mik., Dol., Notr.-C., eno gol sem posekal, drobno drevo kakor žrd, Notr., Lašče-Levst.(Rok.); pl. goli = bolj drobna drva, obsecane veje, (opp. hlodi): voz goli je pripełjal, Gor.; skladnico goli razklati na polena, Ravn.(Abc.); lučna g., der Stammt, auš dem Lichtspäne gemacht werden, C.; debela g., dicer Baumflöß, C., Zora; žlice ne boš iz cele goli delal, Jurč.; — prim. stsl. golß, Wßt, Mik.(Et.).

goláčevina, f. = golazen, GBrda.

goláčina, f. 1) dlaka, katera gre od živali, kadar se goli, Ip.-Erj.(Torb.); — 2) zrnja prazna mesta na koruznej latici, Ip.-Erj.(Torb.).

golâdina, f. = ledina, C.

golahen, hna, adj. gol golahen, ganz naßt, kajk.-C.

golahrn, adj. ganz naßt, Mik. (Et.).

golan, adj. = unreif, Jan.; golano sadje, Glas.; — pogl. 2. golen.

golâzen, zni, f. 1) coll. das Gewürm, kriechendes Ungeziefer; — 2) ein baumloßer Fleck im Walde, Dol.- Erj.(Torb.); jagode rasto po gozdnih golaznih, Let.; — die im Getreide durch Ungeziefer verursachte kahle Stelle, Met.; Mik.

golâzina, f. = golazen, C., Svet.(Rok.).

goláznice, f. pl. = golazen, C.

golaznîna, f. golazen, M.

golbati — golèn

— 227 —

gólen — gólídica

golbati, am, vb. impf. nagen, Mik.; — prim. globati.

golbèč, éča, adj. on je mene iz golbečega (= greznega) blata izvlekel, Trub., Mik., Jap.-C.; — prim. globeti.

gólbež, m. = dleto, St.-Trst. (Let.).

golbica, f. = škrjanec, GBrda; — prim. go-
libar. (?)

gólbiti, im, vb. impf. aušhöhlen, Trst. (Let.); luknje g., Danj. (Posv. p.).

gólbsti, gólbem, vb. impf. = dolbsti, vzhŠt.-C.
gólcat, adj. golo golcato ciganče, ganž načt,
Ejr. (Ižb. sp.).

gólcati, am, vb. impf. 1) laut schlúckend trinken: sladko vince iz okrogle buče g., Jurč.; — 2) rülpsen, Rež.-C.; meni se golca, Fr.-C.; — prim. kolcati se.

gólč, góleč, m. das Reden, die Rede, vzhŠt.,
ogr.; das Gespräch, Jan.; — meni ni za gołč,
ich bin nicht geprächig, gołč je, man spricht,
es geht das Gerücht, vzhŠt.-C.

golčáj, m. der Schluch, Hip.-C., Valj. (Rad).

gółčanje, n. das Reden, das Sprechen; prim. golčati.

gółčati, ím, vb. impf. spřechen, reden, Cig., Jan., vzhŠt., ogr.-C.; — slavec golči, die Nachtigall schlügt, C.; grlica golči, die Laube girrt, BIKr., C.; — schwäken: tiho bodi! ka pa golčiš! Jurč.; — dröhnen, tönen, Štrek; tošen (o gromu), Rež.-C.

golčè, éta, n. = golo pišče, Blc.-C.

1. golčica, f. dem. gol(ka) f., Svet. (Rok.); tu eno golčico, tam kako protje pobrati, Levst. (Zb. sp.).

2. golčica, f. die ſtengeſloje Schlüsselblume (pri-
mula acaulis), Erj. (Rok.); Golčice mi pre-
cvetajo, Npes.-K.; — prim. jegolček, jeglič,
jagolnica.

gólčič, m. die Meerforelle, Blc.-C.

goldînar, rja, m. der Gulden; — prim. bav.
guldener, C.

goldînarski, adj. Gulden: goldinarski ban-
kovci.

gólčec, čica, m. 1) bartloſer Junge, C., Z.; —
2) noch unbeſiederter Vogel, Z.; — ptica, ki
se goli in zato ne more leteti, Cirknic-
Ejr.(Torb.); — 3) die Korn= oder Schal-
frucht, Jan., Cig.(T.); žitni plod ali g., Tuš.
(R.); — 4) wenig bewaldeter, kahler Berg,
der Schneeberg, Cig., Jan., C.; v naše golce
se malo novega zve, Polj.; — 5) na golec
obrušen, glatt abgeſchliffen, Nov.-C.

gólehen, hna, adj. gol golehen, ganz načt,
C., Mik.

golên, f. der Unterschenkel, Cig., Jan., Cig. (T.), Mik., Krn-Erj. (Torb.); razkrij golen, Dalm.; — naj se jim stereo njihove goleni (Beine), o.g.-Valj. (Rad.).

1. golën, adj. 1) glatt (o zrnju): goleno zrno, t. j. pšenično, rženo (ne: ječmenovo, ovšeno), g. kruh, iz pšenice in rži, brez primesi ječmena ali ovsa, C., Z.

2. golèn, éna, adj. unreif (o sadju), Tržič-Štrek. (LjZv.); golene hruške, Mik.; („eigentlich: grün", Mik.); prim. zelen.

3. gólen, lna, adj. kloß, Guts., Jarn., ogr.-C.;
iz golne dobrote, C.; (golen? menda prej
nam. gólen; prim. gólen).

1. golēnec, nca, m. eine Art Grauß: mali, ve-
liki g., C.

2. golénec, nca, m. unreife Frucht, Mik.; un-
reifeß Obſt, Tržič-Štrek. (LjZv.).

golěnek, nka, m. = golen, f. Cig.

goleníca, f. 1) das Schienbein, Cig., Jan., C., Cig. (T.), Erj. (Som.); — 2) die Stiefelröhre, Cig., Jan., C., Burg, Dol., BlKr.; zafrkniti golenice, Jurč.

goleničen, čna, adj. Schienbein=, Jan.(H.).

golenína, f. glattes Korn (Getreide mit Aus-
nahme des Hafers und der Gerste), C.

1. golenják, m. = kruh brez ovsa, Poh.-C.

2. golenják, m. der Beinharnisch, Cig.

golénji, adj. zum Unterschenkel, zum Schien-
beim gehörig, Cig., Jan.

1. golënka, f. eine Art Strümpfe, C., Z.

2. golënka, f. neka vrsta breske, kajk.-Valj.
(Rad).

golénq, n. = golen f., Dalm.; da bi se njih
golena prelomila, Trub.

golern, adj. gol golern, ganz načt: golo go-
lerno telo, ogr.-C.; — prim. golehrn.

gólčez, m. kahler Berg, Cig., C.

golíba, f. 1) armſelige Hütte, C.; eine Schank-
hütte, C.; vse gostilnice na ogrski meji se
imenujejo golibe, SIN.; — prim. koliba.

golíbar, rja, m. die Lerche, ogr.-M., Ahac.,
(goliber), Npes.-Schein.

golibáš, m. der Besißer, Bewohner einer goliba,
der Schenkwirt, Danj.-C., Valj. (Rad.).

golíber, bra, m. Jan., C., pogl. golibar.

1. golíca, f. 1) das Mädchen, Kast.-C.; — 2) eine kahle Erdfläche, Cig., Jan., C.; golica je gola strmina, kjer so gozd posekali, Notr.-SIN.; — 3) das Blankett, Levst. (Nauk), DZ.; — 4) ein laub- und astloser Stecken oder junger Baum, Z., C.; — 5) der Typhuš („bolezen, iza katere se človek ogoli, rekše: izgubi lase"), Ncm. Rovt - Erj. (Torb.); — 6) der grannenlője Weizen (triticum hiber-num); — 7) neka breskva, kajk.-Valj. (Rad.).

2. golíca, f. = gol, f., C.

3. golíca, f. der Nachen, Meg.-Mik., Cig.; —
prim. galeja, stsl. golija.

golič, čica, m. 1) der Nestling, Cig., Jan., Erj. (Ž.); — 2) der Bartloje, Cig.; — 3) kahler Berggipfel, Cig., Jan.; — mizasta gora, der Tafelberg, Jes.; — 4) die načte Gerste (hordeum distichum nudum), Cig.

goličáva, f. kahle Erdfläche, kahle Ebene.

goličávarica, f. das Edelweiß (gnaphalium leon-
topodium), Zv.

goličiti se, čim se, vb. impf. kahl werden, kahle
Stellen bekommen (o gozdih), C.

goličnik, m. = golič 4), Z.

golída, f. die Gelte: die Melfgelte, Mur., Cig., Jan., C., Dol., Kras; — die Schöpfgelte, die Wassergelte, Cig., Jan.; — ein Weinmaß = ¼ Maß, Medv.-M.; — prim. srlat. galēta, stvn. gellita, Mik. (Et.).

gólídica, f. dem. golida; die Milchgelte, Rež.-C.

15*

golítnik — goljuřivost

— 228 —

goljůfnik — golĝbovski

golítnik, m. das Haareisen, das Schabeisen (der Gärber), Cig.

golín, m. der Bartlose, C.

golína, f. die Blöße, kahle, unbewachsene Fläche, Cig., Jan., C., DZ.; durch Entrindung entstandene Blöße am Baumstamm, Mur.

golínar, rja, m. der Bewohner einer kahlen Fläche, C.

golidráti, ám, vb. impf. leiern, Jan.

golínga, f. eine Art Pfirjisch, C.

goliráča, f. das Kindeshemd, vzhŠt., ogr.-C.; — nastalo iz: „v goli robači¹, C. (t)

goliš, m. kahle Fläche, C.

golítev, tve, f. = goljenje, Jan.(H.).

golíti, im, vb. impf. 1) kahl machen: entrinden, Mur., Cig., Jan.; abhaaren, Cig.; g. se, die Haare verlieren, sich mausen, Cig., Jan.; ptici se golijo, Kr.; drevo se goli, verliert das Laub, Dict.; — g. si lase = beliti si glavo, Levst. (Zb. sp./; — 2) g. koga, = guliti, jemanden schinden, ausziehen, Cig., ZgD.; — tudi: góliti.

goljâd, f. kahle Gegend, C.

golják, m. bettelarmer Menisch, S.LN.

goljáva, f. die Blöße, die Nachtheit, die Kahlheit, Mur., Cig.; — unbewachsene Fläche, die Heide, Cig., Jan., C., Ravn., Jes.; goljava, koder nič druzega ne raste nego mah in vresje, Polj.

goljè, n. coll. Baumäste ohne Laub, Hal.-C.

goljénje, n. das Entrinden, das Enthaaren; das Maujen, Cig.

goljúk, úfa, m. 1) der Betrüger; — 2) der Bauernstrumpf ohne Fußjäcf, C.; goljufe so nosili, da niso golih meč kazali, Kr., Savinska dol.; — 3) das Vorhemd, Ljub.; — 4) die Lamprete (petromyzon fluviatilis), Frey.(F.); — prim. it. gagliotto, der Schelm, Mik. (Et.).

goljufáč, m. der Betrüger, Mariborska ok.-C.

goljufár, rja, m. = goljuf, ogr.-M., C.

goljúfast, adj. = goljufen, Dalm.-C.

goljufáti, ám, vb. pf. et impf. betrügen; g. koga za kaj; g. se, sich betrügen; goljufal sem se = goljufalo me je, ich habe mich betrogen, getaújtet.

goljufávec, vca, m. der Betrüger, Guts.(Res.).

goljúfee, fca, m. = goljuf: tolikanj je goljufcev kolikor ljudi, Kast.

goljúfen, fna, adj. betrügerisch, falsch, g. igravec, falscher Spieler, Mur., Cig.; goljufno izgovarjanje, falsche Aušreden, Guts.(Res.).

goljufica, f. die Betrügerin, Mur., Cig., Valj. (Rad); goljufi in goljuſe, Jsvkr.

goljufija, f. der Betrug, das Trugwerk, die Betrügerei.

goljúfnja, f. die Betrügerin, Jan., C.

goljufiv, íva, adj. trugvoll, trügerisch; up golj'fivi, Preš.

goljufivec, vca, m. der Betrüger, Cig., C., Valj.(Rad).

goljufivka, f. die Betrügerin, Cig., Jan., Kr.-Valj.(Rad).

goljuřivost, f. die Betrüglichkeit, das Trügerische; der Trugſinn, Cig.

goljúfnik, m. = goljuf, C.

goljufnína, f. die Betrugſumme, C.

goljufnják, m. = golufnik, Mur.

goljúfnost, f. = goljuřivost, Cig., C.

goljufovânje, n. das Betrügen, Cig.

goljufováti, Űjem, vb. impf. zu betrügen pflegen, C.

goljúfski, adj. betrügerisch, Dalm., C.

goljúfstvó, n. die Betrügerei, C.

gólk, m. das Tojen des Donnerš, Rez.-C.

gólkati, am, čem, vb. impf. girren, ogr.-C.; — = lajati, Tolm.-Strek. (Let.).

golĝb, m. die männliche Taube; domači g., die Haußtaube (columba livea domestica); divji g., die Widtaube (columba livea); g. pismosnos, die Brieftaube, Cig., Erj.(Ž.); g. selec, die Wandertaube (columba migratoria), Erj.(Ž.).

golobár, rja, m. 1) der Taubenhändler, der Taubenzüchter, Dict., Mur., Cig., Jan.; — 2) der Hühnerfabicht, der Taubenſtößer (falco palumbarius), Cig., Frey (F.).

golobaríca, f. die Taubenhändlerin, Cig.

golobárstvó, n. die Taubenzucht, Cig., Jan.

golĝbast, adj. taubenartig, Cig., M.

golĝbčati se, am se, vb. impf. schnäbeln, Cig.

golĝbče, eta, n. junge Taube, Mur., Valj.(Rad).

golĝbček, čka, m. dem. golobec; 1) das Täubchen; — 2) neko jabolko; der Täubling, C.

golobčeváti se, Űjem se, vb. impf. schnäbeln, Cig.

golbè, éta, n. das Täubchen, Mur., Met., Mik.

golĝbec, bca, m. 1) das Täubchen; — 2) der Wdamšavſel, Rez.-C.; — 3) der Zmikel (an Hemden), Cig., Jan.; — 4) neko jabolko: der Täubling, C.; — 5) neka igra dečaška, Valj.(Rad).

goloběčji, adj. = golobji, ogr.-C.

golĝbek, bka, m. dem. golob.

golobíca, f. 1) das Taubenweißchen; — 2) das Sternbild der Taube, Cig.(T.); — 3) neka goba: der Täubling (russula), Erj.(Rok.).

golobič, íča, m. junges Täubchen, Meg.-Mik.

golobičar, m. = golobar 2, Z.

golobičica, f. 1) dem. golobica; — 2) = golobica 3), Z.

golobičji, adj. das Taubenweißchen betreffend, Cig., Jan.

golobička, f. dem. golobica.

golobína, f. die Taubengrotte, Prim.

golobinják, m. 1) der Taubenschlag, Mur., Cig., Jan., Lašeč-Levst.(M.); tudi: golobínjak, Levst.(M.), Št.; — 2) golobínjak, der Taubenfoth, St.-Mur.

golobínji, adj. Tauben-, Mur., Mik.

golobínka, f. 1) die Taubenhöhle, Pivka; — 2) neka goba: der Täubling (russula), C.

golĝbjak, m. 1) der Taubenfołh; — 2) die Herbstzeitloſe (colchicum autumnale), Medv. (Rok.).

golĝbji, adj. Tauben-.

golĝbnica, f. das Taubenloch, C.

golĝbnik, m. der Taubenschlag, Mur., Cig.

golobnják, m. = golobinjak 1); golĝbnjak, ogr.-Valj.(Rad).

golĝbovski, adj. = golobji, Mur.

golobràd — golosemên

— 229 —

goloskrça — gołtáti

golobràd, bráda, adj. ohne Kinnbart, bartlos;
milchbärtig, Cig., Jan.

golobràdec, dca, m. der Bartlose; der Milch-
bärtige, Cig., Jan.

golobráden, dna, adj. = golobrad.

golobrâdež, m. = golobradec, Cig., Jan.

golobúčen, čna, adj. kahlköpfig, (zaničlj.), C.,
Gor.

golobůčnik, m. der Kahlkopf, (zaničlj.), C.

golôča, f. = golota, ogr.-C.

gologlâv, gláva adj. 1) unbedeckten Hauptes,
barhaupt; — 2) kahlköpfig, Cig., Z.

gologlâvec, vca, m. 1) der Barhauptige, Mur.,
Cig.; — 2) = plešivec, Cig., Jan.

gologlâvka, f. 1) die Kahlköpfige, Mur.; —
2) der Brassen (abramis Brama), Cig., Jan.

golokóžen, žna, adj. nachftäutig, Jan.

golokôžnica, f. das nachftäutige Antiphibium,
der Lurch, Jan., C.

golokrák, kráka, adj. mit entblößten Unter-
schenkeln: kam če reva golokraka in bosa?
BKr.

golokrił, krila, adj. kahlflügelig, Cig., Jan.

goloděd, léda, m. Cig., pogl. gololedica.

gololědica, f. das Blatteis, Jan.; po noči se
je naredila gololedica, LjZv.

gololědnica, f. = drhtavec, električna jegulja,
Cig.

golombiš, m. die Kugel, C., ogr. - Valj.; —
prim. lat. globus, C.

golomíšiti, můšim, vb. impf. 1) blindc Kuh
spießen, LčT., Notr.; — 2) sem ter tja la-
ziti, po nepotrebnem si dati kaj opraviti,
C.; kaj golomišiš na vse zgodaj? Kras-Erj.
(Torb.).

golomráz, mráza, adj. kalt (ohne Schnee): go-
lomraza zima, Cig., Svet.(Rok.), Zv.

golomrázica, f. schneeloje kälte, der Blachfrost,
Cig., Jan., Dol.

golomráziti, mràzi, vb. impf. rieseln (o snegu),
Jan.; — prim. golomraznica 2.

golomráznica, f. 1) = golomrazica, Cig.; —
2) pl. golomraznice, der Staubschnee, C.;
— 3) die Gänsehaut, C.

golonâg, nága, adj. mutternact, sadennact,
Mur., V.-Cig., Jan.

golonôg, nóga, adj. bloßfüßig, nachtbeinig.

golonôški, adj. Barfüßer: g. red, der Wart-
füßerorden, Cig.

golonôžec, žca, m. der Barfüßer, Cig., Jan.

golopátčiti, pâdčim, vb. impf. zusammenfü-
pern: sodbe g., Levst. (Zb. sp.).

golopîdên, dna, adj. nachtfriuchtig, Cig. (T.·)

golorêpec, pca, m. der Kahlschwanz, Jan (H.)

golorêpka, f. der Kahlschwanz, Cig., Jan.

golorčen, čna, adj. goloročno črтанje. das
Freihandzeichnen, goloročen črtež, die Hand-
zeichnung, Cig. (T.·).

golorök, róka, adj. mit bloßen, entblößten
Händen; ne sedi tu tako golorok, kašelj boš
dobil, Zv.; — mit unbewehrten Händen, Mur.,
Cig., C.

golosèk, sèka, m. der Kahlhieb, der abgestockte
Wald, SlN., Nov.

golosemên, adj. nachtsamig, Cig. (T.·).

goloskrça, f., goloskrge, Nachtkiemer, Cig. (T.).

goloslóven, vna, adj. goloslovna trditev, nachte
Behauptung, Cig. (T.).

golosŕčen, čna, adj. = odkritosrčen, Mur.

golôst, f. = golota, Cig., Jan., Zora.

golot, m. der Knyfstall, Guts., Mur., (f. Cig.,
nk.); — prim. stsl. golot, m. Eis.

golôta, f. die Blöße, die Nachtheit.

golotina, f. die kahle Fläche, SIN.

golotŕba, f., golotrbe, Kahlbüche (malacopteri
apodes), Erj. (Ž.).

goloúst, ústa, adj. načtmündig, Cig. (T.).

gólovec, vca, m. kahler Hügel oder Berg,
Cig., Jan.

golovica, f. = suha veja, pod Čavnom. na
Otlici-Erj. (Torb.).

golovina, f. neka trta, Kras-Erj. (Torb.).

golôvje, n. abgeästetes, noch ungespaltene, be-
rindetes Naturholz, Fr.-C.

golovrát, vráta, adj. mit bloßem Halse, Cig.,
Jan.

golovrň, vrňa, adj. kahlköpfig, Cig., Jan.,
Nov.-C.

golovřšec, šca, m. der Kahlkopf, Cig.

golozóbka, f., golozobke, Nachtszähne, Cig. (T.).

gólsniti, gölsnem, vb. pf. einen Laut von sich
geben, muſſen, Z., ſtrek., GBrda; tu in tam
g. o čem, Levst. (Zb. sp.); ni hotel ni gol-
sniti ni žugniti, Erj. (Torb.).

góltša, f. der Kropf, Erj. (Som.); — der Hühner-
kropf, Erj. (Ž.); — prim. guša.

góltšast, adj. kropfig: g. glupec, Levst. (LjZv.).

gółšec, šca, m. das Bingeſkraut (mercurialis),
Cig., Medv. (Rok.).

gółšen, šna, adj. Kropſ: golšni žlezi, die zwei
Kropſdrüſen, Erj. (Som.).

gotsün, m. die Riesenſchlange, Jan. (H.).

górt, m. 1) der Schlundkopf, Erj. (Som.); der
Schlund; na ves golt kričati, aus vollem
Halse schreien, Rib.-M.; — 2) golti, die häu-
tige Bräune, Z.

gółta, f. 1) = golt 1), Dol.; (polhi) bodo
po twoji golti polzeli, Jurč.; — 2) der Viel-
fraß, Gor.; — 3) pl. golte, die häutige
Bräune, C., Nov., BKr.

göltäč, m. 1) kstor golta, Gor.; prim. goltati
3); — 2) der Schlund, Danj.-C.; — 3) der
Kropſ des Geſlügelts, Danj.-C., Rez.-C.

göltäj, m. der Schluck: samo za en goltaj vina,
Cig.

göltálq, n. der Schlund: pekel svoje goltalo
odpre, Krelj.

götán, ána, m. 1) = golt 1), vžhSt.-C.; tudi:
pl. goltani, C.; — 2) die Bergſchucht, ogr.-
C.; — 3) pl. goltani, der Schacht im Berg-
werf, ogr.-C.; — 4) der Schlemmer, Cig.

goltáneec, nca, m. der Schlund, die Speiferöhre.

götânje, n. das Schlucken, das Schlingen itd.,
prim. goltati.

göltáti, âm, vb. impf. 1) schlingen, schlußen,
Mur., Cig., Mik., C., Vrt.; — 2) gierig freſſen,
Cig., Jan., ZgD., Gor.; — 3) rülpſen, Rez.-
C.; — = tako govoriti, da se beseda za-
letuje v grlu, (göltati) Gor.; — 4) girren (o
golobih), vžhSt.-C.; — 5) murren, Hal.-C.

göltäv — gomazîn

— 230 —

gomáziti — gomíljati se

göltäv, áva, adj. gefräßig, Cig., Jan.

göltävec, vca, m. der Schlinger, Cig., Jan.

göltávost, f. die Gefräßigkeit, 1.-Cig., C.

göltec, tca, m. dem. golt.

gölten, tna, adj. 1) Schlund-, Rehl-, Cig., Jan.; — 2) gefräßig: polhi so nekako goltne živali, Slc.; g. po čem, gierig, Cig., C.

göltíti, ím, vb. impf. 1) schlingen, Z.; g. jedi in vino, Jurč.; — 2) würgen, vžhSt.-C.

göltnež, m. der Vielfraß, Nov.-C.

göltnica, f. 1) = goltnik 1), Cig.; — 2) jamica pod brado, ogr.-C.

göltnik, m. 1) der Rehlant, Cig., Jan., C.; — 2) = goltanec, Jan.

göltniti, göltnem, vb. pf. einen Schluck thun, Cig., M., C., kajk.-Valj. (Vest.).

göltnost, f. die Freßbegierde, Jan.

göltovka, f. die Benedictenwurz (geum urbanum), C.

göltunija, f. der Schlund: v požrešnosti goltunije („im Fressen und Saufen“), Krelj: tudi hs.—(Dict. ima „golturja“ ingluvies?).

1. golûn, m. neka ptica: die Weiße, Dalm.-Mik.

2. golûn, m. = galun, der Alaun.

golunarija, f. die Alaunfiederet, Cig.

golûnast, adj. alaunhängig, alaunartig, Cig.

golúniti, ûnim, vb. impf. alaunen, Cig.

golúnov, adj. Alaun=: Cig., Jan.

golúnovica, f. das Alaunwasser, Cig.

golúzniti, ûznem, vb. pf. die Haut abstreifen, Z.

golžûn, m. 1) der Hühuerkropf, Cig., Jan., Glas., SlGosp.-C., M., Vrtov. (Km. k.), Tolm.; — 2) neka rastlina: der Taubentropf (cucubalus), C.; — prim. it. gozzone, C. (?)

golžûnec, nca, m. dem. golžun, Jan.

gomárati, am, vb. impf. = komarati, krabbeln, Notr.; otrok po četverih gomara, C.; Bog pravi: gomaraj, da ti bom pomagal, Npreg.-Cv.

gomást, f. neka bolezen od kruha iz snetive moke, ki napravlja gomazenje pod kožo, C., Pohl. (Km.).

gomáta, f. die Masse: človek grozne gomate, groß und díc, C.

gomátati, am, vb. impf. langsam sich bewegen, C., Z.

gomáten, tna, adj. dickfetbig, gut beleibt: gomaten človek, Fr.-C.

gomátnost, f. die Disklebigkeit, Fr.-C.

gomáz, m. „kar gomazi“, das Ungeziefer, Dict., C.; kebri, črvje ino drugega gomaza brez števila, Krelj.

gomázati, am, vb. impf. = gomezeti, Mur., Met.

gomâzen, zni, f. kriechendes Ungeziefer, Jan., C., Vrt., Bes.

gomázen, zna, adj. wintmelnd: mravelj, ljudi je vse gomazno (gomezno), C.; tega je vse gomazno (gomezno), das ist im Ueberfluss vorhanden, C.

gomazênje, n. das Gefrieche, das Gewimmel, Cig.

gomazéti, ím, vb. impf., pogl. gomezeti.

gomazîn, m. pogl. magazin.

gomáziti, âzim, vb. impf. 1) = gomezeti, Trub., Dict.-Mik.; — 2) rühren, bewegen, (gomeziti) C.

gômb, m. = gumb, der Knopf, Meg., Dalm.; — prim. madž. gomb.

1. gômba, f. das Jagen, die Treibjagd, Cig., Jan.

2. gômba, f. = gumpa, C.

gombár, rja, m. der Knopfmacher, ogr.-Valj. (Rad).

gômbast, adj. mit einem Knopf versehen: gombasta igla, C.

gômbati, am, vb. impf. = gumpati, mit der Fauſt schlagen, C.

gombéla, f. 1) obod pri zibeli, Soška dol.-Erj. (Törb.); — 2) der Vogen eines Rückenwirbelš, Erj. (Som.).

gômbešnica, f. = gumbovšnica, vžhŠt.

gômbič, m. dem. gomb, das Knöpfchen: svetli gombiči, LjZv.

gômblek, m. die Birfenblüte, ogr.-Valj. (Rad).

gômbnica, f. das Knopfloch, C.

gombúlja, f. der Knorren im Holz, Gor.

goméla, f. Jan., BlKr., pogl. kamela.

gomezen, zna, adj. pogl. gomazen.

gomezéti, ím, vb. impf. kribbeln, wimmeln, Jan., C., Škrab. (Cv.); (gomaz-) Cig., Jan., nk.; vse je od ljudi gomelo, (gomaz-) Jap. (Prid.); vse gomezi (gomazi) črvov, Cig.; kar blizu in daleč po ravnem in strmem gomezi (gomazi), Jurč.; — gomezi mi po životu, es krabbelt mich, Cig., Fr.-C., Andr.; — = lesti, langsam, gehen, C.

gomeziti, im, vb. impf. rühren, bewegen, C., pogl. gomaziti.

gomezetáti, âm, vb. impf. = gomezljati, C.

gomezíce, f. pl. 1) die Gänsehaut: gomezice po meni letijo, poletavajo, ein Schauer überläuft mich, ich bekomme die Gänsehaut (ž. B. vor Schrecken), Fr.-C., SlGosp.; — 2) die in einer Flüssigkeit beim Mouſsieren aufsteigenden Bläschchen.

gomezljáti, âm, vb. impf. 1) kribbeln, wimmeln, Cig., Jan., C.; — 2) schäumen, mouſsieren, Cig., Jan., C.; — prim. gomizljati.

gomezljiv, iva, adj. wimmelnd, M.; = gomizljiv, mouſsierend, C.

gomeznáti, âm, vb. impf. = gomezeti, C.

gomeznína, f. das Ungeziefer, C.

gomíla, f. der Eichhügel, der Erdhaufen, Cig., Jan., C., ogr.-Valj. (Rad.); — der Grabhügel, Cig., Jan., nk.; — der Haufen, bes. der Mäßlaufen, C., Kr.; — die Flusſinſel, lange Sandbanf, V.-Cig., M.; — neka jed iz jajc, sira in masla, („gomilja“ ?) C.; — prim. stsl. mogyla.

gomílast, adj. hügelsörmig, nk.

1. gomílica, f. dem. gomila, kleiner Hügel, Grabhügel, ogr.-C.

2. gomílica, f. die Kamille (matricaria chamomilla); nav. pl. gomilice, Kamillen; g. komu skuhati, einen Kamillenthee jemandent kochen.

gomíličen, čna, adj. Kamillen.

gomílit, îlm, vb. impf. häufen, C.

gomíljati se, am se, vb. impf. sich häufen, M., C.; gore se gomiljajo, thürmen sich, Zora.

gomilje — gomoljíti

— 231 —

gomóljnica — gonioměter

gomilje, n. lange Sandbank, das Riff, Cig.;
— prim. gomila.

gomiloma, adv. hausenweiße, C., Zora, ZgD.

gomiló, n. = gomila, der Mischtaufen, Petovlje
ob Soči-Erj. (Torb.).

gomíž, m. = gomaz, Jan., Nov.-C.

gomízati, am, vb. impf. = gomezeti, Jan.

gomízice, f. pl. = gomezice: gomizice po
meni leta, igrajo, ein Schauer läuft mir
über die Haut, Z. C.

gomizljáti, ám, vb. impf. 1) kribbeln, wimmeln, Cig., Jan.; mravljinci gomizljajo, Dict.; —po udih mi gomizlja, Z.; — 2) mouffieren, M.; vino gomizlja po kozarcih, Nov.; Blašen bilden: če deneš na stolčeno kredo nekoliko jesiha, bo jelo to brž peniti se in gomizljati, Vrtov. (Km. k.).

gomizljiv, íva, adj. mouffierend: gomizljivo
vino, Vrtov.

gomléti, ím, vb. impf. 1) = gomezeti, krabbeln, wimmeln, Z.; — 2) = gomoleti 2) (?); prim. izgomleti.

gomóla, f. pusta in nerodovitna zemlja na-
stavša od razprhlega skrilnika, Lisičine(v
Istri) - Erj. (Torb.); der Schieferthon, Erj.
(Min.).

gomoljenje, n. das Gewimmel, das Gewühl,
Cig., Jan.

gomoléti, ím (čjem), vb. impf. 1) = gomezeti,
mrgoleti, Cig., Jan., C.; — 2) flačern, BlKr.;
plamen gomoleje, Krn-Erj. (Torb.); gomo-
leča svetloba, flačerndes Licht, Erj. (Som.);
— gomoli mi pred očmi, es flimmert mir
vor den Augen, BlKr.

gomolivka, f. das Zittergras (briza media),
Vas Krn-Erj. (Torb.).

gomólj, mólja, m. der Knollen (bot. tuber),
Cig., Jan., Cig.(T.), Tuš.(R.).

gomólja, f. der Klumpen, Cig., Jan.; g. sira,
presnega masla, C.; cukra, ein Hut Zuder,
C.; die Knolle, Erj. (Min.); das Beerenbüschel,
C.; — rožna g., ein Blumenstrauß, C.; —
g. ptičev, eine dichte Schar Vögel, Mari-
borska ok.-Kres.

gomoljast, adj. klumpenförmig, knollig, Cig.,
Jan., C., nk.

gomoljati, am, vb. impf. zu Klumpen zusammen-
pressen, C.; g. se, sich klümpern, Cig.

gomóljčast, adj. knollig, Z.

gomóljec, ljca, m. dem. gomolj; der Knollen,
Jan.; z gomoljci pomnožavati (rastlinske
bastarde), Erj. (Irb. sp.).

gomóljica, f. dem. gomolja, Cig.

gomoljščar, rja, m. 1) der Trüffelhund, Cig.,
Jan.; — 2) der Trüffelkäfer (anisotoma),
Erj.(Z.).

gomoljíka, f. 1) der Knollen, Jan., DZ.: —
2) die gemeine Trüffel (tuber cibarium), C.
Erj. (Rok.), nk.

gomoljít, adj. knollig, Cig.(T.).

gomoljíti se, ím se, vb. impf. 1) Klumpen
bilden: mleko se gomolji, Hal.-C.: — 2)
sich wieder aufzurichten suchen (z. B. nach
einem Fall), Hal.-C.

gomóljnica, f. das Knollengewächs, Cig., Jan.,
C., Tuš.(R.).

gomót, óta, m. das Gewühl in einem Hausen,
Jan., Rež.-C.; kače imajo grozen gomot,
C.; — der Wirrwarr, Rež.-C.

gomotáti, ám, vb. impf. wirr durcheinander
mischen, Z.; g. se, sich zu einem wirren
knäuel verschlingen: kače se gomotajo, C.;
— prim. homotati.

gômpa, f. = gumpa, Jan.

gômpati, am, vb. impf. mit der Hausf schlagen, C.

gômpica, f. dem. gompa; kleine Beule, Bes.

gomúliti, úlim, vb. impf. = ščebljati, wispern,
Jan.

gomúlja, f. eine Art Hochzeitsbrot = roguša,
Medv.-C.; der Topkuchen (der Zugelhupf),
V.-C.; — prim. gomila.

gomúljiti, úljim, vb. impf. 1) häufen, Z.; — 2)
g. se, aufgehen: kvašeno testo se gomulji,
Z.; — prim. gomiliti.

gomţenje, n. das Wimmeln, Cig.

gomzéti, ím, vb. impf. = gomezeti, Cig., Met.,
Mik., Fr.-C., ZgD., Zora, DSv.

gön, góna, m. 1) das Treiben: die Jagd, Cig.;
die Verfolgung, Valj.(Rad); — 2) die Acker-
längenstrecke, vžhŠt.-C.; — 3) pl. goni, der
Biehweg, Št.-C.; prim. gonje; — 4) = nagon,
der Trieb: čuden gon jih žene v kraje za-
želene, Erj. (Irb. sp.).

gonár, rja, m. der Treibhund, ogr.-Valj.(Rad).

gônba, f. pogl. 1. gomba.

gončin, m. der Treiber, BlKr.

gonda, f. dünnes, gekochtes Schweinefutter,
StGor.-C.

gôndola, f. benečanski čoln, die Gondel.

gondolér, rja, m. der Gondelier, Jan.

gôndra, f. mürrisches Weib, C.

gondráč, m. der Brummer, Z.

gondrálo, n. der Brummbär (o človeku), Jan.

gondráti, ám, vb. impf. brunmen, murren,
greinen, Mur., Jan., vžhŠt.; — prim. gosti,
godrnjati.

gondráv, áva, adj. bärbeißig, Jan ; gondrave
babice, Št.-Glas.

gondrâvec, vca, m. der Brummer, Mur., vžhŠt.

gondrîga, f. = gondra, C.

gondrljáti, ám, vb. impf. = godrnjati, BlKr.-DSv.

gondrnjáti, ám, vb. impf. = godrnjati, BlKr.-DSv.

gôndula, f. = gondola, Cig.

gône, f. pl. Št., pogl. goni, gonje.

gónek, nca, m. 1) der Treiber, Mur.; — der
Eilbute, Vrt. (stsl.); — 2) = gonič 2), C.

gonétanje, n. das Rathen, Habad.-Mik.

gonétati, am, vb. impf. errathen, Z., Trst.(Let.).

gonič, iča, m. 1) der Treiber auf der Jagd,
Tolm.-Erj.(Torb.); — 2) gónič, das Schlag-
holz der Binder, C., M.; — neka igra, M.

goníšen, ina, adj. treibend: gonilna moč, die
Triebkraft, Cig., Jan.; — gonilni list, der
Steckbrief, DZ.

goniló, n. das Triebwerf, Cig., Jan., Cig.(T.),
Nov.-C.; g. mehov, LjZv.

gonioměter, tra, m. = kotomer, Jan.

goniometrîja — gonjetâvec

— 232 —

gonjévati — gorêčnik

goniometrîja, f. nauk o razmerju med koti
in pripadajočimi črtami, die Goniometrie.

gonišče, n. der Tummelplaq, Cig., C.

gonitelj, m. der Treiber, Mur.

gonîtev, tve, f. das Treiben; — der Wiehreich,
M.; — das Jagen, die Jagd, die Verfolgung,
Cig., Jan.

góniti, gónim, vb. impf. 1) wiederholt treiben;
zivino na pašo g.; zver s psi g., heken, jagen,
hudoba ga goni, der Teufel reitet ihn, Cig.;
g. otroke v šolo, die Kinder fleißig zur Schule
halten, Cig.; — g. koga, fördern = terjati,
Cig.; — pijača, ki na vodo goni, harntrei-
bendes Getränk, Cig.; goni me, ich habe das
Abweichen, Cig.; — kamenje v hišo g., (pf. za-
gnati), BlKr; drva po vodi g., Holz flößen,
Jan.; kolo g., ein Rad treiben; vrtavko g., den
Kreisel treiben; mehove g., die Bälge treten;
rithren (beim Buttern): celo uro uže gonim,
pa se neče storiti, Polj.; — vedno svojo
g., immer dasſelbe wiederholen, ſagen, be-
haupten; „joj, joj!“ je zmerom gonil, Ravn.;
zmerom svojo goni slavček, immer dieselben
Lieder jingt die Nachtigall, Preš.; — ljudje
gonijo (= pravijo), da bo vojska, Z.; —
2) g. se, a) sich herumtreiben, schäckern; otroci
se gonijo zu trati; — b) brunſten, läufig
sein; krava, kobila, psica se goni.

1. gonîtva, f. = gonitev, Jarn.

2. gonîtva, f. das Răthſel, Meg.-Mik

gonîvec, vca, m. 1) der Treiber, der Ver-
ſolger, Cig., Valj. (Rad); — 2) der Förderer
(mont.), SIN.; — 3) das Treibrad, Cig.(T).

gónj, gónja, m. = gonja, die Brunſt: jelenov
g., Cig.

gónja, f. 1) das Treiben, die Treibjagd, Mur.,
Cig., Jan., Nov., SIN.; — otroci imajo vedno
gonjo med seboj, treiben sich immer herum,
haben eine Heße, Polj.; — 2) die Brunſt,
Cig.; — 3) ein Schimpſwort für ein geiles
Frauenzimmer, Laše-Levst. (M.); — 4) nav.
pl. gonje, der Weg, auf dem man das Bieh
auf die Weide treibt, der Viehweg (in Wäldern,
zwischen Zäunen und dgl.), Cig., Jan., Svet.
(Rok.), Laše-Levst.(M.), SIGradec-C., Polj.

gonjač, m. 1) der Viehtreiber, Mur., Cig., Jan.;
— kstor vpreženo živino pri pluženju goni,
Pjk. (Črt.); — 2) der Treiber auf dem Jagd,
Cig., LjZv., BlKr.; — 3) der Radtrefer, Cig.

gonjačica, f. die Treiberin. Cig.

gonjāj, m. 1) die Ackerbeectlänge, vžhŠt.-C.; —
2) ein Ackerbeihil, vžhŠt.-C.; (soviel man an einem
Tage [oder von einer Fütterung bis zur anderen,
Z.] umadern kann, Mur.).

gonjáti, ám, vb. impf. Podgorje v Istri- Erj.
(Torb.), pogl. vonjati.

gônjba, f. 1) = 1. gomba, C., Zora; — 2) = gonja 2), Mur.

gonjeník, m. das Getriebe, (die Triebſeder, das
Triebrad), Cig.(T.).

gonjénje, n. 1) das Treiben; — 2) das Brunſten,
Cig.

gonjetáti, etâm, ččem, vb. impf. = gondrati, C.

gonjetâvec, vca, m. = gondravec, C.

gonjévati, am, vb. impf. = goniti, zu treiben
pflegen, Cig.

gonka, f. das Flöß, C., DZ. (rus.); pogl. plav.

gonóba, f. der Schaden, das Verderben, Mur.,
Mik.

gonóben, bna, adj. verderblich, Mur.

gonobíti, im, vb. impf. Eintrag thun, verderben,
zugrunde richten, Mur., Cig., Mik.; g. dete,
Vod.(Bab.); tudi: gonóbiti.

gonobívec, vca, m. der Verberber, der Ver-
nichter, Valj.(Rad).

gonótka, f. das Răthſel, Habd.-Mik., Valj.
(Rad).

gonótnik, m. der Wahrsager, Habd.-Mik.

gônta, f. die Schindel, V.-Cig.

gôntar, rja, m. der Schindelhauer, Cig.

gónža, f. = 1. goža, Gor.

gör, góra, m. kup gnoja, Dol.

gór, adv. pogl. gori.

góra, f. 1) ein hoher Berg; solnce gre za goró,
die Sonne verschwindet hinter dem Berge,
pl. gore, das Gebirge; v gorah, im Gebirge,
in den Bergen; — 2) der Bergwald, Cig.;
v goró iti po drva, LjZv., jvžhŠt.; — 3)
gorica, der Weinberg, Cig., C., Rec.

goračina, f. die Anhöhe, die Höhe des Berges,
Mur., C.

górah, adv. C., pogl. gori.

gorák, górka, adj. = gorek.

gôrama, adv. C., pogl. gori.

gorán, ána, m. = gorjan, Cig., Jan., M.

gôranji, adj. = gorenji, Jan., C., Dol.

gôrast, adj. bergicht, Cig., Jan.; — bergig,
Mur., Mik.

goràt, adj. gebirgig; gorata dežela.

goratína, f. die Gebirgsgegend, C.

gorátost, f. die Gebirgigkeit, Zora.

gorčíca, f. 1) die Wärme, C.; g. v licih, die
Schamröthe, ZgD.; — 2) der Senſ, Mur.,
Cig., Jan., Nov.; bela g., der weiße Senſ
(sinapis alba), Tuš(R.); — 3) (na Dol. na-
pačno nam. ogrščica, Raps).

gorčícar, rja, m. der Senſändler, Cig.

gorčícast, adj. ſenſartig, Cig.

gorčíčen, čna, adj. 1) Senſ, Mur., Cig., Jan.;
gorčično zrno, Cig., Jan.; — 2) = jezen, C.

gorčíčnica, f. die Senſbüchſe, (goršičnica) Cig.

gorčína, f. die Bitterkeit, Valj. (Rad).

góre, adv. = gori, Mur.

górec, rca, m. der Gebirgsbewohner, V.-Cig.,
Jan., Dol.-Z.; gorci: tako sami sebe ime-
nujejo goriški gorjanci, Goriš.

gorečica, f. 1) die innere Heße (ž. B. im Kopf),
Laše-Levst. (Rok.); — g. se je razlivala po
licih krasotice, Zora; — 2) das Sodbrennen;
— 3) gorěčica = gorečnost, Jan.; — 4) der
Enzian (gentiana), Medv. (Rok.).

gorečína, f. die Heße, Cig., Jan.

gorěčnež, m. der Zelot, Jan.(H.).

gorěčnica, f. der Krańchſchnabel (pelargonium
sp.), Krn-Erj. (Torb.).

gorěčnik, m. der Eiferer, der Zelot, Cig., Jan.,
ZgD.

goréčnost — gorica

— 233 —

gorica — gorjûpast

goréčnost, f. der Eifer, die Begeisterung, die
Jnbrunft.

goréčost, f. = gorečnost: vest zaspi, g. ugasne,
Škrb.-Valj.(Rad); g. za domovino, Vrtov.

górek, rka, adj. 1) warm; na gorkem biti,
in der Wärme sich befinden; gorke jedi, marme
Speisen, gorke vode = topline, C.; — šesem
ves g., erhigt, Jan.; gorko komu pritisniti,
jemandem eine derbe Dhrfege geben, Cig.;
gorke solze točiti, Cig.; — pri gorkem de-
janju prijeti, auf frischer That betreten, DZ.;
— 2) biti komu g., jemandem gram sein,
grollen, Cig., Jan., Kr.; g. nad kom, über
jemanden aufgebracht, C.; — gorka me zgrabi,
ich werde aufgebracht, C.; — 3) = grenek,
Mur., Jan., Kast.-C., Mik.

góreka, adv. = gori, C.

góreł, rěla, adj. heisz: o goreli suši, Rann.-Mik.

gorětec, łca, m., gorelci, dickes Astholz, (go-
revec?) Ig.

gorělišče, n. = pogorišče, Cig.

gorěłka, f. = premog, Frey. (Rok.).

gören, rna, m. das Stockwerf: hiša z enim
gornom, na en goren, Jan., Celovška ok.;
menda bolj prav: gorenj.

gören, rna, adj. Berg=; gorno pravo, das Berg-
recht, Cig.; = gorna pravica, Jan.; gorni
gospod, der Bergherr, Rec.; gorno posestvo,
dem Bergrecht unterworsen, jvžhŠt.

górenj, rnja, m. pogl. goren.

gorěnje, n. das Brennen; gorénje, Valj.(Rad).

gorěnjec, njca, m. 1) der Bewohner des Ober-
landes, der Berge; — 2) = gorenji veter, der
Nordwestwind, C., Gor.

gorěnji, adj. oberhalb befindlich, der obere; na
gorenjem konci, am oberen Ende, gorenji
veter, der Oberwind, Z.; — tudi: górěnji,
(kar se nav. govori góranji).

gorěnjka, f. die Bewohnerin des Oberlandes.

gorěst, f. die Bitterkeit (fig.), DŠv.; — prim.
stsl. gorjest, die Bitterkeit.

gorěšnji, adj. oben befindlich, obig, C.

gorěti, im, vb. impf. brennen; s plamenom g.,
mit einer Flamme brennen; na ves ogenj g.,
lichterloh brennen, Cig.; goreč, brennend,
glühend; g. ogeli, glühende Kohle; goreči jez-
ziki, feurige Zungen; g. ognjenik, thätiger
Bullfan, Cig.(T.); — g. za kaj, für etwas
begeistert sein, Cig., Vod.(Pes.), nk.; za dru-
gega g., für einen anderen in Liebe entbrannt
sein, Preš.; — goreč, inbrünstig: goreča
molitev; eistig: goreče prizadevanje; ves
goreč biti za kaj, für etwas begeistert sein.

gorgráti, ám, vb. impf. girren, V.-Cig.

gorgúkati, kam, čem, vb. impf. = gorgrati, C.;
gorgukal sem kakor golob, Dalm.

góri, adv. 1) oben; tam gori, droben; gori
omenjen, obenerwähnt, Jan., nk.; — 2) hinauf;
gori in doli, auf und ab; — gori! auf! (po
nem.): Gori, gori! brodniki! Nas boste črez
vozili, Npes.-K.

1. gorica, f. dem. gora 1), das Berglein; der Hügel; pl. gorice, das Kleingebirge, Cig.(T.); — 2) (vinska) gorica, der Weinberg; — 3)

der Hofspłaß, Jarn., C.; der Hofspłaß vor den
Ställen, Jarn., C., BlKr.; ovčja g., der Schaf-
hof, C., — der Markt= oder Dorfplaß, C.;
— (na vzhodu tudi: gōr(i)ca, C.).

2. gorica, f. Gor., pogl. govorica.

goričán, ána, m. der Gebirgsbewohner, der
Oberländer, Št.-Mur., Cig., Mik.

goričáneč, nca, m. der Weingärtner, der Winzer,
C.; der Arbeiter im Weinberge, ogr.-Valj.
(Rad).

goričánka, f. die Oberländerin, Mur.

goričánski, adj. Oberländer=, Mur.

goričar, rja, m. der Winzer, C.

goričast, adj. hügelicht, Cig., Jan.

goričen, čna, adj. Hügel=, Weingarten=, Mur.

goričevec, vca, m. neka trta, Kras-Erj. (Torb.).

goričica, f. dem. gorica; das Hügelchen, Krelj.

goričljiv, íva, adj. räudig, goričljiva ovca,
Kras-Cig.; (? morda nam. garjičljiv, C.).

goríka, adv. = gori, Istra-C.

goríla, m. der Gorilla, Erj. (Ž.).

gorítnik, m. der Brenner: Bunsenov g., Sen.
(Fiž.).

gorína, f. 1) der Bergwein, Cig.; — 2) das
Massengebirge, Jes.

1. goríšče, n. = gorica 3), C.

2. goríšče, n. 1) der Brandplaß, Levst. (Nauk);
— 2) der Brennpunkt, C., Žnid., Cel.(Geom.),
Sen.(Fiž.), nk.

gorîvq, n. der Brennstoff, das Brennmaterial,
Cig., Jan., Cig.(T.), DZ., Sen.(Fiž.).

gorjača, f. der Knotenstoff, knorriger Stock; g.
šestogrča, C.; — prim. garjača, grjača.

gorjačar, rja, m. človek, ki z gorjačo po svetu
hodi: Gorjačarji, tatovi in cigani Po svojem
govore, Preš.

gorjačarski, adj. gorjačarsko berilo, Preš.

gorják, m. 1) der Gebirgsbach, Jan.; — 2) der
Westwind, Slov. Gradec-C.; prim.gorenjec 2).

gorján, ána, m. der Gebirgsbewohner, Cig.,
Jan., Cig.(T.), Rez.-C.

gorjánec, nca, m. der Gebirgswohner; v gor-
jance, inš Gebirge, Let.

gorjánka, f. die Gebirgsbewohnerin.

gorjánski, adj. die Gebirgsbewohner betreſ-
send, Gebirgš=; po gorjansko, nach Art der
Gebirgsbewohner.

gorjáva, f. das Brennen: za gorjavo je šel
drv iskat, BlKr.

1. górje, n. coll. die Gebirgskette, Cig.

2. gorjě, n. das Weh; da je bilo g., daß es
ein Jantmer war, Cig.; človeško g., Zv.;
gorje ti! weh dir! g. je pak pregrešnikom,
Dalm.; gorje ti bo! gorje ti ga bo! Lašče-
Levst.(Rok.); g. ti ga bodi! Jurč.; g. si ga
njemu! SlN.; g. si ga tistemu, ki...! LjZv.

górji, adj. compar. 1) ärger, vžhŠt.-C.; —
2) stattlicher, Gor.; — bessr: bolnik je gorji,
dem Kranken geht es bessr, Gor.-Cig.; —
prim. gorši.

gorjûp, adj. bitter, herbe; gorjupa jed, Mik.;
gorjupi pelin, C.; hantig: gorjupo maslo,
Cig., Jan.; — g. biti komu, jemandem gram
sein, Cig.

gorjûpast, adj. herblich, Cig.

gorjupína — gornják

— 234 —

görnji — gortánec

gorjupína, f. das Bittere, die Bitterkeit, C.

gorjúpiti, úpim, vb. *impf.* bitter machen, Cig.

gorjúpost, f. die Bitterkeit, die Herbheit,

gorjúšen, šna, adj. Senf, Levst. (Nauk); —
stls.

gorjúšica, f. der Seuf (sinapis), Z.; — po
stls. gorjuha; pogl. gorčica.

gorkóba, f. = gorkota, M.

gorkomèr, méra, m. = toplomer, das Ther-
mometer, Cig., Jan.

gorkôst, f. = gorkota, C.

gorkôta, f. 1) die Wärme; gorkota ubogih do-
brota; — 2) = gorečnost, der Eifer, die
Hige, C.

gorkôten, tna, adj. hißig, Jan.; = gorek,
Jan.

gorljiv, íva, adj. 1) brennbar, Cig., Jan., Cig. (T.), Nov.; — 2) eifrig, feurig, Hal. - C., ZgD.

gorljivec, vca, m. der Eiferer, C.

gorljívost, f. 1) die Brennbarkeit, Cig., Jan.,
Cig. (T.); — 2) der Eifer, die Inbrunst, Cig.,
Hal.-C.

gôrman, m. = gornik, C.

gôrna, f. die Abgabe vom Weinberge, außer
dem Gehent, das Bergrecht, Mur., Cig., C.

gôrnat, adj. = gorat, Jan.

gornatína, f. das Gebirgsland, C.

gorníca, f. 1) die Vergrealität: der Weingarten,
Z.; — die Bergwiese, Jan.; — 2) = gorna,
Jarn., Mur., Cig., Jan., C.; tudi: gornica.

gorničnik, m. der Vergrechtsholde, der Berg-
hold (kstor gornico plačuje), Mur., Cig.

gorničnják, m. = gorničnik, Mur., Danj.-
Mik.

gornîja, f. gorniški urad, Cig.

gôrnik, m. 1) pred l. 1848: v vinskih krajih
od graščine izvoljen zaupni mož, ki je nad-
zoralov v svojem okraju vinograde, trgatev,
pobiranje desetine, gornice itd., der Berg-
meister, Mur., Cig., Rec., Met., Dol., jvžhŠt.;
gorni gospod ali njegov gornik; sedaj: po-
šten mož, katerega izbero, da jim za plačilo
vino meri, kadar se prodaja, Dol. - Levst.
(Rok.); —der Bergmeister: gorniki, kateri naj
pazijo vsega, kar je vinogradom na korist,
Levst.(Nauk, 43.); — 2) der Weinbauer,
Cig., C.; ubogim gornikom gornino pobi-
rati, Sl.N.; prim. gornjak 3); — 3) = go-
zdar, C.; — 4) gorník, der Alpenfänger, der
Hluhvogel (accentor alpinus), Trenta, Soča-
Erj.(Torb.); — 5) die Bärentraube (arcto-
staphylos), C.

gornína, f. = gornica 2), Sl.N., jvžhŠt.

gorniški, adj. das Bergrecht betreffend, Z.

gornják, m. 1) der Oberländer, der Berg-
bewohner, C.; — 2) der von den Gebirgen
her wehende Wind, der Bergwind, Cig.; der
Nordwind, C.; der Westwind, Jarn.; gôr-
njak: sivi sever, mrzli zdolec, suhi gornjak,
Saleška dol.-Kres (IV. 40.4); — 3) kstor je
gornico ali gornino plačeval (pred 1848. 1.),
Valj.(Rad); — 4) gôrnjak, gornji del kake
reci, Valj.(Rad); — der Oberchlusſaß (pro-
positio praemissa maior), Cig.(T.).

görnji, adj. der oberhalb oder oben befindliche,
der obere; g. konec, das obere Ende; gor-
nja ustnica, die Oberleſze; gornja hiša, die
Bodenkanmer, Cig.; — prim. gorenji.

görnjica, f. 1) das obere Stockwerk des Bauern-
hauses, das Obergemach, das Bodenzimmer,
Cig., C., Burg., Vrt.; (gornica:) On puhne
v svitlo gornico, Vod. (Pes.); — 2) das Rauch-
loch, das Luftloch eines Zimmers, C.

görnö, n. = gornica, gornina, das Bergrecht,
C., Mik.

gornostáj, m. das Hermelin, Jan., C.; — rus.

gornostájevina, f. das Hermelinſell, Cig.

gorocvét, cvéta, m. das Feuerröſchen, das

Adonisröſchen (adonis vernalis), Cig.; — hs.

gorogrânšćica, f. neka trta, Celje-Erj. (Torb.),

gorokáz, káza, m. die Gebirgſtarte, Cig. (T.)

goropis, písa, m. die Drographie, Jan., Cig.(T.)

goropísec, sca, m. der Drograph, Cig., Jan.

goropísen, sna, adj. orographisch; goropínsi
zemljevid, die Gebirgskarte, Jes.

goropísje, n. die Drographie, Cig., Jan.

gorostás, stása, m. der Riese, Cig.(T.), Prip.-
Mik.; — hs.

gorostásen, sna, adj. riesig, nk.; — hs.

gorovèz, véza, m. die Bartſchleute (usnea), Tuš.
(B.); — hs.

gorovid, vída, m. = gorokaz, Cig., C.

gorovít, adj. gebirgig, Mur., Cig., Mik.

gorovítost, f. gebirgige Beschaffenheit, Cig.(T.)

gorôvje, n. das Gebirge, die Gebirgsgruppe,
Cig., Jan., Cig.(T.)

górski, adj. Berg-, Gebirgs-; gorsko jezero,
der Gebirgsfee; — gorska gospoſčina, die
Bergobrigkeit, staro pismo iz l. 1630.— Let.
1887., 313.

gôrstvó, n. das Gebirgshſtem, Jan., Cig.(T.),
C., Jes.

gôršati, am, vb. impf. verschönern, Cig.; —
g. bolnika, einen Kranken aufbringen, Cig.;
— prim. gorši 2.

gôrščak, m. 1) = gornik 1), staro pismo iz
l. 1630.— Let. 1887., 314.; — 2) der Berg-
hold, Hal.-C.; — 3) der Wildbach, C., Z.

górsčina, f. — 1) die Berggegend, C.; — 2)
daš Bergrecht, die Berggiebigkeit, Cig., Rec.,
LjZv.; kmet nam daje desetin in gorščino,
LjZv.; — 3) der Bergholdenbefiž, Rec.

gôrščnik, m. die Blaumeise (parus coeruleus),
Frey. (F.)

goršek, m. v starih listinah, pogl. gorščak 1).

gôrši, adj. compar. 1) ärger, wzhŠt. - C.; še
gorši je naslednik, Nav. (Lct.); — 2) statt-
licher, schöner, hübscher; dekle je zalo, ali se-
stra je še gorša, Gor.; bil je izmed vseh
najgorši, Savinska dol.-DSv.; gorša dekleta,
Npes.-Vod.(Pes.); Prvi ljubček je bil gorši,
Npes.-Schein; imel je /eno, goršo kakor drugi
plemenitaši, IjZv.; bessr, Štrek, DSv.; gorše
je biti pobožen, pa ubožen, kakor hudoben
pa premožen, DSv.

goršičnica, f., Cig., pogl. gorčičnica.

goršica, f. = gorčica, Cig., Jan.

görtá, adv. = gori, hinauf, Kr-Gora-DSv.

gortánec, nca, m., Cig., pogl. grtanec.

gorúha — gosjenög

— 235 —

gôsji — gospôd

gorúha, f. der Meerseßn (bunias erucago), C.;
— prim. stsl. goruha, Senf.

gorûp, adj. Levst. (Zb. sp.), pogl. gorjup.

gorúsica, f. der Senf, Cuts.-Cig., Jan. (stsl.
hs.); — die senßblättrige Zackenschote (bunias
erucago), Z.

gorúšičen, čna, adj. Senf-, Jan.

gôs, gosî, f. die Gans; siva ali divja g., die
graeu Gans, die Wildgans (anser cinereus),
Erv. (Ž.)

gôsa, f. = gos, Cig., Polj.

gosák, m. 1) der Gänserich; — 2) (šaljivo)
der Ehemann (während des Wochenbettes des
Weibes), vžhŠt.-C.

gosár, rja, m. 1) der Gänsehirt, Cig., C., Z.,
Zora; — 2) der Gänsehändler, Cig., Jan.

gosarica, f. 1) die Gänsehirtin, Cig.; — 2)
die Gänsehändlerin, Jan.

gosaríčica, f. das Gänsemädchen, Cig.

gôsče, eta, n. das Gänchen, C.

gôsčica, f. dem. goska, Cig.

gosè, èta, n. das Münſeküchlein, Cig., C.

goséčji, adj. = gosji, ogr.-C.

gôsèlce, f. pl. dem. gosli.

gôsèln, čna, adj. Geigen-, Violin-, Z.

gôsèlnik, m. das Geigenfutteral, Cig.

gosełnják, m. = goselnik, Jan.

gôsèłski, adj. Geigen-, Violin-, Cig., Jan.;
goselska šola, Zora.

gosënica, f. 1) die Raupe; svilna g., die
Seidenraupe, Cig., M; — 2) g. med parklji
(goveja bolezen), Cig., C., Strp.; tudi neko
ulje pri ovcah, Savinska dol.; prim. pasjica
2); — gôsenica (gosenica), Št.

gosčničar, rja, m. 1) der Raupenleſer, Cig.;
— 2) rumenogi g., die geibbeinige Raupen-
schlupſwespe (microgaster glomeratus), Erj.
(Ž.).

gosčničarka, f. die Raupenſliege (tachina), Erj.
(Z.).

gosčničav, adj. voll Raupen, raupig, Jan.

gosčničen, čna, adj. Raupen-, Cig., Jan.; —
raupig, Jan.(H.).

gosčničji, adj. Raupen-, V.-Cig., Jan.; gosè-
ničja preja, Vrt.; goseničji mešički, Levst.
(Nauk).

gosčničnik, m. dreiblättriger Vogelſuß (orni-
thopodium scorpioides), C.

gosčnka, f. = gosenica 1), Mur.

gosčr, rja, m. der Gänserich, C.

gosčtina, f. das Gänſſleiß, Mur., Cig., Jan.,
ogr.-C.

gosič, ča, m. das Gänſchen, Valj.(Rad); (gô-
sič, Dict.).

gosînjak, m. 1) der Gänſestall, Mur., Cig.,
Jan., C.; — 2) der Gänſekoth, Mur., Cig.,
Jan.

gosînji, adj. = gosji, Mur., Cig., Jan., Danj.-
Mik.

gosják, m. 1) = gosak, Mur., Cig., Jan.; —
2) gôsjak, der Gänſekoth, Cig., Mik.

gôsje, n. die Herbstzeitloſe (colchicum autum-
nale), C. (c)

gosjenög, nôga, m. neka trta: der Gänſeführer,
C.

gôsji, adj. Gans-, Gänſe; gosje pero, die
Gansfeder, gosji pastir, der Gänſechrift.

gôska, f. dem. gos, Cig., Jan., ogr.-Valj.(Rad);
— = gos, Mur., Dol.-Cig., jvžŠt.

gôslanje, n. das Geigen, Cig.; Kako mu go-
duje goslanje to! IjZv.

goslár, rja, m. 1) der Geiger, der Violinspieler;
góslar, ogr.-Valj.(Rad); — 2) der Geigen-
macher, Mur., Cig., Jan.; — 3) der kleine
Steißſuß (columbus minor), Cig.; der schwarz-
halsige Seetaucher (eudytes glacialis), Frey-
(F.); — 4) die Herbstzeitloſe (colchicum autum-
nale), Z., Nov.

gosláriti, árim, vb. impf. den Geiger abgeben,
geigen: g. po krčmah, SIN.

gôslast, adj. geigenförmig, Cig., Jan.

gôslati, am, vb. impf. 1) geigen, siedeln, Dol.-
Cig., Jan.; Pa stopam in goslam, kar moči
mi, IjZv.; — 2) prügeln, M., Z.

gôsłe, sel, f. pl. = gosli, Cig., jvžhŠt.

gôsłe, eta, n. das Gänſchen, Jarn.

gôsli, f. pl. 1) die Geige, die Violine; na gosli
gosti, die Geige spielen; — 2) die entblößte
Mannesbrust; gosli kazati, die Bruſt entblößt
haben.

gôslice, f. pl. = goselce, Jan.

gôsman, m. der Gänserich, Ble.-C.

gospá, é, f. die Frau, als Titel einer weibli-
chen verheirateten Standesperson; milostiva
(milostljiva) gospa! gnädige Frau! gospa
mati; imenitna gospa; — die Dame: gospodje
in gospa, Herren und Damen, uk.; — die
Herrin; gospa vsega sveta, ogr.-Valj.(Rad).

gospáča, f. die Frau (zaničj.), kajk.-Valj.
(Rad); kuštrave gospače, SIN.

gospějski, adj. Frauen-, Damen-, Jan.(H.).

gospěn, adj. der Frau, C., Z.

gospěnji, adj. 1) der Frau, Mik.; gospenji
lasje (adiantum), Dict.-Mik.; — 2) = go-
spinski, Jan.

gospíspica, f. 1) das Fräulein, uk. (po hs.); go-
spíspica, Valj.(Rad); — 2) der Silberstrich oder
der Kaisermantel (argynnis Paphia), Cig., C.,
Erv. (Ž.); — 3) die Wasserjungfer (calopteryx
sp.), Notr.-Erv. (Torb.).

gospínja, f. = gospodinja, Mik. V. G. II. 1. 3.

gospínji, adj. = gospenji 1): gospinji cvet,
das niedergeſtřehte Hartjeut (hypericum hu-
mifusum), Medv. (Rok.).

gospínjščica, f. neka trta, Celje-Erj.(Torb.);
die Frauentagtraube, früher blauer Klebner,
Trumm.

gospínski, adj. Frauen-, Damen-, Cig.

gospôd, m. der Herr (als Standesperson);
velik g., ein großer Herr; gospoda se delati,
den Herrn ſpielen; ti gospod, jaz gospod,
kdo bo pa konja sedlal? Z.; gospod po ko-
silu lačen, Titel ohne Mittel, Cig.; go-
spod! mein Herr! gospodje! meine Herren!
milostljivi gospod! gnädiger Herr! pri go-
spodu župniku, beim Herrn Pfarrer (tudi se
govori: pri gospod - župniku, Mik.); — po
gospoda poslati, den Priester zu einem Kranken
hohen lassen; stari, mladi g., der Pfarrer, der
Kaplan, Goris.; — = Bog: Gospod z vami!

gospóda — gospodárnost

— 236 —

gospodárski — gospodínjiti

— der Herr = Gebieter; tukaj sem jaz gospod; gospod črez vse gospode; (gen., dat., acc. sing., acc. pl. gospodi, Trub.-Mik., Krelj-C.).

gospóda, f. coll. die Herrenleute, der Herrenstand; kar gospoda stori krivo, kmetje plachi morajo živo, Cig.; die Herrschaft(en); gospoda so se nekam odpeljali, die Herrschaften sind außgesfahren, Cig.; častita gospoda! geehrte Herren (und Danten)! Gospoda vsi pritrtdijo. Npes.-K.; Gospoda se pogledajo, Npes.-K.; Naj gospoda pije vodo, Ker za vince ne (u)trpi, Npes.-Mik.; — gen. tudi: gospodč.

gospodár, rja, m. der Hauswirt; kje je gospodar; dober gospodar biti, guter Wirt sein; — der Dienstgeber; kakršni gospodarji, taki posli, wie der Herr, so der Knecht; — der Besitzer, der Eigentümer; g. kake kupčije, ladje, rudnika itd., Cig.; der Lehrherr, der Meister eines Gewerbes; — der Beherrscher: Bog je vsega sveta g., — g. biti čegav ali komu, über jemanden zu befehlen haben; tukaj nisi ti gospodar, hier haſt du nichts zu befehlen; jaz ga nisem g. = ne morem mu zapovedovati, Podkruci-Erj.(Torb.); ne biti samega sebe g., außer sich sein, Cig.; denar gospodar, Geld regiert die Welt.

gospodárček, čka, m. dem. gospodarec: bajeslovno bitje; dober duh (v nar. pripovedkah), Glas. II. 115.

gospodárčen, čna, adj. = gospodaren, Jan. gospodáren, rna, adj. wirtschaftlich, haushältig, V.-Cig., Jan., Gor.-D Sv.

gospodarica, f. = gospodinja, Mur., Cig.

gospodaricačka, f. dem. gospodarica, Dict.-Mik.

gospodariten, tna, adj. Mur., pogl. gospodaren.

gospodaritev, tve, f. = gospodarjenje, Mur.

gospodáriti, árim, vb. impf. 1) Herr sein, zu befehlen haben, walten; tukaj hoče vsakdo g.; žena gospodari, die Frau trägt die Hosen, Cig.; — die Wirtschaft führen, wirtschaften; slabo, dobro g.; — g. s čim, mit etwas gebaren; g. z denarjem; g. z občinsko svojino, Levst.(Nauk); — hausen: sovražniki so tu strašno gospodarili; graſſieren: kuga tu gospodari, Cig.; — 2) beherrschen: g. jezo, be-meistern, Ravn.; mesu ne daj g. tela, Vtov.-Jan.(Slovn.).

gospodárjenje, n. 1) das Herrsein, das Schalten und Walten; — der Wirtschaftsbetrieb, die Haushaltung; — die Gebarung; das Graſſieren; — 2) das Beherrschen; — prim. gospodariti.

gospodarjeváti, újem, vb. impf. = gospodariti, Guts., Zora.

gospodarljiv, íva, adj. wirtschaftlich, Cig.

gospodárnica, f. die Haushälterin, Mur.; die Meierin, Jan.

gospodárnik, m. der Haushälter, Mur., Ravn., der Meier, der Defonom, Jan.

gospodárnost, f. die Haushaltigkeit, die Kunst gut zu wirtschaften, die Defonomie, Cig., Jan., Slom.; to veleva g., das verlangt die Rücksicht auf die Defonomie, Levst.(Cest.); z umno gospodarnostjo imetek pomnoziti, Slovan.

gospodárski, adj. einen Hausherrn betreffend, ihm entsprechend, Wirtschafts-, Defonomie-; gospodarski opravki; gospodarsko ponosen, Glas.

gospodárstevce, n. dem. gospodarstvo, kleine Wirtschaft, Vrt.

gospodárstven, tvena, adj. Wirtschafts-, Verwaltungs-; gospodarstveno leto, das Verwaltungsjahr.

gospodárstvo, n. die Wirtschaft; die Dekonomie; g. prevzeti, oskrbovati; kmetsko g., die Bauernwirtschaft; umno g., rationelle Defonomie; (v)zgledno g., eine Wusterwirtschaft, Nov., nk.; hišno g., die Hauswirtschaft; žensko g., die Weiberwirtschaft; — narodno g., die National Defonomie, Cig.(T.), nk.; politično g., die politische Defonomie, Cig.(T.); državno g., der Staatshaushalt, Cig.(T.).

gospôdek, dka, m. dem. gospod, = gospodič; vzdihujoči gospodki, Levst. (Zb. sp.).

gospodič, íča, m. das Herrchen, junger Herr, Cig., Jan., Valj. (Rad); der Edelknabe, der Junker, Rez.-C.

gospodiček, čka, m. dem. gospodič; das Herrchen, Jan.

gospodičič, m. dem. gospodič; das Herrchen; der Edelknabe, der Junker, Mur., Cig., Dalm.

gospodična, f. 1) das Fräulein; pojdi doli, gospodična, ti labelska hči, Dalm.; Notri je žlahten gospod, žlahtna gospa, in eno gospodično imata, Npes.-K.; Bog jo živi gospodično! Preš.; — 2) neka hruška, Sv. Duh pri Krškem-Erj.(Torb.); — 3) nekatera rastline: der Himmelschlüssel (primula acaulis), C.; — die Knotenblume (leucoium vernum), Medw. (Rok.); — die Nachtkerze (oenothera biennis), SlGor.-Erj.(Torb.); — das Gänseblümchen (bellis perennis), Sp., Idrija-Erj.(Torb.).

gospodičnica, f. 1) dem. gospodična; ein kleines Fräulein; — 2) neka hruška, Cig., C., Z.; — 3) der Klatschmohn (papaver rhoeas), Solkan pri Gorici-Erj. (Torb.); dokler je cvet še v popku, ugibljejo otroci, ali je gospod (bel), ali gospa (rdeč), Bilje-Erj. (Torb.); — die Judenkirsche (physalis Alkekengi), Dict., C.

gospodičnik, m. neko jabolko, Cig.

gospodin, m. = gospod, gospodar, Habd.-Mik., Danj.-Valj. (Rad), Rez.-Baud.

gospodinja, f. die Herrin, die zu befehlen hat; die Hausfrau; gospodar je šel z doma, gospodinja pa je doma; die Wirtin; dobra g., eine gute Wirtin; — die Haushälterin; biti pri kom za gospodinjo; die Dienstfrau; imeti dobro gospodinjo; — die Quartierfrau, die Kostfrau.

gospodinjenje, n. das Wirtschaften (der Frau).

gospodinjiti, injim, vb. impf. als Hausfrau walten, das Hauswesen, infoserne es der Hauswirtin obliegt, führen; kadar ona gospodari, on pa gospodinji, je narobe svet, Z.; — g. koga, jemandes Wirtschafterin sein, C.; gospodinjila ga je sestra, Zv.; tudi: g. komu, Zv.

gospodînjski — gospôčina

— 237 —

gospôščinski — gôsti

gospodînjski, adj. eine Hausfrau oder Wirt-
schafterin betreffend, Hausfrauen; gospodinj-
sko delo.

gospodînjstvō, n. das Geschäft der Hausfrau
oder Wirtsfrauberin; Marija je tudi pri go-
spodinjstvu vseh Ženskih čednosti ljubezniva
podoba, Ravn.

gospodljiv, íva, adj. herrschlüchtig, V.-Cig.,
Jan., Cig.(T.), Ravn.; on (župan) se ne boj
nikogar, a gospodljiv zopet ne sme biti,
Levst. (Nauk).

gospodljívost, f. die Herrschucht, V.-Cig.

gospôdnica, f. = gospojnica: velika, mala g.,
Groß-, Kleinfrauentag, Mur., Cig., Danj.-
Mik., Dolnje Kor.-Jarn. (Rok.).

gospôdnji, adj. 1) des Herrn (Gottes), Mik.;
v gospodnjem imenu, Krelj; gospodnji duh,
gospodnje ime, Dalm.; gospodnji angel,
Kast.; gospodnje leto, das Jahr des Heils,
Cig.(T.); — 2) herrschaftlich, Herren-, V.-
Cig., Jan.; gospodnja služba, Herrendienst,
Cig.

gospodovânje, n. das Herrsein, das Herrschen.
gospodováti, újem, vb. impf. Herr sein, walten,
herrschen; g. nad kom ali čim, beherrschen,
Cig.(T.), Met.-Mik.

gospodovávec, vca, m. der Beherrscher, der
Gebieter, Mur., Cig., Jan.

gospodováven, vna, adj. = gospodljiv, V.-Cig.
gospodovávka, f. die Beherrscherin, die Ge-
bieterin, Mur., Cig., Jan.

gospodovávski, adj. herrisch, Jan., C.

gospôdska, f. pogl. gosposka.

gospódski, adj. pogl. gosposki.

gospódstvō, n. pogl. gospostvo.

gospôdščina, f. pogl. gospoščina.

gospôjnica, f. 1) velika, mala g., der Groß-,
Kleinfrauentag, Jan., C., Št.; — 2) neko ja-
bolko, Mariborska ok.-Erv. (Torb.).

gospôjščnica, f. die Sumpſleberblume (par-
nassia palustris), Medv. (Rok.).

gospon, m. = gospod, Habd.-Mik., ogr.-Mik.;
iz: gospodin.

gosponič, m. dem. gospon, Prip.-Mik.

gospôska, f. die Obrigkeit, die Behörde; mestna
g., der Stadtmagistrat, Dict.; — pogl. obla-
stvo.

gospóski, adj. Herren-; gosposka zbornica,
das Herrenhaus, nk.; den Herrenleuten ge-
hörig, sie betreffend, ihnen entsprechend; go-
sposke šege, po gosposko živeti, obla-
čiti se.

gospôstvō, n. 1) die Gebieterschaft, die Herr-
schaft, Cig., Jan., nk.; — der Bereich der
Herrschaft: po vsem njegovem gospostvu,
Dalm.; — 2) der Herrenstand, Jan.; Vsi
stani na svetu Potrebni so nam, Posebno
pa kmetstvo, Gospostvo z maštvam (nam.
-om), Npes.-K.; — 3) Vaše g.! Eure Herr-
lichkeit! Cig.; — tudi gospostvò, Valj. (Rad.).

gospôščina, f. 1) der Herrenstand; tudi nji je
dišala gospoščina, LjZv.; — 2) die Obrig-
keit, Még.; deželska in duhovska g., Trub.;
od hude gospoščine silo in vse zlo trpeti,
Dalm.; — 3) das Dominium, die Grund-

herrschaft, Cig., Jan.; — der herrschaftliche
Grund, Svet. (Rok.); — 4) vormalš: die Ab-
gaben und Leistungen an die Grundherrschaft,
ogr.-C.

gospôščinski, adj. Herrschafts-: g. grb, Cig.
gôst, g. gostû, gósta, m. 1) der Gaſt; danes
imamo goste; v gostih biti, zugafte sein,
v goste iti, zugafte gehen, Dol.-Cig.; = go-
stač, Jarn., Cig., Jan., Mik., Kor.-Zv., Notr.;
— pl. tudi: gostjě (kakor ljudje), Mik., V. G.
III. 140. Valj. (Rad. 47., 47 sq.); nepozvani
gostje, ogr.; dragi vi gostje, Danj. (Posv. p.);
gospod je svoje gosti k njemu povabil, Dalm.;
dobro vino položiti pred gosti, ogr.; — sem
spadajo tudi reki: v gosteh biti, zugafte sein,
Jan., Krelj; v gosti iti, als Gaſt irgende-
wohing kommen, besuchen gehen, ogr.-C.; Če
se mu kaj do mene zdi, Naj pride k meni
sam v gosti, Npes.-K.

gôst, gósta, adj. 1) bicht; gosta trava, gosto drevje;
goste lase imeti, einen dichten Haarwuchs
haben; gosto platno, dichte Leinwand; gosto
šivati; gosto sejati; gosto sito, feiner Sieb;
gost glavnik, dichter Kamm; — gosta me-
gla; — 2) dickſlüffig, dicht; gosta juha (kurze
Brühe), gosta kri; — 3) oftmalig, Cig.; go-
sta služba, redka suknja, wer oft den Dienst
wechſelt, wird wenig ersparen, Npreg.-Mur.;
ima redke zobe pa goste laže, Npreg.-
juzhŠt.; gostih besed, redſelig, Cig.; po go-
stem, po gosto, haufig; gosto, oft, gosto
(i) čas, haufig, vzhŠt.; — (compar. gostejši,
gošči, C.).

gostač, m. der Miethwohner, der Inwohner,
Cig., Jan., Gor., nk.; gostači, Miethleute,
Cig.; gostačev g., der Aſterinwohner, Cig.

gostaček, čka, m. dem. gostač, Cig.

gostačica, f. die Miethwohnerin.

gostačka, f. die Miethwohnerin, die Inwoh-
nerin, Cig.

gostarija, f. 1) = gostaštvo, M.; — 2) po
nem. Gaſterei, Cig., Jan., Jsvkr., Bas.

gostarina, f. das Taſelgeld, Jan.

gostáščina, f. der Miethwohnerzins, der In-
wohnerzins, V.-Cig., Jan., Nov.

gostáštvō, n. die Inwohnerschaft, der Inwohner-
stand, Cig.

góstba, f. das Gaſtmał, die Gaſterei, Cig.,
Jan., C., Zora.

gósten, tna, adj. 1) = pogostljiv, gaſtfrei,
Cig., Jan.; — 2) Gaſt: gostna pravica, das
Gaſtrecht, Jan.

gostěti, ím, vb. impf. = gostiti se, dicht
werden, Jan.(H.).

gostí, f. pl. das Gaſtmał, Mur., Cig., Jan., C.;
gosti napraviti, danes imamo gosti, Cig.;
na gosti pozvati, Prip.-Mik.; To bile čudne
so gosti, Npes.-K.; — postalo iz: gost (acc.
pl. gosti), Mik., V. G. III. 140.

gôſti, gôdem, vb. impf. 1) geigen; g. na gosli;
Stirje jo godejo, Stirje pa trobijo, Npes.;
(in Musiſtüſd) ſpiclen: godci lepo godejo;
mladi ljudje, karerim nebesa godejo, denen
der Himmel voll Basßgcigen ist, Jurč.;
vedno eno g., immer bei einer Leier bleiben,

gostič — gostiti

— 238 —

gostitva — gostolěti

immer dasſelbe wiederholen; — ktor resnico
gode, temu gosli zbijejo, Npreg.-Ljub.; —
2) murren, brummen: ves dan gode; nad
kom g.. auf jemanden schmälen, keisen, Cig.;
— schmurren, mačka gode (= prede), Cig.,
Jan., C.

gostič, m. = 2. gostivec, der Condenſator,
Jan. (H.).

góstij, m. = gostač, Mik.

1. góstija, f. 1) = gostja 1), Mik.; — 2) =
gostja 2), LjZv.

2. gostija, f. die Gasterei, der Schmaus; go-
stijo napraviti; na gostijo povabiti.

gostilna, f. = gostilnica, nk.

gostilnica, f. das Gasthaus, das Wirtshaus,
Cig., Jan., nk.

gostilničar, rja, m. der Gastwirt, Cig., Jan., nk.

gostilničarica, f. = gostilničarka, Jan. (H.).

gostilničarka, f. die Gastwirtin, nk.

gostilničarski, adj. Gastwirt: g. obrt, nk.

gostilničarstvo, n. die Gastwirtschaft, Jan.

gostilničen, čna, adj. Gasthaus=, Wirtshaus=, nk.

1. gostiľnik, m. 1) = gostilničar, Cig., Jan.,
ZgD. (stsl.); — 2) der Gastgeber: posloviti
se pri gostilniku, Jurč.

2. gostiľnik, m. der Condenſator, Cig. (T.), C., Sen. (Fiť.).

gostilniški, adj. Gasthaus=, Cig., nk.

1. gostiľo, n. = gosti, Cig., Jan., Slom.-C.

2. gostiľo, n. der Condenſationsapparat, Cig.
(T.).

1. gostína, f. das Gastmal, Jan.

2. gostína, f. 1) = gošča, das Dicficht, Cig.,
Fy.-C.; — 2) die Dichte, Valj. (Rad).

gostinčar, rja, m. = gostilničar, Jan., Ravn.;
— prim. gostinec.

gostinčarica, f. = gostilničarica, Jan.

gostinica, f. (stsl.) Ravn., pogl. gostilnica.

gostinec, nca, m. Jan., (češ.), pogl. gostilnica.

gostinja, f. 1) weißlicher Gast, Let.; mehkuž-
nost in lahkoživnost sta mu ostali neznani
gostinji, LjZv.; — 2) die Anwohnerin, (gost-
nja), Met.

gostinski, adj. Gast, Jan.; gastfreundlich: go-
stinski počastiti koga, Let.; gostinska zveza,
gastfreundschaftliche Verbindung, Zv.; —prim.
hs. gostinski, kar pripada gostom.

gostíše, n. 1) das Einkehrhaus, das Hospiß,
Cig., C.; gostiše na gori sv. Bernarda, nk.;
— das Hotel, SIN., Zora; — 2) = gosti, C.
gostitelj, m. der Bewirtende, der Gastgeber,
Jan., Let.

1. gostitev, tve, f. die Bewirtung, Jan.; —
das Gastmal, Cig., C.

2. gostitev, tve, f. die Verdichtung, Cig. (T.).

1. gostiti, im, vb. impf. 1) bewirten; g. koga, je-
manden bewirten, jemandem ein Mahl ver-
anstalten; — pren. tako me je gostil = take
mi je pravil, (Glas.; — 2) g. se, schmausen;
g. se s kako rečjo, sich etwas wohl schmecken
lassen, jvzhŠt.

2. gostiti, im, vb. impf. dicht machen, ver-
dichten; eindichen; g. sol, grabieren, Cig.;
condensieren, Cig. (T.); g. se, dicht werden,

sich verdichten; iskre se goste, Jan.; dicht
werden (o tekočinah); — (besede) g., schnell
reden, Cig.

gostitva, f. = gostitev, Valj. (Rad).

1. gostivec, vca, m. der Bewirtende, der Gast-
geber, Cig., Jan., Šol., C.

2. gostivec, vca, m. der Condenſator, Jan.

góstja, f. 1) die Gastin, Jan., Vrt.; — 2) die
Anwohnerin, Cig., Jan.; — prim. gostija.

gostjávec, vca, m. der Gast (kdor v gostje
pride), Polj.

gostjávka, f. ženska, katera v gostje pride,
Polj.

góstje, n. = gostí, BlKr.-M.; g. napra-
viti, Cig.; — v gostje iti, priti, als Gast
kommen, einen Besuch machen, Jan., Zil.-Jarn.
(Rok.), Zv., Polj.; Kdaj boš ti sestričica V
gostje k nama li prišla? Npes-K.; K meni
pa moj brat v gostje gre, Npes.-K.; v g.
vabiti, povabiti, zugaste bitten, Meg., Krelj,
Dalm.; v g. se komu ponuditi, sich jemandem
als Gast anbieten, Vrt.; z nobenim gostjem,
Ravn.; — v gostje mi hodi = spehuje se
mi (o jedi), Polj.; (po Mik., V. G. III. 140.
prav za prav acc. = gosti, gostje; — g. gostjá,
Polj.).

gostlját, áta, adj. didklich, Cig., C.

gostljiv, íva, adj. bewirtlich, gastfreundlich,
Cig., Jan., C.

gostljívost, f. die Gastfreundlichkeit, Jan., C.

gostman, m. = gostač, Notr.

gostniti, nem, vb. pf. dicht werden, Reť.-C.

gostníca, f. 1) die Koſthalterin, Cig.; — 2)
das Gastzimmer, Jarn., Mur.; — 3) neka
hruška, Šebrelje-Erj. (Torb.).

gostník, m. 1) der Koſthalter, der Restaurateur,
Cig.; der Gastgeber, Hip. (Orb.); — 2) der
Schmauser, Jan.

gostnja, f. nam. gostinja, Mik.

gostnjak, m, Mur., pogl. gostač.

gótnost, f. die Gastfreundlichkeit, Cig.

gostóba, f. = gostost, Cig.

gostobeséden, dna, adj. redſelig, wortreich,
Jan., Cig. (T.), Zv., Levst. (Zb. sp.).

gostobesédnost, f. die Redſeligkeit, Zv.

gostocvěten, tna, adj. dichtblüttig, Cig.

gostóča, f. = gostost, Mur., Cig.

gostodih, díha, m. schnelleſ Athmen: g. se
človeka loti, kadar gre v hrib, Dol.

gostoimrast, adj. dichtaderig (o lesu), C.

góstókrat, adv. oftmals, Mur., Cig., C., Danj.
(Posv. p.), Zora.

góstókraten, tna, adj. häufig, oftmalig, Mur.,
Cig., C.

gostokrven, vna, adj. dichtblüttig, Cig.

gostolás, lása, adj. díchthaarig, Cig.

gostolěnje, n. das Gezwitscher, der Schlag der
Bögel, Cig.

gostoléſen, sna, adj. dichtwaldig, Cig.

gostoléten, tna, adj. dichtaderig, feinaderig (o
lesu), Cig., Jan.

gostoléti, im, vb. impf. zwitschern, schmettern,
trillern (o ptičjem petju), Cig., Jan., Mik.;
— pren. gostolela mu je svoje besede na
uho, Let.; meni ni nikogar treba, da bi mi

góta — gověden

— 240 —

govědina — govoríca

góta, f. die Zistel, Z.; rana na nogi, iz katere
zmerom teče, C.; — prim. it. gotta, Gicht. (?)
gótast, adj. fistulös, Blc.-C.

gótvav, adj. = gotast, Z.; gotave noge, offene
Fühe, Vrtov.-Cig.

góter, tra, m. nam. boter, Št.

gótica, f. nam. botrica, Slom.-C.; prim. goter.
gotov, óva, adj. 1) fertig: suknja je gotova;
— slive so gotove (reisf.), C.; (po nem.)
gotov sem. ich bin fertig; — bereit: g. k
odhodu, reiiefertig, Cig., Jan.; g. umreti,
C.; g. na smrt, ogr.-C.; — 2) bar: g. denar,
bareš Geld; — 3) jicher, bestimmt, jir: to-
liko ima gotovega, gotove plače, nekaj si
pa še lahko prisluži; — gotovi čas, die be-
ſtimmte Zeit; — ausgemacht, unzweifelhaft,
jicher; to je gotovo; gotova resnica; gotova
laž; za gotovo vedeti, bestimmt wiffen; za
gotovo obljubiti, bestimmt verſprechen; dolga
bolezen, gotova smrt; toliko je gotovo, so
viel jteht jest; na gotovo postaviti dogodek,
den Thatbestand constatieren, DZ.; gotovo
pridi! komm gewiſs! gotovo si me hotel
prekaniti, gewiſs wölleſt du mich überſtiren.

gotóvec, vca, m. 1) bareš Geld: samo gotovca
ima toliko, BlKr.; — 2) = porok, der Gut-
ſteher, C.

gotóven, vna, adj. = gotov, Jan. (H.).

gotóvka, f. die Barjchaft, der Barvorrath, ogr.-C.
gotovílo, n. = gotovina, C.

gotovína, f. 1) bareš Geld; v gotovini plačati,
bar bezahlen; — 2) der Vorrath an verſer-
tigten Gegenständen, Fr.-C.; — 3) das Mehl,
Kast., BlKr.; (gotovína, BlKr.).

gotovínski, adj. Bar-: gotovinski troški, Levst.
(Pril.); gotovinsko izplačilo, DZ.

gotóviti, óvim, vb. impf. 1) zurichten, Cig.;
— 2) sicherstellen, Jan.

gotóvnost, f. = gotovost, Mur., ogr.-C., nk.
gotóvost, f. 1) die Verejchaft, Cig., Jan.; —
die Bereitwilligkeit: g. na slúzbo, die Dienst-
fertigkeit, C.; — 2) die Gewiſsheit, die Be-
ſtimmtjeit, Cig., Jan., kn.

gotóvščina, f. = gotovina, ogr.-M.

gótra, f. nam. botra, C.

gótski, adj. gothiſch: gotski oblok, der Spitz-
bogen, Cig. (T.).

gověd, f. coll. das Rindvieh; vsa goved, Npes-
Cig.; kadar se tuja goved žene skozi selišče,
naj domača bode zaprta, Levst. (Nauk).

govědar, rja, m. der Rinderhirt, der Rinder-
neſt, Mur., Cig., Jan.; tudi: govedár, Valj.
(Rad); — der Rindviehzüchter, Cig.

govědarica, f. die Rindermagd, Valj. (Rad).

govedarīja, f. die Rindviehzucht, Mur., Cig.

govedarina, f. der Rinderhirtenlohn, Mur.

govědarski, adj. Rindviehhirten-, Mur., Cig.

govědarstvó, n. die Rindviehzucht, Mur., Cig.
(T.).

govědast, adj. zabit, ochſendum, Cig.

gověde, eta, n. ein Stück junges Rindvieh, C.,
Valj. (Rad).

gověden, dna, adj. = govedast, Gor.; unge-
schidt, Z.

govědina, f. 1) das Rindſleisch; — 2) = go-
ved, Cig., Jan., M.; drobnica in g., Ravn.
govědji, adj. = goveji, Štrek.

govědnost, f. die Schenhaftigkeit, Cig.

govědó, n. 1) das Rind (ein Stück Rindvieh);
troje goved, drei Stück Rindvieh, C.; pl.
goveda, das Rindvieh; goveda za pleme,
za rejo, das Buchtrind, Cig.; — tudi psovka:
ti si pravo govedo! Savinska dol.

govedorěja, f. die Rindviehzucht, Nov.

govědski, adj. = goveji, Mur.; (goveski,
Dict.).

govějak, m. der Rindviehmiſt, Cig., C.

gověji, adj. vom Rind, Rind=; goveje meso,
goveja živina.

govějski, adj. = goveji, C., jvžhŠt.

govějščak, m. der Rindviehmiſt, ogr.-C.

góvence, n. dem. govno, Pjk. (Črt.).

gověski, adj. = govedski, Dict.

góvna, f. 1) = govno, Rib.-Mik.; — 2) pl.

govne, ovči pašnik, Sp. Idrija-Evj. (Torb.).

govnáč, m. der Roſſtäfer (geotrupes stercorarius), Erj. (Ž.), Kras-Erj. (Torb.).

govnár, rja, m. = govnač, C., Z.

govnáčka, f. die Raubmöve (lestris), Cig.,
Frey. (F.).

góvnat, adj. dřeſig, voll Unrath, Cig.

govnjáč, m. = govnač, Cig., Jan., Valj. (Rad),
vžhŠt.

govnják, m. der Miſtkarren, Cig.

govnjáti, ám, vb. impf. unverſtändlich reden,
(nam. gognjati), Št.; jeclja in govnja, sam
ne ve kaj, SlN.

1. góvnó, n. 1) der Darmkoth, Meg., Mur.,
Cig., Jan., C., Trub., Dalm., ogr.-Mik.,
Dol., BlKr.; — 2) vražje g., der Teuſelz-
dreſ (asa foetida), Tuš. (B.).

2. góvnó, n. prostor pri opekarnici, kjer se
suši opeka, Bilje pri Gorici - Erj. (Torb.);
— nam. gumno.

gobnorbţec, bca, m. = govnač, Jan., Erj. (Ž.).

góvó, n. nam. govedo, Kras.

góvor, m. die Rede, das Gepräch; g. nasta-
viti o čem, etwa zur Sprache bringen, M.;
g. se plete na vše kite, das Gepräch ſpinnt
jich nach allen Seiten, Jan.; — die Rede, der
Vortrag; g. imeti, eine Rede halten; naučen
g. memorierte Rede, govor z mesta, eine Rede
aus dem Stegreiſ, Cig. (T.); nagrobni govor,
die Grabrede, Jan., nk.; = pogrebni g., Cig.
govoráč, m. der Redſelige, Vrt.

govorčin, m. der Sprecher, Dict.; der Sprecher
bei Hochzeiten, Z., C.; — der Advocat, Dict.,
Cig.

govórec, rca, m. der Sprecher, der Redner,
Mur., Jan.; dober g., Gor.; najboljši g.,
Levst. (Zb. sp.).

gôvoren, rna, adj. 1) zur Sprache, Rede ge-
hörig, Jan.; govorni razpol, der Redetheil,
Jan.; govorni organ, Zora; — 2) govó-
ren, beredsam, Cig.

govorévati, am, vb. impf. zu ſprechen pflegen,
Dol.

govoríca, f. 1) das Gerede, das Gerücht; g.
je, es geht das Gerücht; g. se je raznesla

govoríčenje — govoríti

— 241 —

govorjénje — gozdnár

po vsem mestu, das Gerücht durchlief die
ganze Stadt, Cig.; po dezeli je šla govorica,
LjZv.; — 2) die Rede: Marsikdaj se govo-
rica ti zmeša, Preš.; — das Gepräch, die
Unterhaltung, Cig., Jan.; ne poide mu tako
naglo g., Jurč.; — 3) die Sprechweise: die
Mundart, C.; domača g., heimatliche Mlänge, C.

govoríčenje, n. das Schwaßen, das Gefasel.

govoríčiti, ſeim, vb. impf. faseln, schwaßen,
Jan., C., Gor.-Levst. (M.), BlKr.

govoríčje, n. die Phrase(n) (zaničlj.): poulično
govoriče, Vrt.

govorílen, kna, adj. zum Sprechen gehörig;
govorilni organ, das Sprachorgan, Zora.

govorítnica, f. 1) der Sprechsaal, Cig., Jan.;
— 2) die Rednerbühne, Cig., Jan.

govorilą, n. 1) das Sprachwerzeug, das Sprach-
organ, Cig., Jan., Cig. (T.); koliko moč ima
podnebje na govorila! Navr. (Kop. sp.); —
2) die Art zu sprechen: on je tacega govo-
rila, Z.; — der Vortrag, Cig.; — die Mund-
art, der Dialect, Cig., C.; — 3) das Reden,
die Reden: govorilo je zdravilo, Npreg.-
Jan.(Slovn.); — der Redeſtoff: govorila iz-
manka, die Redeſtoff geht aus, Svet. (Rok.).

govorišče, n. die Rednerbühne, M.; božje go-
vorišče pak je v sredi templa naredil, Jap.
(Sv. p.).

govoritelj, m. = govornik, Mur., kajk.-Valj.
(Rad).

govoriti, im, vb. impf. reden, sprechen; govóri,
 sprich! tako se ne govori, das ist gegen den
Sprachgebrauch, Cig. (T.); težko g., eine
schwere Zunge haben; gladko g., geläufig spre-
chen; razločno g., eine deutliche Aussprache
haben; g. kakor bi rezal, mit geläufiger
Zunge sprechen, Cig.; govori se, da..., man
spricht davon, es verlautet, daß...; tebi je
lahko g., du haſt gut reden, Cig.; sam sebi
g., sam v sebi g., bei sich selbst sprechen,
Krelj; vmes g., dazwischen reden; kdo bode
danes govoril? wer wird heute den Vortrag
halten? g., kakor bi rozice sadil, schön spre-
chen, C.; g., kakor bi med lizal, voll freund-
licher Worte sein, Cig.; g., kakor bi otrobe
vezal, ohne Zusammenhang reden, Cig.; g., da
ni ne na konja ne na osla, ungereimtes Zeug
sprechen, Cig.; g., kar slina na jezik prinese,
reden, wie es in den Mund kommt; Cig.;
resnico g., die Wahrheit reden; na vsa usta,
brez ovinkov g., offen, von der Leber weg
reden, Cig.; komu po godu g., nach dem
Munde reden, Cig.; brez bahanja govoreč,
ohne Ruhm zu melden, Cig.; prav govoreč,
eigentlich, Meg.; g. o čem, von, über etwas
sprechen; o tem se ne govori, davon ist nicht
die Rede; zoper koga (kaj), proti komu,
čemu g., gegen (wider) jemanden, etwas
sprechen; čerez koga g., übel von jemandem
sprechen, Cig., Met.; za koga g., für jeman-
den Fürsprache cinlegen; govoru naprej in
nazaj, spricht pro und contra, Koborid-Erj.
(Torb.); — lauten: kakor govori zakon,
Levst. (Nauk); — govórit', Kr.

govorjénje, n. das Reden, das Sprechen; tako
govorjenje, sołch Gerede; prazno g., leereš
Geschräft; — die Redeweise, Cig.; g. z zna-
menji, die Zeichen sprache, Cig., Jan.; g. s te-
lesnim gibom (kretom), die Geberden sprache,
Cig. (T.); — das Gerede: po vsej gori je
bilo g. od tega (nam. o tem), Ravn.

govôrkati, am, vb. impf. dem. govoriti (v
otročjem govoru), Valj.(Rad).

govorljiv, iva, adj. redselig, geprächig, Mur.,
Cig., Jan., Danj.-Mik., Zora.

govorljivец, vca, m. redseliger Mensch, kajk.-
Valj.(Rad).

govorljívost, f. die Geprächigkeit, Mur., Cig.
govúrnica, f. 1) die Rednerin, Cig., Jan.; —
2) = die Rednerbühne, 1'-Cig.; pošiljal je
enakomisleče na govornico, Zv.; — 3) =
govorilnica 1), C.; tudi: govornica.

govúrnik, m. der Redner; — der Wortführer,
Cig., Jan.; (govornik, Levst. [Nauk]).

govúrníški, adj. redneriſch, Cig. (T.), nk.; tudi:
govorníški.

govúrništvą, n. die Redekunst, die Rhetorik,
Cig., Jan., Cig. (T.), nk.; tudi: govorništvo.

govúrnost, f., 1'-Cig., Jan., pogl. govorstvo.

góworski, adj. 1) die Rede betreffend: govorska cvetka, die Rednerblume; — 2) V.-Cig., pogl. govorniški.

gówvorstvą, n. die Redekunst, V.-Cig., Jan.,
Cig. (T.).

govorúlja, f. die Sprechmaſchine, h. t.-Cig. (T.).

govorûn, m. der Maulmacher, der Přrajen-
macher, Cig., Let.; der Großprecher, Cig.

govorúnstvą, n. die Großprederei, Cig.

govorúš, m. der Plauderer Jan. (H.); — hs.

govoruša, f. die Plaudertasche, BlKr.; — hs.

góza, f. der Hinterbaden, Mik.; — der Hinterte,
Levst. (Zb. sp.); — prim. 2. guza.

gózati, am, vb. impf. ohne Appetit essen, C.;
— prim. gozniti in guzati.

gözd, gózda, m. der Wald, der Hochwald, der
Forſt; črni g., der Harzwald, der Nadelholz-
wald, Cig., Jan.; g. zarediti kje, einen Wald
anlegen, Cig.

gozdár, rja, m. der Förſter, Nov.-C., Erj. (Izb.
sp.); — der Waldhüter, Guts.

gozdárjenje, n. die Forſtwirtschaft, Jan., Cig.
(T.); gozdarjenja se učiti, S.N.

gozdárski, adj. Förſter: gozdarsko učilišče,
die Forſtlehranstalt, DZ.

gozdárstvo, n. die Forſtwirtschaft, Cig. (T.).

gózden, dna, adj. zum Wald, Forſt gehörig;
gózdni čuvaj, der Waldhüter; gozdni red,
die Forſtordnung.

gózdec, zdeca, m. dem. gozd, Valj.(Rad).

gozděk, zdká, m. dem. gozd, Cig., Valj.(Rad).

gozdič, íča, m. dem. gozd, das Wäldchen, Cig.
gozdíše, n. die Waldstelle, C.; der Waldbe-
stand, Blc.-C.

gozdíti, im, vb. impf. verkeilen, V.-Cig., C.; —
(wie einen Reit) hineinzwängen: mali stavek
g. v velicega, Levst. (Zb. sp.); — bedrängen,
Jan.

gózdje, n. coll. Waldungen, Zora.

gozdnár, rja, m. der Förſter.

Slov.-nem. slovar.

16

gozdnárica — grába

— 422 —

grabástati — gráblje

gozdnárica, f. die Försterin, Jan.

gozdnárski, adj. Förster-, Forst-, Cig., Jan.,
nk.; gozdnarska služba; gozdnarska učil-
nica, Cig.

gozdnârstvą, n. die Forstwirtschaft, Cig.

Jan., nk.

gozdnát, áta, adj. bewaldet, waldreich, Cig.,
Jan., C.

gozdníca, f. die Waldbirne, C.

gozdník, m. der Forstbedienstete, der Förster,
Cig., Jan., C.; vza družina od črednika do
gozdnika, Jurč.

gozdnína, f. die Abgabe vom Walde, die Forst-
gebür, Cig., Jan., Blc.-C.

gozdomêrec, rca, m. der Waldmessier, Cig.

gozdorēja, f. die Waldzucht, Cig., C., Bes.

gozdóven, vna, adj. Forst-: gozdovna stati-
stika, die Forststatistik, Cig. (T.); gozdovno
upravstvo, die Forstverwaltung, DZ.

gozdovid, vída, m. die Forstkarte, Cig., Nov.
gozdovît, adj. waldreich, Vrt.

gozdóvski, adj. = gozden, Rez.-C.

gozdóvstvą, n. das Forstwesen, DZ.

gozdoznánec, nca, m. der Forfkundige, Cig.

gozdoznânstvą, n. die Forstkunde, Cig., Jan.

gózec, zca, m. das Frauenunterkleid, Podkrnci,
Staro Sedlo (Goriš.-Erv. (Torb.)),

gózniti, góznem, vb. pf. kosten: še goznila ni
juhe, C.

góž, m. = vož, die Ratter, Dict., C.

góž, í, f. 1) der Niemen, der den Dreschsgeliet mit
dem Stiel verbindet; — 2) der Jochriemen, die
Jochwiede, die die Reichsel an dem Noche sefthält,
Cig., Jan., M., Met., Štrek., Št.; (gož, m.
Tolm.-Erv. [Torb.]; — das Pflugband, das den
Pflugbalken mit dem Radgestell verbindet, Z.

1. góža, f. = gož, f. 1), 2), Jan.; z gožo je
cepec privezan, Gor.; — brez gože zapreči
vole, Levst. (Zb. sp.).

2. góža, f. der Kropf, Rez.-C., Goriš.-Erv.
(Torb.); — der Hühnerkropf, Rez.-C.; — prim.
it. gozzo, C., Štrek. (Arch.).

góžar, rja, m. der Kropfige, C.

góžati, am, vb. impf. reiben, Cig.

góžca, f. dem. gož f.; = trtica, Ščav.-C.

góževka, f. = gožva 1), ogr.-C.

gožica, f. = gožva 1), vzhŠt.-C.; góžica: Tudi
gožic mi nasuči, Danj. (Posv. p.)
góžka, f. dem. gož f., Mur., Cig., BlKr.,
jvzhŠt.

gožník, m. die Kerbe am Stiele des Dresch-
slegels, an welche der Flegel gebunden wird,
Cig.

gožnjáti, ám, vb. impf. brummen, unverständ-
lich reden, C.; prim. gognjati.

gožnjetáti, etám, ččem, vb. impf = na nos
govoriti, C.; prim. gognjati.

góžva, f. 1) die Wiede, ein Band aus ge-
drehten Ruthen, Cig., Mik.; — 2) die Gelenk-
fapfel, Cig. (T.), Erj. (Som.).

góžvica, f. dem. gožva 1), Jan., C.

gráb, m. = graber, gaber, Jan. (H.), Levst.
(Rok.)

grába, f. = jarek; — prim. graben.

grabástati, am, vb. impf. heftig kragen, Z.,
Dol.

grabávs, m. der Schnapphanß, Cig.

grabâvsati, am, vb. impf. = grabastati, Z.;
— prim. grebavsati.

1. grábec, bca, m. = grabljač, Nov.-C.

2. grábec, bca, m. = vrabec, Štrek., Gor.

grábek, bka, m. kolikor se (n. pr. sena) enkrat
z grabljami pograbi, Nov.-C.

gráb eljnik, m. der Rechenbohrer.

grábeljščak, m. = grabeljnik, C.

gráben, bna, m. = jarek; — iz nem.

gráber, bra, m. = gaber, vzhŠt.-C., Valj.(Rad),
grábeštvą, n. der Raub, Zgd.

grábež, m. 1) der Raffer, raubfüchtiger, hab-
gieriger Mensch, Cig., Mik.; — der Plünderer,
Zora; — 2) der Raub, Zgd.; g. po belem
dnevi, ein Raub bei hellem Tage, Slovan;
boži g., das Sacrilegium, LjZv.; tatvina in
g., Diebstahl und Raub, Zora; die Plünde-
zung: v vsakem slučaju grabeža, DZ.; —
die geraubte Beute, Jan.; — 3) das Rechen,
das Streurechen : v tem gozdu imam g.,
Svet.(Rok.); — was zujammengerecht wird:
z. B. dürres Laub, Jan.; zujammengerechtes
Heu, Fr.-C.

grabežljiv, íva, adj. raubfüchtig, Jan., C.

grabežljívec, vca, m. der Raubfüchtige: der
Plünderer, Jan.

grabežljívost, f. die Raubfücht, Jan., C., Zora.
grabežnica, f. 1) noge grabežnice, die Greif-
süße, Cig. (T.); — 2) die Raubfliege (asilida),
Erv. (Ž.), Cig. (T.).

grábiti, grábim, vb. impf. 1) raffen; ponudil
sem mu črešenj, on pa jih je začel kar g.;
— vodo g. = zajemati, Rez.-C.; pot g. pod
se, laufen: konji skokoma grabijo pod se
znano pot, Erj./Izb. sp.); zu ergreifen suchen;
koga za roko g., jemandš Hand zu ergreifen
suchen, Z.; — jeza me me grabi, der Born er-
greift mich; — habgierig zujamenraffen, g.
denar; čedalje več k sebi grabijo, Trub.; —
rauben, plündern, Cig., Jan.; kradli so jim
in grabili, Slovan; — 2) harken, rechen; listje,
seno g.

grabîvec, vca, m. 1) der Raffer, Valj.(Rad);
— der Plünderer, Cig.; — 2) rusokrili g.,
der Raubkäfer (staphylinus erythropterus),
Erv. (Ž.).

grábkinja, f. = grabljačica, C.

grabljáč, m. der Recher, der Harker, Mur.,
Cig.; Zas grabljače So pripravljene po-
gače, Danj.-Valj.(Rad).

grabljačica, f. die Recherin, C.

grabljánje, n. das Rechen, Mur.

grabljár, rja, m. der Rechenmacher, Slom.-C.,
nk.

grabljáti, ám, vb. impf. rechen, harken, Mur.,
Cig., Danj., ogr.-Valj.(Rad).

grabljávec, vca, m. der Recher, Z.

grabljávka, f. die Recherin, Cig.

gráblje, belj, f. pl. 1) der Rechen; travnate,
mrvnate g., der Gras-, Heurechen, Svet (Rok);
imeti pašo za grabljami (Notr.), po grabljah
(Gor.), = imeti pravico pasti po košnji; —

grábljenee – grâdba

— 243 —

grâdec – gràh

grablje ima, vil pa ne, er ist ein Rehmer,
aber kein Weber, Lašče-Levst. (M.); — 2) eine
rechenähnliche Vorrichtung: a) der Rechen des
Weberš, Bole-Erj. (Torb.); b) eine Art Futter-
raufe, C., — c) der Wasserrechen, Cig.

grábljenee, m. dem. pogl. grabeljnik.
grábljenje, n. 1) das Kaffen; — das gierige
Zujammenscharren; — 2) das Rechen.

grabljenik, m. Cig., pogl. grabeljnik.

grabljenje, n. 1) das Kaffen; — das gierige
Zujammenscharren; — 2) das Rechen.

grabljevec, vca, m. der Recher, Z., Ljub.;
(morda prav. grábljavčev).

grábljevnik, m. = grabeljnik, Gor.

grabljica, f. 1) die Recherin, Cig., DSv.; —
2) grábljice, pl., dem. grablje. a) kleiner Rechen;
— b) der Weberrechen, der Scheidekamm, 1.-
Cig.; — c) der Kleiderrechen, ogr.-C.

grabljič, iča, m. = grabljač, der Recher, Cig., Polj.

grabljičevka, f. die Recherin, Polj.

grabljičnják, m. der Rechenbohrer, Št.

grabljinje, n. Zusammengerechtes: 3. B. Heu,
Hal.-C.

grábljišče, n. 1) der Rechenstiel; tudi: gra-
bljišče; — 2) die Scabioše (scabiosa sp.),
Kras-Erj. (Torb.).

grabljiv, iva, adj. raubgierig, räuberisch, Cig., C.;
grabljiva žival, das Raubthier, Vrt.

grabljívost, f. die Raubgierde, Cig., C.; die
Habgier, LjZv.

grabón, m. der Räuber, C.

grabráča, f. gabrova palica, kajk.-Valj.(Rad).

grábsati, am, vb. impf. krasen, C.

grabúlja, f. = grabežnica, das Raubbein (der
Injecten), Z.

1. grád, gráda, gradů, m. 1) die Burg, das
Schlošs; cesarski g., die kaiserliche Burg;
letni g., das Sommerflošs; gradove zidati
v oblake, Luftschlösser bauen, Preš.; — 2)
mesto, die Stadt, Istra- C., Krelj; —
3) pl. gradi, der Prešškufenfranz, das Prejs-
gešintje, Hal.-C.

2. grád, gráda, m. = toča, Meg.-Mik., Jan.,
C., Vrt.; — hs.

gradânica, f. 1) trta ali verižica, ki veže plužno
drevo s kolci, Gor., Dol., Št.; — 2) stače-
liges Halšband der Hunde, Cig., C., Gor.;
(menda nam. gredaljnica).

gradáša, f. der Wollenkamm, die Hechel, Z.,
C., Notr.; nav. pl. gradaše, Gor., Dol., Notr.;
(gredaše), Jan., C., DZ.

gradášanje, n. der Krämpelbeleg, (gred-) DZ.

gradášar, rja, m. der Kardätischenmacher, (gred-)
Cig.

gradášati, am, vb. impf. = gradašiti, Cig.

gradášavec, vca, m. der Hechler, der Krämpler,
(gred-) Cig., Jan.

gradášavka, f. die Krämplerin, (gred-) Cig.

gradášice, f. pl. dem. gradaše, (gred-) Cig.

gradášiti, ásim, vb. impf. hecheln, krämpeln:
g. volno, Dict., Notr. (gred-), Jan.; —prim.
it. cardeggiare, nem. kardätischen.

grâdba, f. 1) die Umzäunung, C.; — 2) der
Wall, das Festungsrollwerk, Cig., Jan., Šol.
(češ.); — 3) der Bau, Cig., Jan., C.; (hs.).

grâdec, dca, m. dem. grad, Mur.

grádek, dka, m. dem. grad, Mur.

gráden, dna, m. die Stein oder Winterweiche
(quercus sessiliflora), Cig., Jan., Tuš.(R.),
Dol., Kras-Erj.(Torb.); (grádenj, dnia, Štrek.).

grádica, f. kleine Umzäunung, M.

gradič, iča, m. dem. grad; das Schloßchen.

gradiček, čka, m. dem. gradič; gradovi, gradiči in gradički, Slovan.

grádina, f. 1) die Umzäunung, der Hof, C.,
Z.; — 2) die Burg, das Schloß, die Festung,
das Bollwerk, C., Raič (Slov.); — 3) die
Burgruine, Cig. (T.), C.; stara g. = mirišče,
C.

gradínast, adj. ruinenförmig, Cig. (T.).

gradišče, n. 1) die Burgstätte, der Ort, wo ein
Schloß gestanden hat, Mur., Cig.; — 2) die
Ringmauer, der Schloßwall, Mur., M.; —
3) eine mit Pflüssen eingefriedete Stätte, M.,
Z.; prim. kolišče.

gradiščnica, f. die Paliissade, V.-Cig., Notr.-M.

gradiščnik, m. der Schloßbauer, Cig.

graditelj, m. der Baumeister, Levst. (Nauk),
nk.; — hs.

graditeljstvo, n. die Architectur, Nov.-C.; —
das Baumeistergewerbe, Levst.(Nauk), nk.

gradíti, ím, vb. impf. 1) einzännen; vrt, travnik
g.; — 2) zudämmen, deichen, Cig.; reko g., den
Strom einämmen, Cig., Jan.; — 3) bauen:
hišo, cerkev g., ogr.-C., nk. (hs.).

gradívec, vca, m. der Heckenbinder, Cig.

gradivo, n. das Baumaterial, Cig., Jan., DZ.,
nk.; pren. das Material, Jan., nk.; g. nabi-
rati za kako znanstveno delo, nk.

gradján, ána, m. nk., pogl. grajan.

gradlînec, nca, m. = graden, jvzhŠt.; (izgo-
varjajo tudi „graglinec“, menda nam. grad-
ninec?)

1. gradník, m. 1) der Verzäuner, Z.; tisti, ki
plot dela, C.; — 2) der Schloßs- oder Burg-
hauptmann, Cig., Jan.; — der Schloßsherr,
Z.; Gradnik ga (krompir) rad v salati je,
Npes.-K.; Na strmi grad, — Kjer mlad gradnik
bolan leži, Preš.

2. gradník, m. = graden, Z.

gradnják, m. = graden, Trst. (Let.).

gradováti, ûjem, vb. impf. gradieren (chem.),
Cig. (T.).

gradóven, vna, adj. = gradski, M.; gradov(e)na
vrata, ogr.-Mik.

grádski, adj. Burgs, Schloßs, herrschaftlich,
Mur., nk.; (nav. grajski).

gradščina, f. Levst. (Nauk), pogl. graščina.

gráfičen, čna, adj. h grafiki spadajoč, graphišč,
nk.

gráfika, f. risarstvo in pisarstvo, pos. diplomatiško pisarstvo, die Graphik.

grafit, m. neka rudnina, s katero se lahko
piše, der Graphit, Cig. (T.).

gráh, gráha, m. die Erbje (pisum sativum);
(die Fisole, vzhŠt., ogr.-C., BlKr.; die Fisole,
die Erbje, Staro Sedlo-Erj.(Torb.); grah je
boljše vrste fižol, Polj.; — peški g., die
Bodenfisole, ogr.-C.; — divji g., eine Art
Platterbse (lathyrus silvester), Josch.

16+

grāhar — grāja

-- 244 --

grāja — gramòz

grāhar, rja, m. der Erbsenfächer, Jan.(H.).

grāharica, f. = grahasto pišče, Polj.

grāhast, adj. 1) erbsenartig: grahasti kamen, der Erbsenstein, Cig.; — 2) gesprenselt, tüpfelig, buntsflechtig, Cig., Jan.; grahasta kokos, Mik.

grāhec, hea, m. dem. grah, Mur.

grāhek, hka, m. dem. grah, Jan.

grāhišče, n. der Erbsenacker, Jan.; (der Bisolen-acker, Mur.); — prim. grah.

grāhka, f. = grašica, ogr.-C.

grāhlja, f. die Häringsmölwe (larus fuscus), Frey. (F.).

gráhljast, adj. = grahast 2): grahljasta raca, kokos, C., Lašče - Levst. (M.); grahljasta jajčka, Vrt.

gráholj, m. = grahor, die Wicde (vicia), Z.

gráholjica, f. poljska g., die Baunwicde (vicia sepium), C.

gráholjka, f. = graholj, C.

gráholjnat, adj. = grahast 2): graholjnata kokos, juzhSt.

gráhor, ra, m. die Wicde (vicia), Cig., StGor.-C., Mik.; grahor ali grašica v žitu, Dict.; — pomladanski g., die Frühlingswalderbse (orobus vernus), Tuš.(R.); — dišeči, španski g., španijche Wicde (lathrus odoratus), Cv.

gráhora, f. = grahor, grašica, Cig., C.; koža je bila kakor z grahoro posuta, LjZv.

gráhorčica, f. 1) dem. grahorka; — 2) = grahasta kokos, BlKr., Z.

gráhorica, f. 1) = grahora, Cig., Jan.; (vicia sativa), Josch.; divja g., die Vogelwicde (vicia cracca), Josch.; — 2) = grahasta kokos, BlKr.

gráhoríšče, n. das Widenfeld, Jan.

gráhorka, f. 1) = grahor, grašica, Z.; — 2) grahasta kokos, BlKr.

grahornják, m. kruh iz grahora, ogr.-Pjk. (Crt.).

gráhornica, f. das Wickenstroh, Cig., C.

grahót, m. = grahut, grober Sand, Blc.-C.

gráhov, adj. Erbsen-; grahova juha.

gráhovec, vca, m. 1) = grašica, Meg.; — 2) der Erbsenstein, Cig.(T.), C.

gráhovica, f. das Erbsenstroh, Cig., Jan.

grahovína, f. 1) das Erbsenstroh; — 2) = graševina, Cig.

gráhovišče, n. der Erbsenacker, Cig., Jan.

gráhovka, f. 1) die ErbsenSUPPE, Cig., Jan., Ravn.(Abc.); — 2) = grahor, grašica, Hal.-C.; poleg njega je stala in kimala kakor grahovka, Zora.

gráhovnica, f. das Erbsenstroh, Cig.

grahút, m. grobkörniger Sand, der Ries, Cig.

grahúta, f. = grahut, C.

grahútast, adj. feinkiesig: grahutasta zemlja, Z., C.

1. grája, f. 1) das Verzäunen: imamo dovolj graje = dovolj graditi, Notr.; — 2) das Zäunmaterial, Habd.-Mik.; — 3) die Verzäunung, der Zäun, Mur., Cig., Jan., Nov., Gor., Dol.; Na levi, desni kak leti Grmovje, graja, cesta! Preš.; — 4) der Damnt, Mur., Cig., Jan.; mlinska g., das Mühlwehr, Cig.;

grajo delati, dämmen, Cig.; — 3) der Bau (eines Hauſes), ogr.-C.

2. grája, f. der Tadel, Mur., Cig., Jan., Mik., Ravn., nk.; brez vse graje in vsega madeła, Burg.; die Schmähung, Jan.; der Schimpf, Cig.; z grajami obložen, beſchimpſt, C.

grajač, m. der Tadler, Cig., nk.

grajálen, įna, adj. tadelnd, nk.

graján, ána, m. der Burgbewohner, Cig., Jan.; ktor prebiva v gradu, Levst.(Nauk); — der Stadtbewohner, Istra - C.; der Stadtbürger, Cig.(T.); der Bürger, Vrt., Cv. II. 2., DŠv. III. 87.

grájanje, n. das Tadeln.

grajánski, adj. 1) = grajski („grenski“), Lašče - Levst. (Rok.), Cv.; — 2) bürgerlich, Civil-, Cig. (T.), DZ.; grajanske pravice, Nov.-DSv.; grajansko pravo, das Civilrecht, Cn.; (grajanski, Cv.).

grajánstvo, u. die Bürgerſchaft, Nov.-DSv.

grájati, jam, jem, vb. impf. 1) tadeln, Mur., Cig., Jan., Dalm., nk.; vsakega graja, pa mu gre iz zob mahoma v nedra, der Tadel fällt auf ihn ſelbst zurück, BlKr.-M.; ne hvalim ga, pa ga tudi ne grajam, C.; — schmähen, StGradec - C.; g. se, zauken: babe se grajajo, C.; — 2) graja se mi kaj, idj habe Abscheu vor etwas, Cig., C., Notr.

grájav, adj. tadelfüchtig, Jan.

grájavec, vca, m. der Tadler, Mur., Cig., Jan.

grájaven, vna, adj. = grajav, Z.

grájavka, f. die Tadlerin, Mur., Cig.

grájavost, f. die Tadelsucht, Jan.

grájek, jka, m. = ogradz, St.-Valj.(Rad).

grajenik, m. 1) die Pſerche, die Schafhürde, Cig.; — 2) ein eingezäunter Waldanflug, Fr.-C.

grajénje, n. das Verzäunen; — das Eindämmen; — das Bauen, Sol., nk.; prim. graditi.

grájica, f. dem. graja: kleiner Tadel, StGosp.-C.

grájka, f. die Umzäunung, ogr.-C.

grajljiv, íva, adj. vorwurfsvoll, Cig.

grájski, adj., pogl. gradski.

grajšč-, pogl. grašč-.

gráka, f. neka ptica, Poh.-Trst.(Nov.).

grákati, kam, čem, vb. impf. krächzen, Valj. (Rad); kavke grakajo, kajk.-Valj. (Rad), StN.-C.

grákniti, gráknem, vb. pf. einen krächzenden Laut von sich geben, Z., Zora.

graktáti, tám, vb. impf. krächzende Laute von sich geben, Mur.

gram, m. ednica nove utežne mere, das Gramm.

gramáda, f. = grmada, Cig., Mik., Levst. (Zb. sp.).

gramátičen, čna, adj. slovníčen, grammatiſch.

gramátik, m. slovníčar, der Grammatiker, Jan., nk.

gramátika, f. slovnica, die Grammatik.

gramátikar, rja, m. = gramatik, Cig., Jan.

grâmba, f. = gruda, GBrda; — prim. grampa 2).

grámos, m. = gramoz, C., Levst.(Cest.).

gramòz, óza, m. der Schötter, Jan., Levst. (Nauk); grámoz, BlKr.-Levst. (Rok.).

grámpa gráničica

245 -

granit - grasičen

grámpa, f. 1) klimperiger Bodensatz, Cig.,
Jan.; oljna g., die Oeldrise, Dict., Cig.,
Polj.; vinska g., der Weinstein, Z., M., Strek;
2) die Rauthheit, die Unebenheit, Mur;
grampe naj bodo politika cesta, Rawn.-C.;
- prim. kor.-nem. grampł, bav. gramel.

grámpast, adj. 1) voll Satz, Cig.; — 2) rauh,
uneben, Jan.; grampasta skorja, cesta, M.,
C.; grampasta zemlja, klimperig, knollig,
steinig, C., Pire.; pren. = robat, telebast,
Slom.-C.

grámpav, adj. 1) = grampast 1), Z.; — 2)
grampast 2), Levst.(M.).

grámzelišče, n. die Preiselbeere (vaccinium
vitis idæa), („gramzelše“), Gor.-Levst.(Zb.
sp.); prim. kor.-nem. grante, die Preisel-
beere.

gran, m. stara lekarniška utež: der Gran;
zlatniški gran, der Ducatengran, Cel.(Ar.).

1. grána, f. 1) der Zweig, kajk.-Valj.(Rad),
Cig., Jan., Mik., nk.; pren. jugoslovanske
grane Slovanov, SIN.; — 2) ein Unfrant,
C.; die Quecke (triticum repens), Strek,
Presnjica (Istra) - Erj.(Torb.); — tudi: die
Moorhirse (sorghum halepense), Osep (Istra)-
Erj.(Torb.).

2. grána, f. g. obročev na sodu, eine Reihe
von Fasfvreisen, vzh.St.-C.; — = rešta (n. pr.
kostanjev), BIKr.-D.Sp.

granat, m. der Granatstein, Cig., Jan., Cig.
(T.).

granata, f. votla krogla napolnjena z razlet-
nimi drobci, die Granate.

granatast, adj. granularlig, Cig.

granaten, tna, adj. Granat: granatno ja-
bolko, Jan.

granatnica, f. der Granatapfel, C.

granatoid, m. rombasti dvanajsterec, das
Granatoid, Cig. (T.).

granátov, adj. Granat : granatovo jabolko,
der Granatapfel, Cig.

granatovec, vca, m. der Granatbaum (punica),
Tuš.(B.).

gránes, m. der Vers, nk.; trohajski granesi,
Levst. (IjZv.); stsl.

grančti, im, vb. impf. leuchten: solnce grani,
Mik., V. G. 1. 32t.; luč skozi špranje grani,
Mik. (Et.).

gránezelj, zlja, m. 1) das Wiesel, StGor.-C.;
(izrekajo tudi: „gránejel“, StGor.); 2)
der Bart vom Ohr bis zum Mund, Fr.-C.;
— prim. granoselj.

gránfor, m. neka ptica, ogr.-Valj.(Rad); (
krokar ? C.).

grángosje, n. das Grenzgebilisch, Valj.(Rad).

gránica, f. die Landes, Reichsgrenze, Mur.,
Cig., Jan., Mik.

gránicár, rja, m. der Bewohner der einstigen
Wilttärgrenze, der Grenzer, der Grenzfoidal,
Mur., Cig., Jan., nk.

gráničarski, adj. Wrenger; graničarski polk,
das Grenzregiment, Cig., Jan.

gráničen, cna, adj. die Grenze betreffend, Jan.

gráničica, f. dem. granicja; kleiner Zweig,
Prip. Mik.

granit, m. zrnast, trd kamen: der Granit.

granitast, adj. granitarlig; — Granit-, Cig.

graniten, tna, adj. granitisch, Granit-, Cig.,
Jan.; granitna skala, Cig.

gráno, nesa, n. der Vers, Sol., C., Zora; — stsl.

gránoselj, slja, m. das Wiesel, Mariborska
ok.-C.; prim. rus. gornostal, gornostaj,
das Wiesel, Caf. (Vest. II. 60.).

gránosljek, seljka, (sljeka), m. dem. granoselj,
(gránoslek) Mur., StGor.

gránતા, am, vb. impf. fressen: krava granta
sadje, Krn-Erj.(Torb.).

gráp, grápa, m. die Egge, Podkruci-Erj.(Torb.).

1. grápa, f. vom Regen höhl ausgewaschener
Weig, der Walbstromgraben, die Vergschlucht,
Cig., C., Nov., Jes.; — der Abzugsgraben,
Cig., Jan., C.; grapa na njivi, Vrtov.-C.

2. grápa, f. = grampa, Cig.

grápast, adj. rauh, uneben, Cig., C.; glava
peklensekga Skrata je pomaljala svoj dolgi,
grapasti jezik, IjZv.; — prim. grampast 2).

grápav, adj. rauh, Cig., Jan., C.; gravap
kukor z otrobi potresen, Pohl.(Km.); —
schwanntig (o repi), StGor.-C.; — prim.
grampav.

grápica, f. dem. grapa; das Grübchen, M.

grápina, f. po hudournikih razrit svet, Rut.
(Zg. Tólm.).

grása, f. coll. zerhacte Radelholzjäste als Be-
deckung der Mohnenmeiler, die Beklüschnung,
Cig., oder als Streu, C.; —prim. štaj.-nem.
das Grasjich.

grásati, am, vb. impf. kopo g., den Mohnen-
meiler mit Reisern bedecken, Cig., Gor.

grásiti, im, vb. impf. = grasati, Cig.

grásp, m. die Klane, die Kralle, Rez.-C.; —
prim. it. graspo, Wanm der Weintraube. (?)

gráspati, am, vb. impf. = praskati, Rez.-C.;
prim. kraspati.

grasčak, m. der Schlossherr, der Gutssbeifer.

grasčátkinja, f. die Schlossfran, die Gutssbe-
fiberin.

grasčán, ána, m. der Burgbewohner, Jan.

grasčina, f. die Gutsherrschaft; državna g.,
die Domäne, DZ.

grasčinar, rja, m. der Gutssbeifer, Cig.

grasčinski, adj. zur Gutsherrschaft gehörig,
herrschaftlich.

grášce, šca, m. dem. grah, Valj.(Rad).

grášek, ška, m. dem. grah, Valj.(Rad); g. ple-
tenece, die Klemmerbje, Cig.

gráševce, vca, m. der Erbsenstein, Erj.(Min.).

gráševina, f. neka vinska trta: der Riesling,
Hal.-Erj.(Torb.), vzh.St.-C.

grášica, f. die Wicke (vicia), Meg., Cig., C.;
obilo rašice se je pokazalo po zitih, IjZv.;
navadna g., die Ackervicke, die Butterwicke (v.
sativa), Tuš.(R.); plotna g., die Annwicke
(v. sepium), C., Nov., Tuš.(R.); pticja g.,
die Vogelwicke (v. cracca), C., Tuš.(R.); —
pren. (o svindenkab): kaj se bojim tiste
mrzle svindene grašice! Str.

grášič, m. die Wicke (vicia), vzh.St.-C.

grášičen, cna, adj. zur Wicke gehörig: grašična
moka, Wicdennehl, Cig.

grâšičnjak — grbavéti

— 246 —

grbâvica — gŕča

grâšičnjak, m. das Wickenbrot, Cig.

grâšičnica, f. das Wickenstroh, Cig.

grâšiti se, grâšim se, vb. impf. den Erbsen
ähnlich werden, erbsengroß werden: grozdje
se graši, ogr.-C.; — dež se graši, der Regen
friert zu Graupen, Z.

grâšnat, adj. erbsenartig, Hal.-C.

grâšnica, f. das Erbsenstroh, (Das Fisolenstroh,
SlGor.-C.); — prim. grah.

grátati, am, vb. pf. = postati, posrečiti se,
Mik., Št., ogr.; iz nem. gerathen.

gratováti, ûjem, vb. impf. ad gratati, ogr.-
Valj.(Rad).

gratulácija, f. čestitanje, die Gratulation.

gratúne, f. pl. der Wagenkorb (für Miſt u. dgl.),
Z., Blc.-C.; (gretune), gnojni koš, iz bek
spleten, Ip.-Erj.(Torb.); — prim. it. grada,
geſlochtener Fischbehälter, lat. crates, Flecht-
werf, Mik.(Et.).

gravitácija, f. die Gravitation, Cig. (T.); —
prim. težnost.

1. gîb, m. = grba, Dalm., Jap.-C., Mur., Jan., Mik.; — devetih grbov trava; gemeiner Frauen-
mantel (alchemilla vulgaris), Josch.

2. gîb, m. das Wappen, Cig., Jan., Cig. (T.),
nk.; — prim. rus. gerbъ, češ. herb, iz nem.
Erbe, Dan.

gîba, f. 1) der Höcker, der Buckel; — der Rücken
(zaničlj.); po grbi dobiti, Schläge auf den
Rücken befommen, Z.; — pl. grbe, Boden-
erhebungen, Cig. (T.); — 2) die Runzel, Mur.,
Cig., Jan., ogr.-Mik.; grbe v obrazu, Gefichts-
falten, Cig.; — die Knülle, der Knitter, Cig.;
— 3) die Spannerraupe, Erj. (Rok.); — 4) die
Barbe (barbus plebeius), Cig., Frey.(F.),
Notr.-Erj.(Torb.).

grbáč, m. 1) der Höferzaßn, Erj.(Z.); — 2) der
Runzelige, Mur., Mik.

grbáča, f. 1) die Höckerraupe, Cig.; — 2) ein
runzeliges Weib, Mur., Mik.

grbáčiti, âcim, vb. impf. = grbančiti, Mur.,
vzhŠt.-C.

grbánčast, adj. runzelig, Cig.

grbánčiti, ânčim, vb. impf. runzeln; čelo g.;
g. se, runzelig werden; einschrumpfen.

grbánec, nca, m. die Runzel, V.-Cig., vzhŠt.-C.

grbániti, ânim, vb. impf. runzeln, knüllen,
Blc.-C.

grbánja, f. die Runzel, C., Z.; die Falte: g.
na oblačilu, Blc.-C.

gŕbast, adj. 1) höckerig, buckelig; — 2) runzelig,
Mur., Cig., Mik.

grbât, áta, adj. voll Buckel, Cig.

gŕbati, gŕbam, vb. impf. runzeln, Meg.-Mik.,
Mur., Jan.; (beim Nähen) Falten machen,
Cig., C.

gŕbav, adj. 1) höckerig, buckelig, Habd.-Mik.,
Mur., Cig., Jan.; — 2) runzelig, Mur., Cig.,
Jan.

grbâva, f. der Höder, Mur., Cig.

grbâvast, adj. = grbast, Jan.(H.).

gŕbavec, vca, m. 1) der Höderige, der Bucklige,
Habd.-Mik., Cig., Jan.; — 2) der Runzelige,
Mur.

grbâvica, f. dem. grbava, Mur., Cig.

grbâvičast, adj. = runzelig, Jan.(H.).

grbavíčiti, řeim, vb. impf. runzeln, Jan.(H.).

gŕbavka, f. 1) die Bucktige, Z.; — 2) die
Runzelige, Mur.

grbavina, f. die Unebenheit, die Erhöhung,
V.-Cig.; grbavine na cestišči zravnati, Levst.
(Cest.); grbavine ptičjih možganov, Let.

grbavínast, adj. voll Unebenheiten, Cig.

grbáviti, ávim, vb. impf. 1) = grbiti: krüm-
men, Jarn.; — 2) runzeln, Mur.

grbávs, m. der Bucklige (zaničlj.), Valj.(Rad).

grbâvščiti, im, vb. impf. häſſliche Falten bilden,
ſich ſachen (ohlapni obleki), Cig.

gŕbec, bca, m. 1) der Höderige, Cig., Jan.,
Nov.-C.; — 2) = grbuljec, Zal.-Cig.; —
3) labod g., der Höderschwan, Erj.(Ž.).

gŕběž, m. 1) = grbec 1), C.; — 2) die Moor-
schuepfe (scolopax gallinula), Erj.-C.

gŕbica, f. dem. grba; pri najpolnejši glad-
kosti ostanejo še znatne grbice, Žnid.

grbîn, m. = garbin, Mik.

grbína, f. der Höder, Cig., Jan.

gŕbiti, gŕbim, vb. impf. 1) buckelig machen, krüm-
men, Cig., Jan.; mačka se grbi, die Kače krümmt
den Rücken, Z.; živina hrbet grbi, Nov.-C.; —
2) runzeln: čelo g., Cig., Fr.-C.; runzelig
machen: starost in bolezen ne bo njih ne-
beške lepote nič več grbila, Ravn.; knittern,
Jan.; g. se, runzelig werden, Cig.; tudi mrtve
ovce koža blizu volka se začne grbiti ino
krčiti, Bas.; g. se, einschrumpfen, Jan.

grbodřžec, žca, m. der Wappenhalter, Cig.

grbokázen, zna, adj. grbokazno pismo, der
Wappenbrief, Cig.

grbokrížen, zna, adj. buckelig, SlN.-C.

grborěz, réza, m. = gborezec, Jan.

grborězec, zca, m. der Wappenſchneider, Jan.

grboslóvec, vca, m. der Heraldiker, Jan.(H.).

grboslóven, vna, adj. heraldisch, Jan.; grbo-
slovní liki, Kres.

grboslóvje, n. die Wappenkunde, die Heraldił,
Cig., Jan., Cig.(T.).

grbováča, f. die Runzelige: vrba grbovača,
Danj. (Posv. p.).

gŕboven, vna, adj. Wappen-, Cig., Jan., Cig.
(T.); grbovní šečit, das Wappenſchild, DZ.

gŕbovnica, f. knjiga grbovnica = grbovnik,
Cig.

gŕbovnik, m. das Wappenbuch, Jan.(H.).

grboznânec, nca, m. der Wappenkundige, Cig.,
Jan.

grboznânstvó, n. die Wappenkunde, Cig., Jan.,
Cig.(T.).

grbûjec, lica, m. der Buckelohs, der Zebu,
Zal.-Cig., Erj.-C.

grbûnta, f. ein Schlag auf den Rücken, Štrek.

grbúše, f. pl. SlGor., pogl. breguše.

gŕča, f. 1) der Knoten im Holze, der Knorren;
— grče na prstih, die Gelenknochen, Dict.;
g. na niti, der Knoten am Faden, C.; —
pren. stara grča, trden, star človek, ein altes
Haus, Levst. (Zb. sp.); — 2) die Knotenge-
schwulst, die Beule, Mur., Cig., Jan., Boh.-M.,
C.; Gospod te bo udaril s hudimi grčami

grčánek — grdíten

— 247 —

grdîn — grdûn

na kolenih in stegnih, Dalm.; — grče v
grlu, die Halsbräune, Z.; — 3) das Euter
(= vime), Goriš.-Erj. (Torb.); — 4) der
Klumpen, Fr.-C.; der Brocken: g. mesa, Rez.-
C.; — 5) ein Krug mit engem Halse, Guts.,
Jarn., C.; — 6) = grčasta tabačna pipa:
grgranje neosnažene grče, Jurč.; — 7) der
eſsbare Lerchenſchwanm, V.-Cig.

grčánek, nka, m. das Halszäpfchen, Mur.; —
prim. grčanjek.

grčanjek, nja, m. die Kehle, die Gurgel, Habd.-
Mik., kajk.-Valj. (Rad).

gŕčast, adj. knorrig, knotig; — grčast pot,
unebener Weg, Jap.-C.

gŕčati, ím, vb. impf. knurren: pes grči, Z., C.,
Staro Sedlo-Erj. (Torb.); medved grči, der
Bär brummt, C.; Kaj tam grče, kaj tam
zvone? Preš.; murren, Štrek.; — girten:
grlica grči, BlKr., C.; chnurren, Cig.; röcheln,
Cig.; rollen, raffesen, Mur., Fr.-C.

gŕčav, adj. knorrig, knotig; g. les: — pren.
roh, ungebildet, M.; g. značaj, SlN.-C.

grčavina, f. knoriges Holz, Blc.-C.

gŕčavka, f. der Knoſtrock, Jan., LjZv.

gŕčavost, f. die Knorrigkeit.

grčevit, adj. voll Knorren, Jan.

grčin, m. mürrische Person, Cig.

gŕčiti, im, vb. impf. würgen, Guts., Mur.; —
prim. grk.-ati.

gŕčiti se, im se, vb. impf. breza se grči, die
Birke maſſert ſich, Cig.; — prim. grča.

gŕčnica, f. das Aſſtoch im Baume, Cig.

grd, grda, adj. häſſlich; g. obraz; grdo je bilo
videti, čs bot einen häſſlichen Anblicſ; grda
mati, dobro kosilo, kein Unglück ohne Glück,
Npreg. - Cig.; g. pot, ſchlechter Weg; grdo
vreme, garſtiges Wetter; — unfreundlich;
grdo gledati, grdo se držati, eine unfreund-
liſche, finſtere Miene machen; grdo delati s
kom, jemanden übel behandeln, miſſhandeln;
arg; grdo so ga nabili, grdo je padel, Gor.;
z grdo, mit unsanften Mitteln, mit Zwang,
mit Gewaſt; če ne gre z lepo, pa z grdo;
grda navada, eine Unſitte, Cig.; grdo pre-
klinjati, abſcheulich fluchen; unſlätig: grde
besede, grdo govoriti; grdo govoriti o kom,
jemand läſtern, Cig.; grd jezich imeti, eine
böſe Zunge haben, ein Läſtermaul jeſt; —
ne bodi grdo rečeno, mit Respect zu melden,
jvžhŠt.; = ne bodi grdo reči, Str.

grdáš, m. = grdež, Cig.

grdáše, f. pl., Poh.-C., pogl. gradaše.

grdávs, m. grd človek, Cig.

grdávš, f. abſcheuliches Wesen (n. pr. golazen,
mrhovina), C.; tudi o človeku, C.; grdavš
lakotna! Jurč.; (grdavš, m. Cig.).

grďba, f. die Schmähung, der Schimpſ, Fr.-C.
grďfen, dna, adj. abſcheulich, vžhSt.-C.

gŕdež, m. 1) der Abſcheuliche (im moralischen Sinne); Jezusa so ti grdeži moriti hoteli, Ravn.; — 2) das Ungezieſer, Hal.-C.; — 3) der Makel, Cig.,

grdija, f. die Abſcheulichkeit, ogr.-C.

grditen, lna, adj. entſtellend, nk.; beſchimpsend,
läſterlich, Cig., Jan.; g. pomen, DŠv.

grdîn, m. der Abſcheuliche; Mrežo si, pajek,
grdin, nedolžnim mušicam nastavil, Zv.

grdīna, f. 1) die Abſcheulichkeit, Valj. (Rad);
— 2) ein abſcheuliches Wesen: der Schurke,
Valj. (Rad); das Gespenſt, Rez.-C.; der Drache,
Rez.-Baud.

grdiniti se, ſinim se, vb. impf. ſich abſcheulich
machen, Blc.-C.

grdínka, f. abſcheuliches Weib, Cig., M.

grdiš, m. = grdin, Valj. (Rad).

grditi, ím, vb. impf. 1) häſſlich machen, ent-
ſtellen, Cig., Jan.; — 2) läſtern, beſchimpsfen,
verleumden, Cig.; tadeln, Blc.-C.; — g. se,
zanken, M., Tolm.-Štrek. (Let.); jaz bi mu že
pokazal, pa se nečem ž njim grditi, Gor.:
— 3) g. se, anekeln: grdi se mi kaj, vžhŠt.-
C.; svet se mi grdi, M.; — 4) g. se, zürnen,
Cig.; — 5) g. se, prahlen, Kast.-C.; le-
vinji se lisica grdi, Vod. (Tzb. sp.).

grdivec, vca, m. der Läſterer, der beſchimpſer,
Cig.; der Anſchwärzer, Valj. (Rad).

grdívka, f. die Läſtnerin, Cig.

gŕdnja, f. die beſchimpfung: grdnja tvoja ga
ne žali, Levst. (Zb. sp.).

grdóba, f. 1) die Häſſlichkeit, die Abſcheulich-
keit; veča grdoba se pač ne da misliti, Burg.;
— 2) bei Gegenſtand des Abſcheues: das Scheu-
ſal, der Greuel; ti grdoba! du Abſcheulicher!
du abſcheuliches Ding! V grdobe strela treſči
naj ognjena! Preš.

grdobec, bca, m. der Abſcheuliche, Cig., jvžhŠt.

grdoběn, bna, adj. garſtig, abſcheulich, Jan.;
grdobne strasti, Cv.

grdobičiti, ičim, vb. impf. häſſlich machen,
entſtellen, Dol.

grdobija, f. die Abſcheulichkeit.

grdobín, m. = grdež 1), Cig., Jan.

grdobinstvo, n. die Greuelthat, Jan.

grdobnež, m. = grdež 1), Cig.

grdobnost, f. die Abſcheulichkeit, Cig.

grdóča, f. die Häſſlichkeit, die Abſcheulichkeit,
ogr.-C.

grdogled, gléda, adj. unfreundlichen Blickes:
g. in širokopleč velikan, Jurč.; — Scheel-
ſüchtig, Mur., Jan.

grdoglědec, dca, m. der Scheelſüchtige, Cig.

grdoglěden, dna, adj. Scheelſüchtig, Cig., Jan.

grdoglědež, m. der Scheelſüchtige, Mik.

grdogléditi, glědim, vb. impf. scheel anſehen:
oko, katero svojega očeta grdogledi, Ravn.;
vašćanje so me prej grdogledili in mi na-
gajali, LjZv.; grdogledili so ga zato, da je
govoril z gospodi po slovensko, LjZv.

grdoglědnica, f. die Scheelſüchtige, Cig.

grdoglědnik, m. = grdogledež, Cig.

grdoglédnost, f. = grdogledost, Z.

grdoglédost, f. die Scheelſucht, Cig.

grdost, f. die Häſſlichkeit, die Abſcheulichkeit;
tolika g. pijanega hlapca, Slom.

grdóta, f. die Abſcheulichkeit, M.; die Schmach,
Cig., Kast.-C.; grdota in sramota, C.

grdůh, m. abſcheulicher Mensch, Ravn.-C., ogr.-
M., Mik.

grduha, f. abſcheuliches Weib, vžhŠt.-C.

grdůn, m. abſcheulicher Mensch, Cig., ogr.-M.

grdůš — greběnati

— 248 —

grebenátka — grebljáti

grdůš, m. = grdavs, Cig.

greba, f. der Kłóß, der Erdfłóß, V.-Cig., Rib.-M.; s koreninsko grebo kaj presaditi, Cv.; g. sirovega masla, ein Striezel Butter, Cig., C., Nov., Gor.-M.; grebe sirovega masla se kisajo, če se zdajci maslo ne skuha, Vod. (Izb. sp.); — prim. nem. Griebe, C.

grebálq, n. der Kohlthaken (der Schmiede), Cig.

grebástati, am, vb. impf. kraßen, scharren, Mik., Dol.

grébati, bam, bljem, vb. impf. 1) scharren, Mur.; sneg g., Schnee schaufeln, Jarn.; — 2) kraßen, C.; — 3) = grobati, senken, gruben: trte g., Mur.

grebâvsati, am, vb. impf. 1) raffen, haschen: z gobcem, z roko g., Fr.-C.; — 2) heftig kraßen, C., (grab-) Z.

grebávsniti, ávsnem, vb. pf. 1) raffen, Fr.-C.; — 2) heftig kraßen, (grab-) Z.

greßbec, bca, m. die Griebe, Savinska dol.; — iz nem.

greßbeljn, ljna, adj. grebeljni ploščec, das Þsen-trückenblatt, Cig.

greßbēn, m. 1) der Wollkamm, die Krämpel, Cig., Jan., DZ.; — veliki g., die Flachs-raufe, Fr.-C.; die Hechel, Jan.; — pren. na g. dejati koga, durchhecheln, ZgD.; pl. grebeni, = greben, Z.; na ahlah ali grebenih, Trub. (Post.); — z železnimi grebeni so njih trupla trgali, Jsvkr.; — 2) kammähnliche Dinge: der Weberkamm, Mur., Cig., C., Gor.; — die Rabe des Rades mit den Speichen, ogr.-C.; — das Kronrad (z. B. in der Uhr), V.-Cig.; železno zobato kolo pri žagi, Notr.; — die Bezahlung am Hundehalsband, Cig.; — der Rüdgrat, C.; lopatični g., die Schutfer-gräte, Erj. (Som.); — der Hahnenkamm; g. mu raste (o človeku), es schwillt ihm der Kamm, Cig.; — der Rist am Pferdchaß, Cig.; — der Grat (mech., geogr.), Cig.(T.); die Klippe, das Riff, Habd.-Mik., Cig., Jan., C., Jes.; — der Gebirgskamm, Cig., Jan., Cig.(T.), Jes.; — 3) razne rastline: zmajev g., die blaue Mannstreu (eryngium amethysticum), C., die Feldmannstreu (e. campestre), Cig., = lintvrnov g., Medv.(Rok.); — petelinov g., der Erdbeerspinat (blitum capitatum), Erj.(Rok.); — modrasov g., eine Art rothe Waldblume, C.

greben, bna, adj. leicht zu krämpeln oder zu fämmen: grebna volna, preja, ogr.-C.

grebenáča, f. das Kammrad, Jan.(H.).

grebenálq, n. die Kammaschine, h. t.-Cig.(T.).

grebénanje, n. 1) das Krämpeln; — 2) der Krämpelbeleg, DZ.

greběnar, rja, m. der Hechelmacher, Cig.; — der Weberkammacher, Cig.

greběnast, adj. 1) kammartig, Cig., Jan.; — grebenaste gore, das Kammgebirge, Jes.; — 2) mit einem Kamm verschen, Z.; grebenasti petelin, Fr.-C.; — gezähnelt, Mur.

grebenát, áta, adj. mit einem Kamm verschen, Cig.

greběnati, am, vb. impf. 1) kämmen, krámpehn: volno g., grebenana volna, Kammwolle,

Cig., Jan.; — 2) räufeln (riffeln): lan g., Cig., Fr.-C.

grebenátka, f. die Kammuschel, Erj.-C.

greběnček, čka, m. dem. grebenec, prim. greben.

greběnčiti, ččim, vb. impf. nos g., die Nase rümpfen, Gor.-Mik.;—g. se, zornig sein, Z. greběnec, nca, m. 1) dem. greben, Valj.(Rad); — 2) der Ackerhahnenfuß (ranunculus arvensis), Kras, Istra - Erj. (Torb.); — der Hahnenkamm (rhinanthus crista galli), Cig. grebenica, f. 1) das Hechelbrett, Mur., Nov.; — 2) das stachelige Hundšalsband, Mur., Cig., Jan., C., Poh.; — 3) der Nadelkerbel (scandix pecten), Medv. (Rok.); — prim. greben; — 4) der Ableger, der Abjenker (z. B. von Weinreben); rastline pomnožavati s sadikami, grebenicami itd., Zv.; prim. grebsti, grobanica.

grebeničar, rja, m. 1) der die Reben senkt, Cig.; — 2) der mit einem stachligen Halsband versehene Hund, Z.

grebeničáti, ám, vb. impf. = grebeničiti (grebenčati), Strek.

grebeničiti, ččim, vb. impf. absenken: trte g., Cig., Jan.; — prim. grobati.

grebeník, m. die Kammschmiele (Koeleria critata), Medv. (Rok.); — das Kammgras (cynosurus cristatus), Z.

grebeníka, f. die Wasserfeder (hottonia palustris), C.

grebenína, f. das Riff: jezerska, lagunska g., das Lagunenriff (Altoll), Cig.(T.); koralna g., das Koralenriff, Jes.

grebeníše, n. 1) der Krämpelstiel, Cig., Fr.-C.; — 2) = tkaleje vratilo, kajk.-C.

grebenít, adj. klippenreich, Cig.(T.), Mik.; grebenito morje, C.

grebéniti, čnim, vb. impf. = grebenati: pren. g. koga za hrbtom, verleumden, Raič(Let.).

grebenják, m. 1) der Kamm, C.; — 2) der Helm, V.-Cig.; brončen grebenjak je imel na glavi, Ravn.; — 3) der Hahn, Fr.-C.

1. greběnje, n. coll. = grebeni; — die Klippenbank, Cig.(T.).

2. grebenje, n. das Scharren.

grebénovec, vca, m. das Kammerz (Markasít), Cig.(T.). C.

grebenůša, f. die Kreuzblume (polygala), Tuš. (B.).

grébica, f. dem. greba; das Erdkłóßchen: (rastlino) z dobro grebico okoli koreninic izposaditi, Cv.

grebišica, f. der Taunelkäfer (gyrinus), (ker vesla ali „grebe“), Notr.-Erj.(Torb.).

grébiti se, im se, vb. impf. klößig werden, Rib.-M., Z.

grěbkati, am, vb. impf. kraspeln, gelinde kraßen, Cig.

greblíše, n. der Riffelbaum, Jan.(H.); — prim. greblo 3).

grěblja, f. die Scharre; — die Ofenkräfte; — der Rührhaken (im Bergbau), V.-Cig.

grebljáti, ám, vb. impf. z grebljo čistiti, auštrücken, Cig.

grěbljica - grědelj

— 249 —

grědeljnica - grěnba

grěbljica, f. dem. greblja; 1) die Scharre; die
Oſenkrücke; — 2) pogrebalnik, das Streich-
brett beim Getreidemessen, vžhŠt.-C.; — 3)
die Jäthacke, Polj.; — 4) die Seßwage, die
Schrottwage, h. t.-Cig. (T.), Sen. (Fiž.).

greblą, n. 1) = greblja, grebljica 1), vžhŠt.,
ogr.-C., Rež.-C.; — 2) der Rechen, ogr.-C.;
— 3) die Riffel, Jan.(H.); — 4) das Sefelet,
C., Z.

grěbnik, m. die Nelkenwurz (geum), Strp.

grěbsti, grěbem, vb. impf. scharren, graben,
fraßen, C.; — vino grebe po grlu, der Wein
kraßt, Cig.; — to me grebe, das grämt mich,
Cig.; prim. grabiti.

grecizem, zma, m. po svojstvu grškega je-
zika narejen izraz ali rek, der Grācismus,
Cig., Jan., Cig.(T.), nk.

grěd, î, f. 1) die Stange, worauf die Hühner
über Nacht rußen, der Hühnerſiſt, C., Z.,
Mik.; kure gredo na gred, Z.; na gredi niti
jedne kokoši ni bilo, LjZv.; tudi: pl. gredi,
der Hühnerſiſt, Cig., C.; die Hühnerleiter,
Cig.; — 2) der Schwebebaum (pri telo-
vadstvu), Cig.(T.), Telov.; — 3) die Stufe,
die Stoffel, C.; kamenena, v kamen vsekana
g., die Felsenſtufe, Cig., C.; — pl. gredi, die
Stiege, Cig., Ravn. (Abc.); — trdotne gredi,
die Härteschaſſ, Erj.(Min.); (tudi sing. gred,
die Leiter, Mur., Cig.; videl je v spanju gred
ali lojtro. Ravn.); — 4) = greda (Garten-
beet), Cig., C.; — 5) vom Dache herabge-
fallener Schnee, Gor.-Mik.

grěda, f. 1) der Balken: g. iz drevesa, Trub.-
Mik.; grede, das Gebäude, C.; — pos. der
Breitenbalken im Dachſtußl, der Bundtram,
Cig., BlKr., M.; — der Sprieſel (im Vogel-
hause, an einer Leiter), Fr.-C.; pl. grede,
die Hühnerſiſtjangen, der Hühnerſiſt, Mar-
borska ok.-C.; — pl. grede, das Aufsteig-
brett für Hühner, die Hühnerleiter, vžhŠt.-C.;
— 2) das Gartenbeet; gnojna g., das Miſt-
beet, C., = topla g., Cig.; tople in mrzle
grede, ogr.-Valj. (Rad); — pl. grede, die
Dünen, Cig.(T.); — 3) der Gang (min.):
rudna g., Cig. (T.); grede delati, Gänge
bilden, Erj.(Min.).

gredāljnica, f. = gredeljnica („gredānica“,
Cig., Gor.); „gredānjica“, Dol., Št.; „gredā-
njica“, = verižica, vežoča gredelj na plužna
kolca, Skrilje-Erj. (Torb.).

gredānjica, f. pogl. gredaljnica.

gredár, rja, m. der Gärtner, ogr.-C.

gredārstvą, n. die Gärtnerei, ogr.-C.

grédast, adj. 1) balkig, Cig.; — 2) gardenbeet-
artig.

gredaš-, pogl. gradaš-.

gredě, adv. = gredoč.

grědelj, dlja (deljna), m. 1) der Pflugbalken,
der Grendel; — sam g. ga je, er ist mager,
wie ein Grendel, wie ein Sefelet, Z., Notr.;
konji suhi, kakor sami gredeljni, Glas.; —
2) der Nafenrußen, I.-Cig.; — 3) die Rad-
welle, Mur., Cig.; pos. bruno, na katero je
mlinsko kolo nasajeno, Št.; — 4) der Schiff-
keſ, I.-Cig., Vrt.; (ladje) se ne najde ne

sled ne znamenje gredeljna med valovi,
Škrinj.-Valj.(Rad); — prim. nem. Grendel;
pa beseda je morda slovanska, Mik. (Et.).

grědeljnica, f. 1) trta ali verižica, ki veže
gredelj na plužna kolca, die Pflugwiede, die
Pfluggrendelkette, C., Cig., Jan., Št.-C., Lašče-
Erj. (Torb.); — 2) der Wagebalken, Guts.,
Cig., Jan., M., Sen. (Fiž.); vaga z gredeljnico,
die Balkenwage, DZ.

grěden, dna, adj. 1) Balken: grědna krivina,
DZ.; — 2) Beet, Cig.

greděše, f. pl. Cig., Polj., Zv; pogl. gradaše.

grédica, f. dem. greda; 1) das Bäſchen, Cig.,
C.; — der Sprieſel (des Vogelhauseš, der
Leiter), C.; — 2) das Gartenbeethen; gre-
dica, Valj. (Rad); — gredice, Salzgärten, Erj.
(Min.); gredice, široke jame, v katere se
morska voda napeljuje, Vrt.; — 3) gredica,
die Stufe: kamenita g., C.; — pl. gredice,
die Treppe, Cig., C., DZ.

gredičica, f. dem. gredica.

gredína, f. die Terrasse, h. t.-Cig. (T.).

grědje, n. 1) das Gebäſk, Cig.(T.); — 2) das
Stufenland, Jan.

grědnica, f. 1) deska, po kateri živad na gredi
(grede) hodi, Fr.-C.; — pl. grednice, vžhŠt.-
C.; — 2) die Stufe: iz hlodov seka gred-
nice ali stopnice v gredi, Ravn.(Abc.).

gredčě, adv. im Borbeigehen, unterwegs; g.
kaj opraviti; oglasiti se pri kom; nebenher,
Jan.(H.); = hitro, Cig., Vrt.; — prim. iti.

gredčěki, adv. = gredoč; tudi = na gredoč-
kem: na gredočkem spi, im Geſchen, BlKr.-Mik.

grědoma, adv. ſtufenweise, C., Z.

grěgor, rja, m. 1) dabji g., der Weibernarr,
Kr.; — 2) kožica, ki se dela na kuhanem
mleku, vžhŠt.-C.

grěgorec, rca, m. das Taſchenmesser, Št.-C.

grégorek, rka, m. neka riba: = zet, der Stich-
ling (gasterosteus aculeatus), Vrt.

grěgorščak, m. der Monat März, C., kajk.-
Valj.(Rad).

grěgorščica, f. die Frühlings- Schlußelblume
(primula veris), vžhŠt.-C.

grěh, m. die Sünde; g. storiti, eine Sünde
begehen; smrtni, naglavni g., die Todſünde;
izvirni g., die Erbſünde.

grěhek, hka, m. dem. greh, Valj.(Rad).

grěhóta, f. die Sünde, das Laster, Cig.(T.), C.,
ogr.-M., kajk.-Valj.(Rad).

grěhóten, adj. ſundhaft, laſterhaft, Z., Bes.

grejáča, f. die Wärmpſanne, Cig., vžhŠt.-C.

grejilą, n. das Bäſehäſchchen, Cig.

grějka, f. = vrhnja suknja, Bolek-Strek. (Let.).

grějnica, f. = grejača, Cig.

grějnik, m. = grejača, Cig.

grětnica, f. = grejača, Cig., Jan.

grěló, n. = ogrevalo, der Wärmer, Cig.

grěn, î, f. die Bitterkeit, die Schwärze des
Mostes, vžhŠt.-C.; vino je v greni, Z.
grenadír, rja, m. posebna vrsta vojakov, der
Grenadier; (izprva = Granatenverfer).

grenadírski, adj. Grenadier.

grenák, nkà, adj. = grenek.

grěnba, f. = grenitev, C.

grenčáti — grenkoústnik

— 250 —

grenkováti — grevénje

grenčáti, ám, *vb. impf.* bitter zu werden anfangen: mošt grenča, *BlKr*.

grenčee, čca, *m.* der Bitterstoff, *Cig*, *Jan.*

grenčen, čna, *adj.* ein wenig bitter, bitterlich, *C.*

grenčica, *f.* 1) das Bitterwasser, *Cig.*, *Jan.*; die Bitterjalzquelle, *Jes.*; — 2) das Sodbrennen, *Cig.*, *C.* Poh.; — 3) eine Art Kirschen, *St.*; — 4) der Enzian (gentiana), *Z.*

grenčína, *f.* das Bittere, die Bitterkeit, *Jan.*, *C.*, *Valj.(Rad)*

grenčiti, grěčim, *vb. impf.* = greniti, *Mur.*

grěnee, nca, *m.* 1) der Bitterstoff, *Jan.*, *Vrtov.-C.*; — 2) der bittere Geschmack oder Nachtschmack, *Cig.*; — der bittersaure Geschmack des Weines nach der Gährung, *Dol.*; mošt se letos dolgo grenca brani, *Levst.(Zb. sp.)*

grěnek, nka, *adj.* bitter; g. kakor pelin, wermutsbitter; — grenke solze točiti; grenka smrt; — prim. bridek.

greněti, ím, *vb. impf.* 1) einen bitteren Geschmack haben; *Cig.*, *C.* *Valj.(Rad)*; greni, eš zíeht ins Bittere, *Cig.*; — 2) greni mi kaj, eš íst mir etwas unangenehm, *C.*

grenica, *f.* 1) die grüne Schale der Nüsse, *Cig.*, *C.*; — 2) das Bitterkraut (picris), *Medv.(Rok.)*

grenik, *m.* die Schleifenblume (iberis umbellata), *Medv.(Rok.)*, *Tuš.(R.)*

grenišen, šna, *adj.* = trotnat: grenišna krava, *SlGradec-C.*

grenitev, tve, *f.* die Verbitterung.

greniti, ím, *vb. impf.* 1) bitter machen; verbittern, verleiden; g. komu veselje, življenje; — 2) grämen: to me greni, das tränkt mich, *Cig.*, *C.*; — g. se, grämeń, zürnen, *V.-Cig.*, *C.*

1. greniti, grěnem, *vb. impf.* scharren: senovkup grenejo (grenčjo), *ogr.-Valj.(Rad).*

2. greniti, nem, *vb. impf.* Kras, *Ip.-Erj.(Torb.)*, pogl. gnati.

grenîvec, vca, *m.* der Verbitterer, *Cig.*

grenjáva, *f.* das Bittere, die Bitternis, *C.*, *Jan.(Slov.n.)*

grenkást, ásta, *adj.* = grenkljat, *Jan.(H.)*
grenklját, áta, *adj.* ein wenig bitter, bitterlich,
grenkljáti se, ám se, *vb. impf.* sich ärgern, sich kränken, *C.*

grenkniti, grěknem, *vb. pf.* (impf.) einen bitteren Geschmack verursachen, *Mur.*, *M.*

grenkóba, *f.* die Bitterkeit, das Bittere, *grenkóben, bna, adj.* mit Bitterkeit versegt, *herb, bitter, Jan.*

grenkokóžen, žna, *adj.* mit bitterer Schale, *Levst.(Zb. sp.)*

grenkoslád, sláda, *m.* der bittersüße Nachtschatten (solanum dulcamara), *Tuš.(R.)*

grenkosláden, dna, *adj.* bitterfüß: grenkosladni razhodnik = grenkoslad, *Vrt.*

grenkosóten, zna, *adj.* bittere Thränen vergießend: grenkosolzne oči, *Levst.(Zb. sp.)*

grenkóst, *f.* die Bitterkeit, — *pren.* grenkosti življenja, die Bitterkeiten des Lebens,

grenkóta, *f.* = grenkost, *Cig.*, *Jan.*, — etwas Bitteres: Z grenkotami ne sili več bolnika, *Preš.*; grenkóta, *Valj.(Rad).*

grenkováti, ûjem, *vb. impf.* etwas bitter sein, *Mur.*

grenkúlja, *f.* das Gnadenkraut (gratiola offic.), *Nov.*

grenkúljica, *f.* die Gundelrebe (glechoma herderacea), *Medv.(Rok.)*, *Tuš.(R.)*

grenljáti, ám, *vb. impf.* bitterlich sein, *Cig.*

grenóba, *f.* = grenkoba, *Jan.*

grenóbiti, ôbim, *vb. impf.* = greniti, *Cig.*

grenóta, *f.* = grenkota, *C.*

grépa, *f.* = gruča, kepa, *C.*, *Notr.*; — palica z grepo ali glavo na konci, *Zv.*; — pogl. greba.

grépati, pam, pljem, *vb. impf.* *Z.*, *Jan.(H.)*, pogl. hrepati.

grês, *m.* 1) der (Bries; — 2) kieferiger Sand, *Z.*; — die Sandbank, *C.*; — prim. nem. (Bries).

grěsnica, *f.* podolgovata mrežasta priprava, pod katero se nabira greš, *Ig.*

grěšati, am, *vb. impf.* = pogrešati, vermissen, *Cig.*, *Jan.*, *C.*, *Gor.*

grěšen, šna, *adj.* fündhaft, fündig; grešen človek, grešno življenje.

grěšenje, n. das Tündigen.

grěšiti, ím, *vb. impf.* 1) fehlen, fündigen; (tudi *pf.* = pregrešiti, eine Sünde begehen, *Cig.*); g. zoper koga, kaj; — 2) verfehlen: pot g., einen Frrweg gehen, *Dict.*, *Cig.*; — znali so las zadeti, da niso grešili, *Dalm.-C.*; — božjih pravd g., *Trub.*, *Dalm.*; uma grešim = blede se mi, *Dol.*; — tudi; grěšiti, *Dict.*

grěšljiv, íva, *adj.* fehbar, fündig, *Cig.*, *Jan.*

grěsnica, *f.* die Sünderin.

grěšnik, *m.* 1) der Sünder; — 2) suh vol: dva grešnika je vpregel, *C.*, *Notr.-M.*

grěšnost, *f.* die Sündhaftigkeit.

grěšpa, *f.* die Munzel, *Jan.(H.)*, *Bes.*; — prim. it. crespa, *Munzel.*

grěšta, *f.* ein Kranz (von Zwiebelu, Knoblauch u. dgl.), *Nov.-C.*; čebulova grešta, *Sl.N.*; — pogl. rešta.

greštálka, *f.* trozob, tolkač, s katerim se grozdje tolče, *kajk.-Valj.(Rad).*

grěštati, am, *vb. impf.* quetschen: grozdje g., *kajk.*, *Valj.(Rad).*

grětev, tve, *f.* das Wärmen, *Cig.*

grěti, grějem, *vb. impf.* 1) wärmen; solnce greje; g. se pri peči, na solncu, sich am Djen, an der Sonne wärmen; železo dejati gret, das Bügeleisen ins Fener legen; dobro se je greti, po zimi in po leti, *Npreg.-Soška dol.-Erj.(Torb.)*

grětiti se, i se, *vb. impf.* greti se = začenja biti gorko (spomladi), *Gor.-Mik.*

grétje, n. das Wärmen.

gretúne, *f. pl.*, pogl. gratune.

grétva, *f.* = gretev, *Kast.-C.*

grěva, *f.* = kes, *Trub.-C.*; — prim. grevati.

grévati, grěvam, *vb. impf.* greva me, es reut mich; grehov me greva, *Dalm.-C.*; grevajo me moji grehi; — prim. stvn. hriuwan, gereuen, *Mik.*

grévec, vca, *m.* der Erwärmer, *Valj.(Rad).*

grevénje, n. = gretje, *Dict.*

grêvinga — grâvec

— 251 —

grúgúkati — gríntavec

grêvinga, f. = kesanje; — prim. grevati.

grêz, m. der Schmant, der Schlamm, Cig. (T.); — das Moor, kajk.-Valj.(Rad).

grêz, ?; f. 1) weicher und tiefer Koth, moraštige Stelle, Habd.-Mik., Mur. Cig., Jan., C.; — pl. grezi, der Moraſt, der Moorgrund, Mur., Jan.; — 2) der Abgrund, C., ZgD.; —navpična votlina v rudniku (Senkel), D Sv.

gréza, f. = grez, blato; po obceſtnih roviščih se ne sme trpeti visoka trava, grmovje in greza (blato), Levst. (Cest.).

grázast, adj. moraſtig, Mur.

grţen, zna, adj. = moraſtig, C.; Schlamm: grezna kopel, das Schlammbad, grezna melina, die Schlammbank, Cig. (T.).

grezetína, f. = grezi, der Moorgrund, Dol. Svet. (Rok.).

grezíten, lna, adj. Senk.: grezúna vrv, die Lothleine, Cig.

greziło, n. das Senkblei, Mur., Cig., Jan., Cig. (T.), Pot.-C.

grezina, f. der Moraſt, Jan.

grezíti, im, vb. impf. 1) ſenken, C.; — 2) einjinfen, Jan.

grezíti se, í se, vb. impf. grezi se mi = toži se mi, ne da se mi, Drečnica pod Krnom-Erj. (Torb.); — pogl. groziti se 7).

grţznat, adj. ſumpſig, Jan.

grezníca, f. die Senſkrube, Erj. (Min.); greznice in podzemelski jarki — so slabo osnovani, Zv.

grţniti, grţnem, vb. impf. einsinken, C.

grţznó, n. = brezdno, der Abgrund, Dict., Jan., Trst. (Let.).

grţzovica, f. das Teichried, die Schlammbinſe (heleocharis), Medv. (Rok.).

grezovína, f. schlammiger Boden, der Schliczboden, Cig., Jan.

grezovit, adj. moorig, Cig., Jan.

grezúlja, f. die Moorsimſe (Scheuchzia), Medv. (Rok.).

grgánija, f. neka vinska trta, Vtov.-C., Nov., Ip., GBrda-Erj. (Torb.).

gŕgati, gŕgam, vb. impf. 1) gurgehn, Cig.; — 2) girren, Dict.-Mik.

gŕgavec, vca, m. 1) die Gurgeſ, Rez.-C.; — 2) der Adamšapſel, C.

grgljáti, ám, vb. impf. sprudeln: voda izpod skale grglja, Z.

grgoljáti, ám, vb. impf. girren, V.-Cig.; goblobje so grgoljali, SIN.

grgót, góta, m. das Gurgehn, das Röcheln, Cig., Jan.

grgotáti, otám, óčem, vb. impf. 1) gurgehn, Cig., Jan., C.; — 2) girren, Mur., Jan.

grgótec, tca, m. die Gurgeſ, C.

grgoljtáti, ám, vb. impf. girren, Mur.

grgótnica, f. das Gurgeſwasser, Cig.

grgráč, m. der Röchler, Cig.

grgránje, n. 1) das Gurgehn, das Röcheln; — 2) das Gurgeſwasser.

grgráti, ám, vb. impf. gurgehn, röcheln.

grgráv, áva, adj. röchelnd, Jan.

grgrávec, vca, m. der Gurgeſ, Cig., M.

grgúkati, kam, čem, vb. impf. girren, C., Glas.; — prim. gorgukati.

grgútati, am, vb. impf. = grgotati, Z.

grgútec, tca, m. die Luftröhre, Guts., Jarn.

grib, m. = gribanj, SlGor.-C.

1. gříba, f. = greba (gruda, kepa): gribe tołči, Dol.; — prim. greba.

2. gříba, f. C., pogl. griva 2).

gribânj, m. = gribanja, C.

gribánja, f. der Herrenpitz (boletus edulis), SlGor.-C., Poh.-C.; — prim. glibanja.

grič, m. 1) der Hügel; — 2) ein steiniger Ort, C.; die Schutthalde, Modreja-Erj. (Torb.); peščeni plazi, griči ali griže imenovani, Rut. (Zg. Tom.). — tudi: grič, griča.

griča, f. „bodljivo kostanjevo oplodje“, Tr novo, Ben.-Erj. (Torb.).

gričar, rja, m. der Hügelbewohner, Cig.

gričast, adj. 1) hügelig; — 2) rauh, Cig.; g. pot, Kast.-C.

gričát, áta, adj. hügelig, Cig., Jan.

gričec, čca, m. dem. grič, Valj.(Rad).

griček, čka, m. dem. grič; 1) das Hügelchen; — 2) grički, die Rauhigkeiten, Cig.

gričeváti, ûjem, vb. impf. den Laut „griču“ hören lassen: ščinkovec gričuje, SIN.

gričevyje, n. das Alpenröschen (rhododendron hirsutum), Stranje (Gor.)-Nov.

gričnat, adj. hügelig, C.

griču, interj. posnemanje glasu ščinkavčevega, Cig.

gríf, m. bajeslovno bitje, der Greif, C.

grígec, gca, m. die Grille, Rez.-C.

grigetáti, etám, óčem, vb. impf. 1) zirpen: grigič grigeče, Rez.-C.; — 2) klingeln, Rez.-C.

grigič, m. 1) = grigec; — 2) die Schelle, Rez.-C.

gril, grila, m. der Schwabenkäfer (blatta orientalis), Št.; — die Feldgrille, Cig. Ljub.; — iz nem.

grilček, čka, m. dem. grilec; — die Hirngrille, Frey. (F.).

grílec, lca, m. dem. gril; — der Hirngrillvogel, die Hirngrille (fringilla serinus), Frey. (F.), Erj.-C.; — iz nem.

grílek, lka, m. dem. gril; — die Hirngrille, C.

grímati, am, vb. impf. poltern, krachen, Gorenja Soška dol.-Erj. (Torb.); — prim. grmeti.

grínec, nca, m. = blask, Frey. (F.).

grínja, f. die Milbe, Cig. (T.), Erj. (Ž.); — hs.

grint, m. das Kreuzkraut: masleni g., das ge-meine Kreuzkraut (senecio vulgaris), Cig., C., Medv. (Rok.), Tuš. (B.), Nov., Vrt.

grínta, f. 1) der Grind, die Räude; pl. grinte, die Räude (als Aušschlagškranheit), die Kräuge; — 2) die Flachšeide (cuscuta epilinum), Sl-Gor.-Erj. (Torb.); — iz nem.

grintav, adj. grindig, räudig, BlKr.; milostljiva mati grintavo deco češe, Npreg.-Jan. (Slovn.).

grintavec, vca, m. 1) der Grindige, der Räu-dige, Cig., C., Valj.(Rad); — 2) das Grindkraut (scabiosa arvensis), Cig., C., Medv., (Rok.), Tuš. (R.); vrtni g. (scabiosa atropurpurea), C.; — tudi: der Mauerpfeffer

gríntavica — gríviti

— 252 —

grīvna — grížljajec

(sedum sexangulare), Josch; — 3) der Dolomit, Frey. (Rok.), Erj. (Min.).

gríntavica, f. die Frühjahrswolle Istra-C., Z.
gríntek, tka, m. der mit Grind Behaftete, Valj.
(Rad).

grís, m. die Schotterinsel, SlGor.; — prim. gres.

grísti, grízem, vb. impf. 1) beißen; konj zleb grize, das Pfeid seßt auf, Cig.; orehe g., Rüsse aufbeißen; pes grize, der Hund ist bisßig; psi se grizejo, die Hunde beißen einander, raufen; pren. g. se, zanken, Fr.-C.; — grize me, ich habe Bauchgruppen; —vest me grize, cš quäft mich das Gewissen, Cig., Jan.; to me grize, darüber gräme ich mich, Cig., Jan.; — grízem se, ich gräme mich, Cig., Jan., Bleiw.-C.; — 2) mleko se grize, die Mitch beginnt zu gerinnen, Z.

griv, gríva, adj. brennend (vom Geschmäf), schauf, bitter: grivo vino, grivi jesih, vžhŠt., ogr.-C.; — hud: griv čemer, starkes Gift, vžhŠt.-C.; — pren. griva beseda, ein bitteres Wort, C.

gríva, f. 1) die Mähne; konjska griva, die Pferdemähne; starkes Haupthaar (zaniël.), vžhŠt.-C.; — der Haarbusch am Helm, Cig.; — 2) der mit Gras bewachsene Rainabhang, der Rain, Mur., vžhŠt.-C., BlKr.; der Bergsäum, SlGor.-C.; — grasiger Platz im Weingarten, Mariborska ok.-Kres; — grive, mit Gras bewachsene Erböhungen, z. B. auf Aeckern, BlKr.; — = trata, Vrt., Zv., LjZv.; dekleta so se vrtela po mehki grivi, SIN.; — 3) rumena g., die Bärentage, die gelbe Keulenmorchel (clavaria flava), Tuš. (R.); — konjska g., der hanfartige Wasserdoßt, der Hirschflee (eupatorium cannabinum), Cig., Medv. (Rok.).

grívar, rja, m. 1) ein Soldat mit einer Pferdemähne am Helm, Cig., C.; griva se pruskim grivarjem košati, Bes.; — žandarm, DSv.; — 2) der Ringeltaube, die Mähnentaube (columba palumbes), Cig., Lašče-Levst. (M.).

grivast, adj. mähnenartig, — mähnig.

grivát, váta, adj. bemähnt, mähnig, Cig., Jan.

grivati se, am se, vb. impf. = griviti se, C.

1. grívee, vca, m. ein Hammel mit starker Wolle, Z.; — prim. griva.

2. grívee, vca, m. saurer Wein, Essig, Hal.-C.; — prim. griv.

gríven, vna, adj. zur Mähne gehörig; grivno pečenje, das gebratene Nackenstück, vžhŠt.-C.

1. grívina, f. der Rainrasen: dolge riže grivine med njivami, LjZv.; der Rasen: leči na grivino pod oreh, LjZv.; jaselce je zložil od kamena, grivine in mahu, LjZv.; —tudi psovka: ti grivina ti! Jurč.; — prim. griva.

2. grívina, f. die herbe Säure, etwas Herbaureß, vžhŠt.-C.; — prim. griv.

griviti se, im se, vb. impf. sich fämmen (zaniël. o ženskah), vžhŠt.-C.; — prim. griva.

gríviti, im, vb. impf. säuern, vžhŠt.-C.; — g. se, scharf schmeckend, sauer werden C.; — prim. griv.

grivna, f. 1) das Halsband, Z.; die Halskette, Erj. (Min.), (stsl.); — 2) (po češ.) die Mark, Cig. (T.); C.; nemška g., die Reichsmark, DZ.

grivnat, adj. mähnig, bemähnt, Cig.

grivnik, m. = grivar 2), Cig., C., Hip. (Orb.), Frey. (F.).

grivost, f. die Säure, vžhŠt.-C.

gríz, m. 1) das Beißen, der Bisß, Meg., Habd.-Mik., Mur., Cig.; — das Bauchgruppen, Dict.-Mik., C.; — 2) der Bissen, C., BlKr., DSv.; — 3) der Magenbrei, der Speisebrei (chymus), Erj. (Som.); — 4) zeleni griz, der Grünipan, ogr.-C.; — 5) hudičev g., der Teuselsabbiss (scabiosa succisa), Cig.

gríza, f. 1) das Beißen: pren. v grizi si biti, im Bank leben, Trst. (Let.); — 2) der Bissen: psu ponuditi grizo kruha, Jurč.; kake dve grizi mesa, Ljub.

grizalica, f. = grizavica, Fr.-C.

grizáló, n. das Gebiss, Jan., C.

grizavica, f. das Bauchgruppen, Jan., vžhŠt.-C.

grízec, zca, m. grizci, die Ragekerfe, Cig. (T.); — grízec = mol, Hip.-C.

grízek, zka, adj. beißend, Jan. (H.).

grízek, zka, m. der Bissen, Cig.

grízenje, n. das Beißen; — g. (po trebuhu), das Bauchgruppen, die Kolik.

grizica, f. 1) das Klammerholz der Tischler, um geleimtes Holz zusammenzuhalten, Dol.-C.; — 2) = grizec, Hip., C.; — neka psovka, Dol.; grizica prokleta! Levst. (Zb. sp.).

grízlica, f. die Blattwespe (lophyrus pini), Erj. (Ž.).

grízljiv, iva, adj. beißend, bisßig, Cig., Jan.

1. gríža, f. 1) die Ruhr; krvava g., g. krvavica, die rothe Ruhr, Cig.; bela g., die Eiterruhr, V.-Cig.; die Mildruhr, Cig., bljuvna g., die Brechruhr, Cig., C.; scalna g., die Harnruhr (zivinska bolezen), Strp.; — 2) psovka slabotnemu človeku, Gor.

2. gríža, f. die Schutthalde, das Steingerölle, Jan., Blc.-C., Nov.-C., Štrek., Kras; pěščeni plazovi, griči ali griže imenovani, Rut. (Zg. Tolm.); — pust, kamenit svet, Kras-Erj. (Torb.); pl. griže, steinige Gegend, Mik.; — prim. nem. Gries.

grížast, adj. schotterig, Rib.-M.

grížav, adj. 1) an der Ruhr krank, Jan., M.; grížavi otroci, jvžhŠt.; — 2) Ruhr verursachend: grižava jabolka, Zv.

grížen, žna, adj. die Ruhr betreffend, Mur.; Ruhr verursachend: g. sad, jvžhŠt.

gríževec, vca, m. das Tauzendguldenkraut (cry-thraea centaurium), vžhŠt.-C.; — das Ruhrkraut (gnaphalium dioicum), Cig.; — — gržinica, vžhŠt.-C., Polj.; — Biebernell, vžhŠt.

gríževka, f. neka trava, Fr.-C.

gríževnják, m. 1) eine Art Wiesenkraut, = gržinica, C.; — 2) das Tauzendguldenkraut (erythraea centaurium), vžhŠt.-C.

grížljaj, m. der Bissen; g. kruha, ein bisßchen Brot; — nam. ugrížljaj, DSv. IV. 80.

grížljajec, jca, m. dem. grížljaj, Trub. (Post.).

grmča – grmólja

— 2:4 —

grmòt – gròb

grmča, f. der Scheiterhaufen, Mur., Mik., Hal.-
C.; — prim. gromača.

grmáda, f. der Haufen, Jan., C., Trub., Boh.-
Mik.; g. hoste, Fr.-C.; g. drv, Rez.-C.; —
pos. der Holztoß, der Scheiterhaufen, Mur.,
Cig., Jan.; Grmado 'z njih dela — Na nji
se sežge, Preš.; der für Rothfeuer bestimmte
Holztoß, 1.-Cig.; — prim. gramada, gro-
mada.

grmáden, dna, adj. 1) den Scheiterhaufen be-
treffend: grmadni kol, der Brandpfahl, Cig.;
— 2) ungeheuer: grmadna truma ptičev,
Mariborska ok.-Kres.

grmadíšče, n. der Plaž des Scheiterhaufens,
Hip.-C.

grmáditi, ádim, vb. impf. 1) häufen, aufthürmen,
Cig., Sol. Bes.-C.; — 2) sich übermuthig be-
nehmen: berač je grmadil okoli žganjarije,
Gor.

grmáj, m. der Tašchenkrebš (platicarcinus pa-
gurus), Čres-Erj. (Torb.), Jan.(H.); — hs.
gŕmast, adj. strauchartig, buschicht, stauden-
förmig, Cig., Jan., Cig. (T.).

grmásča, f. dichtes Gestrüppe, Fr.-C.

grmàt, áta, adj. buschig, strauchig, Cig., Jan.,
M., Vrtov.-C.

grmázditi, ázdim, vb. impf. po gošči hoditi,
Fr.-C.

gîmek, mka, m. dem. grm, Jan.; tudi: grmèk,
mkà, Valj.(Rad).

grměnje, n. das Donnern, das Gedonner.

grméti, im, vb.impf.donnern; grmi, es donnert;
častiti Bog grmi, Dalm.; topovi grme, die
Kanonen donnern, Cig.; Slap drugo jutro
mu grmi v ušesa, Preš.

grmêvec, vca, m. 1) der Donnerer, Z.; — 2)
der Gewitterregen, Jan.(H.).

grmíč, íča, m. dem. grm; das Büschchen, kleiner
Strauch, die Staude.

grmíčast, adj. buschig, Z., Zora; staudenförmig,
Erj.(Min.).

grmíček, čka, m. 1) kleiner Busch; — 2) zlati
g., das Tausendguldenkraut (erythraea cen-
taurium), Tuš.(R.).

grmíčevje, n. kleineš Gesträuch, Cig.

grmíčiti se, ťčim se, vb. impf. Laub und Zweige
befommen, Cig.

grmíčje, u. = grmíčevje, Jan., DZ.; pokleknil
je jej grmíčje, Cv.

grmíčkast, adj. buschig, Zora.

grmíčkati se, am se, vb. impf. palice metati
v grm: pastirska igra, Dragotinci(St.)-Vest.
I. 125.

gîjmje, u. = grmovje, Jan., C.

grmljáva, f. das Donnerwetter, der Donner,
Cig.

gîmljavica, f. = grmljava, Jan., vzhŠt.-C.,
ogr.-Valj.(Rad); z gore se je čula strašna
grmljavica, Kres.

grmljavína, f. = grmljava, Cig., Jan., ogr.-
C.; grmljávina, BIKr.

gîmnat, adj. buschig, Jan.

grmoléti, im, vb. impf. = mrgoleti, Kor.-M.,
Nov.-C., (grmel-) Zil.-Jarn. (Rok.).

grmólja, f. vzhŠt.-C.; pogl. gomolja.

grmòt, móta, m. der Donner, C.

grmóta, f. heftiges Summen (der Bienen),
Danj.-C.

grmotáti, otám, óčem, vb.impf.rumpeln, toben,
donnern, Fr.-C.

grmóten, tna, adj. donnernd, (grom-) Jan.

grmovína, f. das Strauchwerk, C., Z.

grmovít, adj. buschig, gebüschenreich, Jan., Šol.

grmôvjast, adj. gesträuchartig, buschig: grmov-
jasta gošča, Fr.-C.

grmôvje, u. das Gesträuch, das Gebüscht; der
Busch; — tudi: grmôvje.

grmôvjiče, n. dem. grmovje, Danj.-Valj.(Rad).

grmovlja, f. = mravlja, Zil.-Jan.(Rok.); —
prim. grmoleti. (?)

grmôvnat, adj. strauchig, buschig, Cig., Jan.,
C.; Strauch-, Cig.

grmôvnik, m. die Strauchschnecke (helix ne-
moralis), Erj.(Z.).

grmovnják, m. der Buschmann, Erj.(Som.).

grmôvščica, f. der Waldlaubvogel, der Laub-
sänger (regulus sibilatrix), Cig., Frey.(F.),
Levst.(Nauk); — prim. grmuša.

grmuča, f. der Hauſe: g. moke, kamenja, C.;
— beide Hände (Hauſte) voll, Fr.-C.; — der
Klumpen: g. sira, ein Käſelalb, Poh., SlN.-C.

grmûčka, f. dem. grmuča, vzhŠt.-C.

1. grmúlja, f. = grmuča, SlGradec, vzhŠt.-C.

2. grmúlja, f. die Gluchsenne, Cig., (kokla, ki
v grmovju vali), Z.

grmuša, f. der Laubſänger (ficedula hippolais),
Erj.(Rok.); (grmušča, Habd.-Mik.); — hs.

grmušek, ška, m. das Büſchel: g. ključev, ein
Bund Schlüssel, Jan.

grmûselj, šlja, m. das Büſchel: g.las, ein Büſchel
Haare, Z.; g. ključev, ein Bund Schlüssel,
Jan.

grmûselje, šeljca, m. dem. grmušelj; Pa letas
grmušelje Ti dam iz kropiv, Nyes.-Schein.

grnec, nca, m. 1) listni koš, Hal.-C.; — 2)
der Tiegel, h. t.-Cig.(T.); — der Topſ, Cig.,
Jan.; (po drugih slov. jezikih).

gíniti, gîrnem, vb. impf. 1) raffen, zusammen-
scharren, ogr., Št.-C.; g. zrnje, C.; — 2)
scharenweise gehen, waffen: ljudstvo grne v
mesto, C.; ko pridejo v veliko to mesto,
grnejo ljudje skupaj, Cv.

grôb, grôba, adj. 1) massiv, groß: grobo
hrastje, ogr.-C., Savinska dol.; groba klop,
vzhŠt.; groba krava, Polj.; (pre)grobi hlebi,
Pohl.(Km.); —grobo, viel: grobo ljudi, penez,
vzhŠt.; krčmar grobo računi, Svet.(Rok.); —
2) großartig, stattlich: groba hiša, Lašče-
Levst.(M.); groba dekлина, Hal.-C.; kar zijal
je, ker se mu vse tako grobo zdelo,
Levst.(Zb. sp.); — tůchtig: groba mojškra,
Svet.(Rok.); — vornehm: grobi ljudje, Lašče-
Levst.(M.); — sauber, hübsch: grob dečko,
groba dekлина, vzhŠt.-C., Mik.; grobja obleka,
das prächtigere Gewand, Litija; — 3) derb,
roh, ungeschlacht, Meg., Dict.-Mik., Cig., Jan.;
groba beseda, plumpes, beleidigendes Wort,
Cig.

grôb, grôba, m. 1) das Grab; na grobu, am
Grabe: g. kopati; starec ves v grob visi,

grobáč – grobovôlnat

— 255 —

grôd – grólica

der Alte ist dem Grabe schon sehr nahe, Dict.;
— 2) das Kartoßeffegrübchen: nekoliko grobov
izkopati, *jvzhSt.*; — 3) nam. grot, der Mühl-
trichter, die Mühlgesse, *vzhSt.-C.* Poh.

grobáč, m. der Senker, der Gruber, vzhSt.-C.

grôbanica, f. = grebenica, der Grubenjenker,
die zu vergrubende oder vergrubte Rebe, Cig.,
Jan., C., *jvzhSt.*; — 2) die schmale Gruben-
haue, *jvzhSt.*; — 3) die Senfergrube, C.

grobánja, f. eine Vertiefung: g. na cesti, *Blc.-C.*

grôbanka, f. = grobanica, C.

1. grobár, rja, m. 1) = grobokop, Cig., Jan., Erj.(Zb. sp.); — 2) der Todtengräber (necrophorus vespillo), Erj.(Z.); tudi: grobar.

2. grôbar, rja, m. der Weingartengruber, C.,
jvzhSt.; — prim. grobati.

grobaríca, f. grobarjeva žena, tudi: grobarica,
Valj. (Rad).

grobárski, adj. Todtengräber-, Jan. (H.).

grôbati, am, vb. impf. Reben abjenken, gruben,
Cig., Jan., *jvzhSt.*; — menda iz nem. gruben,
Levst. (Rok.).

grôhec, bca, m. dem. grob.

grobèk, bkà, m. dem. grob.

grôben, bna, adj. Grabeš-: grobna tihota, die
Grabešstille.

grôbeljnik, m. tisti, ki groblje dela, C.

grobič, íča, m. dem. grob, Cig., Jan.

grobijān, m. ein grober Mensch, der Grobian.

grobijānec, nca, m. = grobijan, C.

grobijānčevati, ujem, vb. impf. sich grob be-
nehmen, ogr.-C.

grobijānski, adj. grob, unfreundlich.

grobijānsčina, f. die Grobheit, vzhSt.-C.

grobina, f. die Kunstflosigkeit, die Roheit, Dict.,
Mik.

grobišče, n. die Grabstätte, der Begräbnispfarr,
der Friedhof; — die Grabešstelle: od po-
sestnih grobišč jemati plačilo, Levst.(Nauk).
grôbje, n. coll. die Gräber, der Friedhof, Mur.,
Cig., Jan., C., ogr.-Valj.(Rad); židovsko g.,
Zv.

grôblja, f. der Steinhaufen; iz Jeruzalema so
groblje kamenja storili, Dalm.; groblje,
Schutt, Ruinen, Cig., Jan., M.; pos. kup ka-
menja z njive pobranega, Jarn., Ljub.; led-
niška g., die Moräne, Jes.

grobljíšeč, n. der Schutt HAufen, Jan.

grobnica, f. die Grabfammer, die Gruft, Cig.,
Jan., Cig.(T.), nk.; die Grabhöhle, Mur., Jan.

grobník, m. der Todtengräber, Jan.

grobokòp, kópa, m. der Todtengräber, Cig., nk.

grobolětinast, adj. mit starken Jahrešringen,
grobjährig, V.-Cig.

groborún, rúna, adj. mit grobem Blies, Jan.

grobôst, f. 1) die Ansehnlichkeit, die Groß-
artigkeit, Z.; — prim. grob 1), 2); — 2) die
Derbheit, die Grobheit, Mur., Cig., Jan.

grobotěhten, tna, adj. gewichtig, Z.; — wichtig,
C.

groboúmen, mna, adj. derhlinnig, Vrt.

groboústen, stna, adj. = širokousten, C.

grobôvje, n. coll. die Gräber.

grobóvnica, f. Z., Jan.(H); pogl. hijena.

grobovôlnat, adj. grobwohlig, Jan.

grôd, m. 1) der Mühltrichter, Cig., C., M., St.;
„posoda v mlinu, v katero se žito vsipa, da
potem po koritcu na kamen pada“, Mik.;
= pl. grodi, Ig; — 2) der Brunnenkasten,\ ogr.-C.; — 3) die Schiebtruhe, Mur., Cig.,
Jan., Nov.-C.; SlGor.; — prim. grot.

grôd, f. die Bruft: skopčeva g., die Hantmel-
bruft, Cig.; nav. pl. grodi, die Bruft, Habd.-
Mik., Kor.- Cig., Cig.(T.), DZ.; „hrod“,
das Gerippe, Guts., grod, m.: pod grodom,
unter den Rippen, C.).

grôdek, dka, m. dem. grod, kleine Schiebtruhe,
Mur.

grôdelj, dlja, m. das Roheisen, das Schmelz-
eisen, V.- Cig., Gor.-C.; topovi iz grodlja,
Let.: — der Eisenkumpen (grôdelj), Gor.-D.Sv.

grôden, dna, adj. zur Bruft gehörig: grodna
rebra, wahre Rippen, Cig. (T.).

grôdje, n. das Gerippe (hrodje, Guts., Jarn.);
— prim. ogrodje.

grôdnica, f. das Brustbein, Cig.(T.), Erj.(Som.).

grôf, grófa, m. der Graf; mejni g., der Marl-
graf, pokneženi g., der gefürstete Graf, Cig.,
Jan., nk.

grofěk, fkà, m. dem. grof, Valj. (Rad); tudi:
gróšek.

grofica, f. = grofinja, Mur., Jan., Valj.(Rad).

grofîja, f. = grofovina.

grófinja, f. die Gräfin.

grófji, adj. = grofovski, Cig., Jan.

grofovína, f. die GraßCHAFT, Cig., Jan., Cig.
(T.), C.; Celjska g., Vest.; mejna g., die
Markgraffchaft, poknežena g., die gefürstete
GraßCHAFT, Cig.(T.).

grofovka, f. = grofinja, Valj.(Rad).

grofovski, adj. Grafen-, grästlich; grofôvski,
Strek.

grofôvstvò, n. der Grafenstand, Cig., Jan.,
nk.; grofovstvò, kajk.-Valj.(Rad).

grög, m. gorka voda z rumom, der Grog.

gröh, gróha, m. der Tuff, vulkanski g., Erj.
(Min.); — prim. hs. gruh.

gróhati, am, vb. impf. 1) grunzen, Jan.(H.);
— 2) = biti, mahati: s pestjo g., Bes.; —
3) in Falten schlagen: Bele Kranjice svojo
obleko grohajo, BlKr.-M.

grohòt, óta, m. lautes Lachen, grobes Gelächter,
Habd.-Mik., Cig., nk.

grohotáti, otám, óčem, vb. impf. 1) grunzen
(o svinjah, kadar sovražnika vidijo), C.; —
2) g. se, überlaut, grob lachen, Dict.-Mik.,
Cig., nk.

grohóten, tna, adj. grob (o smehu), nk.

grôkati, kam, čem, vb. impf. krächzen, Z.

gróla, f. 1) die Koralle, vzhSt.; sploh krog-
lice, kakršne ženske nanizane nosijo okolo
vratu, Plužna-Erj.(Torb.); Kaj na šinjaku,
kaj na šinjaku? Grole jej klepečejo, Npes.-
Kres.; — 2) das Rosenfranzfügelchen, vzhSt.-
C.; — 3) der Tropfen, die Thräne, SlGor.-
C.; — prim. nem. Koralle, kor.-nem. gralle,
= Rosenfranzfügelchen, C.

grólica, f. dem. grola, SlGor.-C.; jagoda na
molku, Kr. Gora-D.Sv.

gröm - grošëk

— 256 —

grošič - grózdje

gröm, m. der Donner; grom in strela! Donnerwetter! tudi: gröm, gróma, Dol.

gromčeča, f. ein Stein- oder Holzhausen, Boh., Dalm.-M., Istra - C., Nov.-C.; — eine Mauer ohne Mörtel, Istra - C., Nov., C.; gromčeče, Trümmergeisteine, Erj.(Min.); grómača, BlKr.-DSv.; — prim. grmača.

gromáda, f. = gramada, grmada, Jan., Cig. (T.).

gromáden, dna, adj. = grmaden, massenhaft, Massen-: gromadno gorovje, gromadna tvorba, das Massengebirge, Cig.(T.), Jes.; — ungeheuer, Cig.; gromadno premoženje, Zora.

gromáditi, âdim, vb. impf. = grmaditi, Cig., Jan., Cig.(T.); oblaki se gromade v čudo-vite podobe, Zv.

grômblja, f. = groblja, Jan., Lašče - Levst. (M.), S.N.-C.

grómen, mna, adj. Donner-, Cig., Bes.; gromni hrušč, das Donnergetöfe, Z.

gromoglásen, sna, adj. donnerähnlich schallend, Jan.(H.).

gromonôsec, sca, m. der Donnerer, Zora.

gromonôsen, sna, adj. donnerschwanger, Cig., Jan.

gromopóčen, čna, adj. donnerähnlich krachend, Jan.

gromót, óta, m. das Gedonner, Z., Jan.(H.).

gromotrësk, trëska, m. 1) das Donnergekrach, Jan.(H.); — 2) = netresk, die Hauswurz (sempervivum tectorum), C.

grômov, adj. des Donners: g. voz, der Donnerwagen, Cig.

gromováti, ûjem, vb. impf. mit dem Worte grom fluchen, C.

gromóven, vna, adj. = gromen, Z.

gromovít, adj. donnernd: gromovita beseda, das Donnerwort, Cig., Jan.; gromovito ploskanje, donnerndes Beifallklatschen, Cig.; pozdraviti koga z gromovitim veseljem, Jurč.

gromovíten, tna, adj. = gromovit, C.

gromovláden, dna, adj. dem Donner gebietend, Kos.-M.

gromóvnik, m. der Donnerer, Mur., Cig., Jan.; — prim. hs. gromovnik.

grômski, adj. Donner-, Mur., Cig.; g. glas, die Donnerstimme, Zora; gromska strela, der Donnerkeif, der Blitßstrahf, Mur., Jan.; v kletvici: gromska strela! Donnerwetter, Št.; gromska vihta, Danj.(Posv. p.).

gromzelišče, n. Kor., pogl. gramzelišče.

grôp, m. die Quaſte, der Hutzopf, Blc.-C.; — prim. it. groppo, der Knoten.

grôpa, f. eine zu Sohlleder gegerbte Rinds-haut, Z., Cig.; (morda od it. groppa, der Pferderücken?).

gropánja, f. = gruda, Blc.-C.; pogl. grepa, greba.

grosulār, rja, m. vrsta granatov, der Großularstein, C., Cig.(T.).

groš, gróša, m. der Groschen; — coll. brez groša, geſdarm; ima zadosti groša, er hat genug Geld, Slc.

grošěk, škà, m. dem. groš, Valj.(Rad); tudi: gróšek.

grošič, šiča, m. dem. groš; nekoliko revnih grošičev, ein Paar kahle Groschen, Cig.

grošiček, čka, m. dem. grošič, Valj.(Rad).

groščěk, čkà (čekà), m. dem. grošek.

grošník, m. das Groschenstück, C.

grôt, m. 1) der Trichter, die Goſſe in der Mühle, Habd.-Mik., Cig., Jan., Cig.(T.), BlKr.-Nov., Val.(Rad); — 2) der Rumpſch im Weinpreſſe, BlKr.; — 3) der Trichter im Stalle (skozi grot mečejo seno s poda v hle), Vrt.; — 4) der Abgrund, Jan.; — prim. stvn. grant, krant, Gefäß für Flüssigkeiten, Mik.; bav. grand, der Trog, C.

grota, f. der Leiterwagen, Rez.-C.; = pl. grote, Guts.-Cig.; — prim. srvn. gratte, Korb, kor.-nem. gratte, zweirädriger Wagen, C.

grôtati, am, vb. impf. g. z rokami, trichtersörmig mit den Händen kreisen, Telov.

grôtček, čka, m. dem. grotec, Valj.(Rad).

grôtec, tca, m. dem. grot, Valj (Rad).

grôtek, tka, m. dem. grot, Valj.(Rad).

groten, tna, m. der Leiterwagen, Kr-Gora; — prim. grota.

groza, f. 1) das Grauſen, der Schaufer; smrtna g., das Todesgrauen; groza me je česa, mir graut vor etwas; ne bo vas groza smrti, ihr werdet vor dem Tode nicht erschrecken, Ravn.-Mik.; groza vas ga je bilo, ihr erschraket vor ihm, Ravn.-Mik.; groza ga je pogledati, es ist ein Graus ihn anzusehen; groza me obhaja, izpreletuje, grabi, Schauer durchläuft mich; — 2) außerordentlich große Menge: groza Ijudi; — 3) = adv. schrecklich: nastopi sedem groza hudih letin, Ravn.

grozânski, adj. schrecklich, Nov.

grôzba, f. die Drohung, DZ., ZgD.

grózd, grózda, m. die Traube, pos. die Weintraube; sv. Martina g., die nicht zur gehövigen Reife gelangende Traube, der Härtling, Jan., jvzhŠt.

grózdast, adj. traubensörmig, Cig., Jan.; traubig: kapniki se nahajajo v grozdastih pobah, Erj.(Min.).

grozdat, áta, adj. großtraubig, Cig.

grozdèk, dkà, m. 1) dem.grozd, Valj.(Rad); — 2) die Traubenhacinthe (muscari botryoides), Rodik-Erj.(Torb.); tudi: grôzdek.

grózden, dna, adj. Trauben; — grózdni pecelj; — grozdne solze, Thränen so groß wie Weinbeeren, Levst.(Zb. sp.).

grozděnka, f. neka hruška, kajk.-Valj.(Rad).

grozdič, íča, m. dem. grozd; das Träubchen.

grozdičast, adj. = grozdast, Nov.

grozdík, m. dem. grozd; das Träubchen (na srobotini), Mik., Valj.(Rad).

grozdińka, f. die Rosine, Jan., C.

grózdje, n. coll. Weintrauben; g. zobati, tr-gati; suho g., Rosinen, Fr.-C.; Zibeben, Cig.; laško g., die Johannisbeere, C.; = kresno g., = kresno grozdjiče, Cig., kósmato g., die Stachelbeere, Blc.-C.; kače g., der schwarze Nachtschatten (solanum nigrum), Erj. (Rok.), = pasje g., ogr.-C.; pasje g., tudi: die Baunkirsche (lonicera xylosteum),

grózdjiče – gróznica

— 257 —

grózničav – grûbati

C.; morsko g., die Meertraube (uvae marinae), die Eier des Tintenfisches, Erj. (Ž.).

grózdjiče, n. dem. grozdje; 1) suho g., getrodnete Weinbeeren, kleine Rosinen („Weinberl“), Dict., Cig., BlKr.; — 2) rdeče g., die Johannisbeere (ribes rubrum), Cig., Jan., Tuš. (R.); = kresno g., Mur., Cig., Jan., M.: = sv. Ivana g., okoli Gorice-Erj. (Torb.); = laško g., Mur., Cig.; = kurje g., Cig.; belo kresno g., die weiße Johannisbeere, Cig.; — bodeče g., die Stachlbeere (ribes grossularia), Cig., C.; = kosmato g., V.-Cig., Jan., Nov.-C.

grózdjičnica, f., grozdjičnice, Johannisbeersträucher (grossulariae), Tuš. (R.).

grozdnát, áta, adj. traubig, traubenreich.

grozdníca, f. die Traubenhaut im Nuge (uvea), Cig.

grozdník, m. der Traubenstein, Cig.

grozdonšec, sca, m. der Traubenträger, Cig.

grozdôvje, n. coll. = grozdje, C.

grozdôvlje, n. coll. = grozdje, KrGoraDSv.; Rosinen, Staro Sedlo-Erj. (Torb.).

grozdôvljiče, n. dem. grozdovlje, Navr. (Let.).

grozdôvnice, f. pl. neka priprava na vozu za prevažanje grozdja, Kres.

grožen, zna, adj. 1) schauerdhaft, entsetzlich; — grozno, in hochem Grade, sehr; grozno lepa žena, C.; grozno se smejati, unbändig lažen, Cig.; — grozno ljudi, eine ungeheuere Menge Menschen, Cig.; — 2) stattlich, schön, Gor., Tolm., Savinska dol.-C.; grozni fantsje, Npes.-K.; aufgepült: grozno dekle, Gor.

grózenski, adj. = grozanski, schrecklich, schauerdhaft, Jan., ogr.-M., C.

grózica, f. der Schauder, der Abschluß, der Ekel, Mur.

grozílen, lna, adj. drohend, bedrohlich: grozilne besede, Drohworte, Cig., Jan.

grozílo, n. das Sentblei, Cig.(T.), Pot.-C.

grozína, f. das Schauerliche, die Wildheit, C.

grozitelj, m. der Droher, Jan.

grozitev, tve, f. die Drohung.

1. grozíti, ím, vb. impf. tauchen, senken, Dalm., Danj.-C.

2. grozíti, ím, vb. impf. 1) furchtbar machen, brada ga grozi, Gor.-Mik.; — 2) g. komu, Cig., Jan.; nav. g. se komu, jemandem drohen; grozi se, stori pa niž; — 3) g. koga, jemanden schrecken, ZgD.-M., Mik.; — g. se, schaudern, sich entziegen, Cig., Jan., C.; — 4) grozi me, es schaudert mich, Cig., Jan.; — ich habe keine Lußt, ich habe Ekel, Slom.-C., Št.; grozi me po zimi v cerkev hoditi, vžhŠt.; grozi me posta, ich habe keine Lußt zu fasten, C.; — 5) grozi se mi, es schauerdert mich, Jan.; es fällt mir lästig, beschwerlich: grozi se mi delati, iz hiše iti, Fr.-C.

grozîvec, vca, m. der Droher, Cig.

groziljiv, íva, adj. 1) grauſtig, Jan. (H.); — graußlich, Guts.; — eſelhaft: groziljivo delo, C.; — 2) komur se delati grozi: träge, arbeitsſchluſen, Fr.-C.

gróznica, f. das Fieber, Nov., ZgD.; — hs.

grózničav, adj. fieberkrank, fieberhaft, nk.

groznóba, f. der Greuel, Jan.

groznošt, f. die Schauderhaftigkeit, die Entjeßtigkeit.

grozodějstvō, n. die Schreckenſthat, Cig. (T.).

grozonōsen, sna, adj. schaudererregend, Jan. (H.).

grozóta, f. das Grauen, Trub.-C.; die Schauderhaftigkeit, Zora.

grozovínski, adj. = grozovit, Mur., Cig., Jan.; ungeheuer, Kos.-M.

grozovinstvō, n. der Greuel, die Greuelthat, Cig., Jan.

grozovît, adj. schaudervoll, schauerlich, entsetzlich; — grausam, Mur., Cig., Jan., nk.

grozovítec, tca, m. ein schreclicher, grausamer Mensch, Valj. (Rad).

grozovíten, tna, adj. = grozovit.

grozovítnež, m. der Schreckliche, der Wütnerich, der Unmensch.

grozovitnica, f. die Schreckliche, die Grausame, Valj. (Rad).

grozovitnik, m. = grozovitnež, Cig., Jan., C.

grozovítnost, f. = grozovitost.

grozovítost, f. die Schauderhaftigkeit, die Entjeßtigkeit; — die Brutalität, die Grausamkeit, Mur., Cig., Jan., nk.

grozovláda, f. Jan., C.; pogl. grozovladje.

grozovláde, n. die Schreckenſherrschaft, Cig.; der Terrorismus, Cig. (T.).

gróžati, am, vb. impf. g. kaj, etwas umrühren, in etwas herumwühlen, Jan., ogr.-C.; z žlico grožati vročo hrano, juho, ogr.-C.; — prim. 1. groziti, grez-niti.

grožník, m. der Droher, C.

gróžnja, f. die Drohung; prošnja in grožnja ne pomaga, es hilſt weder Bitten noch Drohen, C.

gŕpa, f. 1) der Maiskuchen, vžhŠt.-C.; turščična pogača na vernih duš dan, Fr.-C.; — 2) die Honigwabe, die Wachſcheibe, ogr., Fr.-C.; — prim. prga.

grsiti se, i se, vb. impf. Krelj, pogl. grsiti se, grustiti se.

grsóba, f. der Greuel: gnus ali grsoba, Krelj; — prim. grsiti se.

gřšt, f. kar se enkrat prime sè stisnjeno dlanjo, eine Handvoll, Tolm.-Erj. (Torb.), C.; g. slame, Vrt.

grstiti se, i se, vb. impf. = grustiti se, ekeln, Cig., Fr., ogr.-C.

grstljiv, íva, adj. eſelhaft, ogr.-C.

grstljivost, f. die Eſelhaftigkeit, ogr.-C.

grtánik, m. = požiralnik, Poh.

grtán, ána, m. = grtanec, Cig., Jan., C.

grtánčnica, f. der Kehlbuchſtabe, Cig.

grtánec, nca, m. 1) der Schlund, die Kehle, die Gurgel, Cig., Jan., Fr.-C.; die Speise-, röhre, SlGor.; — 2) der Adamšapſel, Cig., C.; = hrustanec, der Knorpel, Bes.

grtíne, f. pl. Cig., Zil.-Jarn. (Rok), Štrek., pogl. gratune.

grtúnje, f. pl. Kras - Erj. (Torb.), pogl. gratune.

grûbati, am, vb. impf. Nov., pogl. grobati.

Slov.-nem. slovar.

17

grúča - grûh

— 258 —

grûh - grûška

grúča, f. der Klumpen; g. rude, eine Erzstufe, Cig.(T.); granitna g., ein Granitblock, Cig.; grúče zlata, Ravn.; g. masti, ein Fettklumpen, Cig.; v grúče se lomiti, sich klümpern, Cig., Jan.; eine Mehrheit zusammengedrängter Dinge: g. lešnikov, Notr.-Lašče-Levst.(Rok.); g. fig, Dalm.; die Gruppe: g. ljudi, nk.; v grúčah stoje znanci, Jurč.; —prim. it. gruzzo, der Hause, Levst.(Rok.).

grúčast, adj. klumpig, Dict., Mur., Cig., Jan., C.; g. kruh, Pohl.(Km.).

grúčát, áta, adj. voll Klumpen, holperig, Cig.

grúčav, adj. klumpig, derb: grúčava ruda, das Derberz, Cig.(T.); največ je kamena sol grúčava, Erj.(Min.); = poln gruč, Jan.

grúčica, f. dem. gruča.

grúčiti se, im se, vb. impf. sich klümpern, Cig., C.

grúda, f. die Scholle, die Erdscholle; pod grudo koga spraviti, jemandes Tod verursachen, ogr.-C.; pod grudo iti, sterben, St.-C.; gefrorener Koth und Schnee auf den Straßen, Rib.-M., C.; — der Klumpen, Mur., Cig., Jan., Cig.(T.); g. zlata, ein Klumpen Gold, Cig.; g. apnenega kamena, Dol.; g. soli, ein Klumpen Salz, der Salztoff, SlGor., Fr.-C.; krvna g., der Blutkuchen, Erj.(Som.).

grúdast, adj. scholligt, klumpig, rauh, Habd.-Mik., Mur., Cig., Jan.; g. pot, rauher Weg, Cig.

grudát, áta, adj. schollig, klumpig, Cig., Jan.

grúdav, adj. = grudat, Cig.

grúdelj, dja, m. der Bartgrundel (cobitis barbatula), Z., Blc.-C.; — iz nem.

grúden, dna, m. der Monat December, Mur., Cig., Jan.

grúden, dna, adj. voll Klumpen, holprig, Z.; če so božične kvatre lužne, to so velikonočne grudne (voll gefrorener Erd-, Schnee- und Eisklumpen), Erj.(Torb.).

grúdica, f. dem. gruda; das klümpchen.

grúdičast, adj. klümpchenartig; — voll Klümpchen. Mur., M.

grúditi, im, vb. impf. 1) in Klumpen zerttheilen: g. se, sich klümpern, Cig.; — 2) zerbeissen, Jarn., Cig.; kruh g., Jurč.; suhe skorjice g., Andr.; g. orehe = z zobmi treti, Svet.(Rok.); kost g., an einem Beine knorpelen, Cig.; krava travo grudi, frisst Graš, Jap., Hip.-C.; — trdo cesto g., eine holprichte Straße wandern, Z.; — pren. besede g., ein Wortklauber sein, V.-Cig.; — 3) plagen: lakota ga grudi, Cig.; mraz me grudi, eš fröstelt mich, Jan.; skrb me grudi, die Sorge peinigt mich, Let.-C.; — tudi: grúditi.

grúdje, n. coll. Schollen, Klumpen, ogr.-Valj.(Rad).

grúdnat, adj. voll Klumpen, rauh, holperig, Cig.

grúdnik, m. = gruden, C.

grúdnovec, vca, m. der im December gefallene Schnee, Dol.

grudovíná, f. schollige Erde, Jan.(H.).

grudovnát, áta, adj. = grudnat, Cig.

1. grûh, m. das Steingerölle, Kras-Erj.(Torb.); der Schutt, Hal.-C.; — pogl. groh.

2. grûh, m. zerjav, der Kranich (ardea grus), Guts., f., Frey.(F.); — prim. lat. grus. (?)

grûj, m. die Muräne (muraena helena), Erj.(Z.); — prim. hs. gruj, it. grongo.

grúkati, kam, čem, vb. impf. girren, Cig.

grúkavt, m. der Tauber, C.

grúliti, im, vb. impf. girren, Mur., Cig., Jan.; golob gruli, Z.

grûmbelj, blja, m. kleiner Heuhaufen: manj suho travo v grumblje raztrosijo, ogr.-C.; — prim. hs. grumen, der Klumpen.

grûnt, grûnta, m. = zemljišče, der Bauerngrund; — iz nem.

grüntar, rja, m. der Hübler, der Großbauer, Cig.

grüntati, am, vb. impf. g. vodo, den Wassergrund suchen, Z.; g. morje, Npes.-Vraz.; — grübeln; — iz nem.

grünten, tna, adj. Grund=: grûntne bukve = zemljiščna knjiga.

grüpež, m. der Schotter, Solkan-Erj.(Torb.); — prim. nem. Graupe.

grúpica, f. = grudica, Nov.; — prim. grupež.

grüst, m. der Ekel, Cig., Jan., Blc.-C.

grústen, stna, adj. ekelhaft, Cig.(T.).

grustiti, ím, vb. impf. 1) ekelhaft machen: (vojaško veselje) jim grusti vse ostale radosti, LjZv.; — 2) anekelt: to me grusti, C.; — 3) g. se koga, jemanden scheuen, C.; — 4) grusti se mi kaj, eš ekelt mich etwas an, Cig., Jan., ogr.-Mik., Dol.; — eš verdrießt mich, ich habe keine Lufst, Z.; nikdar se mu ni grustilo pridigovati, Krelj; grusti se mi delati, Z.

grustljiv, íva, adj. ekelhaft, Z.

grúša, f. grober Sand, Schotter, Cig., Zora-C.

grúšati, am, vb. impf. zerbröfeln, Z.

grúšč, m. der Schotter, Ip.-Erj.(Torb.); — der Gebirgschutt, Erj.(Min.); še več grušča, nego Sava sama, prinašajo njeni mnogi potoki, Erj. (Izb. sp.); — pravilno morda: grušič, prim. gruš.

grúšča, f. der Ekel, Habd.-Mik., Jan.

grúščarica, f. die Schotterbank, Erj.(Min.).

grúščast, adj. grießig, Jan.

grúščati, am, vb. impf. pochen: rudo g., Jan.(H.).

grúščevít, adj. kiesig, gruščata tla, der Kiesboden, Sol.

grúšec, šca, m. das Steingerölle, der Schotter, der Gruš, Jan., Sol., Cig.(T.), C.; grušec kopati, Nov.

grúšev, adj. = hrušev, Cig., Jan.; gruševo drevo, der Birnbaum, Meg.-C.

grúševec, vca, m. = hruševec, C.

grúševje, n. coll. hruševje (Birnbaume), Mur.

grúšica, f. die Muscathuss (myristica moschata), C.; — medvedova g. = glog, der Weißdorn (crataegus), C.; — šmarna g., der Felsenbirnstrauch (aronia rotundifolia), Nov.-C., Erj.(Rok.).

grúšič, m. grober Sand, Schotter, zerbröckelter Kies, Z., Vrtov.(Km. k.), Nov.-C.; — prim. grušč.

grúška, f. 1) = hruška (pyrus communis), Mur., Kor.-Cig., Jan., St.; — 2) der Knopf am Degen, C.

grúškov - gubát

— 259 —

gubáti — gúgavka

grúškov, adj. = hruškov, Birn-, Mur., Cig.
grúškovec, vca, m. = hruškovec: 1) der
Birnbaumstamm, das Birnbaumholz, Mur.,
Mik.; — 2) der Birnmost, Mur.

grúškovica, f. der Birnmost, Nov.-C.

grúškovina, f. das Birnbaumholz, Mur., Cig.
Jan.

grúškovje, n. der Birnwald, Mur., Cig.

grúškovnica, f. der Birnmost, Mur., Raič
(Slov.).

grúšt, grúšta, m. = oder; — iz nem. Gerüst.

grúštarica, f. die Sandbank, Solkan - Erj.
(Torb.); — pogl. gruščarica.

grúžav, adj. = garjav, Rež.-C.

grúže, f. pl. = garje, Rež.-C.

grvúliti, úlim, vb. impf. = gruliti, V.-Cig.

grzíca, f. 1) hölzerne Klammer, Lašče-Levst.
(Rok.); — 2) das Holzchen, mittelst dessen
man Garn windet, Dol.; — mala grzica, mo-
dra glavica, Vrt.; — menda nam. grizica?
gržón, m. 1) der Kropf der Vögel, Cig., C.;
— 2) golobji g., der Taubenkropf (cucubalus
Behen), Cig.

gúba, f. 1) die Falte; obleka gube dela; v
gube devati, falten; die Runzel; v gube usta
nabirati, den Mund runzeln, C.; — v dve
gubě se držati, eine gebeugte Haltung haben;
hrbet mu je hotel lesti v dve gube, Jurč.;
otrok je zlezel v dve gube, Jurč.; — gube,
die Schraubenwindingen, Fr.-C.; — pola:
koliko gub („gubi“) im akriko? Dol.; — (v) dve
gube, zweifach, doppelt, Meg., Boh.; dve
gube plačati, doppelt zahlen, Dalm., Rec-
Let.; dve gube moč, doppelte Kraft, Dalm.;
tri gube krono nosi, er trägt eine dreifache
Krone, Trub.(Post.); v dve gúbi, doppelt,
Dict., Cig.(T.); pet gub, fünffach, Boh.; v
deset gub, zehnfach, Dict.; na dve, tri, štiri
gube plesti, zwei-, drei-, vierfädig flechten,
SIGor.; vlakno v tri gube spleteno, Jurč.;
— dvojo gubo = (v) dve gube, doppelt,
C.; storite dvojo gubo po nje delih, Dalm.;
— 2) die Barbe (barbus plebeius), Notr.-
Erj.(Torb.); — tudi: gubà, Valj.(Rad).

gubač, m. 1) der Faltenzahn, Cig.(T.); — 2)
gúbač, die Knopper, ogr.-Valj.(Rad).

gubána, f. = gubanica, Cig., Nov.-C., Goriš.-
Štrek. (LjZv.).

gubánčast, adj. voll Falten, Mur.

gubánčiti, âncim, vb. impf. falten, Jan., Šol.
C.; čelo g., die Stirne runzeln, C.

gubánec, nca, m. 1) die Falte am Kleide, C.;
— die Runzel, C.; — 2) = devetogub,
Cig.; — 3) das Geißblatt (lonicera capri-
folium), Orehovlje na Ipavi-Erj.(Torb.).

gubánica, f. 1) = gubanec 1), Jan.; nabere
lice v čudovite gubanice, Jurč.; — 2) =
potica, Cig., Jan., Štrek., Gorica-Erj.(Torb.),
GBrda; prim. gibanica; — 3) der Palm-
busch, Gor.-Cig.; prim. beganica.

gûbar, rja, m. der Falter, Cig.

gúbast, adj. faltenförmig, runzlich, Cig., Jan.,
C.; faltig, Mur.

gubát, báta, adj. faltig, runzelig, Cig., Vrt.

gubáti, âm, vb. impf. falten, in Falten legen,
falzen, Cig., Jan., M.; g. se, Falten bilden:
obleka se je gubala, Jurč.

gubàv, áva, adj. faltig, Jan.

gubavica, f. die Kröte, C.

gúben, bna, m., Cig., pogl. gubno.

gúben, bna, adj., Nov.-C., pogl. poguben.

gúbica, f. das Fältchen, Mur., Cig., Jan.; —
gubicà, Valj.(Rad); gubica, Dol.

gúbičast, adj. voll Fältchen, Mur.

gúbičati, am, vb. impf. fälteln, Mur.

gubilišče, n. der Ort der Hinrichtung, DZ.

gubitek, tka, m. = izguba, der Verlust, h. t.-
Cig. (T.,

gubíti, ím, vb. impf. 1) schädigen, zugrunde
richten, verderben, M., C.; bolezen me gubi,
Fr.-C.; gubi ga, seine Kräfte nehmen ab,
Fr.-C.; Psa le uroki gubijo, Danj.(Posv.
p.); — 2) verlieren, Kor., Rež.-Cig., Jan.,
ogr.-C., Zora; pernica perje gubi (federt),
Cig.; svoje dni g., seine Zeit verlieren, C.;
srce g., den Muth verlieren, Cig.; — voda
se gubi pod zemljo, Z; čebele se gube na
paši, Lašče-Levst.(Glasn.); glas se gubi, die
Stimme verhält, Cig.

gubívec, vca, m. der Bernichter, Cig.

gubljénje, n. 1) das Schädigen; — 2) das
Verlieren, Cig.

gúbno, n., Dict., Dalm., Trub., Jap., jvzhŠt.,
pogl. gumno.

gubolic, lica, adj. gubastega lica: Žalost, žena
gubolica, Str.

güboma, adv. faltenweise, Cig., Jan.

gubosklàd, skláda, m. der Faltenʃchlag, Cig.

gubovít, adj. faltenreich, Jan.

gúcek, cka, m. (nam. gudcek), = gudek,
kajk.-Valj.(Rad).

gúda, f. das Schwein, C.

gúdek, dka, m. das Ferkel, BlKr., vzhŠt.-C.

gúdika, f. weibliches Ferkel, C.

gúga, f. die Schaukel, Kr.-Valj.(Rad); = pl.
guge, Mur., C.

gugáč, m. 1) der Schauker, Cig.; — 2) die
Nohrdommel, Dalm.-C.

gúgałen, lna, adj. zum Schaukeln gehörig, nk.

gúgalica, f. die Schaukel, Cig., Jan., DZ., Valj.
(Rad).

gúgałnica, f. 1) die Schaukel, Cig., Jan., Gor.-
M.; — 2) der Wagebalken, C.

gúgałnik, m. der Schwungriemen an den
Kutschen, V.-Cig.

gúgaló, n. 1) = gugalnica, Gor.-M.; — 2)
= nihalo, Nov.-C.

gúganica, f. = gugalnica, Mur., Bes.

gúganje, n. das Schaukeln.

gúgati, gam, vb. impf. schaukeln; g. se, sich
schaukeln; — wackeln, Cig., Jan.; zob, miza,
guga (guglje), Cig.; schwanken, Cig., Jan.

gúgav, adj. wackelig, schwankend, Cig., Jan.

gúgavec, vca, m. 1) der Schaukler, Cig., Jan.;
— 2) der Pelikan, die Sackgans (onocrota-
lus), Hip.-C.

gúgavica, f. = gugalica, C.

gúgavka, f. die Schauklerin, Cig

17*

gúgelj — gumbalica

— 260 —

gumbár — gûnca

gúgelj, glja, m. 1) die Schaufel: postelje na gugljih (na parobrodih), Schaukelbetten, S.N.

1. gúgla, f. = šeškanje, prežanje pri pojedinah: na guglo hoditi, Blc. - C.; — prim. guglati.

2. gúgla, f. die Kappe: ušiva, norska g, Trub. (Post.); — prim. kor. - nem. gug'1, Haube.

gúglar, rja, m. = guglaš, M.

gugláš, m. = šeškač, prežavec (gúglaš), Rihenberk-Erj. (Torb.); — prim. guglati.

gûglati, am, vb. impf. = šeškati, prežati pri kaki pojedini, Cig., Blc.-C.; (gugljati) Rihenberk - Erj. (Torb.); — prim. nem. (vorarlberško): gügla = gucken, C.

gûglja, f. ein herabhängendes, schwankendes Ding, die Plampe, Cig.

gugljáti, âm, vb. impf. schaukeln, Mur.; schüteln, Tolm.-C.

gúgljav, adj. schaukelnd: Zibelka gugljava, zibelka mala, D.Sv.

gúgljavec, vca, m. die Rohrdommel (ardea stellaris), Dalm.-Valj.(Rad).

gúgniti, gûgnem, vb. pf. einen Schaukelschwung geben, Cig.

1. gûkati, kam, čem, vb. impf. girren, Z., Jan.(H.).

2. gûkati, am, vb. impf. z deščico na vrvci privezano mahati po vzduhu, da daje hukajoč glas od sebe, Koborid - Erj. (Torb.); — prim. hukati.

gúla, f. Jan., Z., C., pogl. gulja 1).

gúlec, lea, m. = gulež, Cig.; (gúlec?).

gûleš, m. = gulež, Mik.

gulež, m. der Aušfauger, der Menschenenschinder, M., C., Valj.(Rad).

gúliti, im, vb. impf. 1) weßen, reiben, abnügen, abreiben, Jarn., Mur., Cig., Jan., Erj.(Torb.); g. se, sich reiben, Cig., Jan.; psi se gulijo = se igrajo, Jarn.; — die Rinde, die Haare, die Haut abweichen, schinden, Cig., SlGor.; — osla s palico g., (prügeln), Vod.(Tzb. sp.); — g. kaj, = brez zob jesti, C; — 2) schlecht geigen, siedeln, Jan., C.; — vsak svojo guli = vsak svojo gode, Gor.; — 3) außziehen, schinden (fig.), prellen, bedrücken, Cig., Jan., nk.; gulijo ga, dokler čutijo, da ima kak krajcar, jvžhŠt.

gulišvec, vca, m. der Schinder (fig.), Valj.(Rad).

gûlj, m. = stegno, Drežnica - Erj. (Torb.); pl. gulji, die Hüften, Tolm.-Strek. (Let.).

gúlja, f. 1) die Schindmäghre, Z.; — 2) das Schwein, Jan., SlGor.-C.; — 3) kleine, elende Wirtsfach, die Frette, C.; — prim. guliti.

gúljenje, n. das Weßen; — das Schinden (fig.).

gúma, f. = gumi, Cig.(T.).

gúmast, adj. gummicht, Cig.; gumaste smole, die Gummiharze, Cig. (T.).

gúmav, adj. gummihältig, Cig.

gûmb, m. der Knopf, Mur., V.-Cig., Jan., Mik., nk.; — prim. gomb.

gûmba, f. 1) = gumb, BlKr., M., Slom.-C.; — 2) smolikasta gumba na drevesu, Pirc, Mur., C.; pogl. gumpa.

gumbala, f. = gumbela, Z.

gumbalica, f. = gumbala, Vrt.

gumbár, rja, m. der Knopfmacher, Mur., Cig., Jan.

gumbárnica, f. die Knopffabrik, Cig., Jan.

gumbárstvő, n. das Knopfmacherhandwerk, Cig.

gûmbast, adj. knopfförmig, Cig.; — knopfig, Mur.; gumbasta igla, die Stefnadel, Mur.

gûmbašnica, f. 1) die Stefnadel, Št. - M., kajk. - Valj. (Rad); — 2) der Wurtsfeiler, Ščav.-Pjk. (Črt.); (pravilna oblika je menda: gumbovščnica).

gûmbček, čka, m. dem. gumbec, das Knöpfchen, nk.

gûmbec, bca, m. dem. gumb; das Knöpfchen, Mur.

gumbela, f. das Maiglöckchen (convallaria majalis), vžhŠt.-C.; — prim. gumbala.

gumbelica, f. die Weißwurz (convallaria latifolia), Cig.

gûmbič, m. dem. gumb; das Knöpfchen, Cig. nk.

gûmbnica, f. 1) das Knopfloch, V.-Cig., Jan., nk.; — 2) die Knopfnadel, C.

gumbováča, f. = gumbovščnica, kajk. - Valj. (Rad).

gûmbovščnica, f. die Knopfnadel, Ščavn.-C.

gümence, n. dem. gumno, Cig.

gûmi, ija, m. das Gummí, C., nk.

gumigût, m. neka smola in iz nje napravljena barva, das Gummigutt, Cig.

gumigūta, f. = gumigut, Levst.(Nauk).

gumnenicna, f. das Lennenbrett, Cig.

gumníšče, n. 1) die Tenne, die Dreschtenne auf dem Felde, Mur., Cig., Jan.; — 2) der Plaž, wo eine Tenne war, Mur.; — 3) der Vogelherd, C.

gumníški, adj. zur Tenne gehörig, Z.

gúmlő, n. Danj. (Posv. p.), pogl. gumno.

gúmnq, n. 1) festgestampfter Boden: die Tenne, die Dreschtenne, Mur., Cig., Jan., ogr.-Mik.; gumnd, Ravn., ogr.-Valj. (Rad); — 2) der Vogelherd, Cig., Pot.-M., C.

gumováti, šijem, vb. impf. gummieren, Cig.(T.).

gûmovец, vca, m. der Kautschukbaum (ficus elastica), Tuš.(B.).

gumovít, adj. gummihältig, Jan. (H.).

gumovína, f. Gummiwaren, DZ.

gûmp, m. Cig., Met., pogl. gumb.

gûmpa, f. 1) der Knorren, C.; — 2) verhärtetes Geschwür, Jarn.; die Beule, Cig.; — 3) dummes Weib, C.

gûmpast, adj. 1) keulenförmig, Cig.; -stumpf: gumpasta igla, Z.; — (o kipih) nicht genug bearbeitet, C.; — 2) pren. ungeschlacht, flegelhaft, roh, C., M., Z.; — dumm, Cig.

gûmpati, am, vb. impf. mit geballter Faust schlagen, Cig.

gûmpec, pca, m. 1) der Lümmel, der Tölpel; — 2) der Schlag, C.; — prim. gumpati.

gûmpež, m. 1) = gumpec 1); — 2) = kalin, Cig., Frey.(F.).

gûmpica, f. dem. gumpa, (gompica) Bes.

gúna, f. freier Plaž im Dorf, wo zwei Wege sich kreuzen, Strek.; — „svet za hišo ali okolo hiše“, Krn-Erj. (Torb.); — pogl. gumno.

gûnca, f. die Schaukel, Cig., ZgD., Gor.-M.

gûncalica — gúščer

— 261 —

gúšica — gvozdíti

gûncalica, f. die Schaukel, Polj.

gûncalnik, m. der Schwungriemen an den
Kutschen, Cig.

gûncati, am, vb. impf. schaufeln; g. se, sich
schaufeln, Cig., Jan., Kr.; wackeln, C.; voz
se gucna, Z.

gûnda, f. der Dummkopf, Rib.-M., C.

gûnga, f. die Viola, die Geige, C.

1. gûngati, am, vb. impf. die Viola spielen, C.

2. gûngati, am, vb. impf. = gugati, Blc.-C.

gúngelj, glja, m. der Baumfnoten, der Knorren,
C.; — der Finger= oder Fußknöchel, Rez.-C.;
— prim. it. gongola, die Halsgeschwulst, C. (?)

gungljáča, f. der Knorrenstock, C.

gungljáti, âm, vb. impf. mit großen, mageren
Füßen einhergehen, Rez.-C.; — prim. gungelj.

gúnj, m. die Kože, Cig., Jan., C., BlKr., jvšt. St.

gúnja, f. die Kože, C.; — kožiges Kleid, Trst.
(Let.), Mursko polje; — prim. it. gonna,
srlat. gunna, Mik. (Et.).

gunjár, rja, m. der Kogenverfertiger, Jan.

gúnjast, adj. kožig, zottig, C., Z.; gunjast pes,
vol, ob Muri-Trst.(Let.).

gúnjavec, vca, m. človek s kuštravimi lasmi,
ob Muri-Trst. (Let.).

gúnq, n. kmetske hiše dvorišče, Kras., Goriš.;
pogl. gumno.

1. gúra, f. die Schindmähre; — prim. bav. gurr,
f. Mik.(Et.).

2. gúra, f. nekak gumb iz smole, Dol.

guráča, f. nam. igrača, Mur., C., vzhŠt.; la-
tinščina mu je bila gurača, Raič(Let.).

gúrati, am, vb. impf. 1) abnüßen, schartig,
stumpf machen, Fr.-C.; nož g., Z.; — 2) über
die Kräfte anstrengen, plaqen, C.; živino g.,
Z.; g. se (tudi: gurati), sich plaqen, Goriš.-
Strek. (Let.), Gor.

gúrati se, am se, vb. impf. nam. igrati se, C,
Mik., vžŠt.; (g. si, Jan.).

gurgáti, âm, vb. impf. girren, Dict.

gurgotáti, otâm, ččem, vb.impf.girren, Jan.(H.).

gusár, rja, m. der Seeräuber, der Pirat, Cig.,
Jan., Cig.(T.); —prim. hs. gusar, it. corsare.

gusárski, adj. Seeräuberisch, Jan.; gusarska
država, der Raubstaat, Cig. (T.).

gusârstvō, n. die Seeräuberei, das Piraten-
thumi, Cig., Jan.

gúsniti, gûsnem, vb. impf. nam. golsniti,
musßen, Blc.-C.; ves čas ni gusnil, Tolm.-
Ejr.(Torb.).

gúša, f. der Kropf, Notr.(V.)-Cig., Jan., Cig.
(T.); — prim. hs. guša.

gúšast, adj. kropfig, SIN.

gúšav, adj. kropfig, Cig., Jan.

gúšavec, vca, m. der Kropfige, Jan.

gúšavka, f. 1) die Kropfige, Jan.; — 2) bo-
doča g., der kropfige Stachelbauch oder Kugel-
fisch (tetraodon hispidus), Erj.(Z.).

gúščar, rja, m. = guščer, Jarn., Jan.

gúščer, ra, m. 1) die grüne Eidechse (lacerta
viridis), C., Trst.(Let.), kajk.-Vest.; — 2) pl.
guščeri, die Halsdrüßengeschwulst, Trst.(Let.),

kajk.-Vest.; — 3) = mišca (Muškel), kajk.-
C.; — prim. kuščer, kuščar.

gúšica, f. dem. guša, das Kröpfschen, Cig.

gúšiti, gûšim, vb. impf. würgen, ersticken, Cig.,\ ogr.-C.; — hs.

gúštara, f. die Bouteille, Vrtov.(Vin.); —prim.
hs. goštara iz novogr. γαστέρα, Dan.

gūta, f. die Apoplegie, kajk.-Valj. (Rad); —
prim. lat. gutta, it. gotta, Mik.(Et.).

gutapêrča, f. neki posušen dresveni sok, die
Guttapercha, Cig.(T.), DZ., nk.

gutapêrčen, čna, adj. aus Guttapercha, nk.

guturâlee, lca, m. der Gutturallaut, nk.

guvernér, rja, m. vladarski namestnik v de-
želi, der Gouberneur.

gúvną, n. Trst.(Let.), pogl. gumno.

1. gúza, f. die Salte, Cig.; die Runzel, SlGor.-C.

2. gúza, f. 1) der Hintere, Jan., Strek., Lašče-
Evj.(Torb.); — 2) der Höcker, Kr.-Valj.(Rad);
— 3) der Beutel am Beutelneß, V.-Cig.; —
4) pl. guze = bize, Blc.-C., Z.; — 5) = gož,
f. 1), V.-Cig., Lašče-Evj.(Torb.), Ig., (»pra-
vilno je pisati: goza«, Let. 1883, 230.;
goza, Hinterbacken, Mik. [Et.]).

gúzast, adj. faltig, runzelig, Jarn.; je sicer
guzasta in zaspana in grda nagrbana, Jurč.

1. gúzati, am, vb. impf. 1) falten, C.; — 2)
guzan, gefaltet, faltig; guzana janka, faltiger
Weiberkittel, Npes.-Kres, C., Mursko polje.

2. gúzati, am, vb. impf. 1) mit zahnlošem Munde
beißen, Saugen, Mur., C., Z.; — 2) g. (se),
mit dem Hintern weßen, C.; = drsati se,
Tolm.-Strek.(Let.); — 3) schleppen, GBrda.

3. gúzati, am, vb. impf. ad 2. guzniti, =
crkati, M.

gúzelj, zlja, m. der Hinterbacken, BlKr.; —der
Hühnersteiß, BlKr.

gúzica, f. dem. guza; der Hintere, Cig., Jan.,
BlKr., Št., GBrda.

1. gúzniti, gûznem, vb. pf. = suniti, Krn-
Ejv.(Torb.).

2. gúzniti, gûznem, vb. pf. = crkniti, Št.-C.;
— prim. golsniti. (?)

guzovina, f. = tule: srajce iz guzovine, LjZv.

gvajacîn, m. das Guajazın (chem.), Cig.(T.).

gvájak, m. der Guajakbaum (guajacum offici-
nale), Cig.

gvájakov, adj. Guajat: gvajakova kislina,
die Guajakäure, Cig.(T.); gvajakova smola,
das Französenharz, Cig.

gvána, f. = gvano, Jan.

gvanáko, m. = divja lama (auchenia huanaco),
Ejv. (Ž.).

gváno, m. obiloma nakopićen ptičji gnoj, der
Guano, Nov.

gvardijân, m. samostanski načelnik, der Guar-
dian.

gvazdati, am, vb. impf. dumm schwägen, C., Z.

gvir, m. = bubuj, Ž., Frey.(F.); pogl. z. vir.

gvôzd, m. der Keil, der Nagel, Cig., C., Vrt.;
= stsl., rus.

gvozdíti, im, vb. impf. = gozditi, verkeilen, Cig.

h — habljáti

— 262 —

habljénje — hâj

H.

h, pracp. pogl. k.

hà, interj. baß! ha, kaj je meni za to' — ha,
ha! ali: ha, ha, ha! (izraża smeh); — há?
tako vpraša, ktor ni razumel česa.

hába, f. der Stügel, der Fittig, Kor. - Jarn..
Guts., Mur., Jan., C., St.-Valj. (Rad); stara
ptičke ob hudi uri ogrne s habami, C.

habáckati, am, vb. impf. mit einem Stößel
stoßen, Zora.

habáč, m. = bahač, C.

habán, ána, m. der Bengel, Cig., Jan., C.

1. hábanje, n. das Puffen, Cig.

2. hábanje, n. 1) das Schonen, ogr.-M.; —
2) das Meiden: h. grehov, C., kajk.-Valj.
(Rad).

hábast, adj. 1) geslügelt, Mur., C.; —2) über-
müthig, C.

habát, áta, adj. geslügelt, Cig., Jan., Sl-
Gradec-C.

habât, m. = hebat, Dict., Mur., Cig., Jan.,
Medv. (Rok.).

1. hábati, am, vb. impf. 1) puffen, Z.; stoßen, Cig.; z. rogovi h., Gor.; — 2) wehen: vročina haba od koga ali česa, Dol.; plamen haba = šviga, C.; — 3) ungeschlacht, plump einhergehen, C., Z.; — 4) = bahati, C.; — 5) = bljuvati, Kras; — prim. hebati.

2. hábati, am, vb. impf. 1) h. kaj, etwas hintan-
halten, C.; —verschonen, schonen, Meg., Dalm.,
M.; — h. kaj od koga, česa, behüten, C.;
h. koga česa, jemanden vor etwas warnen
C.; — 2) h. se česa, sich vor etwas hüten,
sich einer Sache enthalten, Habd.-Mik., ogr.-
M., C.; — prim. stsl. habati sę, sich ent-
halten.

habâtov, adj. Attich-, Cig.

habátovje, n. der Attichstrauch, Cig.

habdovína, f. neka rastlina, BlKr. - D.Sv.
(menda = habat).

háben, bna, adj. eilig, schnell: habno iti, C.

habed, m. = habat, C.

háber, bra, adj. = ošaben, Poh.-C.

habet, m. = habat, C.

haběti, im, vb. impf. schwach werden, C.

habeza, f. = habat, Hal.-Caf (Vest. I 153).

1. hábiti, hâbim, vb. impf. verderben, beschädigen,
Habd.-Mik., Cig., C., BlKr.-M.; zганje jim
od leta do leta bolj glave habi, Nov.; vino
se habi, Navr. (Let.); — schänden, Fr.-C.

2. hábiti, im, vb. impf. mit den Stügeln stoßen,
fliegen, C.; ptice pod nebom habijo, Slom.;
— pren. prahßen, C.; — prim. haba.

3. hábiti, im, vb. impf. h. se = habati se,
C.; — prim. 2. habati.

4. hábiti, im, vb. impf. C., pogl. hapiti.

1. habljáti, âm, vb. impf. 1) slattern, Z.; —
2) prahßen, M.

2. habljáti, âm, vb. impf. hastig zusammen-
klauben, C.

habljénje, n. das Beschädigen, das Verder-
ben, Z.

1. hábniti, hâbnem, vb. pf. 1) stoßen, puffen,
Cig.-Kras; mit der Faust o. dem Ellbogen
stoßen, Štrek.; prim. hebniti; — 2) schwach,
müde werden, C.; hinsinken, hinstürzen, Cig.,
Nov.-C.

hâbnjak, m. der Gegewisch, C.; — prim.
haba.

hábnjenje, n. das Ausstoßen (z. B. beim
Fechten), Cig.

habováti, újem, vb. impf. = varovati: h. bol-
nika, h. pijanca, da ne pade, C.; — h. se,
sich hüten: starec se habuje, geſt vorsichtig,
C.; h. se česa, sich vor etwas hüten, C.

hábra, f. ženska, ki se mnogo usti, Gor.

hábriti se, im se, vb. impf. sich rühmen,
prahßen, C.

habriv, íva, adj. prahlerisch, hochmützig, C.

habrîvec, vca, m. der Prahler, C.

habrûn, m. der Prahlans, vzhŠt.-C.

habúljica, f. das gem. Christophskraut (actaea
spicata), Medv. (Rok.).

hacáti, âm, vb. impf. schwerfällig einhergehen,
breit einherſchreiten, C.; (o medvedu), Zora;
hacal je po slami okoli konja, LjZv.; —
prim. kor.-nem. hatsch'n, schleppend einher-
gehen.

hacáló, n. der breit Einherſchreitende, M., C.

hácniti, hácnem, vb. pf. hauchen, blaſen, SlGor.-
C.; — prim. hs. haknuti, hauchen.

hâdra, f. das Kopftuch der Weiber, vzhŠt.-C.;
prim. adra; iz nem. „Hader“.

hâdrica, f. das Tüchel, das Schnupftuch, C.,
Kor.-Kres.

hadrijân, m. die Bärwurz (meum athamanti-
cum), M., C., Medv. (Rok.).

hahár, rja (ra), m. der Henker, der Peiniger,
vzhŠt.-C., ogr.-Valj. (Rad); — prim. srvn.
hahaere, Mik. (Et.).

hahljáló, n. der Lachans, Jan.

hahljânje, n. 1) das Hervorsprudeln; — 2)
daš laute Lachen, Jan.; predrzno h., Vrtov.
(Sh. gov.).

hahljáti, âm, vb. impf. 1) hervorsprudeln, Jan.;
iz soda hahlja, Z.; voda iz lukenj hahlja,
Vod. (Izb. sp.); iz breznov vode hahljajo,
Skriny. - Valj. (Rad); — 2) hervordampfen,
C.; ze zjutraj zганje iz njega hahlja, Slom.;
— 3) h. se, grob, laut lachen, Jan., C., BlKr.-
M.; nepristojno se h., Cv.

hahljáv, áva, adj. der gerne laut lacht, Jan.

hahljávec, vca, m. der gerne laut lacht, Jan.

hahljávka, f. die gerne laut lacht, Jan.

hâj, interj. 1) laſš! haj ga (hajta, hajte!) laſš(t)
ihn! C.; — haj, haj! tako se kragulj od-
ganja od kokoši, C.; — iz: nehaj, C.; —
2) haj tuja haj! (tako se poje o zibanju
deteta).

hâj — haljîna

— 263 —

haljînec — hândžar

hâj, m. das Liegen (v otročjem govoru), C.

hâja, interj. = haj 2): Oj tuja haja, mladi sin, Npes.-Vraž.

hâja, f. tölpische Weib, Zil.-Jarn. (Rok.).

1. hâjati, am, vb. impf. (v otročjem govoru) liegen, schlaſen; — prim. ajati.

2. hâjati, jam, jem, vb. impf. sich kümmern: h. za kaj, Istra-C., Sl.N.-C.; — h. za čim, sich kümmern, sich beſtreben, ogr.-C.; — hs. hâjje, interj. tako se veleva volu, kadar naj gre na levo, k sebi, C., Gor.; — prim. ajs.

hâjd, hâjda, m. = ajd, Mur.

hâjda, f. = ajda, Mur.

hâjdi, interj. (hajdiva, -dimo, -dite, -dita!) auf! woſian! hajdimo na delo! hajdita z menoj! — prim. nem. heidi! tur. hajdé, Mik. (Et.).

hajdîna, f. = ajda, Mur., ogr.-Valj.(Rad); hâjdina, vzh.St.

hajdînščica, f. neka hruška, kajk.-Valj.(Rad).

hajdov, m. = velikan, kajk.-Valj.(Rad); — prim. hajd.

hajdûk, m. der Räuber, der Heiduf.

hajdukovânje, n. das Heidubenleben, Sl.N.

hajdûški, adj. Heidufen: hajduške čete, Sl.N.

1. hâjkati, am, vb. impf. 1) = 1. hajati, Mik.; — 2) otroka h., einschläſern, jvzh.St.

2. hâjkati, am, vb. impf. „hajû“ zurufen, Habd.-Mik.

hâjs, interj. = ajs, BlKr.

hâjsa, interj. heißa! Cig.

hâjsasa, interj. heißa! h., hopsasa! C.

hâjzba, f. velika izba, Mursko polje - Raič (Let. 1878, II. 189.).

hâjžer, m. = aržet, C., Št.-Mik.; — prim. nem. Aſer = Sač zum Anhängen, Mik. (Et.).

hâla, interj. holla! C.; Oj hala, hala, Nežica! Npes.-Vraž.

halabûčiti, bûčim, vb. impf. = halabukati, Cig.; po hodnikih h., Raič (Let.).

halabûka, f. der Lärm, das Getümmel, Mur., C., kajk.-Valj.(Rad), Zora.

halabûkati, am, vb. impf. tumultuieren, Guts.-Cig.

halabûra, f. der Lärm, der Tumult, ogr.-C.

haladîkati, kam, čem, vb. impf. schnell gehen, ſtark auſtreten, Hal.-C.

halamôja, f. das Dicßicht, das Geſtrüpp, Krn.-Erj. (Torb.).

hâſda, f. = haloda, haloza, C.

hâſdje, n. coll. = halodje, haložje, C.

hâſdra, f. das Unfraut in den Saaten, (hav- dra) Kr.-Valj.(Rad); — prim. halda.

hâlja, f. weites Gewand, das Oberkleid, Mur., Cig., Jan., Dol.; Ogrne haljo do peta, Npes.-Vod.(Pes.); — telo je bilo zavito v dolgo črno haljo, Jurč.; pokrit sè svojo staro haljo leži, Vrt.; — das Kleid, ogr.-M.; = suknja: ženinu novo haljo kupiti, BlKr.-Let.

haljáti, âm, vb. impf. in langer, herabwallender Kleidung einherſchreiten, C.

háljica, f. dem. halja; das Kleidchen, das Jäck-chen, Cig., Vrt.; obleče dolgo haljico, Npes.-K.

haljína, f. = halja, Cig., Jan., Sl.N.; — hs.

haljînec, nca, m. das Unterjäckchen, das Leibchen, Erj.(Som.); — hs.

halō, interj. hallo! Z.

halöckati, am, vb. impf. hallo rufen, C., Z.

háloda, f. = haloza, C.

hálodje, n. coll. haložje, C.

halóga, f. 1) das Geſtrüpp, C.; — vom Wasser angeschwemmtes Reißicht, C.; — 2) das Seegraß, Valj.(Rad), (haluga) Guts.; der Tang, (haluga) Tuš. (R.); — 3) der Feßen, C.; prim. faloga.

haloti, f. pl. Feßen, C.; — prim. faloti.

halovániti, ânim, vb. impf. ausgelaſsen lärmeu, BlKr.

halovânje, n. der Lärm, Mcg., Dalm.-M.

halováti, ûjem, vb. impf. lärmen, C.

halóza, f. das Geſtrüpp, C.; dichtes Unfraut: taka haloza je že v vinogradu, da bo treba kmalu podplevati, jvzh.St.

halóžje, n. coll. das Geſtrüpp, C.; das Reißig, beſ. angeschwemmtes Reißig, vzh.St.

haložína, f. = haložje, C.

hálta, f. = halda, haloza, Ig.

halúga, f., pogl. haloga.

halucinácija, f. die Einnesvorspiegelung, die Hallucination, Cig. (T.).

hám, interj. ham ga! pač ihn! Vrt.; ham, ham! (označuje: pojesti).

hám, m. nav. pl. hami, 1) das Pferdegeſchirr nach ungarischer Art (ohne Kummermet, nur aus Riemenzeug beſtehend), vzh.St.-C., ogr.-Valj. (Rad.); — 2) das Iraqband, Hal.-C.; — 3) die Hosenträger, SlGor.-C.; — prim. madž. hám, srlat. chamus, Mik. (Et.).

háma, f. die Hamme, Trst. (Let.) — iz nem.

hâmati, am, vb. impf. freſsen, eſſen (v otročjem govoru), C., Z.; schnappen, C.

hámbar, ra, m. der Getreideboden, der Fruchtboden, Jan., BlKr.; — prim. madž. hambár, tur. ambar, Mik. (Et.).

háme, f.pl. hami 1), Lašče-Levst (Rok.), SlGor.

hámec, mca, m. dem. ham, Valj. (Rad).

hamedráti, âm, vb. impf. sich jācēn (o ohlapni obleki), (hamdrati) Cig.

hámica, f. dem. hama, = krača, SlGor.-C.

hámičen, čna, adj. falſch, hinterſtig, Mur., ogr.-C.; — prim. nem. hámisch, madž. hamis, falſch, böſe, Mik. (Et.).

hamičja, f. die Falschheit, ogr.-Mik.; — prim. hamičen.

hâmlja, f. alberner Mensch, Cig., Dol.; — prim. ſamlja.

hâmljast, adj. läppisch, albern, Cig., Dol.

hamljáti, âm, vb. impf. 1) schnappen C.; — 2) hudem, Cig.

hamóriti se, Ærim se, vb. impf. die Stirne runzeſni, Fr.-C.

hamôt, m. eine große Fischreuse, Z.; — hamot delati = hamotrati se, Cig.

hamotráti se, âm se, vb. impf. obleka se hامotra, beutelt ſich, Cig.

hân, m. mongolski ali tatarski vladar, der Chán (Khan).

händžar, ra (rja), m. velik nož, der Handschar; — hs. iz tur.

hānstvō — háriti

— 264 —

harmíca — hazārd

hānstvō, n. das Chanat, Nov.

hántav, adj. mit einem äußerlichen Gebrechen
behaf tet, Jan., BlKr.-M.; n. pr. kdr. nitor
vseh prstov na roki, BlKr.

hāos, m. prvotna svetovna zmes, sploh: zmes,
zmešnjava, das Chaoš.

hàp, interj. 1) schnapp! Cig., Jan.; — 2) iz-
raža tudi v otročjem govoru tepenje: če
volk pride, ga bomo hap, Vod. (Izb. sp.).

hapák, m. ein noch böllig ausgewachsenes
Rind, vžhŠt., ogr.-C.; — tudi psovka: der
Tölpel, C.; sesvedran h., SIN.

hâpati, am, vb. impf. 1) mit dem Münde,
Maule haschen, schnappen, V.-Cig., Jan., C.;
— 2) h. se česa, ergreifen, in Angriff nehmen,
C.; — 3) schlagen (v otročjem govoru). C.,
jvžhŠt.; — prim. hap.

hapětina, f. das Fleisch von im Frühjahr ge-
worfenem, im Winter geschlachtetem, also un-
reisem Rind, vžhŠt.-C.; — prim. hapak.

hápiti, hâpim, vb. pf. 1) schnappen, Z.; packen,
C.; beißen, Istra-C.; — 2) = začeti: hapil je
moliti, vžhŠt.-C.; — 3) h. se česa, angreifen:
h. se plešće, Věst.; etwas beginnen, in An-
griff nehmen: h. se dela, vžhŠt.-C.; nauka
z dobrim uspehom se h., Let.

hajpjeváti, újem, vb. anſangen, h. se
česa, etwas unternehmen, vžhŠt.-C.

hâpkati, am, vb. impf. dem. hapati 3), jvžhŠt.

hápniti, hápnem, vb. pf. 1) schnappen, V.-Cig.,
Jan.; h. po čem, Vod. (Izb. sp.); packen, C.;
— 2) h. se česa = lotiti se, C.

hápčevína, f. bela h., die Fischtraube, M.,
Trumm.

harabúčiti, bûčim, vb. impf. = halabučiti,
BlKr.

harabûka, f. = halabuka, ogr.-M., C., BlKr.

harambûc, m. die Hagebutte (rosa canina);
tudi: harembuc, harempoc, Fr.-C.

haras, m. streitsüßtiger Hahn, Dol.-Mik.

hárati, hâram, vb. impf. 1) prügeln, Mik.; —
2) hudełn, C.

harcovânje, n. das Streiten, kajk.-Valj. (Rad).

harcováti, újem, vb. impf. 1) kämpfen, kajk.-
Valj. (Rad); — 2) h. se = goniti se: kobila
se harcuje, Trst. (Let.); — prim. harec.

harè, éta, n. = konj (bolj zaničljivo), vžhŠt.-
C., Trst. (Let.).

hárec, rca, m. = boj, ogr.-C.; — prim. madž.
harcz = boj, srvn. harz t. j. heržu! Mik. (Et.).

hârem, m. žensko stanovališče pri Turkih, der
Harem.

harština, f. = harina, C.

hârfa, f. glasbeno orodje, die Harſe.

hârfarica, f. die Harsenpfeilerin, Cig.

harfenist, m. der Harsenist.

harfenistinja, f. die Harsenistin, Cig.

harfenistka, f. = harfenistinja, Jan.

harína, f. 1) = hare, StGor.-C.; moža vzeti
ni harino ali konja kupiti, Jsvkr.; — 2)
schlechtes Pferdefleisch, Hal.-C.

hariš, m. der Wachtfelkönig (crex pratensis), Guts.,
Cig., C.; prim. madž. haris, istega pomena, C.

háriti, hârim, vb. impf. prügeln, peitschen, M.,
C., Prip.-Mik.

harmíca, f. das Dreiigistamt, Cig.; das Zoll-
amt, die Maut, Jan., C.; — iz madž. har-
mintz = trideset, C.

harmíčar, rja, m. der Bolleinnehmer, Cig.

harmíčen, čna, adj. k harmici spadajoč, Zoll-,
Mur.

harmōnij, m. glasbeno orodje, das Harmo-
nium, Cig. (T.).

harmonīja, f. soglasje, die Harmonie.

harmónika, f. glasbeno orodje, die Harmo-
nika; harmoniko vleči, die Harmonifa spielen,
Zv.; tudi pl. harmonike: na h. delati, die
Harmonifa spielen.

hārpa, f. = harfa, Cig., Jan., nk.

harpīja, f. bajeslovno bitje, die Harpyie, Cig.

harpūna, f. metalna sulica z zazobki na vrvci,
die Harpune.

harpūnar, rja, m. der Harpumerer, Cig.

harúpa, f. abícheuliche Schlucht, vžhŠt.-C.; —
prim. rupa.

hásek, ska, m. der Rußen, der Vortheil, Mur.,
Cig., Jan., BlKr., vžhŠt., ogr., kajk.-Valj.
(Rad), Štrek.; — prim. hasen.

hásen, sna, m. der Rußen, der Vortheil, Mur.,
Cig., Jan., jvžhŠt.; ne hasna, nicht besonders
viel: toča je pobila, pa ne hasna (unbedeu-
tend) Z., jvžhŠt.; — prim. madž. haszon,
Mik. (Et.).

hásen, sni, f. = hasen m., kajk.-Valj. (Rad),
BlKr., SIN.

hasljiv, íva, adj. = hasniv, Mur., Nov.

hâsna, f. = hasen, kajk.-Valj. (Rad).

hasněti, ím (èm), vb. impf. = hasniti, kajk.-
Valj. (Rad).

hâsniti, im, vb. impf. nücken: kaj nam to hasni!
LjZv.; kaj hasni, was hilft es! Pjk. (Črt.).

hásniti, nem, vb. pf. et impf. nücken, Mur.,
Cig., Jan., Št., Dol.; kaj hasne! was hilft
eš! jvžhŠt.

hasniv, íva, adj. Rußen bringend, nütlich,
Mur., Jan.

hasnívost, f. die Nütlichkeit, Jan.

hâsną, n. = hasen, Rib.-Mik.

hasnováti, újem, vb. impf. = hasniti, Mur.

hasnovît, adj. nüreich, nütlich, erſprießtich,
Mur., Cig., Jan., ogr.-Levst. (Rok.), nk.

hasnovíten, tna, adj. = hasnovit, M.

hasnovitost, f. die Nütlichkeit, die Ersprieß-
lichkeit, Mur., Cig., Jan., kajk.-Valj.(Rad), nk.

hásora, f. = štorja, kajk.-Valj. (Rad); — iz
tur, Mik. (Et.).

hášelj, šljja, m. drvena lopata, Valj. (Rad.)

határ, m. 1) die Grenze, ogr.-C.; — 2) die
Gegend, die Landschaft, das Territorium, ogr-
C.; — prim. kotar; madž. határ.

havarīja, f. pokvara na ladiji, die Havarie, DZ.

havbīca, f. neka vrsta topov, die Haubitze,
Jan.

hâvdra, f. pogl. haldra.

hávsniti, hávsnem, vb. pf. 1) schnappen, beißen,
C., Z.; — 2) einen Schlag versehen, C.; —
prim. šavsnití.

havtáti, ám, vb. impf. schnappen, haschen, Valj.
(Rad); — gierig frellen: pes havta, Z., Gor.

hazārd, m. naključje, der Hazard.

hêntaj — hidrâvličen

— 266 —

hidrâvlika — hîmba

hêntaj, interj. Sapperment! Cig.; hentaj ga! Met.; hentaj te! Z.; da te hentaj! Polj.

hêntan, adj. vermaledeit, Cig.; tako hentano debela hrastova vrata, Jurč.

hêntanec, nca, m. ein vermaledeiter Kerl, Nov.

hêntati, am, vb. impf. mit dem Worte hent oder hentaj fluchen, Z., Polj.

hentováti, ûjem, vb. impf. = hentati, Z.

hêntraj, interj. = hentaj, Z., Gor.

hêp, interj. tako se zaklíče volu, kadar ima nazaj stopiti, SlGor.

hépati, pam, pljem, vb. impf. ad hepniti, C.

hépniti, hêpnem, vb. pf. h. vola, den Ochsen mit der Weitsche zum Stehen bringen, oder zurücktreten machen, vzhŠt.-C.

her, adj. schief, kajk.-C.; klobuk na hero (= po strani) nositi, BlKr.

herâldičen, čna, adj. k heraldiki spadajoč, heraldisch.

herâldika, f. grboslovje, die Heraldif.

herbārij, m. zbirka posušenih rastlin, das Herbarium, Cig. (T.).

heri, interj. s to besed se osel goni, Levst. (Rok.); heri, muš, Gor.

heretičânstvō, n. = herezija, Habd. - Valj. (Rad).

heretik, m. krivoverec, der Hacretiker, nk.

herezija, f. krivoverstvo, die Haeresie.

hermelin, m. das Hermelin (foetorius ermineus), Erj. (Ž.).

hermeněvtičen, čna, adj. k hermenevtiki spadajoč, hermeneutisch, Jan.

hermeněvtika, f. nauk o tolmačenju besed, die Hermeneutik.

hermētičen, čna, adj. nepropustno zaprt, hermetisch, Cig. (T.).

heroīda, f. neka vrsta liričnih pesni, die Heiroide, Cig. (T.).

hētman, m. kozaški glavar, der Hetman.

hevrīstika, f. nauk o iznajdovanju, die Hevriftik, Cig. (T.).

hî, interj. s tem glasom se konji poganjajo; — hi hi! (posnema tenek smeh).

hâdeä, f.pl. neko sozvedzje, die Hyaden, Cig. (T.).

1. hîba, f. das Gebrechen, der Fehler; konj ima hibo, Cig.; očesna hiba, der Augenfehler, Cig., Žnid.; das Geburtsgeichen, Pivka-Cig.

2. hîba, f. 1) = debelo deblo, der Stamm, Bolek - Štrek. (Let.); — 2) = bukev (fagus silvatica), Vrsno (Tolm.) - Erj. (Torb.), Kr-Gora.

hîbast, adj. fehlerhaft, schadhaft, C., M., Z.

hîbati, bam, bljem, vb. impf. h. kaj, etwas tadelu, Außstellungen machen an etwas, Cig.

hîbav, adj. fehlerhaft, M.

hîbavost, f. die Fehlerhaftigkeit, C.

hîben, bna, adj. fehlerhaft, schadhaft, Cig., Jan., Nov.

hîbnost, f. die Fehlerhaftigkeit, Cig.

hîdra, f. bajesloven zmaj z mnogimi glavami, die Hydrâ.

hidrät, m. kemična spojina z vodo, das Hydrat.

hidrâvličen, čna, adj. k hidravliki spadajoč, hydraulisch, Cig., Jan., Cig. (T.); hidravlično tiskalo, die hydraulische Presse, Cig. (T.).

hidrâvlika, f. nauk o vodni sili, die Hydraulik, deli se v nauk o ravnotežju vode, o vodnem tlaku (hidrostatiko) in nauk o sili tekoče vode (hidrodinamiko).

hidrodināmika, f. die Hydrodynamik; — prim. hidravlika.

hidromēter, tra, m. vodomer, das Hydrometer, Cig. (T.).

hidropāt, m. kdar z vodo zdravi, der Hydropath.

hidrostāčen, čna, adj. hydrostatisch, Cig., Jan.

hidrostātika, f. die Hydrostatik; prim. hidravlika.

hidrotěhničen, čna, adj. hydrotechnisch, Jan.

hidrotěhnika, f. nauk o povodnih stavbah, hidravličnih strojih itd., die Hydrotechnik.

hierarhīja, f. duhovsko oblastništvo, die Hierarchie.

hierarhījski, adj. k hierarhiji spadajoč, hierarchisch, Cig.

hieroglīf, m. die Hieroglyphe; hieroglifi, die altägyptische Bilderchrift.

hieroglīfen, fna, adj. hieroglyphisch, Cig.

hieroglīfika, f. die Hieroglyphik, Cig. (T.).

hieroglīfski, adj. hieroglyphisch, Cig. (T.), nk.

higromēter, tra, m. vlagomer, das Hygrometer.

higrometrīja, f. vlagomerstvo, die Hygrometrie, Cig. (T.).

higrometrījski, adj. k higrometriji spadajoč, hygrometrijsch, Cig. (T.).

hihikati, kam, čem, vb. impf. kleinlaut lachen, kindern, C., Nov.

hihitáč, m. der Kicherer, Cig.

hihítati se, am se, vb. impf. kicheru, Cig.; — prim. hehetati se.

hijacînt, m. 1) die Hyacinthe: vrtni h., die Gartenhyacinthe (hyacinthus orientalis), Tuš. (R.); — 2) der Hyacinth (kamen), Cig.

hijacîntka, f. Jan., pogl. hijacint 2).

hijacîntnica, f. Jan., pogl. hijacint 1).

hijêna, f. die Hyäne (hyaena); progasta, lissasta h. (h. striata, crocuta), Erj. (Z.).

1. hîkati, kam, čem, vb. impf. schluchzen, C.

z. hîkati, kam, čem, vb. impf. mit dem Rufe hi! das Pferd antreiben, SlN.

hîł, adj. krumm, C.; zurück oder seitwärts gebogen, M.; — na hilo gledati, scheielen, C.; (prim. „nahilje“ gledati, scheielen, Meg.); — prim. stsl. pohylł, gekrümmt.

hîlast, adj. krumm, gebogen, M., C.; krummhörnig: hilasta krava, Z.

hîlati, am, vb. impf. eilen, Guts. —; prim. kor.-nem. heil'n, stvn. ilan = eilen.

hîliti, im, vb. impf. 1) beugen, krümmen, C., M.; — 2) = škiliti, C., Z.

hîlj, m. der Dinkelweizen (triticum spelta), Istra.

hîlja, f. eine Muh mit zurückgebogenen Hörnern, Cig., Lašče, Zemon - Erj. (Torb.).

hiljača, f. = hilj, Z., Istra - Raič (SlN.).

hiljáčica, f. dem. hiljača, C.

hiljiec, lica, m. ein Ochs mit zurückgebogenen Hörnern, M., Lašče, Zemon - Erj. (Torb.).

hîljka, f. = hilja, C, M.

hîmba, f. der Betrug, Cig., Boh.; v lażah ino himbi (hinbi), im Lügen und Trügen, Krelj;

himbarija — hîp

— 267 —

hîp — hiša

— die Gleißnerei, die Heuchelei, Mur., Cig., Jan., Mik.

himbarija, f. = himba, kajk.-Valj.(Rad).

himben, bna, adj. falsch, trägerisch, heuchlerisch, Cig.

himbnost, f. die Falschheit, der Trug: h. svetâ, C.

hîmna, f. hvalna pesem, die Hymne.

hinâvček, čka, m. dem. hinavec.

hinavčevânje, n. das Heucheln, Cig., M., nk.

hinavčeváti, ûjem, vb. impf. heucheln, Mur., Cig., Jan., nk.; ne spodobi se za moja leta hinavčevati tako, Ravn.; — tudi h. se: samo hinavčevati se ti je znal, Jurč.

hinâvčiti, âvčim, vb. impf. heucheln, Mur., Jan., = h. se, Ravn.; — h. prijazen obraz, ein freundliches Gesicht heucheln, Ravn.

hinâvčji, adj. = hinavski, Mur.

hinâvec, vca, m. der Heuchler.

hinâvka, f. 1) die Heuchlerin; — 2) die Gottešaubacterin, die Fangheuschrecke (mantis religiosa), Erj. (Ž.).

hinâvski, adj. heuchlerisch.

hinâvstvô, n. die Heuchelei.

hinâvščina, f. die Heuchelei.

hînba, f., Krelj, pogl. himba.

hîncati se, am se, vb. impf. mutšwillig umherspringen, C.; läufig, brunftig sein, (o konjih in psih), C.

hînckati se, am se, vb. impf. schäckern, sich herumtummeln, (inckati se, Jan.).

hincljiv, íva, adj. mutšwillig, Mur., C., Z.

hînciniti, hîncnem, vb. pf. auſschlagen: z nogo h., C.; konj je hincnil, Z.

1. hînec, nca, m. der Heuchler, C.

2. hînec, nca, m. neki ples: Na balih so hinci, Pjk. (Črt.); — prim. hencati.

hînek, nka, m. der Vorwand, Hip.-C.

hîniti, im, vb. impf. 1) täuschen, betrügen, Habd.-Mik., ogr.-C.; hinili so vas, Dalm.; — h. se, sich täuschen, ogr.-C.; — 2) h. se, sich verstellen, heucheln, Mur., Cig., C., Trub., Dalm., Kast.; hinijo se s tem, da dolgo molijo, Jap. (Sv. p.j); hinil se je, da je bolan, Jsvkr.; — hîniti se, Mur.

hînja, f. die Verstellung, Let.

hînjâva, f. die Heuchelei, die Verstellung, C., Z.

hînjâvec, vca, m. = hinavec, Krelj, Notr.-Levst. (M.).

hînjénje, n. das Betrügen, C.; die Gleißnerei, M.; poln hinjenja in hudobe, Trub. (N. T.).

hînkatî, kam, čem, vb. impf. schwache Laute von sich geben: krava, tele hinče, bolnik hinče (ächzt), Reţ.-C.

hinljiv, íva, adj. trägerisch, heuchlerisch, ogr.-C.

hîntôv, m. = voz, ogr.-Valj. (Rad); — iz madž. hintô.

1. hîp, m. der Augenblick; v enem hipu, Trub.-C.; vsak hip, vsako uro, vsak dan, Kast.; ta hip, auf der Stelle, Cig.; na hip, pflößlich, nk.; na hipe, zuweilen: na hipe je ves bedast, vzhŠt.-C.; hip na hip, Schlag auf Schlag, schnell, Ip.-M.; vsi hipi niso enaki, Zeit und Weil' sind ungleich, Npreg.-C.; — der Zeit-

puntf: kterega hipa? wann? ne vem, katerega hipa bom prišel, vzhŠt.

2. hîp, m. ogr.-C., pogl. hlip.

hîp, f. = 1. hip, m., Ravn.-Valj.(Rad).

hipa, f. der Streichregen, der Streichschauer: hipa je priletela, C.; — prim. hlip.

hîpec, pca, m. dem. hip; der Augenblick.

hîpek, pka, m. dem. hip = hipec, M., Z.; vsak hipek mojega žitka, C.

hîpen, pna, adj. momentan, augenblicklich, Cig., Jan., Cig. (T.), nk.; hipne potrebe, Levst. (Pril.); hipno, für den Augenblick, augenblicklich, C.

hipêrbola, f. neka krivulja, die Hyperbel, Cig. (T.), Cel. (Geom.); — tudi pretiran izraz.

hipêrbolski, adj. hyperbolisch, Cig. (T.).

hipohönder, dra, m. der Hypochonder.

hipohondrija, f. neka živčna bolezen, v kateri si bolnik razne bolezni domišljuje in je otožen, die Hypochondrie.

hîpoma, adv. augenblicklich, mit einemmalе.

hipotěka, f. zastava, das Unterpfand, die Hypothek.

hipotekāren, rna, adj. Hypothekar.

hipotenūza, f. die Hypotenuse; — prim. podpona.

hipotětičen, čna, adj. pogojen, hypothetisch.

hipotěza, f. poskusna razlaga, domneva, die Hypothese; — tudi = uvet, pogoj.

hipsometer, tra, m. visomer, das Hypsometer.

hipsometrija, f. visomerstvo, die Hypsometrie, Cig. (T.).

hîr, m. die Schwindsucht, C., Z.

hiráč, m. der Siechling, Slc.-C.

hirâfnica, f. das Siechenhaus, Levst. (Nauk), Nov., nk.

híranje, n. das Dahinsiechen, das Verkümtern; — die Darre (neka bolezen perutnine), Strp.

hírati, hîram, vb. impf. dahinsiechen, in der Abnahme der Kräfte begriffen sein, verkümtern; človek, drevje, žito hira, C.

hírav, adj. dahinsiechend, auszehrend, Jan.

hírayvec, vca, m. der Sieche, Cig., C.; der Abzehrende, Cig.

hírayka, f. die Sieche, Z.; die Abzehrende, Z.

híravost, f. die Siedheit, Jan. (H.).

hiréti, im, vb. impf. = hirati: trava, žito hiri, C.

hîrs, adj. röthlich, Podgorjane-Strek. (LjZv.); — prim. irs.

his, hisa, m. hölzerner kleiner Keller, BIKr.; kleine hölzerne Getreidehseuer, BIKr.

hîsek, ska, m. dem. his, kleines Häuschen im Weinberg, Valj. (Rad).

histenje, n. vzhŠt.-C., pogl. isteje, ustje, Ofenloch).

históričen, čna, adj. zgodovinski, historisch.

histórija, f. povest, die Historie: historije privovedovati; — zgodovina.

histórik, m. zgodovinar, der Historiker.

hiša, f. 1) das Haus; na hiši, auf dem Dachboden, C., ogr.-C.; h. božja, Gospodova, das Gottešhaus; rojstna h., das Geburtshaus; mestna h., das Stadthaus, das Rathhaus, C., nk.; na hiše dati berača = določiti mu hiše, kjer sme po nekoliko časa ostajati, Gor.;

híšar — hítanje

— 268 —

hítati — hitropětec

— 2) das Zimmer, die Wohnstube des Bauern-hauses; — gostna hiša, das Gastzimmer, C.; — 3) das Gebäude (zool.), Cig. (T.); pol-zeva hiša, das Schneidengehäuse.

híšar, rja, m. ktor ima hišo, drugega posestva pa ne, der Hausbesitzer, Gor.; der Reusscher, Nov.-C.

hišen, šna, adj. zum Haus gehörig, Haus-; hišni davek, die Haussteuer: hišno ime, der Haus- oder Bulgarname, M.; hišna dekla, die Stubenmaßd, C.; hišni zakon, die Ehe, ogr.-C.; \ hišni zakon stopni, Raič(Slov.); hišni, der Diener, der Dienstbote, Jap.- C., Cig.; so li gospodarja Belzebuba imenovali, koliko več bodo njega hišne tako imeno-vali! Trub.

hišenje, n. = hiševanje, Trub.

hiševanje, n. die Verwaltung des Hauswesens, Mur., Cig., Jan., Guts.(Res.), Slom.-C.

hiševáti, újem, vb. impf. das Hauswesen ver-walten, haushalten, Mur., Cig., Jan., Mik.; grške žene so doma mirno hiševale, Vrt.

hiševávec, vca. m. der Haushälter, Mur., Cig., Jan.

hiševávka, f. die Haushälterin, Cig., Jan.

hiševávski, adj. haushälterisch, Haushälter-, Cig.

hiševástvo, n. die Haushaltung: umno h., die Haushaltungskunst, Cig.

híšica, f. dem. hiša; 1) das Häuschen; — dratena h. za matico, der Kloben für den Bienen-weißel, Cig.; — der Vogelschlag, Gor.; — 2) das Kerngehäuse, Cig. (T.).

híšina, f. ein großes Haus, C.

híšišče, n. die Bauarea für ein Haus, DZ.

híšiti, híšim, vb. impf. = hiševati, Trub.

híška, f. dem. hiša.

híšna, f. das Stubenmädchen, die Kammerzose.

híšnica, f. 1) die Schaffnerin, Cig., Jan.; stara h. grajščinska, Cr.; — 2) neko jabolko, Gor.; — 3) neki ptič: = podgorelec, C.

híšnik, m. 1) der Haushälter, der Schaffner, Mur., Cig., Jan.; der Dekonom, ZgD.; hišnika poznamo po strehi, voznika po konju, Z.; — der Hausmeister, Mur., Cig., Jan., nk.; der Hausvater, ogr.- C.; — 2) der Hausschäftler, Ljub.; — 3) der Chegenošs: hišniki, die Eheute, ogr.-C.

híšnína, f. = hišni davek, Cig., Jan.

híšništvo, n. die Haushälterschaft, die Haus-meisterei, C.

híšnorazrěden, dna, adj. hišnorazrědni davek, die Hausslassensteuer, DZ.

híštrna, f. = fištrna, Jan., Gor.; v prostorni hištrni, Jurč.

híštvq, n. 1) die Wirtschaft, der Haushalt, Jan., M., C.; opravljati vse stroke hištva, Bes.; — 2) zakon sv. hištva, die Ehe, Habd., ogr.-C.; tudi: sveto hištvo, C.

híšúrica, f. die Bettehütte, Jan

hít, m. 1) der Wurf, C., kajk.-Valj.(Rad); — 2) na hit, eilends, Rib.-Mik.

hitáljka, f. = prača, ogr.-C.

hítanje, n. 1) das Rauben, Cig.; — 2) das Werfen, Cig.; — 3) das Eilen: nemirno letanje in hitanje, Zv.

hítati, hítam, čem, vb. impf. 1) rauben, Npes.-Cig.; — 2) werfen, Jan., C., Mik., kajk.; h. se, sich halgen, Cig.; fantse se hitajo = mečejo, BIKr.; — 3) h. se, sich beeilen, eilen: noge imam dobre, če je treba hitati se, Zv.; kako se hitajo ter nabirajo, zadnja noče biti no-bena, Zv.

hítec, tca, m. der Wurf, Jan., Zora.

hítek, tka, m. die Eile, die Uebereifung, M.

hitěnje, n. das Eilen.

híter, tra, adj. 1) schnell, rasch; hitra hoja; hitro hoditi; noge, katere so hitre škodo storiti, Jan.(Slovn.); na hitrem, schnell, in der Eile: na hitrem premagati kaj, Levst. (Zb. sp.); — hitro da = brž da, M.; — 2) = zvit, lištig, Dict., Dalm.-C.

hitéti, im, vb. impf. 1) eilen; čas hiti; mimo h., vorübereilen; — 2) sich beeilen; hiti, hiti z delom! beschleunige die Arbeit; hitim jesti, mlatiti, itd., ich beeile mich beim Essen, Dreschen, ušw., vžhŠt.; kako mu hiti praviti, kar je čula! wie eilig sie ihm das Gehörte mittheist! C.; — mit Eifer behaupten: zmerom ti je hitela, da jo bo vzel, jvžŠt.

hitévati, am, vb. impf. zu eilen pflegen, eilen, Zora.

hítití, hítim, vb. pf. werfen, schleudern, Cig., Jan., Zora, vžhŠt.; hiti nož v njo, pa jo zakolje, vžhŠt.-Valj.(Vest.); h. se na konja, Trst.(Let.); Pusta so hitili z mosta v vodo, BIKr., Navr. (Let.).

hítnja, f. die Eile, C.

hítoma, adv. eilends, Cig., C.

hítre, (trec), trca, m. der schnell arbeitet, Valj. (Rad).

hitréti, im, vb. impf. = hiteti, C.

hítrica, f. 1) die Eile; v hitrici je zbral ne-koliko svojih. Ijudi, Jurč.; — 2) das Nbe-weichen, heftigere Diarrhöe, Mur., Cig., Jan., St.-C. — 3) eine schnell reisende Frucht, Z.; — der Sommerroggen, C.; — die zottige Frühhirse, Cig., Ljub.; na ržišče posejano proso, ki prav hitro dozori, Gor.; — eine Art Hanf, M.

hítrina, f. 1) die Schnelle, Mur., Cig., Jan.; — 2) hitrina, govedje ime, Tolm.-Erj. (Torb.).

hítrn, adj. schnell, C., Z.; hitrno je šla na gore, eilends, Krelj; kakor hitrno = kakor hitro, Lašče-Levst. (Rok.), Cr.

hítrnik, m. poseben hlebček, ki se o peki prej speče nego drugi, Gor.

hítrnost, f. die Eilfertgkeit, C.

hitrčoča, f. = hitrost, kajk.-Valj.(Rad).

hitrojáv, jáva, m. = brzojav, Cig. (T.).

hítroma, adv. schnell, M.; gorkota hitroma prešine vse stvari, Vrtov.

hitromèr, méra, m. das Tachometer, Jes.

hitromiseln, selna, adj. 1) schnell denfend: nismo tako hitromiselni („geschidt“ Sp.), Krelj; — 2) leichtsünig, C.

hitromiselnost, f. der Leichtsinn, C.

hitronóg, nóga, adj. schnellfüßig, Cig., M.

hitronógec, zca, m. schneller Fußgeher, Nov.-C.

hitropětte, tca, m. der Schnellauser, C., Z.

hladnóta — hlápčiti

— 270 —

hlâpčji — hlâpnica

hladnóta, f. = hladnost, Cig.

hlája, f. die Kühlung, die Kühle, Cig., Jan.

hlajénje, n. das Kühljen.

hlám, m. SlGor.-C., pogl. flam.

hlamúder, dra, m. ein Mensch mit lose anliegenden Kleidern, Lašče-Levst. (Rok.).

hlamūdra, f. = hlamuder, Dol.

hlamudráti, am, vb. impf. lose anliegen (o obleki), Lašče-Levst. (Rok.); obleke hlamudra (»hlamedra«), kadar je presiroka in se opleta, Dol; in breiten, lose anliegenden Kleidern einhergehen, Dol.

hlániti, hlánem, vb. pf. = hlapniti, schnappen: h. po čem, Mariborska ok.-C.

1. hláp, m. 1) der Dunſt, der Dampf, Mur., Cig., Jan., Cig. (T.); = jutranja megla, ki se iz zemlje vzdiguje, Ščav.; vinski h., der Weindunſt, Cig.

2. hláp, m. der Tölpel, Zil.-Jarn. (Rok.).

3. hláp, m. na hlap, schlötterig: bolj drži, če je na tesno zvezano, ko pa na hlap. jv7htŠt.

hlápati, hlápam, pljem, vb. impf. 1) schnappen, háschen, Cig., Jan., C., Notr.; — 2) ein Geräuſch machen, wie es beim Schnappen hörbar ist; kolo na vodi hlapa, C.; — 3) schlagen, C.

hlápavec, vca, m. konj, ki zrak iz želodca puha, der Kopper, Strp.

hlápavica, f. die Ausdünſtung, der Dunſt, Hal.-C.

hlapčâd, f. das Sclavengesindel, Cig.
hlapčě, etá, m. kleiner Knecht, Cig.; der Knecht (zaničlj.), Valj. (Rad); tudi: hlápče, Valj. (Rad); Ponud' se precej hlapče mlad, Npes.-Vod. (Pes.).

hlápček, čka, m. 1) dem. hlapec; — 2) = hlapčič 2), Cig.; — 3) dekliški h., die Wucherblume (chrysanthemum leucanthemum), Korborid-Erj. (Torb.).

hlápčev, adj. des Knechtes.

hlapčevânje, n. der Knechtdienſt, die Knechtſchaft, Mur., C., Schönl., nk.

hlapčeváti, újem, vb. impf. 1) Knecht sein, Zclave sein, im Stande der Knechtſchaft sein, Mur., Cig., Jan., nk.; h. komu, C., nk.; — 2) = vasovati, Gor.

hlápčevina, f. neka trta, SlGor.-Erj.(Torb.); modra h., blauer Kölner, SlGor.-Trumm.

hlápčevski, adj. knechtlich, knechtſch; hlapčevsko delo, knechtliche Arbeit; sclavisch, Cig., Jan., nk.

hlápčevstvo, m. die Knechtſchaft, die Sclaverei, Cig., Jan., C.

hlápčič, m. dem. hlapec, 1) das Knechtlein; — 2) der Knabe, Meg., Guts., Mur., Boh., Trub., Dalm.; žena porodi hlápčiča, Krelj; — hlapčiči, die Söhne von Mädchen, Dict.-Mik.; — der Junge, V.-Cig.; pristrojni h., der Maschinenjunge, DZ.; pomorski h., der Schiffsjunge, DZ.; mali h., der Unterjunge, Cig.; — der Burtsche, Npes.-Schein.

hlápčiček, čka, m. dem. hlapčič, das Mäublein, Dalm., Jsvkr.

hlápčija, f. = hlápčevstvo, Mur.

hlápčiti, hlápčim, vb. impf. h. komu, bei jemandem als Knecht dienen, C.

hlâpčji, adj. = hlapčevski: h. duh, knechtlicher Geißt, Dalm.

hlapčón, m. großer Knecht (zaničlj.), Mur., Cig., Jan.

hlâpe, eta, m. = hlapec (zaničlj.), Dol.-Levst. (Rok.).

hlâpec, pca, m. 1) der Knecht; mali h., der Nebenknecht, der Unterknecht; veliki h., der Oberknecht; — 2) der Bube; moj hlapec, = mein Sohn, C., Rib.-Mik.; (im Kartenspiel), Cig.; — 3) verschiedene Borrichtungen; — der Stiefelzischer, der Stiefelknecht; einarmige Leiter mit durchgesteckten Sprossen, die Obſtbaumleiter, Cig., C., Z.; — priprava, na kateri stoji clovek, ki žito v kozolec zlaga, Savinska dol.; — eine Borrichtung zum Stüßen der Ofengabel, Notr.; — der Nährrahmen, Cig.; — das Nährkissen, Fr.-C.; — eine Art Binderzange = nategać, SlGor.; — der Dachhaken (an der Leiter der Dachdecker), Cig., Ščav.-C.; — der Spinnhaken, V.-Cig.; — pri vozu zadnji klin v sovri pred podvozom, Sv. Peter-Erj. (Torb.); — die Haltstange am Wagen (die in den Boden sich stemmend das Zurückgehen desſelben verhindert) = maček, C.; — neka palica pri statvah, Bolc-Erj.(Torb.); — der Bindstrofhäster beim Binden der Weinreben, C.; — 4) modrasov h., die Wasserjungfer (agron sp.), Goriška ok., Ip.-Erj.(Torb.); — kači h., die Kelleraffes (oniscus asellus), C.

1. hlápen, pna, adj. 1) dunſtig, dämpſig, Dunſt, Mur., Cig., Jan.; hlápna toplota, Verdunſtungswärme, Cig. (T.); hlapno olje, flüchtiges Del, Cig. (T.), C.

2. hlápen, pna, adj. schlaff, lose, Svet. (Rok.); na hlapno zvezati, Z.; vrv je hlapna, C.; na hlapno si pokrivati gornji del života, LjZv.; — weit (o obleki), M., Z., C.; — prim. 3. hlap.

hlapënje, n. die Dunſtbildung, die Verdunſtung, Cig. (T.), Sen. (Fi7.).

hlapěti, im, vb. impf. 1) ausdunſten, Mur., Cig., Jan., Cig. (T.); (o moštu, octu), Met.; — pot hlapi iz njega, C.; entweichen (o plinu), Cig. (T.); hlapi, es bildet sich Dunſt, Cig. (T.); — 2) die Geisteskraft verlieren, Met.

hlapića, f. = dekla, ogr.-Valj. (Rad).

hlapiłen, lna, adj. zum Abdampfen dienend, Cig.

hlapiłnica, f. das Abdünſtungshaus, Cig.

hlapiłnik, m. der Abdampfkessel, Jan.

hlapiłq, n. das Dampſableitungsmittel, das Lüſtloch, M.

1. hlápiti, hlâpim, vb. impf. 1) lockern (obleko), C.; — pren. državne razmere h. (lockern), SIN.-C.; — 2) die Geisteskraft benehmen, Met.

2. hlapiti, im, vb. impf. Dünſte von sich geben, Cig.

hlapiłjiv, íva, adj. flüchtig, hlapiłjivo olje, Cig. (T.).

hlapiłjovost, f. die Verdampfungsfähigkeit, Cig. (T.).

hlâpnica, f. das Dampſloch, Mur., Cig.

hlápniti — hlastína

— 271 —

hlástiti — hlébnik

hlápniti, hlápnem, vb. pf. 1) schnappen, haschen: po čem h., Cig., Jan., vžhŠt.-C.; — 2) hlapniti koga, jemandem einen Schlag versehen, Z.

hlápnja, f. die Ausdünstung, Cig. (T.).

hlapnjáča, f. die Abrauchschale der Chemiker, Cig.

hlapomèr, méra, m. der Verdunstungsmesser, h. t.-Cig. (T.).

hlapón, m. die Locomotive, Cig., Jan., Sen. (Fiž.), nk.

hlapovína, f. die Dunstmenge, der Dunstgehalt, h. t.-Cig. (T.).

hlápovje, n. die Dämpfe, der Dunst, Let.

hlaptáč, m. der Schnapper, M.

hlaptál, n. = hlaptac, Cig.

hlaptáti, âm, vb. impf. schnappen, bes. nach Luft schnappen, M.; schnaufen, C.

hlást, interj. schnapp! Cig., Jan.

hlást, m. die abgebeerte Traube, C.; — prim. hvost.

hlásta, f. thörichter, großsprecherischer Schwäger, Gor.

1. hlastáč, m. 1) neka ptica: der Schnäpper (procnias), Erj. (Z.); — 2) der Schnapper (ein Werkzeug), Cig.; — 3) der Hudler, M.

2. hlastáč, m. großsprecherischer Schwäger, der Charlatan, Cig., Jan., M.

hlastálo, u. = 2. hlastáč, M.

1. hlastáti, âm, vb. impf. 1) schnappen, haschen, nach etwas gierig greifen; po čem h., Cig., Jan., C., Lašče-Erj. (Torb.); po sapihlastati, Vrtov. (Km. k.); — ljudje so hlastali le po čarovnih stvareh, Glas.; — gierig essen oder fressen, Mur., Cig., Jan., C., Met., Dol.; — 2) schnell arbeiten, hudeln, C., Z.; — tudi: hlástati.

2. hlastáti, âm, vb. impf. großmäulig reden, prahlen, schwägen, Mur., Cig., Jan., C., Gor.; — prim. stsl. hvastati, prahlen. (?)

hlastáv, áva, adj. großmäulig, großthuerisch, schwachhaft, Cig., Jan., Hal.-C.

1. hlástávec, vca, m. 1) der Schnapper, Cig.; — gieriger Esser, (hlástavec) Mur.; — 2) der Hudler, Z.

2. hlástávec, vca, m. der Maulheld, der Charlatan, Jan.

hlástávka, f. die Krokodilschildkröte (chelydra), Erj. (Z.).

hlástávost, f. die Prahlsucht, Jan.

hlásten, stna, adj. haſtig, gierig, Cig. (T.), nk.; h. po čem, gierig nach etwas, C.; hlastno jesti, gierig, haſtig essen, SIN.-C.

hlástěžen, žna, adj. gierig, gefräßig, Cig., Lašče-Erj. (Torb.); povodnja perutnina, hlastěžna po samih ribah in žabah, LjZv.; hlastěžno smo pojedli kruh, LjZv.

hlástěžnica, f. die Eſſgierige, die Gefräßige, Lašče-Levst. (Rok.).

hlástěžnik, m. der Eſſgierige, der Gefräßige, Lašče-Levst. (Rok.).

hlástěžnost, f. die Gefräßigkeit, Cig.

hlástína, f. der Traubenfanim, die abgebeerte Traube, Cig., Vrtov. (Vín., SlGosp.-C., Nov., Vest.; vino brez hlastin, gerebelter Wein, Ip.-Erj. (Torb.).

hlástiti, hlástim, vb. pf. 1) schnappen, Mik., Ščav.; s kljunom h., C.; — 2) schlagen, Ip.-M.

hlástljšvec, vca, m. der haſtig arbeitet, der Hudler, C.

hlástniti, hlástnem, vb. pf. 1) schnappen, Cig., Jan., Lašče-Erj. (Torb.); — haſchen, packen, gierig ergreifen, Cig., Jan.; — 2) etwas mit Gier oder Haſt thun: z roko h., mit der Hand irgend wohin fahren, M.; h. koga, jemanden schlagen, C., Z.; gäh hervorbrechen, Jarn.; kvišku h., in die Höhe fahren, Cig.; čez prag h., haſtig die Schwelle überschreiten, SIN.; h. na koga, jemanden anfallen, Cig., C.

hlástoma, adv. = hlastno, Cig.

hlastovína, f. coll. leere Traubenfämme, C., Z.

hlástovje, n. = hlastovina, C.

hlasčeten, tna, adj. haſfühzig („hlasčeten“), rokopis iž 15. stol. — Let. 1889, 159.; — prim. 1. hlástati.

hlátati, am, vb. impf. bejaften, befühlen, V.-Cig., Mik.; — prim. hvatati, šlatati.

hlěb, hléba, m. 1) der Laib; hleb kruha, ein Laib Brot; — cuker v hlebih, der Zuder in Hüten, der Hutzucker, Cig., DZ.; — 2) Brot, bes. Weißbrot, C., jivžŠt.; hleb dela obraz lep, Ravn.; ktor je h kruhu rojen, nikdar hleba ne doseže, Npreg.-Jan. (Slovn.); če bi bil hleb, zobje se dobe, Npreg.-Valj. (Rad.).

hléba, f. debelo bledorumeno jabolko, Drežnica, Staro Sedlo pri Koboridu-Erj. (Torb.).

hlébán, ána, m. grober Flegel, Cig.

hlébar, rja, m. der Brotverfäußer, Z.

hlébarica, f. die Brotfrau, Cig.

hlebáriti, árim, vb. impf. mit Brot handeln, C.

hlébast, adj. = hlebčast, Z.

hlébati, bam, bljem, vb. impf. schlürfen, C.; — prim. hipati.

hlébavec, vca, m. der Brotmann, Z.; delavec je hlebavec, Arbeit bringt Brot, Cig.

hlébčarica, f. neko jabolko, Ip.-Erj. (Torb.).

hlébčast, adj. laibförmig, M., Z.

hléběek, čka, m. dem. hlebec; 1) das Laibchen; — der Brotfuchen, Mur., Cig.; masleni hlebčki, Schmalzfuchen, Mur.; — 2) sedrige Haufenwolken: kadar so hlebčki na nebu, dež cvete, Gor.

hléběči, m. dem. hlebec, das Laibchen.

hlěbec, bca, m. 1) das Laibchen, Mur., Jan.; nav. der Laib, Rib.-C., BlKr., jivžhŠt.; ogrščični hlebci, Rapsfuchen, čresleni hlebci, Lobfuchen, DZ.; — 2) das Weißbrot, Cig., BlKr.; — 3) hlebci, sedrige Haufenwolken, Cig., Tuš.-C.; — 4) hlebec, der Frauenmantel (alchemilla pubescens), Medv. (Rok.).

hlěběk, bka, m. dem. hleb.

hlěben, bna, adj. brottragend: hlebno polje, Levst. (Zb. sp.).

hlěbnica, f. das Teigtuch, das Brottuch, Mur., Cig., C.; platnen prtič, s katerim pokrijejo pehar (slamnico), predno kruh vanj vsade, Gor.; — prim. krušnica.

hlébnik, m. der Brotbehälter, C.; — prim. krušnjak.

hlípavec — hlóditi

— 273 —

hlódje — hmělje

Jan. (H.); vol hliplje, Senožeče-Erj. (Torb.);
— 2) (weinend) schluchzen, Jan., vžhŠt.-C.;

— schluchzen, C., Kras; hliplje, hipla se mi,
ich habe das Auffstoßen, Schluchzen, C., Notr.-
Erj. (Torb.), Goriš.; — 3) schlürfen: vodo
h., mehko hruško h., C.; — 4) schlagen, C.

hlípavec, vca, m. die Schwertlilie (iris germanica), (dajo ga živini, kadar hliplje), Kras-Erj. (Torb.).

hlípavica, f. das Schluchzen, das Schluchzen,
C., Z.

hlípavnik, m. = hlipavec, pri Gorici - Erj.
(Torb.).

hlípec, pca, m. 1) der Schwerathmende, St-Gor.-C.; — 2) das Rülpſen: hlipec imam, Notr.-Erj. (Torb.).

hlípen, pna, adj. luftig, Cig.

hlipetáti, etám, ććem, vb. impf. schlürſen, C.

hlipéti, ím, vb. impf. wehen: veter hlipi, Z.;
toplota sem hlipi, der Wärmedunst strömt
hieher, C.

hlípiš, m. der Windstrom, nk.

hlípiti, ím, vb. impf. den Athem benehmen:
veter me hlipi, Z.

hlípkati, am, vb. impf. schluchzen, Hal.-C.

hlipkováti, ûjem, vb. impf. = hlipkati, C.

hlípnat, adj. luftig: hlípnati oblok, Zora.

hlípniti, hlípnem, vb. pf. 1) einen kurzen
Athemzug thun, C.; — einmal schluchzen, Z.;
— 2) einen feichten Schlag führen, C., Z.

hlípóven, vna, adj. luftig, V.-Cig.

hlíptáti, âm, vb. impf. nach Luft schnappen,
schwer athmen, keuchen, Mur., Cig., Jan., C.;
konj po zraku hlipta, SI.N.

hlíptáv, áva, adj. keuchend, Jan.

hlístati, am, vb. impf. 1) schnappen, V.-Cig.;
— 2) mit der Ruthe oder Peitsche schlagen,
Z.; (tudi rus.); — 3) knastern, C.; plasschern,
vžhŠt.-C.

hlístniti, hlístnem, vb. pf. 1) einen (feichten)
Hieb versehen, Z.; — 2) einen knasternden
Laut von sich geben, C.

hlíšč, m. 1) der Sturmwind, C.; — der Sturm-
regen, ein jäher Regen, der Plaßregen, vžhŠt.,
ogr.-C.; — 2) der Flugland, (hlíš) Jan., C.,
V.-Cig.; der Bachland, (hlíš) Valj. (Rad).

hlíščati, ím, vb. impf. heftig (mit Sturm)
regnen, stürmen, vžhŠt.-C.

hlíščáva, f. der Plaßregen, ogr.-C.

hlobati, bam, bljem, vb. impf. mit Geräusch
nagen, Mur., C.

hlobotáti, otám, ććem, vb. impf. mit Geräusch
fressen, M.

hlobútati, am, vb. impf. in den Tag hinein
reden, Polj.

hlód, m. 1) abgefägter dicker Baumstanum; der
Sägeblock, Cig., Jan.; — großer Pflock; hlode
zabijati v zemljo; — 2) der Pflugbaum, Cig.,
Vrt.; hlód, Dol.

hlódček, č(e)ka, m. dem. hlodec.

hlódć, dca, m. dem. hlod.

hlóddek, dka, m. dem. hlod.

hlódči, m. dem. hlod, Cig.

hlóditi, ím, vb. impf. mit einem Pflocke prügeln,
M., C.

hlódje, n. coll. die Holzstämme; große Holz-
pslöcke.

hlodovína, f. das Stammholz, DZ.

hlodôvje, n. coll. = hlodge, Jan., M.

hlóp, interj. schnapp, Jarn., Cig.

hlóp, hlópa, m. der Schlag, Z.; h. vetra, der
Windstoß, C.

hlópast, adj. gierig, Dict.

hlópati, pam, hlópljem, vb. impf. 1) schnappen,
Cig., C.; — 2) stark athmen, schnaufen (z. B.
vom Laufen), vžhŠt.-C.; — 3) schlagen, C.

hlópetí, ím, vb. impf. stürmen, Z.; veter hlopi,
der Wind macht Stöße, stürmt, C., Z.

hlópniti, hlópnem, vb. pf. 1) schnappen, Guts.,
Cig.; pes meso hlopne in požre, Rez.-C.;
— 2) einen Schlag versehen, Z.

hlópotáti, otám, ććem, vb. impf. 1) plasschern,
Mur., C., Met.; — 2) = šušnjavo govoriti, C.

hlópotéti, ím, vb. impf. üppig emporschießen,
üppig, wachsen, vžhŠt.-C.; — prim. hobateti.

hlópstí, hlópem, vb. impf. ausdunften: iz
devičinih stopinj nečistost hlope, C.

hlóptáti, ám, vb. impf. schlabberig fressen, Cig.

hlósta, f. eine Borviichtung zum Billichfang,
Notr.-Levst. (Rok.).

hlóža, f. das Reißig, Luče (Št.-Erj. (Torb.);
— prim. haloza. (?)

hlúniti, hlůnem, vb.pf. dampsend hervordringen,
Hal.-C.

hlúp, m. der Dampf, Cig., Hal.-C.; kužni h.,
das Miasma, V.-Cig.; — h. jeze, C.; —
prim. hapl, hlip.

hlúpen, pna, adj. dunštig, M., Z.

hlupéti, ím, vb. impf. dampfen, Hal.-C.

hmân, adj. boshaft, Mur., Mik.; pogl. hmanj.

hmânj, adj. träge, Mik., vžhŠt.; — prim.
vmanj.

hmanják, m. träger Menšch, ogr.-Valj.(Rad).

hmanjeváti, ûjem, vb. impf. träge sein, M.

hmânjež, m. der Fauolenzer, C.

hmanjíca, f. die Bosheit, (vmanjica) kajk.-
Valj. (Rad).

hmanjíti se, ím se, vb. impf. faulenzen, C.

hmanjôča, f. die Schlechtigkeit, kajk. - Valj.
(Rad).

hmanjôst, f. die Faulheit, die Trägheit, M., C.

hmanjúh, m. der Fauolenzer, C., Mik.

hmanjúhati, am, vb. impf. faulenzen, C.

hmělj, hmělja, m. der Hopſen (humulus lu-
pulus); zgodnji h., der Auguſthopſen, Cig.;
divji h., der Zauunhopſen, Cig.; gluhi h., der
Neffelhopſen, Cig.; ženski h., der Zapſen-
hopſen, Cig.; tudi: hmělj.

hmelják, m. = hmeljar, vžhŠt.

hmeljár, rja, m. der Hopſenbauer, der Hopſen-
händler, Cig., Jan.

hmeljaršja, f. = hmeljarstvo, Cig.

hmeljáriti, árim, vb. impf. sich mit dem Hopſen-
bau oder Hopſenhandel beschäftigen, Cig.

hmeljárjenje, n. die Betreibung des Hopſen-
baués oder Hopſenhandelš, Cig.

hmeljárstvø, n. der Hopſenbau, der Hopſen-
handel, Cig., Jan., nk.

hměljati, am, vb. impf. = hmeljiti, V.-Cig.

hmělje, n. coll. Hopſenstauden, Mur.

Slov.-nem. slovar.

18

hméljen — hočljívost

— 274 —

hòd — hóditi

hméljen, ljna, adj. 1) Hopfen=, Cig., Jan.;
hmëljni kol, die Hopfenstange, Jan.; — 2)
= pijan od piva, S/N.

hméljev, adj. von Hopfen, Hopfen=; hmeljevo
olje, das Hopfenöl, Cig. (T.).

hméljevec, vca, m. das Hopfenbier, Z., Jan.(H.).

hméljevica, f. das Hopfenwasser, Cig.

hméljevina, f. der Hopfen, Cig.

hmeljevît, adj. hopfenreich, Cig., Jan.

hméljevje, n. coll. Hopfenstauden, C.

hméljevnica, f. der Hopfenhalm, der Hopfen=
zweig, C.

hmeljina, f. der Hopfen, M.

hmeljînje, n. coll. Hopfenstauden, SlGosp.-C.

hméljišče, n. der Acker, auf dem Hopfen gebaut
war, Cig., Jan., C.

hméljiti, hmëljim, vb. impf. mit Hopfen an-
machen, hopfen, Cig., Jan.

hmeljnica, f. die Hopfenfammer, Cig.

hmeljník, m. das Hopfenfeld, Jan., C.

hmeljníkar, rja, m. = hmeljar, C.

hmeljnják, m. das Hopfenbier, Jan. (H.).

hmènt, interj. = šment, Z.

hò, interj. ho! (izraža največ začudbo); tudi:
ho ho! — s tem klicem tudi veleva voznik
konju na levo, vzhŠt., ali, da naj obstoji,
Levst. (Rok.).

hobàt, áta, adj. üppig, wuchernd: hobata trava,
SlGor.-C.; hobato rastoča pšenica, Bes.

hobátje, n. üppiges Gesträuch, Nov.-C.

hoboriti se, im se, vb. impf. prahlen, groß
thun, vzhŠt.-C.

hoborjiv, adj. prahlerisch, vzhŠt.-C.

hobáten, tna, adj. üppig wachsend, Cig.

hobatéti, ím, vb. impf. üppig wachsen, Cig.

hobátnost, f. das üppige Wachsthum, Cig.

hobôča, f. der üppige Lagerwuchš, Cig.

hobój, m. das Hautbois (Hoboe), Jan.

hobojist, m. der Hautboist, Cig., Jan.

hobót, óta, m. hohle, ausgekressene Frucht (z.
B. ein leerer Kürbis), Cig.

hobotanje, n. der üppige Wuchš, Cig.

1. hobotáti, ám, vb. impf. wuchern, üppig wachsen, schnell emporschießen, Cig., C., BlKr.; — prim. bohotati.

2. hobotáti, otám, őčem, vb. impf. hohštönende Laute von sich geben, (wie z. B. wenn man auf etwas Hohles schlägt), C.; tudi goreč kup slame hobota, C.

hobótek, tka, m. der Nebentrieb, das Wasser-
reis, Cig., Nov.

hobóten, tna, adj. üppig wachsend, Cig., Jan.,
C.; — prim. bohoten.

hobotína, f. die Wasserreiser, die Wasserschöffe, Z.

hobótje, n. = hobotina, Z.

hobótnica, f. der Seepolnp (octopus vulgaris),
Erj. (Ž.), Met., Cig., Prim.-Erj. (Torb.).

hobotnják, m. hobotnjaki, Rüffelthiere, Cig.
(T.); —prim. rus. hobotv., der Elephantenrüffel.

hobótnost, f. die Ueppigkeit (im Wuchse), Cig.

hočljiv, íva, adj. lüstern, wohllüstig, Cig., Trub.-Mik.; hočljivo življenje, C.; — pogl. hotljiv.

hočljívost, f. die Lüsternheit, die Wohllüstig-
keit, Cig., Trub., Dict.-Mik.; — die Unkeusch-
heit, Krelj.

hòd, hóda ali: hòd, hodà, m. 1) das Gehen,
der Gang, Dict., Mur., Cig., Jan.; očistite
pot, da svoboden in miren hod imate k
očetu, Krelj; obdrži moj hod po tvojih
stezah, Trub.; naš hod ni se uganil od
tvojega pota, Dalm.; hod mi počasi gre, C.;
(dekle) je dobrega hoda, Npes.-Vraz.; —
tri ure hoda, drei Stunden Wegeš, tri dni
hoda, drei Tagreisen; —der Maršch, der Zug,
Cig., Jan., DZ.; — der Lauf (mech.), Cig.
(T.); h. svetlobnih žarkov, Žnid.; — h. ukov,
der Studiengang, DZ.; pravilni h. obdelo-
vanja, der regelmäßige Gang der Bearbeitung,
DZ.; — 2) pl. hodi, die Gänge, die Galle-
rien, C.

hòd, f. = hod, der Gang: kobila ima prav
medvedovo hod, Gor.

hodáč, m. = hodec, Z., Jan. (H.).

hodáj, m. die im einmaligen Gange zurückgelegte
Strecke, Z.; der Weg: sobotni hodaj, ogr.-
Valj. (Rad).

hodáki, m. pl. die Stelzen, Ščav.-C.

hodálje, f. pl. = hodaki, C.

hodáljka, f. die Krüde, C.

hodân, dnà, adj. = 1. hoden, Cig.

hodarína, f. das Ganggeld, DZ.

hodatáj, m. der Vermittler, Levst. (Zb. sp.);
= stsl.

hódati, am, vb. impf. gehen (v otročjem go-
voru), Vrt.

hódba, f. der Umgang, C.; — der Wandel, h.
pred Bogom, ogr.-C.

hode, f. pl. der Weiderich (lythrum salicaria),
Josch.

hódec, dca, m. der Geher, der Fußgänger, Cig.,
Jan., C., Krelj; dober h., Gor.

1. hóden, dna, adj. 1) gut gehen, gut zu Fuße, Cig.; hoden (hodan) konj, Gor. - M., C.; starec nisem več tako hoden, kakor v mladih letih, LjZv.; — 2) gangbar: hodna pot, Cig., Jan.; — 3) hodni teden, die Bittwoche, hodna nedelja, der fünfte Sonntag nach Ostern, Z.

2. hóden, dna, adj. rupfen; hodno platno,
rupsfene Leinwand (die größte Leinwand);  
hodna kodelja, Vrt; — grob: hodna obleka,  
grobes Kleid, das Werktagskleid, Cig., BlKr.,  
Cr.; le h kmečki ženitnini naj kdo hoden  
(im Alltagskleid) pride, že bi bilo grdo,  
Ravn.; — mladina riše tu svoja hodna imena  
na zid, LjZuv.; — prim. nem. Hede = Werg  
von Flachs und Hanf, hedene Leinwand.

hodévati, am, vb. impf. zu gehen pflegen, Notr.-
Levst. (Glas.).

hodiljka, f. noge hodiljke, Wandelsfüße, Gang-
beine (zool.), Erj.-Cig.(T.).

hodilnica, f. der Gängelwagen (für Kinder), C.

hodílo, n. 1) das Gangwerk (techn.), Cig.(T.),
C.; — 2) die Sohle, Cig.; — 3) der Geschäfts-
gang, C.; na svojih hodilih biti, C.; svoja
hodila imeti, Z.

hodíšče, n. der Gang, der Deckgang, der Cor-
ridor, Mur., Cig., Levst. (Pril.), nk.; prekri-
žano h., der Kreuzgang, Jan.

hóditi, hódim, vb. impf. gehen, zu gehen pflegen,
wandeln; po svetu h., in der Welt herum-

hôjica — hómot

— 276 —

homotár — hóten

hôjica, f. dem. 1. hoja.

hôjka, f. = hoja 2), Guts., Jarn., Mur., Cig., Met.

hôjkati, am, vb. impf. „hoj“ ruſen, Z.

hôjkov, adj. Weißtannen-, Mur.

hôjkovica, f. neka goba, vzhŠt.-C.; — prim. hojkovka.

hôjkovina, f. das Weißtannenholz, Mur.

hôjkovje, n. der Weißtannenwald, Mur.

hôjkovka, f. neka goba, ki med hojevjem rada raste, Mur.; der Saupilßling, der Schmerzling, C.

hôjkovščica, f. neka goba, vzhŠt.-C.

hôjkovščnica, f. = hojkovščica, vzhŠt.-C.

hôjnik, m. 1) das Aſtmesſer, eine Hippe, um Nadelholzäſte zur Streu abzuhaſten, Jarn.; 2) = hojeje, C.

hojnína, f. das Ganggeld, DZ.

hôjša, interj. = hoj, Boh.

hôla, interj. hóla! — holajte, godci! C.

hôlbáča, f. der Schädel, ogr.-C.

hôlbánja, f. 1) = 3. globanja, der Schädel, vzhŠt.-C.; — 2) = holbotina, vzhŠt.-C.

hôlbati, bam, vb. impf. hohl auſnagen: sršeni n. pr. sadje, miši repo holbajo, vzhŠt.-C.; — pogl. globati.

hôlbjláti, am, vb. impf. klein zernagen, vzhŠt.-C.

hôlbotáti, otám, óčem, vb. impf. mit Geräußch nagen, vzhŠt.-C.

hôlbótec, tca, m. = holbotina, vzhŠt.-C.

hôlbótna, f. etwas von Mäuſen hohl Ausgegnagtes (z. B. eine hohle Rübe u. dgl.), C.

hôlbótinje, n. coll. = holbotina, vzhŠt.-C.

hôlm, hólmá, m. der Bergſogel, der Hügel, Mur., Cig., Jan., nk., Rez.-Kl.

hólmast, adj. Hügelig, C., Z.

hólmčán, ána, m. der Hügelbewohner, Cig.

hólmček, čka, m. dem. holm, Cig.

hólmec, mca, m. dem. holm, Cig., Jan., Dalm.-M.

hólmje, n. das Hügelland, Cig. (T.).

hom, m., Mur., Cig., pogl. holm.

homât, m., Jan., pogl. homot.

homatíja, f. die Berwirrung, die Verwickelung; pl. homatíje, die Wirren; — nam. homotíja? prim. homotati.

hómeec, mca, m., Guts., Mur., Cig., Jan., Gor., Kor.; pogl. holmeč.

homeopát, m. der Homöopath.

homeopátičen, čna, adj. homöopathisch.

homeopatíja, f. zdravljenje po pravilu, da se bolezen leči z lekom, kateri v zdravem tesu isto bolezen povzročuje, die Homöopathie.

homeopátiti, im, vb. impf. die Homöopathie betreiben, Cig., Preš.

homeopátski, adj. homöopathisch, nk.

homilštika, f. nauk o cerkvenem govornistvu, die Homiletik, Cig. (T.).

homôd, m. agr.-C., pogl. 1. homot.

1. homôt, m. 1) das Kummet, Mur., Mik.; — 2) das Schleppneß, Cig.; — 3) die Schiffbrückenwalze, vzhŠt.-C.

2. hómot, m. das Dicicht, Dornberk (Goriš.-) Erj. (Torb.); rak išče zavetja v gostem vodnem homotu, Erj. (Izb. sp.); —prim. gomot.

homotár, rja, m. 1) = sedlar, vzhŠt.; — 2) die Ringelantel, Levst. (Nauk).

homotáti, ám, vb. impf. verwideln, verwirren, C., Z., Št.; h. se, sich winden und drehen, C.

homotíja, f. pogl. homatija.

homúlica, f. = marjetica, das Maßtliebchen (bellis perennis), Medv. (Rok.); — tudi: = netresk, die Hauswurz (sempervivum tectorum), (-uljica) Glas.; ostra h., der Mauerpfeffer (sedum acre), Mur., Jan., C., Tuš, (R.).

hòp, interj. hopp! (govori se o skakanju).

hôpati, pam, pljem, vb. impf. hüpfen, C.

hôpkati, am, vb. impf. hüpfen, C.

hópniti, hópnem, vb. pf. auſpringen, M.; ſpringen: h. v koš, SlGosp.

hópsa, interj. hopsa! — prim. hop.

hopsáč, m. ktor poskakujoč hodi, kajk.-Valj. (Rad).

hópsasa, interj. hopsaja! — prim. hop.

hór, interj. Rúſ an Schweine: hor na! C.

hora, f. das Schwein, C.

hordast, adj. = bedast, ogr.-C.

hordež, m. = bedak, ogr.-C.

horica, f. dem. hora, C.

horika, f. dem. hora, C.

horizónt, m. obzor, der Horizont.

horizontálen, lna, adj. vodoraven, horizontal.

hôst, m. = hosta 1), SlGradec-C.

hôsta, f. 1) das Dicicht, Mur., Cig., Jan.; taka hosta je že v našem vinogradu! treba bode podžinjati, jvzhŠt.; — das Gehölz, der Wald; drevje v hosti, Krelj; v hosto po drva iti, jvzhŠt.; — 2) das Reißholz, Mur., Cig., Jan.; hoste nabrati za podkurjavo, Zv.; — 3) mešanica iz raznih jedi (n. pr. zelje in fižol), Idrija-Cig., C., Erj. (Torb.); idrijska h., Svet. (Rok.).

hôstar, rja, m. der Waldbewohner, Z., Let.

hôstast, adj. buſchig, C.

hôsten, stna, adj. zum Wald gehörig, Mur., Cig.; hôstni med, der Waldhonig, Mur.

hostěnka, f. die Vergfirsche, Cig.

hôstija, f. die Hoftie.

hôstína, f. das Buschwerk, Cig.

hôstje, n. das Buschholz, Cig., Jan.

hôstnat, adj. gebüßreich, buſchig, Cig.

hôstnik, m. 1) der Waldbewohner, der Wäldler, Šol.; hostniki, die Waldleute, Cig.; — der Eremit, Dict.; — 2) der Häuber, Guts., Mur., Cig., C.; — 3) divji mož, LjZv.

hostnína, f. 1) die Waldgebür, Z.; — 2) = hostina, Nov.-C.

hôstovje, n. = hostje, Jan. (H.).

hót, hóta, m. die Begierde, die Gier, Cig., Jan.

hót, í, f. das Websweiß, C., Levst. (Nauk); („hut“). Meg.

hót, interj. tako se veleva konju na desno, BlKr., ali naravnost, jvzhŠt., Levst. (Zb. sp.).

hota, f. das Schwein, Zil.-Jarn. (Rok.).

hóten, tna, adj. 1) Willenš: hótni živeč, Cig. (T.), Žnid.; — 2) wohllüſtig, geil, Mur., Cig., Mik., Svet. (Rok.).

hotěnje - hotéti

— 277 —

hotěva — hrabřiti

hotěnje, n. das Wollen; — telesno h., die
sinnliche Luft, C.; — die Brunft (bei Thieren),
C.; — hoténje, Valj.(Rad).

hotéti, hóčem, čěm, z nikalnico: ne hotéti,
něčem (nóčem), vb. impf. 1) wollen; ktor
hoče jesti, mora delati; inf. (iti, imeti,
storiti itd.) je pogostoma izpuščen: kam ho-
čete? otročiči hočejo kruha; kaj čem s te-
boj? was soll ich mit dir anfangen? ne more,
kakor bi hotel, die Hände sind ihm gebunden,
Cig.; to mu ni hotelo v glavo, das wolle
ihm nicht einleuchten, Cig.; kaj hočete od
mene? was wollt (verlangt) ihr von mir?
kaj mi pa hoče? was will er denn mit mir?
saj ti nihče nič neče, es will dir ja niemand
etwas Leides anthun; kdo pa mi kaj hoče?
wer wüncht mich denn? C.; naj se zgodi, kar
hoče, es mag was immer geschieden; naj bo-
(de), kakor hoče, dem sei, wie ihm wolle; hoti
ali ne hoti, du magft, mochteft, er mag, mochte
wollen oder nicht, C.; vsak človek ima tre-
notja, ko ga, hoti ali ne hoti, obidejo misli,
prijetne, neprijetne, to ni v njegovi moči,
Str.; hočeš (ali) nočeš, hote (ali) nehote,
nolens volens, Cig.; hočeš nočeš, moras
poslušati do konca, Jurč.; hočeš nečeš,
moral je iz prodajalnice, Erj. (Izb. sp.); moral
je, hotel ali ne hotel, govoriti, Jurč.; hoté
vorfäßlich, geſſiſſentlich, Cig., Jan., Banjščece
(Goriš.-)Erg. (Torb.), BlKr.; z naslednjim:
da, wollen, daß...; — hoče, da bi drugi
se po njem ravnali; — Bog hotel! wolle Gott!
Cig., Jan., Krelj, Dalm., Kast., Ravn., nk.;
Bog hotel, da . Dalm.; Bog ne hotel,
da . . Dalm.; — dobro h. komu, jemandem
wohl wollen, freundlich gefinnt sein, Mur., Cig.,
Jan., nk.; (po nem.) — 2) čěš, in der Mei-
nung, mit dem Gedanken, als wenn; menijo,
češ, zdaj je končano, sie meinen, damit sei
eš abgethan, Met.; varujte se vpriči ljudi
delati svojih dobrih del, češ, da bi vas vi-
deli, Ravn.; češ, je mislil sam pri sebi,
Jezus bo skoraj pozemeljsko kraljestvo po-
stavil, Ravn.; vsi berači k meni hodijo,
češ, imam vsega dosti, jvzhŠt.; — anti češ (an
češ), Lašče-Levst.(Rok); — 3) hoče se mi (piti,
jesti, spati), es geflüftet mich, Mur., Cig., Jan.,
C., Met.-Mik.; hotelo se mu je glasno za-
ječati, Zv.; meni se ne hoče krvi od jun-
cev in jagnet, Dalm.; nič se mi ne hoče,
ich hab zu nichts Luft, bis verſtimmt, Cig.,
ni se mu hotelo, es beliebte ihm nicht, Let.,
— 3) hočem z infinitivom za futurum (pri
starejših pisateljih, Mik. V. G. IV. 862.);
tedajci mu če križ v gostje priti, Krelj-
Mik.; ti nečeš moje duše v peklu pustiti,
Dalm.-Mik.; tako tudi v Koboridskem kotu
na Goriškem -Erg. (Torb.); — pomni: inf.
nav. htéti; praes. 1. sing. hčem, Mik., nk.;
očem, Gor., Rož.; hočo, Trub., Krelj; čo,
Trub, Kast.; hočo, hoču, BlKr.-Mik.; Nečo,
nečo, Ive dragi, Npes.(BlKr.)-Let.; ščěm,
něščem, ogr.-Valj (Rad); hóču, ču, něčem
(něčem), něču, kajk.-Valj.(Rad); 3. pl.
(poleg: hočejo) hoté, Trub., Krelj - Mik.;

(poleg: nečejo, nočejo) nehte, BlKr.; néte,
neté, Valj.(Rad); — hoč, hoči, nam. hočeš,
Krelj, Gor.-Mik.

hotěva, f. der Wunsch, das Verlangen, SlN.-
C., Bes., Let.

hotič, m. das Ferkel, C., Zil.-Jarn.(Rok.).

hotinstvo, n. das Concubinat, Habd.-Mik.

hotív, m. = fotiv, Mur., ogr.-Mik.; (tudi
adj. hotiv otrok, vzhŠt.).

hotiv, adj. = hotljiv. Z.

hotíva, f. die uneheliche Tochter, C.; — prim.
hotiv, fotiv.

hotívče, n. uneheliches Kind, Cig.

1. hotívec, vca, m. = hotljivec, Cig., Jan.

2. hotívec, vca, m. uneheliches Kind, Mur.,
C.; — prim. hotiv.

hotíven, vna, adj. = pohoten, Cig.

1. hotívica, f. 1) wohllüstiges Weib, die Buh-
lerin, Mur., Danj.-Mik., C.

2. hotívica, f. uneheliche Tochter, C.; — prim. hotiva.

hotívnost, f. = hotljivost, Slom.-C., Danj.-
M.

hotívost, f. = hotljivost, Danj.-C.

hotívski, adj. unehlich, SlGor.; h. sin, C.

hotljiv, iva, adj. lüſtern, begierlich, Meg., Jan.;
wohllüstig, geil, Mur., Cig., Jan., C. Mik.;
hotljiva košuta, Dict.

hotljivati se, am se, vb. impf. üppig, geil sein,
M., ogr.-C.

hotljîvec, vca, m. der Wohllüstige, Dict., Cig.,
Jan.

hotljîvka, f. wohllüstiges Weib, Jan.

hotljivost, f. die Begierlichkeit, Dict., C.; die
Wohllüstigfeft, die Geilheit, Mur., Cig., Jan.,
C., Boh., Dalm., Trub.

hotman, m. der uneheliche Vater, SlGor.-C.

hotníca, f. ein geiles Weib, Cig., Jan.; das
Kebšweib, Meg., Dict., Guts., Mur., Cig.,
Jan., Dalm.-M., Hal.-C.; proglasiti za hot-
nico, Zv.

hotník, m. der Wohllüſtling, Mur., Jan., Mik.;
der Kebšmann, der Beischläfer, Cig.

hotniščnica, f. das Freudenhaus: izpremenite
palačo za hotniščnico, Zv.

hotništvó, n. das Concubinat, Jan.(H.).

hótnost, f. = hotljivost, Mur.

hôtoma, adv. vorläßlich, geſſiſſentlich, Cig., DZ.

hotonce, adv. abſichtlich (iz hs. hotimice), Mik.

hovje, n. Jan., Rož.-Kres, pogl. hojevje.

hóvsati, am, vb. impf. = požrešno jesti: svinje
hovsajo, BlKr.

hrábav, adj. = hapav, uneben, ruh, C.; —
schwammig: hrabava redkev, vzhŠt.-C.; —
pogl. grapav.

hráber, bra, adj. tapſer, muthig, Mur., Cig.,
Jan., Mik., nk.

hrabiti se, im se, vb. impf. = hrabriti se, C.

hrábrec, brca, m. der Tapſere, SlN.

hrabren, adj. = hraber, C.; — hs.

hrabríka, f. Mur., nam. grabrika, pogl. gaber,
graber.

hrabrína, f. = hrabrost, Vrt.

hrabřiti, ím, vb. impf. ermuthigen, C.; — h.
se, prahlen, Bes.-C., Gor.; — sich muthig

hranîvą — hrastika

— 279 —

hrastina — hrbola

hranîvą, n. das Nahrungsmittel, Cig.(T.).

hranjenec, nca, m. der Kostknabe, der Kostgänger, Cig., Jan.

hranjeník, m. der Ernährer, Dict., (hránjenik) Valj.(Rad).

hránjenje, n. 1) das Aufbewahren; — das Sparen; — 2) das Ernähren; — prim. hraniti.

hránjenka, f. das Kostmädchen, die Kostgängerin, Cig.

hranjevâlnica, f. javna h., öffentliches Lagerhaus, DZ.

hranjeváti, újem, vb. impf. aufzubewahren pflegen, Mur., C., Zora, Raič(Slov.); — sparen, Mur., Burg.

hranjevâvec, vca, m. der Sparer, Mur.

hranljiv, iva, adj. 1) sparsam, Mur., Cig., Jan.; — 2) = redilen, C.

hranljívost, f. die Sparsamkeit, Mur., Cig., Jan.

hranodajâvec, vca, m. der Kostgeber, Blc.-C.

hranodâvec, vca, m. der Kostgeber, Jan.

hranodâvka, f. die Kostfrau, Jan.

hránščina, f. das Kostgeld, V.-Cig.

hrânva, f. pogl. hramba 2).

hrânvica, f. pogl. hrambica.

hrápa, f. die Unebenheit, Cig.(T.); die Wundfruste, Dol.; — die Narbe (im Leder), Cig., Jan.; — prim. grapa, grampa.

hrápati, pam, pljem, vb. impf. = hripati, C.; tudi hs.

hrápast, adj. nicht glatt, knorrig: h. les, vzhŠt.-C.

hrápav, adj. uneben, rauh, Cig., Jan., Cig.(T.), nk.; schwammig: hrapava redkev, vzhŠt.; — pren. holperig (stil.), Cig.(T.); — tudi hs.; prim. gravap.

hrapavolisten, stna, adj. raußblättrig, Jan.

hrápavost, f. die Unebenheit, die Rauhheit, Cig., Jan., Cig.(T.), nk.

hrápelj, plja, m. = hrakelj, Plužna - Erj. (Torb.).

hrapúcati, úcam, vb. impf. hripavo kašljati, Valj.(Rad).

hrást, m. die Eiche; — žive hraste staviti, Burzelbäume schagen, Cig.; (hrast, ein beaufbter Baum, Rez.-Mik.; bukov hrast = bukev, Rez.-C.); tudi: hrást.

hrást, ?; f. das Reššholz, Jan., C.

hrásta, f. = krasta, Dict., Cig., Jan.

hrâstar, rja, m. 1) kstor s hrasti kupčuje: tržaški hrastarji, Jurč.; — 2) = hrestač, Cig.

hrástav, adj. = krastav, Cig., Jan.

hrástavec, vca, m. = krastavec, Cig.

hrástec, tca, m. dem. hrast.

hrástek, tka, m. dem. hrast.

hrastič, iča, m. dem. hrast; kleiner, junger Eichenbaum.

hrastičevje, n. = hrastičje, LjZv.

hrastičje, n. junger Eichenwald, Mur., Cig.

hrástik, m. der Eichenwald, BlKr.-DSv.

hrastika, f. 1) die Wintereiche (quercus sessiliflora), C.; — 2) der Eichenwald, C., ovr.-Valj.(Rad).

hrastina, f. 1) der Eichenwald; — 2) das Eichenholz, Mur., Bes.

hrastinje, n. der Eichenwald, C.

hrastír, rja, m. der Wachtelfönig (crex prautensis), Cerknica-Erj. (Torb.).

hrastíšče, n. das Eichengestrüpp, Z.

hrástiti se, im se, vb. impf. = krastiti se, Cig.

hrástje, n. 1) das Eichengehöll, der Eichenwald; — 2) dürres Aßtholz, Guts.

hrastorěja, f. die Eichenzucht, C.

hrástov, adj. Eichen-; h. les, Eichenholz.

hrástovec, vca, m. 1) der Eichenstamm, C.; — 2) močen skovan žrebelj, Ip.-Erj.(Torb.).

hrastovína, f. 1) der Eichenwald, das Eichengehöll, das Eichengestrüpp; — 2) das Eichenholz.

hrastovíšče, n. das Eichengestrüpp, Cig.

hrástovje, n. der Eichenwald.

hrástovka, f. 1) dic Eichenruthc, Z.; — 2) neka goba (agaricus mutabilis), Malhinje-Erj.(Torb.); — 3) neko jabolko, Razdrto-Erj.(Torb.); jako pusta in nerodovitna zemlja, Ip.-Erj.(Torb.).

hrastovščák, m. der Eichenwald, kajk.-Valj. (Rad.).

hrášča, f. das Reššholz, Guts., Jan.

hráščevec, vca, m. der Wiesensalbei (salvia pratensis), Kras-Erj.(Torb.).

hráščica, f. die Erde des Bodens, auf dem früher Gebäuch wuchs, Hal.-C.

hráščina, f. = hrastina, Cig., C., LjZv., Nov.; prišla sta do temne hráščine, Glas.; debela hráščina je rastla okolo in okolo, Jurč.

hráščeje, n. das Reššig, Bes.-C.

hrášec, šca, m. der Felsenbirnstraße (aronia rotundifolia), Erj. (Rok.); — menda nam. hráščec.

hrb, m. nam. hrib (?) C.

hrbántati, am, vb. impf. mit Anstrengung nagen, Hal.-C.

hrbati, am, vb. impf. nagen, vzhŠt.-C.; — prim. holbati.

hrbèc, bcà, m. dem. hrb; kleiner Hügel, Lašče-Levst.; — hrbci, die Unebenheiten, Levst. (Cest.).

hrbèt, btà, m. 1) der Rücken; na hrbtu nositi kaj; po hrbtu dobiti, Schläge auf den Rücken bekommen; h. komu pokazati, jemandem den Rücken kehren; za hrbtom, hinterrücks; — 2) der Erdrücken, der Landrücken, der Verg-rücken, Cig., Jan., Cig.(T), C.; pogorski h., Jes.; — 3) die Rückenseite einer Klinge, Cig., C.; — 4) die Kehrseite einer Münze, V.-Cig., Jan.; die Rückseite eines Schriftstückes, Levst. (Nauk); — 5) pl. hrbti, Seitenleisten, Seitenbretter am Bauernwagen (anstatt der Leitern), Cig., M., C., BlKr., Rib.; — tudi hrbet, bta, St.

hrbetina, f. = hrbtina, C., Z.; Drugi ljubijo gravino Ino tudi hrbetino, Danj. (Posv. p.).

hrbetníca, f. der Rückenriemen, Jan., St.

hřbniti, hřbnem, vb. pf. einen nagenden Bissthuu, vzhŠt.-C.; — prim. hrbati.

hrbola, f. die Anhöhe, Fr.-C.

hrbótec — hŕdati

— 280 —

hréba — hrepóta

hrbótec, tca, m. = holbotec, ein von Mäuſen
bis auf die Schale ausgenagter Erdapſel,
Fr.-C.

hrbtánec, nca, m. der Rückgrat, Mur., Cig.,
Jan., C.; možgani v glavi in hrbtancu, Vrtov.
(Km. k.); nakladal je tovor suhemu konju na
rebra in hrbtanec, Jurč.

hrbtát, áta, adj. hochrüdig, Cig.

hrbtèc, bteà, m. dem. hrbet, Valj.(Rad).

hrbtén, adj. = hrbtен, DZ.; hrbtene kite, die
Rückenſchuen, Telov.

hrbtèn, bntà, adj. Rücken-; hrbtne plavute,
Rückenſlossen; hrbteni mozeß, das Rückenmark,
hrbtna vretenca, Rückenwirbel, Cig. (T.).

hrbteníca, f. 1) der Rückgrat, die Wirbelſchäule,
Cig., Jan., Rib.-C., Erj. (Som.); hrbtenico
sem medvedu prestrelil, Zv.; — 2) der Kiel
des Schiffes, DZ.; — 3) pl. hrbtenice =
hrbti, Z.; prim. hrbet 5).

hrbteničnik, m. das Wirbelthier, Jan.(H.).

hrbtenjáca, f. das Rückenmark, Cig.(T.), Erj.
(Som.).

hrbtica, f. der Schiffskiel, h. t.-Cig.(T.).

hrbtíč, íča, m. dem. hrbet.

hrbtíček, čka, m. dem. hrbtíč, Žnid.

hrbtína, f. = hrbtovina, Cig., JvžhŠt.

hrbtíše, n. 1) = hrbtenica, die Wirbelſäule,
der Rückgrat, Mur., Cig., Jan., Hip. (Orb.),
Erj.(Z.), nk.; — 2) die Rückenfläche, Cig., Jan.

hrbtenik, m. der Rückenriemen, Cig.

hrbtonds, nósa, m. die Beutelratte (didelphys
dorsigera), Erj.(Ž.).

hrbtopis, písa, m. das auf die Rückenſteile einer
Urfunde Geschriebene, das Indossament, Jan.

hrbtoplovka, f. der Rückenschwimmer (zool.),
Cig. (T.); — die gewöhnliche Ruderwanze
(notonecta glauca), Erj.(Ž.).

hrbtovina, f. der Rückentheil, das Rückenſtück
(von der Haut, dem Fleisch).

hrbtovje, n. coll. die Vergrüßen, SIN.

hrbůd, m. C., pogl. hrabud, rabud.

hŕcati, cam, vb. impf. schnarchen, C.; konj hrca,
stößt Luft durch die Nüstern aus, C.; — sich
schneuzen, Mur.

hřekati, am, vb. impf. schnarchen, vzhŠt.-C.

hŕcniti, hřcnem, vb. pf. sich schneuzen, Mur.

hrčák, m. ime psu, Valj. (Rad).

hrčanje, n. das Schnarchen.

hŕčati, ím, vb. impf. schnarchen, Mur., Cig.,
Jan., C.; — knurren, Jan., kajk.-Valj.(Rad).

hřček, čka, m. 1) der Schweinerüſſel, ogr.-C.;
— 2) der Tannenzapfen, C.; smrekov h.,
Trst.(Glas.); — der Maiskolben, ogr.-C.; —
3) die röhrenförmige Mündung eines Gefäßes,
Mur.; — 4) die Mauvrache (morchella), C.;
— 5) der Hamſter (cricetus frumentarius),
Cig., Jan., C., Erj.(Ž.).

hrčica, f. die Zwergspigmaus (sorex pygmaeus),
Erj.(Ž.).

hřčka, f. = hrček 4), C., M.

hřčkov, adj. Hamſter-: hrčkova koža, Cig.

hřčkovina, f. das Hamſterſell, Cig.

hŕdati, am, vb. impf. nagen, C., vzhŠt.; volk
ovna hrda, Glas.; = drgniti, vzhŠt.; h. in
kopati, tüchtig hauen, C.

hréba, f. 1) heiserer Húſten, C.; — 2) stara
hreboroča ženska, C.

hrébalica, f. heiserer Húſten, C.

hrébati, bam, bljem, vb. impf. = hrepati,
Jarn., Mur.

hrébav, adj. heiser hüſtelnd, C., Z.

hrébavec, vca, m. človek, ki hreba, M.

hrébelj, blja, m. = hrebavec, C.

hrebetáti, etám, éčem, vb. impf. einen unreinen,
gebrochenen von haben, Z., kajk.-Valj. (Rad);
— hüſtelnd, C.; — prim. hrepetati.

hrécati, am, vb. impf. = pokašljevati, C., Št.;
— knarren: voz se tere in hreca, C.

hrěk, m. ein abgebrochener Aſt, Z.; der Stumpf,
C.

hrékati, am, vb. impf. = hrecati, kašljati, C.

hrékniti, hréknem, vb. pf. einen heiseren, knar-
renden Laut von sich geben, C.; (wie z. B. beim
Abbrechen eines Aſteſ, Z.).

hrèn, hréna, m. der Meerrettig, der Kren (ar-
moracia rusticana), Tuš.(R.); — divji h., die
Brunnfresse (nasturtium officinale), Medv.
(Rok.).

hreníše, u. der Krenader, Jan.

hreniti se, ím se, vb. impf. 1) zürnen, C.,
vzhŠt.; — 2) in die Nase rauchen: to se
mu hreni, das verdrießt ihn, C., Z.

hrénov, adj. Meerrettig, Krenz.

hrénovica, f. die Krenjauce, Jan.

hrénovina, f. das Meerrettigkraut, Cig., Bes.

hrépanje, n. das Kraspein, Jarn., M.

hrépati, pam, pljem, vb. impf. vraſpein, röcheln,
heiser hüſteln, keuchen, Jarn., C., M.; živali
težko sopejo, hrepajo, rilec opderajo, Kug.-
Valj.(Rad); (stekel pes) ne laja, le nekoliko
hrepa, Vrtov. (Km. k.); — prim. hrapati,
hripati.

hrepěn, m. = hrepenenje, Z., SIN.

hrepeněnje, n. die Schnucht, das Verſangen;
— hrepenénje, Burg.

hrepeněti, ím, vb. impf. sich schnen, verſangen;
h. po éčem; hrepeni dober biti, Ravn.; V
podobah gledat' hrepeni veselje Življenja
rajskega, Preš.

hrepeněva, f. = hrepenenje, C.

hrepeník, m. die Lysimachie (lysimachia vulgaris), Poh.-Erj.(Torb.).

hrepenljiv, íva, adj. ſehnſuchtsvoll, ſehnſüchtig,
Cig.

hrepenljívost, f. die Sehnſüchtigkeit, C.

hrepétast, adj. = hüſtelnd, SlGradec-C.

hrepetánje, n. das Röcheln: h. (živali, katero
kdo kolje), Vrtov. (Km. k.).

hrepetáti, etám, éčem, vb. impf. heiser sein,
hüſteln, röcheln, keuchen, Jarn., C.

hrepěti, ím, vb. impf. heiser klingen, Met.,
Svet. (Rok.); übel klingen, Mur., Cig.; krei-
schen, C.; te besede so bile govorjene
srditim, čudno hrepecim glasom, Str.; —
hüſteln, C.

hrépniti, hrépnem, vb. pf. ein Geräuſch ma-
chen, wie wenn etwas zusammenstürzt, kra-
chen, C., M.; schlagen: koga po glavi h., Sl-
Gosp.-C.

hrepóta, f. das Hüſteln, C.

hríbre — hřkež

— 282 —

hřkniti — hromátati

hríbre, m. dem. hriber; (Imam — obsevati)
Vše dinnice ino hribree, Npes.—Schein.

hríbrčan, m. = hribljan, C.

hríbrnik, m. = hribljan, C.

hríbski, adj. = hribovski, Cig.

hríd, m. der Fels, Cig. (T.), C.; die Klippe,
C.; — hs.

hridína, f. der Felsenblock, Cig.; pl. hridine,
die Felsmassen, Cig. (T.).

hrigrati, am, vb. impf. schnattern, Jarn.

hrigretáti, etám, éčem, vb. impf. = hrigrati,
Jarn.

hrípa, f. 1) die Heiserkeit, Cig., Kr.-Valj.(Rad);
hrip imeti, C.; — 2) die Grippe, nk.; (v
tem pomenu po nem.).

hrípač, m. der Heisere, der Röchler, Cig., Jan.

hrípanje, n. heisres Sprechen; —das Röcheln,
Cig.; schweres Athmen, Strek.

hrípast, adj. = hripav, Cig.

hrípati, pam, pljem, vb. impf. röcheln, eine
heisere Stimme haben; moje grlo hripjle,
Trub.

hrípav, adj. heiser; hripav glas, eine rauhe,
heisere, krächzende Stimme; —röchelnd, Mur..
Cig.

hrípavec, vca, m. der Heisere, der Röchelnde,
Mur., Cig.

hrípavica, f. die Heiserkeit, Z.; der Husten,
Cig., Jan.

hrípavost, f. die Heiserkeit.

hrípeł, pla, adj. = hripav, LjZv.

hrípelj, plja, m. 1) alter, hüstelnder Mann,
C.; — 2) der Nasenscheidwandknorpel, Cig.,
Jan., Cig.(T.), Rez.-C., Erj.(Som.).

hripetáti, etám, éčem, vb. impf. = hripati,
Cig.

hripěti, ím, vb. impf. heiser sein, Dict.

hripléti, im, vb. impf. = hripeti, Dict.

hripót, óta, m. die Heiserkeit, Mik.; — rö-
chelndes Athmen, M.

hripotáti, otám, óčem, vb. impf. = hripetati,
hripati, C., M.

hripotljiv, íva, adj. = hripav, Valj.(Rad).

hripotljavec, vca, m. = hripavec, Valj.(Rad).

hripútati, am, vb. impf. = hripotati, Valj.
(Rad).

hřk, hřka, m. 1) der mit Räußern verbundene
Husten, C.; — 2) = hrček 3), Mur.

hrkáló, n. = grlo, dušnik (šaljivo), Levst.
(Zb. sp.).

hŕkanje, n. 1) das Räußern; — 2) das
Schnarchen.

hŕkati, hřkam, čem, vb. impf. 1) sich räußern,
Mur., Cig., Jan.; kri h., Blut auswerfen,
Cig.; — 2) schnarchen, Meg., Mur., Jan.,
Zgd., Dol., jvzhŠt.; uže je po debelo hrkal
in spal, Jurč.

hŕkav, adj. 1) heiser, C.; — 2) schnarchend,
Jan.

hŕkavec, vca, m. der Schnarcher, Mur., Jan.,
C.

hŕkavica, f. rauher Hals, die Heiserkeit, C.

hŕkavka, f. die Schnarcherin, Mur.

hŕkelj, klja, m. = hrakelj, Cig., Jan.

hřkež, m. der Schnarcher, Guts.

hřkniti, hřknem, vb. pf. 1) sich räußern, M.;
— 2) einen Schnarchlaut von sich geben, Jan.

hrlee, lca, m. der Rüffel, die Schnauze, das
Maul, Mur., Cig., Jan., vzhŠt.; kobila s
suhim hrlcem („hrlecm“), SlN.; — iz rlec,
nam. rilec, C.

hrléti, im, vb. impf. = frleti, C.

hřliti, im, vb. impf. schnarchen, Cig., Jan., C.;
— röcheln, C.

hrlůjati se, am se, vb. impf. = goniti se (o
kobili), Valj.(Rad).

hrměnje, n. das Brausen, das Tosen, Jan.

hrměstanec, nca, m. = hrustanec, C., Z.

hrměstavec, vca, m. = hrustanec, C., Sl-
Gor.; — das Dhrläppchen, Hal.-C.

hrměstelj, tlja, m. neka rastlina, vzhŠt.-C.;
menda: der Wegetritt (scleranthus perennis);
prim. hrustec.

hrměstljavec, vca, m. hrustanec (govori se:
hrměslavec), vzhŠt.-C.

hrmetánec, nca, m. = hrustanec, Mur., C.

hrmetánčast, adj. hrustančast, M.

hrméti, im, vb. impf. brausen, ſausen, C.; slap,
ogenj hrmi, Z.; hrmeli so naprej, Bes.;
kadar v oblakih hrmi, bati se je toče, jvzhŠt.

hrmón, m. das Flohkraut (pulicaria), C.

1. hřniti, hřnem, vb. pf. einen Schnarchlaut
von sich geben, Z.; aufröcheln, Cig.; h. in
umreti, Cig.

2. hřniti, hřnem, vb. pf. einen Schlag versehen,
C., (nam. hrpniti).

hrnjati, am, vb. impf. schnarchen, schnurren,
Cig.; maček začne hrnjati, SlN.

hrnjavec, vca, m. 1) der Schnarcher, Z.; —
2) die Pſerdeschnause, Hal.-C.

hrnjóliti, ólim, vb. impf. schnarchen, Mur.,
Cig., SlGor.-C.

hrnjúcati, úcam, vb. impf. röcheln, C.

hróbati, bam, bljem, vb. impf. mit Geräusch
nagen oder ein äußerliches Geräusch, wie beim
Nagen hervorbringen, C.; — prim. hrbati,
holbati.

hróbec, bca, m. der Rager, Jan.

hróbiti, im, vb. impf. nagen, knorpeln: trd
kruh h., Lašče-Levst.(Rok.); suhe skorjice
h., Zv.; ukradene bom skorje hrobil, Glas.

hrod, m., Cig., pogl. hrid.

hrod, f., Guts., Jarn., Mur., pogl. grod f.

hrodelj, dlja, m., Cig., pogl. frodelj.

hrodje, n., Guts., Mur., Cig., Jan., pogl. grodje.

hróhati, am, vb. impf. = grunzen, Cig.;
svinje mu prijazno in hvaležno hrohajo, Cv.;
— menda nam. grohati; prim. tudi: krohati.

hròm, hróma, adj. lahm; h. na nogah, Dalm.;
— breſthaſt, Cig. (T); frankſtaſt: hrome prsi,
ogr.-C.

hromáč, m. = hromak, Mur.

hromák, m. der Lahncte, C.; hromak vzame
kljuko iz kota, Zv.; — der Krüppel, Jan.

hrómast, adj. lahm, krüppelhaft, Cig., Jan., C.
hromátanje, n. das Hinten, Jarn.

hromátati, am, vb. impf. hinſen, Guts., Mur.,
Jarn., Mik.; nahajal je ondod mnogo takih
možakov, kateri so hromatali (šepali), Navr.
(Let.).

hrómati — hroš

— 283 —

hróšč — hrúliti

hrómati, am, vb. *impf.* = hromatati, *Dict., Cig.*; — prim. hramati.

hromátski, adj. barvni, chromatisch: h. odklon, chromatische Abweichung, Žnid.

hromav, adj. hinkend: h. konj, Andr.; — krüppelhaft, C.

hromè, éta, m. = hromec, Mur., Cig.

hrómeec, mca, m. der Lahme, Cig., Jan., Šol., C., Trub.-Mik.

hrométi, ím, vb. *impf.* hinken, C.; — bresthaft sein, Cig.

hromíti, ím, vb. *impf.* hinkend, bresthaft machen, verkrüppeln, Cig., Jan., Cig.(T.).

hromonóžen, žna, adj. an den Füßen lahm, Levst.(Zb. sp.).

hromôst, f. = hromota, Cig., Jan.

hromóta, f. die Lähmheit, die Lähmung, die Krüppelhaftigkeit, Mur., Cig., Jan., Nov.; die Gebrechlichkeit, C.; — körperliches Gebrechen, V.-Cig., C.; stara hromota, ein ältes Leibesgebrechen, Lašče-Levst.(M.); vsak ima kako hromoto na sebi, Svet.(Rok.); h. v krizu, die Kreuzlähme, živinska bolezen, Strp.; — h. se imenuje bolezen, če poči koža pod prstom ali pod členom na nogi ljudem, ki h odijo bosi, Tolm.-Štrek.(Let.).

hromóten, tna, adj. lahm, krüppelhaft, gebrechlich, Cig., C., Svet.(Rok.); hromotni cesstarji, Levst.(Cest.).

hromótnik, m. der Gebrechliche, Levst.(Nauk).

hromúcati, ûcam, vb. *impf.* hinken, C.

hromoúden, dna, adj. mit lahmen Gliedern: Rodila je otroke hromoudje, Levst.(Zb. sp.).

hronšč, m. ogr.-C., pogl. hrošč.

hrop, hrópa, m. ein röchelnder Athemzug, der Hürchel, Cig.

hrópati, pljem, vb. *impf.* röcheln, schnarchen, Jarn., Jan., C.; — grob lachen, C.

1. hrópec, pca, m. der röchelnd Athymende, Valj. (Rad); — 2) ein röchelnder Athemzug, der Hürchel, Cig.

2. hrópec, pca, m. = hrustec, der Knorpel, SIGradec-C.

hoprênje ali: hrópenje, n. das Röcheln; — prim. hropeti in hropsti.

hopréti, ím, vb. *impf.* röcheln, *Dict., Cig., C., BlKr.*; v prsih hropi, C.

hropljáti, ám, vb. *impf.* röcheln, Cig.

hropniti, hröpnem, vb. pf. einen Röchellaut hören lassen, Z.

hropót, póta, m. das Röcheln, Met., Mik.

hropotáti, otám, óćem, vb. *impf.* röcheln, Mur., C., Z.; — laut lachen; h. in smejati se, C.; — brummen, Met.; ein Getöse machen, Mur.

hropotljiv, íva, adj. der gerne laut lacht, C.

hórpsti, pem, vb. *impf.* röcheln.

hopûn, m. kleiner Mörser zum Schießen, Mik.

hopúntati, am, vb. *impf.* = hropotati, C.

hrost, m. = hrošč, Levst.(Nauk); — (stsl.).

hrostiti se, im se, vb. *impf.* die Federn oder Haare sträuben: kokoš, pes se hrosti, BlKr.; tudi: drohen: človek se hrosti nad svojim nasprotnikom, BlKr.; — prim. hrustiti.

hroš, m. Cig., C., pogl. froš.

hróšč, m. 1) der Käfer, Cig., Jan., Mik.; navadni h., der Maitäfer (melolontha vulgararis), Erj.(Ž.).

hróščee, ščeca, m. dem. hrošč, Valj.(Rad).

hróšček, čka, m. dem. hrošč, Jan.

hróščev, adj. des Käferš-, Käferz, Jan.

hrovát, m. 1) govedje ime, Tolm.-Erj.(Torb.); — 2) die Hauhechel (ononis), vzhŠt.

hrovátič, m. = hrovat 2), hrvatič, C.

hŕp, hrpa, m. der Schlag, C.

hŕpa, f. die Masse, der Hause, die Schar, C., Erj.(Tzb. sp.); — hs.

hŕpati, pam, pljem, vb. *impf.* schnarren, C.; mit Geräusch fressen: konj jé in hrplje, C.; sich räußern, Jan., C.; schnarchen, Kast.-C.; — knurren, Cig.; — schlagen, Z.

hrpěla, f. = hrbet (šaljivo), Ip.-Erj.(Torb.).

hŕpen, pna, adj. begierig, Mur., C.; — prim. hrepeneti. (?)

hrpiti se, im se, vb. *impf.* struppig werden, sich sträuben, C.

hrpótec, tca, m. = trpotec, C.

hrpotítí se, im se, vb. *impf.* sich emporrichten; potlačeno listje, stročje itd. se po malem hrpoti, C.; rahla zemlja pod se hrpoti = se vzdiguje, C.; sich sträuben, sich aufblähen, C.; prahlen, C.; h. se proti komu, droßen, C.

hŕsk, interj. krach! (kadar se kaj zlomi, razčesne), jvzhŠt.

hŕskati, hŕskam, vb. *impf.* knirschen, Cig., SIN.

hŕskniti, hŕsknem, vb. pf. einen knarrenden, knisternden Laut hevorbringen, Nov

hrst, m. knarrendes Geräusch, der Krach, SIN.-C.

hrstač, m. = hrestač, C.

hrstati, am, vb. *impf.* = hrustati, Caf(Vest.).

hŕstelj, stlja, m. dasa geneine Heidekraut (erica vulgaris), Střek.

hrstéti, ím, vb. *impf.* knastern, C.

hrstkáč, m. = hrestač, C.

hrstljánec, nca, m. = hrustanec, Dol.-Mik.

hrstljáti, ám, vb. *impf.* knorpeln, nagen, Z., Vraž-Pjk.

hŕščati, im, vb. *impf.* = hreščati, Cig., Jan., C., Burg.; stare kosti so mu hrščale in pokale, LjZv.

hrščâvec, vca, m. neka rastlina, Vreme-Erj. (Torb.).

hrščeli, m. pl. die Pferdeschnauze, vzhŠt., ogr.-C.

hrščljiv, adj. den Husten habend, C.

hršiti se, im se, vb. *impf.* = hrpotiti se, sich sträuben, C.; — prim. srh. sršati.

hŕt, hŕta, m. der Windhund (canis leporarius), Dict., Mur., Cig., Jan., C., Dalm., Krelj, Hip. (Orb.), Erj.(Ž.), Danj.-Valj. (Rad), nk.

hŕtałec, lca, m. = rilec, vzhŠt.-C.

hŕtast, adj. hager, mager, vzhŠt., ogr.-C., Danj.-Mik.

hŕtati, am, vb. *impf.* schnaufen, C.

hrtíca, f. die Windhündin, Meg., Dict., Cig.

hrtič, ča, m. dem. hrt, C.

hrtiti se, im se, vb. *impf.* die Haare sträuben: mačka se hrti, Hal.-C.; — prim. srtiti se.

hrúliti, im, vb. *impf.* blašen, pfeisen, C.; nevihtva hruli, der Sturm pfeist, C.; — prim. fruliti.

hrûm — hrustálø

— 284 —

hrustánčast — hruščanje

hrûm, m. 1) das Getöse, der Lärm; posvetni
hrum, das Weltgeräusch; — 2) das Echo,
Mur.

hrúmati, hrûmam, mljem, vb. *impf.* lärmen,
tojen, Mur.

hrúmen, mna, adj. geräuschvoll, lärmend, Cig.,
Jan., C., nk.

hrumestati, am, vb. *impf.* grob schwagen, Notr.

hrumestav, adj. ktor rad hrumesta, Notr.

hruměti, im, vb. *impf.* rauschen, brausen, tojen,
Mur., Cig., Jan.; v ušesih mi hrumi, es
saust mir in den Ohren, Cig.; kakor iz
strašnih slapov hrumi voda izpod neba na
zemljo, Ravn.; stürmen: hoče črez ozidje
v Rim hrumeti, Vod. (Izb. sp.).

hrúmiti, hrûmim, vb. *impf.* widerhallen, ogr.-C.

hrumpati, pam, pljem, vb. *impf.* 1) mit Geräusch fressen, knorpelnd essen, = hrustati, vzhŠt.-C.; — 2) röchelnd husten, C.

hrumtati, am, vb. *impf.* = hrumpati, C.

hrúniti, hrûnem, vb. *pf.* aufrauschen, außschreien,\ ogr.-C.

hrûp, m. der Lärm, das Getümmel; h. delati,
lärmen; h. je vstal, ein Lärm entstand; h.
zagnati, einen Lärm erheben; posvetni h.,
das Weltgeräusch, Cig.; Ne odpodi od nas
zivljenja tata Veselja hrup, Preš.; bojni h.,
der Kriegslärm, Cig.; — lebhaftes Gerede,
Cig.; h. narediti, h. med ludmi napraviti,
Lärm verursachen, Aufsehen erregen, C., Cig.
(T.); brez hrupa, ohne Aufsehen, prunklos,
Cig.

hrúpa, f. der Wettersturm, vzhŠt.-C.

hrúpati, pam, pljem, vb. *impf.* mit Geräusch
fressen, knorpeln, Jan., C.; konj slamo hruplje,
Z.; — kruh hruplje med zobmi, das Brot
knorpelt zwischen den Zähnen, C.

hrupávec, vca, m. = hrustanec, C.

hrúpec, pca, m. = hrustanec, Jan., C.

hrúpen, pna, adj. lärmend, geräuschvoll, Cig.,
nk.

hrupěnje, n. das Lärmen: h. in šumenje,
Trub.

hrupetáti, etám, ččem, vb. *impf.* poltern, rum-
pełn, C.; krachen, Guts.

hrupěti, im, vb. *impf.* lärmen, tumultuieren,
Cig., Jan.; vse je zoper eno drugo hrupelo,
Trub.; vse mesto hrupi, Dalm.; rauschen,
wettern, stürmen, Cig., Jan., C.; — hrupi mi,
ich röchle, C.

hrúpiti, im, vb. *impf.* 1) = hrupeti, Mur.,
Cig.; — 2) h. se, = ustiti se, prevzetno
govoriti, Koborid-Erj. (Torb.).

hrupljiv, íva, adj. lärmend, Cig.

hrupljívec, vca, m. der Lärmmacher, der Tu-
multuant, C.

hrúpnik, m. = hrupljívec, Cig., Jan.

hrupót, óta, m. = hrup, C.

hrupotáti, otám, ččem, vb. *impf.* = hrup de-
lati, C.

hrûst, m. 1) das Geräusch von dürren Aesten,
C.; — 2) robustier, vierschrötiger Mensch;
obogatil ga bo kralj zelo, ktor tega hrusta
(Golijata) premaga, Ravn.

hrustálø, n. der Fresser, S/N.

hrustánčast, adj. knorpelartig, knorpelig.

hrustánčen, čna, adj. knorpelig; Knorpel-; hru-
stáčni sklep, die Knorpelfügung, Cig.

hrustančevína, f. die Knorpelsubstanz, Erj.
(Som.).

hrustánčnica, f. das Knorpeltier, Cig.

hrustáneč, nca, m. der Knorpel; ščitasti h.,
der Schifdnorpel, kolobarčasti h., der Ring-
knorpel, kopitasti h., der Gießbeckenknorpel,
(heim Kehlfkopf), Erj. (Som.).

hrústanje, n. das Knorpeln.

hrústati, stam, vb. *impf.* mit Geräusch essen,
knorpelnt; Spredaj šilce, Zadaj vil'ce, V sredi
usta, Kamenje hrusta, (= plug), Goriška
ok-Erj. (Torb.); — 2) das r unrein auß-
sprechen, ratschen, C.; — eine Sprache rade-
brechen: latinsko h., Cig.; — 3) knistern,
rauschen (wie dürfte Zweige), Cig., C.; —
hruščem, Valj. (Rad).

hrustáv, áva, adj. 1) knorpelnd, Cig.; — 2)
knorpelig, Cig., Jan.

hrustávec, vca, m. 1) der Knorpeler, der Nager,
Jan.; — 2) der Prahlei, Fr.-C.; — der
Schreihals, Tolm.; — 3) = hrustanec, Mur.,
Cig., Mik., Tolm.

hrustávka, f. 1) die Knorpelkirsche; — 2) eine
Art Birne, M.; — 3) der Knorpelsalat (chon-
drilla), C., Medv. (Rok.).

hrüstec, teca, m. 1) der Knorpel, Cig., Jan.,
Mik., Št.; pos. das Ohrläppchen, Hal.-C.;
— 2) razne rastline: der Luzerner oder
Schneckenklee (medicago sativa), Mur., Cig.,
Medv. (Rok.); — der Stechapsel (datura stra-
monium), Jan.; — der Wegetritt (scleran-
thus perennis), vzhŠt.-C.; — neka vinska
trta, Celje - Erj. (Torb.); grüner Kanigl,
Trumm.; der Krachgutedel, vzhŠt.-C.

hrüstelj, stlja, m. 1) hrustavec 1), C.; — 2)
neka vinska trta: = hrustec, C., Trumm.;
— eine Art Wachtekweizen (melampyrum),
StGor.-C.

hrústiti se, im se, vb. *impf.* 1) sich brüsten,
prahlen, Cig., Jan., C, Jurč.; — 2) troßen,
Mur.; — prim. hrostiti se.

hrustljánje, n. das Knorpeln, M.

hrustljánka, f. = hrustavka (črešnja), Burg.

hrústljast, adj. kar se da hrustljati, krhek,
Cig.

hrustljáti, ám, vb. *impf.* knorpeln, Mur., Cig.

hrustljávka, f. 1) die Knorplerin, Z.; — 2)
der Eissalat, Z.

hrustljávkast, adj. = hrustljiv, Vrtov.(Vin.).

hrustljiv, íva, adj. kar se da hrustati: hrust-
jive jagode, Vrtov. (Vin.).

hrüstnica, f. hrustnice, Knorpelische (chon-
dracanthi), Jan., Cig. (T.), Erj (A.).

hrústniti, hrústnem, vb. pf. einen Knorpellaut
hervorbringen, M.

hrúšast, adj. birnförmig, Cig.

hrúšč, m. das Geräusch, der Lärm, Mur., Cig.,
Jan., C., svetni h. in trušč, Cr.; ušesni h.,
das Ohrensansen, Erj. (Som.).

hruščanje, n. das Rauschen: gora zagrmi od
hruščanja, Jap. (Prid.).

hrúščati — hŕzavec

— 285 —

hrzgetáti — hůd

hrúščati, ím, vb. impf. rauschen, brausen, tosen,
Mur., Cig., Jan.; veter, voda hrušči, C., Jap.
(Prid.); velike reke hruščijo, Slom.

hrúščáv, áva, adj. rauschend, C.

hrúščev, adj. Cig., pogl. hrušev, hruškov.

hrúščica, f. dem. hruška; 1) kleine Birne; —
2) ime raznim rastlinam: die Traubenhy-
cinthe (muscari racemosum), Tuš. (R.);
die Mušcatnušs (myristica moschata); Z.;
— h. bozja, die Felsenbirne (aronia rotundifolia),
Nanos- Erj. (Torb.); — zelena zimska h.,
daš Wintergrün, das Birnkraut (pirola). C.,
Tuš. (B.); — medvedova h., — glog, Mur.,
Fr.-C.

hrúščič, m. kozje ime, Krn-Evj. (Torb.).

hrúščiti, im, vb. impf. rauschen, Mur. Trst.
(Let.).

hrúšev, adj. Birn(en)=, vom Birnbaum, Cig.,
Jan.; h. hlod, LjZv.; h. krheli, Erj.(Tz. sp.).

hrúševec, vca, m. 1) der Birnmost; — 2) jed
iz hrušek, Gor.

hrúševica, f. das Wasser von gekochten Birnen,
Cig., ZgD.

hrúševina, f. das Birnbaumholz, Cig., Jan.
hrúševje, n. coll. Birnbaume, (-ščevje) Met.

hrúševka, f. 1) = hruševec 1), Cig.; — 2) =
hruševica, Erj (Tzb. sp.).

hrúška, f. 1) der Birnbaum (pirus commu-
nis); — die Birne; suha hruška, die gedörnte
Birne; zna več ko hruške peči = er versteht
twas; — medvedove hruške = glog, Tuš.
(R.); die Felsenbirne (aronia rotundifolia),
Josch.; — podzemelsjska h. = kompir, Kor.-
C.; — 2) der Degenknopf, Jan. (H.).

hrúškast, adj. birnförmig.

hrúškič, m. ovče ime, Valj. (Rad).

hrúškov, adj. Birn=, vom Birnbaum; hru-
skovo deblo.

hrúškovec, vca, m. der Birnmost.

hrúškovica, f. das Wasser von gekochten Birnen,
Cig.

hrúškovje, n. = hruševje, Jan. (H.).

hrúškovka, f. 1) = hruškovica, Z.; — 2) =
hruškovce, Cig.

hrúškovina, f. das Birnbaumholz, Cig.

hrúškovnica, f. = hruševec, Cig.

hrúti, hrújem, vb. impf. tosen, rauschen, brausen,
Cig., Jan, M., C.; veter, voda hruje, v obla-
kih hruje, C.; krachen: gre in drmasti po
gošči, da vse hruje pod njim, C.; — hruje
mi, ich röchle, C.; — schnell und laut reden,
greinen, C.

hrútje, n. das Tosen, das Röcheln, das Geschrei,
C.

hrvatíca, f. neka suknja, Danj.-C.; = 1. čoha,\ ogr.-C.

hrvátič, m. die Hauhechel (ononis), Ščav.-C.

hrvatovščák, m. neka trta, St. (ob hrv. meji)-
Erj. (Torb.).

hŕzanje, n. das Wiehern, Habd.-Mik., Mur.,
Jan.

hŕzati, zam, žem, vb. impf. wiehern, Mur.,
Cig., Jan., Mik., Nov., Npes.-Vraz, vzhŠt.

hŕzavec, vca, m. der Wieherer, Mur.; —pren.
der sehr laut zu lachen pflegt, Mur.

hrzgetáti, etâm, ććem, vb. impf. = hrzati,
St.-Z., Npes.-Vraz.

hŕzniti, hřznem, vb. pf. einen Wieherlaut aus-
stoßen, Danj. (Posv. p.).

hřž, š, f. ogr.-C., pogl. rž.

hrženíca, f. der Grašfrosch (rana temporaria),
Guts., Mur., Erj. (Ž.).

hržica, f. die Gallmünde (ker dela na rastlinah
izrastke ali hrge), Erj. (Ž.).

hte, adv. = koli: kdo hte, kam hte (kdohte,
kamhte), itd. = kdorkoli, kamorkoli, itd.,
SlGor.-C.

htéti, hčěm, vb. impf. hoteti.

hů, interj. hu! Cig.

húba, f. die Schalmei, Hip. (Orb.); — prim.
hoboj.

hubíka, f. SlGradec-C., pogl. hudobika.

hubkáč, m. = hupkač, St.-Mur.

hůbkati, am, vb. impf. „hub, hub!“ rusen,
Mur.

huč, m. = žantlaka! Poh.

húčati, ím, vb. impf. heftig wehen, veter huči,
C.

hůd, húda, adj. böse, schlimm, arg: hudi duh,
der böse Geist; hudo storiti, delati, Böses
thun, freveln; hudo delo, die Missethat; hud
namen, böse Afsicht; hudo poželenje, böse
Begierden; hude misli, böse Gedanken; hudo
misliti o kom, Arges von jemandem denken;
hud jezik, eine böse Bunge; huda vest, böses
Gewissen; hud prepirljavec, ein Zankteufel;
hud pes, ein schlimmer Hund; hud mož, ein
schlimmer, strenger Mann; hud biti na koga,
auf jemanden böse sein; huda beseda, feind-
seliges Wort; ein Schelttwort, M.; hudo imeti
koga, arg mit jemandem verfahren; s hudim
in dobrim, mit Güte und Strenge; iz huda,
im Schlimmen, C.; hudo gledati, finster
blicken; hudo se držati, eine finstere Miene
machen; hude volje biti, in einer bösen Stim-
mung sein; huda peč, stark erhihter Osen,
M., jvžhŠt.; huda britev, scharfes Rasiermesser,
M., Z.; hudo žganje, hochgradiger Brant-
wein; hud ocet, scharfer Eßig; hude krvi
biti, heißblütig sein; hude jeze biti, zu heſ-
tigem Zorne geneigt sein; = gierig: tat je
hud na jabolka, oven je hud na oves, BlKr.;
hud na vino, denar, Z.; — hud boj, heſtiger
Kampf; huda je bila, es ging hißig zu; hud
vihar, ein heſtiger Sturm; hudo vreme, huda
ura, das Ungewitter; hudi oblaki, gewitter-
schwangere Wolken; huda reka, gefährlicher,
reißender Strom, M.; huda noč, eine schlim-
me Nacht; hudi časi, schlimme Zeiten; hudo
delo, schwere Arbeit, Z., jvžhŠt.; huda sila,
dringende Noth; hud mraz, grimmige Kälte;
huda suša, große Dürre; hud smrad, heſtiger
Gestank; huda bolezen, schlimme, gefährliche
Krankheit, (pos. die Fallsucht, M.); huda bo-
lečina, heſtiger Schmerz; huda rana, schwere
Wunde, Z.; huda žeja, heſtiger Durst; hud
kašeli, heſtiger Huſten; do hudega bolan,
gefährlich krant, Ravn.-Mik.; hudo ti bodi!
(ein Fluch) C.; hudo in dobro, das Wohl
und Wehe; hudo a. huda se mu godi, es

húdec — hudína

— 286 —

hudír — hudočínstvő

geht ihm schlecht; na hujem je, er ist schlechter
daran; hudo a. huda je za vodo, za denar,
es ist großer Mangel an Wasser, Geld, es
herrscht eine Wasser-, Geldnoth; huda mu
prede, er ist in der Klemme, Jan.; otel ga
bode ob hudi (in der Noth), Ravn.; hudo
mi je, es wird mir eng ums Herz, Jan.; es
fällt mir hart, jvžhŠt.; hudo mi je za njega,
es thut mir leid um ihn, Z., jvžhŠt.; hudo mi
je, es ist mir übel, hudo mu je prišlo, er wurde
unwohl, jvžhŠt.; — hudo = zelo, arg, sehr;
hudo pretepsti, hudo potrebovati, Cig., C.; —
= slab, schlecht: hud sad, hudo drevo, Kast.;
huda pitna voda, Levst. (Nauk.); huda je
obleka ali obutev, ki uže ni cela, Goriška
ok., Kras-Erj. (Torb.); huda suknja, srajca,
Cig., C.; hud črevelj, Gor.; hudo vidim
= slabo vidim, Gor.; — huda roka = leva
r., Rez.-C.; — hudo meso, wildes Fleisch,
das Faulefleisch in Wunden, Cig.

húdec, dca, m. 1) böser Mensch, Valj. (Rad);
— 2) der Zaunkönig, Rez.-C.; — 3) die Gicht,
vžhŠt.-C.

hudeníca, f. hudenice, „weibliche böse Geister,
die den ungetauften Kindern schaden sollen",
C.; Furien, St.-Cig.

hudér, rja, m. = hudir, Mur., Mik.

hudéti, im. vb. impf. mager werden, abmagern,
Jan., C.

hudíca, f. die Gicht, Mur., Cig., C.; prijela
ga je hudica (podagra), Crv.

hudíč, m. der Teufel; ta človek ti je za hu-
diča, ein Teufelsferl, Erj. (Izbr. sp.).

hudíčati, am, vb. impf. = hudičevati, Jarn.,
Cig.

hudíček, čka, m. dem. hudič, das Teufelschen.

hudíčev, adj. des Teufels, Teufels-, teuflisch;
hudičovo delo, das Teufelswerk; h. človek,
ein teuflischer Mensch.

hudičevânje, n. das Fluchen mit dem Worte
hudič.

hudičeváti, újem, vb. impf. den Teufel im
Munde fügten, mit dem Worte hudič fluchen.

hudičevâvec, vca, m. der mit dem Worte hudič
zu fluchen pflegt, Cig., Jan.

hudičevâvka, f. die mit dem Worte hudič zu
fluchen pflegt, Cig.

hudíčíč, m. dem. hudič, Cig.

hudíči, adj. Teufels-, teuflisch: Po hudičje črno
lice 'ma, Vod. (Pes.).

hudíka, f. der wollige Schneeball (viburnum
lantana), Caf (Vest.); — prim. hudobika, do-
brika.

hudíman, m. der Teufel, C., Valj. (Rad);
glej hudimana, citre bi me bile ob grunt
pripravile, Andr.; tudi: hudíman, Dol.; —
blažja beseda nam. hudič.

hudímer, rja, m. = hudiman, Z., Štrek, Jurč.,
jvžhŠt.

hudína, f. das Böse, das Schlechte, C.; — das
wilde Fleisch, der Auswuchss am Körper, der
Schwamm, Cig., Jan., M.; der Krankheitss-
stoff: hudina leze iz telesa, Vrt.; h. gre iz
bolnika, Svet. (Rok.), Dol.-Erj. (Torb.); —
slabo vreme, Krn-Erj. (Torb.).

hudír, rja, m. der Teufel: gozdni h. = man-
dril, der Waldteufel (papio mormon), Jan.,
Erj. (Z.).

hudírjev, adj. des Teufels; verteufelt, Cig.
hudirjev človek, ein Teufelsferl, Cig.

hudírski, adj. teuflisch, Teufels- (v kletvicah):
to je hudirsko delo! SlGor.-C., jvžhŠt.

hudírstvő, n. die Teufelsei, SIN.

hudírščak, m. = hudir, SlGor.-C.; der Dämon,
Zora.

hudíti, ím, vb. impf. 1) h. kaj, tadeln, C.; —
2) schaden: to mi hudi, C.; — 3) h. se,
böse sein, sich ärgern, Mur., Cig., Jan., C.,
M.; h. se na kaj, LjZv.; general se je hudil
nad njih nepokorščino, Vod. (Izbr. sp.).

hudník, m. der Teufel.

hudóba, f. 1) die Bosheit; iz hudobe kaj storiti; sama hudoba ga je, er ist die lautere Bosheit; — 2) der Born, der Ingrimm: s hudobo, mit Ingrimm, C.; prim. zloba; — 3) (o osebah) der Schlimme, der Bösewicht: ta hudoba! ti hudoba ti! — der böse Geist, der Teufel; — 4) die Scham, die Genitalien, Gor.

hudobávljati, am, vb. impf. Böses thun, Jan.,
M. (morda nap. impf. ad hudobiti?).

hudóbec, bca, m. der Böse, der Teufel, Jan.,
M., Let.; — = škrat, LjZv.

hudóben, bna, adj. boshaft, böse; h. namen,
böse Absicht; hudobna poškodba, boshafte
Beschädigung, Cig.; hudobni jeziki, Läster-
zungen.

hudobičje, n. = hudobika, C.

hudobija, f. die Bosheit; to je sama h.! das
ist reine Bosheit! die boshafte That; hudo-
bijo storiti, einen Frevel verüben, Cig.

hudobijân, m. = hudič, Npes.-Kres.

hudobíka, f. der wollige Schneeball (viburnum
lantana), St.-C., Poh.-Erj. (Torb.); — =
jerebika, die Vogelbeere, SlGradec-C.

hudobitnik, m. der Stechapsel, (datura stramonium), SlGor.-Erj. (Torb.).

hudobíti, ím, vb. impf. 1) Böses thun, Z.; —
2) = kvariti, Dol.; —3) h. se, sich ärgern, Bes.

hudobljiv, íva, adj. = hudoben, Mur.; hudo-
dobljivo srce, C.

hudobljívost, f. = hudobnost, Mur.

hudóbnež, m. böser, boshafter Mensch, der Böse-
wicht.

hudobnica, f. 1) böses, boshaftes Weib; —
2) das Fieber, Meg., C., Z.; — 3) neka
trava, C.

hudobnik, m. = hudobnež; hudobnik je v svoji
hudobi le naprej silil, Jap. (Prip.), hudob-
niki so ga vlekli črez zobe, Jurč.

hudobnják, m. = hudobnik, C., kajk.-Valj.
(Rad).

hudobnost, f. die Boſſaſtigkeit, die Bosheit,
die Boſſartigkeit.

hudobováti, újem, vb. impf. 1) Böses thun,
Jan.; h. koga, misſhandeln, Mur.; — 2)
fluchen, grimmig poltern, C., Z.; nikdo jih
ni razsajati ali hudobovati čul, Slom.; h. se
nad čim, über etwas fluchen, unwillig sein, C.

hudočínstvő, n. = hudodejstvo, Mur.

hudodějcc — hudomůšnost

— 287 —

hudonósen — hudovóljnost

hudodějec, jca, m. der Missethäter, nk.

hudodějstvqv. n. die Missethat, das Verbrechen,
Jan., C., nk.

hudodějski, adj. verbrecherisch, criminell, Jan.

hudodělec, lca, m. = hudodelnik, Cig., Jan.;
Bog tepe hudodelce po hudodelcih, Ravn.;
naj ne mamijo hudodelca, še dalje poče-
njati kazensko dejanje, Levst. (Nauk.)

hudodětk, lna, adj. übelthätig, verbrecherisch,
Cig., Jan.

hudoděliti, dělim, vb. impf. Uebelthaten begehen,
böse handeln, freveln, Mur., Jan., C., Ravn.
hudodělka, f. = hudodelnica, Cig., Jan.

hudodělnica, f. die Missethäterin, die Verbre-
cherin, Cig., Jan., nk.

hudodělnik, m. der Missethäter, der Verbre-
cher, Dict., Mur., Cig., Jan., Krelj., Jap.
Skrinj.-Valj. (Rad), kajk.-Valj. (Rad), nk.

hudodělski, adj. übelthäterisch, verbrecherisch,
Mur., Cig., Jan.

hudodělstven, stvena, adj. criminell. Cig.

hudodělstvqv. n. die Missethat, das Verbrecheu,
Mur., Cig., Jan., DZ., nk.; slediti vsako h,
Levst. (Nauk.); h. umora, tatvine, nk.

hudodělstvováti, újem, vb. impf. Missethaten,
Verbrechen verüben, Zora.

hudogléd, gléda, adj. finster blickend: h. človek,
Jurč.; = = grdogled, scheelsüchtig, Cig.

hudoglědec, dca, m. hudogled človek, Valj.
(Rad).

hudoglédlen, dna, adj. finster, zornig blickend,
Fr.-C.; = = grdogleden, scheelsüchtig, Cig.

hudoglědnik, m. der finster, zornig Blickende
C.

hudojezičnik, m. der eine höse Junge hat, das
Lästermaul, Slom.-C.

hudoklěten, tna, adj. der arg flucht, C.

hudoklětnik, m. der arge Flucher, C.

hudolès, lèsa, m. = hudobika, Z.

hudolésovina, f. = hudobika, Z.; = der
Hartriegel (cornus sanguinea), M., Rib.-C.,
Lašče-Erj. (Torb.).

hudolěten, tna, adj. misšjährig Z.; = mager
(o živini in človeku), Gor.

hudolětnež, m. magerer Mensch, nk.

hudolětnica, f. das Verufkraut (erigeron ca-
nadensis), Mur., Medv.(Rok.); = „eine Art
Unkraut mit großen Bohnen", vžh-St., ogr.-
C.; = „eine Art Bergblütenchen, blasfsgelb
blühend", Mariborska ok.-C.

hudolětnik, m. 1) ktor o hudi letini prosjači,
Levst. (Zb. sp.); — 2) = čuk, Fr.-C.; —
3) eine Art gemeine Fisole, Celjska ok.-C.

hudolétovina, f. Z. pogl. hudika.

hudomisełn, selna, adj. arggesinnt, übelden-
kend, Mur., Jan.

hudomíšliv, íva, adj. Böjes sinnend, ogr.-C.

hudomúšen, šna, adj. böšlaunig, C.; hudo-
mušno je pesnikov pleme, Zv.; h. črno-
gledec, Zv.; schalkhaft; h. človek, hudomušno
kaj povedati.

hudomůšnež, m. = hudomušnik, SlN.

hudomůšnik, m. hudomušen človek, SlN.

hudomúšnost, f. die Böšlaunigkeit, die Schalk-
heit.

hudonósen, sna, adj. unheilbringend, Let.;
čaščenje hudonosnih prikazni, Bes.

hudoréči, rěčem, vb. pf. nam. hudo reči, flu-
chen, schimpfen, Trub.-C.; (po lat. maledi-
cere).

hudorékati, am, vb. impf. ad hudoreči, C.

hudosúmen, mna, adj. argwöhnisch, Z.; tesni
nauki hudosumnih ljudi, V'od. (Zbr. sp.).

hudôst, f. die Schlimmheit, die Schärse, Cig.

hudošégast, adj. übelgejittet, Hip.-C.

hudóta, f. das Böse, das Uebel, Blc.-C.

hudoûm, úma, m. neka trava, ki raste v bu-
kovju, C.

hudoúmen, mna, adj. = blazen, (hudumen)
Jarn.

hudoúmiti, ûmim, vb. impf. = blazniti, rasen,
(hudumiti) Jarn.; (= h. se, M.).

hudoúmnost, f. = blaznost, (hudumnost)
Jarn., Mur.

hudoúree, rca, m. = hudournik, C.

hudoúren, rna, adj. Gewitter-, gewitterhaft,
Cig., Jan.; hudoúrni oblaki, Gewitterwollen,
Cig., SlN.; wetterlaunisch, wettermendisch, 1.-
Cig.

hudoúrnica, f. 1) velika h., = hudournik
2), Cig., Levst. (Nauk), Frey. (F.); — 2) neka
bajeslovna rastlina, Bes. 1870. 10.

hudoúrnik, m. 1) der Wildbach, der Gießbach;
der Wiaibrunnen, die Hungerquelle, Jes.; —
2) der Segler, die Mauerschwalbe (cypselus
apus), Erj. (Z.); — planinski h., der Alpen-
segler (cypselus melba), Cig., Erj.-C., Frey.
(F.); — 3) hudourniki so duše nekrščenih
otrok, vžhŠt.-Pjk. (Črt. 56.).

hudovânje, n. der Aerger, Cig.; das Schmä-
len: h. in groženje inženirjevo, Jurč.

hudováti se, újem se, vb. impf. böse sein, sich
erreiseru, sich ärgern; h. se nad kom, über
jemanden ungehalten, erbittert sein, Cig., C.,
Ravn.-Jan.(Slovn.); h. se na koga, je-
manden bechinpfsen, C.; einen übel anlassen,
Cig., C.; kor dima druzega dela, pa se
ob mene huduje (schmält auf mich), Jurč.;
tudi h. koga: Pasterke in pasterkinje Bo
hud'vala mačeha, Slom.

húdovina, f. = hudovitovina (?): s hudovino
nekateri vino barvajo, vžhŠt.

hudovîrje, u. der Ort, wo das Wasser durch-
schlägt, = sačišče, Cig.

hudovít, adj. schlimm, schädlich, Nov.-C.

hudovita, f. = hudovitovina, Z.

hudovitost, f. die Schlimmheit, C.

hudovitovina, f. der wöllige Schneeball (vi-
burnum lantana), Cig.

hudovôljec, lja, m. der Uebelwollende, Cig.,
C.; der Boshafte, Jan.

hudovóljen, ljna, adj. 1) böswillig, misfgünstig,
Mur., Cig., Jan., M.; — 2) übelgelaunt, Jan.,
C.; hudovoljno se držati, Jap. (Prid.).

hudovôljnež, m. der Böswillige, der Uebel-
gesinnte, Cig., C., M.

hudovôljnik, m. der Böswillige, Z.; schelmi-
scher Mensch, Cig.

hudovóljnost, f. 1) die Böswilligkeit, der Arg-
sinn, Cig., ogr.-M.; — 2) der Misšmuth, Jan.

hudovoščljiv — húkniti

— 288 —

húla — hûskanje

hudovoščljiv, na, adj. schadenfroh (hudovšeljiv), *Mur*.

hudozîmec, mea, m. nav. pl. hudozimci, die Heiligen, deren Festtage in die strenge Winterszeit fallen (Paulus, Antonius, Agnes, etc.), Svet. (Rok.).

hudoželjen, ljna, adj. übelwollend, schadenfroh, C.

hudoželjnik, m. der Uebelwollende, M.

hudoželnost, f. die Schadenfreude, C.

hudožîv, živa, adj. schlecht aussehend, kränklich, C.

hudoživnik, m. der mühselig Lebende, Notv.

huhâlka, f. = gugalica, die Schaukel, Št.-C.; — die Hängematte, Valj. (Rad).

huhati, am, vb. impf. = gugati, C.

huhnjáti, âm, vb. impf., Mur., pogl. hohnjati.

huhorica, f. der Sturmwind, C.; — prim. hohorin.

huhúkati, kam, čem, vb. impf. schreien (wie die Eule): sova huhuče, C., Z.

huhúriti se, ûrim se, vb. impf. = šešuriti se, šopiriti se, Blc-C.

huj, interj. huj, huj! Juruf an Schweine, Sl-Gor.-C., jvzhŠt.

hûjati, am, vb. impf. 1) = hujšati, Savinska dol.-C.; — 2) h. se, schlimm sein, zürnen, greinen, schelten, M., C.; lamentieren, Koborid-Erj. (Torb.).

hujáva, f. das Clend, das Wiss geschick, die Drangsial, ZgD., Polj.

hujeváti se, ûjem se, vb. impf. = hudovati se, sich ärgern, Tolm.-Strek. (Let.).

hujkáč, m., Jan., pogl. hupkač.

hûjs, interj. = hus, C., Št.

hujsen, sna, adj. = hud: h. pes, kajk.-Valj. (Vest.).

hujskáč, m. der Heher; — pogl. huskač.

hûjskati, am, vb. impf. hegen; — pogl. huskati.

hûjstiti, im, vb. impf., jvzhŠt., pogl. hustiti.

hûjšanje, n. 1) das Verschlimmern; — 2) das Abmagern.

hûjšati, am, vb. impf. 1) verschlimmern, h. se, sich verschlimmern; — 2) ärgern, Wegernis geben, M., Z.; — 3) mager machen, zehren: bolezen ga hujša, Cig.; — h. se, mager werden, Cig.; — 4) intr. hujšati, mager werden, hagern, Cig., Jan., M.

hûk, m. 1) der Hauch, Cig.; — 2) das Geräußch, Rez.-C.

hûka, f. der Tumult, der Lärm: huka in buka, SIN., Vrt., Zv., Erj. (Zb. sp.).

hukáč, m. der Pufter, Cig.

hûkati, kam, čem, 1) hauchen, pufen, Cig., Jan., C. (BlKr.); v roke h., Vrt.; sv. Luka v roke huka, Istra-Erj. (Torb.); na pleča in sluhe mu hučejo s toplo sapo, Pjk. (Črt.); — 2) lärmen, schreien, Rez.-C.; — (o sovi), Valj. (Rad).

hûkež, m. der Haucher: sv. Lukež v roke hukež, Lasče-Erj. (Torb.).

húkniti, hûknem, vb. pf. 1) hauchen, Cig.; h. v zrcalo, Vrt.; — 2) außschreien, außächzen, Bes.

1. húla, f. der Bug, Gor. - Mik., Valj. (Rad); — prim. hil.

2. húla, f. die Beschimpsfung, Slom -C.; — hs.

húlati, am, vb. impf. verspotten: h. koga, C.; — prim. 2. hula.

húlavec, vca, m. der Troßtopf, Mur.

hůlba, f. der Tadel, C.; — prim. 2. huliti.

hûlež, m. 1) der Troßtopf, Mur.; — 2) kozje ime, Krn-Erj. (Torb.).

1. húliti, húlim, vb. impf. 1) biegen, neigen, Hal.-C.; derviši čelo k zemlji hulijo, SlN.; konj ušesa huli, richtet die Ohren nach rückwärts, C.; — h. se, schlummernd nicken, C.; huli se mi = dremlje se mi, vzhŠt.-C.; — 2) h. se, sich duden, Mur., Cig., Jan.; mačka se huli, Z.; konj se huli = ušesa huli, SlGor.-C.; — sich demützig stellen, sich verstellen, heucheln, Cig., C.; Bogu se huliti, Z.; — h. se, erbittert sein, troßen, Mur., Met.

2. húliti, im, vb. impf. tadeln, mißbilligen, lästern, Cig., C.; oni hulijo, česar ne razumejo, Cv.; — hs.

3. húliti, im, vb. impf. blasen: veter huli, C.; — hauchen: v roke huliti = hukati, Fr.-C.; — prim. fuliti.

hulivec, vca, m. ktor se huli, Levst. (Zb. sp.); — prim. 1. huliti 2).

1. húljenje, n. 1) das Sichduden, Valj. (Rad); duckmäuserisches Benehmen, die Verstellung, Cig.

2. húljenje, n. das Tadeln, das Lästern, Cig.; — hs.

humanîst, m. gojitelj humanizma, der Humaniſt.

humanizem, zma, m. najbolj na staroklasični uk se upirajoča duševna izobrazba, der Humanismus.

humör, rja, m. duhovita, dobrohotno šaljiva presoja človeških slabosti, der Humor.

humorist, m. ktor humoristično govori ali piše, der Humorist.

humoristika, f. humoristično govorjenje ali pisanje, der Humor, Cig.(T.).

humorističen, čna, adj. s humorjem govorjen ali pisan, humoristiſch.

humörski, adj. humoristijsch, LjZv.

húntalq, n. der durch die Nase redet, Istra-C.

húntati, am, vb. impf. durch die Nase reden, näseln, Jan., Istra-C.

hupáč, m. der Wiedehopf, vzhŠt.-C.

húpati, pam, pljem, vb. impf. (den Laut hup hören lassen), schreien, Mik.

hupkáč, m. = hupač, C., Šcav.

hurâ, interj. hurrah! (vojaški bojni, tudi slavilni krik).

hûrda, f. närrischer, thörichter Mensch (psovka), vzhŠt.-C.

hûrdež, m. = hurda, C.

hurhurováti, ûjem, vb. impf. kaudern (o puranih), ogr.-C.

husár, rja, m. = huzar, po drug. slov. jezikih-Cig.

hûs, interj. Juruf an Schweine, C.

hûskanje, n. das Hegen.

huskáč — hváleška

— 289 —

hvalevrěden — hvalopěvec

huskáč, m. der Heßer.

hůskar, rja, m. = huskač, Cig.

hůskati, am, vb. impf. hegen, Cig., Jan., nav. hujskati; — prim. bav. huss, huss! ein Aus- ruf, womit man ein Thier zu hegen pflegt, an-, auf-hussen, Strek. (Arch.).

hůskavec, vca, m. = huskač, Cig.

hústiti, im, vb. impf. hegen, reizen, M., C.; psa h., C.

hůš, interj. Juruf an Schweine, um sie fort- zutreiben, BlKr.; — huš huš! (tako se go- vori po otročje, kadar je mraz).

hůškati, am, vb. impf. jauchzen, Hal.-C., Npes.-Ivaz.; — prim. uškati.

hůškniti, hůšknem, vb. pf. hastig ausprechen, SIN., Nov.

huzár, rja, m. posebna vrsta vojakov konje- nikov, der Hujar.

huzárski, adj. Husaren-.

hval, m. na hval priti, nam. na hvalo p., zu- statten kommen: črešnje pridejo na hval, Gor.; črez sedem let vse na hval pride, („na hval“) Polj.; — pogl. hvala 3).

hvála, f. 1) das Lob; hvalo dajati komu, je- manden preisen, verherzlichen; pojte hvalo Gospodu, lobsinget dem Herrn; hvale vre- den, lobenswert; hvale, Lobsprüche, C.; ve- like hvale dajati, große Lobprüche ertheilen, Cig.; na hvale kam priti, auf lobende Anem- pfeßlung hin irgend wohin kommen, C.; hvalo šteti komu, eine Lobrede jemandem halten, M.; svoja hvala se po blatu valja, = ei- genes Lob stinkt, Npreg.; — 2) der Dank; hvala! ich danke! hvala lepa! (lepo hvalo, Št.-C.); schönen Dank! lepa hvala Vam bodi za pisemce, Levst. (Zb. sp.); — hvala (bodi) Bogu! Gott sei Dank! hvalo (hvalo) dolžan biti, zu Dank verbunden sein, Cig., nk.; — 3) na hvalo priti (hoditi, biti), zu statten kommen, zugute kommen, Cig., Jan., C., Dol.; morda mi utegne še na hvalo priti, (= „jo dasš ich Dank dasšir wiffen werde“), Levst. (Zb. sp.); vse do gospodarju na hvalo pride, Vrtov. (Km. k.); te ugodnosti bodo vsem na hvalo hodile, DZ.; — po hvali mi je = na hvalo mi je, C.; es ist mir erwünscht, Jan.; tudi: v hvalo mi je, C.

hvalè, éta, m. der Ruhmredige, der Prahler, V.-Cig., Jan., C., Dol.

hvâlec, ica, m. 1) der Lobredner, Cig., Jan.; — 2) der Ruhmredige, der Prahler, Dalm., ogr.-M.

hvalěčka, f. die Prahlerin, Dol.

hvalěka, f. das Loblied, ogr.-C.

hvalěkati, am, vb. impf. Loblieder singen, ogr.-C.

hváten, ła, adj. 1) Lobz, Mur., Cig., Jan.; hálna pesen, das Loblied, das Lobgedicht, Cig., Jan., Krelj; hvalni listi, Lobbriefe, Dalm.; — Iobreich, Cig., Jan.; — lobenswert, M., nk.; — 2) = zahvalen, dankbar: v hvalni spomin, C.; Dank-: hvalna nedelja, der Dank- fonntag, M.; hvalni god, das Dankfest, Ravn.; — govori se nav. hvalen, ne: hvalen.

hváleška, f. = hvalivka, Mur.

hvalevrěden, dna, adj. = hvale vreden.

hvalevrědnost, f. die Löblichkeit, die Rühm- lichkeit, Cig., Jan., nk.

hválež, m. 1) der läßige Lobredner, Z.; — 2) der Prahler, Cig.

hvaléžen, žna, adj. 1) dankbar; h. biti komu za kaj; h. o nauku Vrt.; — 2) = hvalen (Lob-): hvaležna pesen, Trub.

hvaléžnost, f. die Dankbarkeit.

hállica, f. dem. hvala; kleines Lob, Dict., Zora; na hvalico kupiti, auf das Lob hin kaufen, C.

hvalíčar, rja, m. = hvalisavec, Levst. (Zb. sp.).

hvalíten, ła, adj. anpreißlich, (-iven), Cig.

hvalisanje, n. die Lobhudelei, Cig., Jan., nk.

hvalísar, rja, m. = hvalisavec, ZgD.

hvalísati, am, vb. impf. lobhudeft, übermäßig loben, herausstreichen, Cig., Jan., C., nk.; — hs.

hvalísav, adj. lobhudlerisch, Z.

hvalisavec, vca, m. der Lobhudler, Cig., Jan.

hvalisûn, m. der Lobhudler, Cig.

hvalitelj, m. der Lober, der Lobredner, Mur., Jan., nk.; sam svoj h., kajk.-Valj. (Rad).

hvalítev, tve, f. das Lob, die Anpreisung, Jan., ZgD.

hvaliti, im, vb. impf. 1) loben, rühmen, prei- sen; na pretezo h., übermäßig loben, ZgD.; komu kaj hvaliti, jemandem etwas anpreisen, anrühmen; vsaka lisica svoj rep hvali; vsak berač svojo malho hvali, jeder Krämer lobt seine Ware, Npreg.; — lobpreisen: hvalite Gospoda! hajlen bodi Bog! — h. se s čim, sich einer Sache berühmen; hvali se z dobro glavo, da ima dobro glavo; hvali se, da je imel dobro letino; ne da bi se hvalil, ohne mich zu rühmen; — 2) danken; h. koga za kaj; Boga hvali, da si zdrav, danke Gott, daß du gesund biſt; (h. komu za kaj, je- mandem wofür Dank wiffen, Krelj, ogr.-C.); — h. se komu za kaj, jemandem Dank zollen für etwas, Cig.; vselej se mu tedaj hvalite za vse dobrote, Ravn.

hvalîvec, vca, m. der Lober, der Lobredner, der Rühmer, Cig., Jan., C., nk.

hvalivka, f. die Loberin, die Lobrednerin, Cig., Jan., nk.

hvalivski, adj. lobrednerisch, Cig.

hvaljenje, n. 1) das Loben, das Preisen; — 2) das Danfen.

hváłnica, f. 1) das Loblied, Cig., Jan.; die Hymne, Cig., Jan., Cig. (T.); — 2) das Dank- lied, Jan.

hváłnik, m. der Lobredner, Mur.

hválnost, f. die Löblichkeit, Mur., nk.; — nav. hvalnost.

hvaloglásje, n. die Lobhudelei: Kder so bili zna prazne, Ne doda ga hvaloglasje, Levst. (Zb. sp.).

hvalonßsen, sna, adj. rühmend: hvalonosna beseda, Levst. (Zb. sp.).

hvalopěv, péva, m. zahvalni spev, der Dank- gesang, Cig.

hvalopěvec, vca, m. der Lobfinger, Cig.

Slov.-nem. slovar.

19

hvalopīs — idec

— 290 —

hvastâvka — ígla

hvalopīs, pisa, m. die Lobschrift, Jan., Cig. (T.).

hvalopīsec, sca, m. der Panegyriker, Jan.

hvalospēv, spēva, m. der Lobgesang, Cig., Jan., Cig. (T.), nk.

hvalovit, adj. lobreich, Cig., Jan.; — löblich, Mur., Jan.

hvalovīten, tna, adj. berühmt, C.; — löblich, Guts.-Cig.

hvalovrěden, dna, adj. = hvale vreden, Mur., Cig.

hvalovzdávanje, n. die Dankfagung, ogr.-C.

hvaložéljen, ljna, adj. lobfüchtig, Mur., (hvaloželen), Guts.

hvaložřten, tna, adj. = hvaloželen, Guts.

hvātščina, f. die Dankfagung, das Dankopfer, C., Ravn.-Valj. (Rad).

hvalūn, m. der übermäßig Lobende, Cig.

hvastáč, m. der Prahler, V.-Cig.

hvastarīja, f. die Prahlerei, V.-Cig.

hvastáti, ám, vb. impf. prahlen, V.-Cig., C.; — prim. hlastati.

hvastāv, áva, adj. prahlerisch, V.-Cig.

hvastâvec, vca, m. der Prahler, Kast.-C.

hvastâvka, f. die Prahlerin, V.-Cig.

hvastávost, f. die Prahlussucht, V.-Cig.

hvát, m. 1) = seženj, vzhŠt.-C.; — 2) der Griff (pri glasbi), Cig. (T.); na vse hvate, so viel man umfassen kann, Zora.

hvatač, m. der Greifer, Cig.

hvatān, m. črni h., der Klammeraffe, Cig.

hvátati, am, vb. impf. greifen, haschen, Cig., Jan., Hal., Fr.-C.; — betasten, Rihenberk-Erj. (Torb.).

hvátiti, hvātim, vb. pf. = prijeti, Cig., Jan.; — hs.?

hvōja, f. = hoja, C.

hvōjevje, n. = hojevje, Nadelholz, Cig., Jan.

hvōst, m. 1) der Schweif, Let., Vrt., SIN. (stsl.); 2) der Traubenkamm (=repek): pleve, prazno klasovje ino hvosti ali ozobki človeškega uka, Krelj, („Traben und Spreu menschlicher Lehre“, Spang.).

hvōsta, f. = hosta 3): Vsak drugačno hvosto meša, Levst. (Zb. sp.).

hvōžeč, m. 1) der Stachelhalm (equisetum), Cig., Jan.; — 2) der Strohwisch, Danj.-Mik.

I.

i, interj. izraža največ nevoljo, tudi začudbo: i! ei! i, kaj pa delaš! was treibst du denn! i kaj ti je? was ist dir denn? Mur., Cig.; i pa pojdi! nun so geh! Z.; i pa mu reci! nun so jag es ihm! Mur., Met.; i no! je nun! Cig., Jan.

i, conj. 1) = in, Jan., Mik., nk., ogr., kajk.; — 2) auch, selbst, Jan., ogr., kajk., nk.; — 3) i — i, sowohl — als auch, Jan., nk.

íba, f. Cig., Ščav.-C., pogl. iva.

íbis, m. der Bis (ibis religiosa), Erj. (Ž.).

íblájtar, rja, m. der Zollwächter; — iz nem. „Überreiter“, Kr.

íblájtarček, čka, m. dem. íblájtar: šli so za pisarčke in íblájtarčke, LjZv.

íbov, adj. Cig., Jan., pogl. ivov.

íbovec, vca, m. neka iba (iva), ki je veča od navadne, C.

íca, f. junge, kleine Kuh, Št.-Valj.(Rad); Moja ica breja, Npes.-Vraz.

ícek, cka, m. junge, männliches Kalb, Št.-Valj.(Rad); tudi (nežno): = volek, vzhŠt.

ícika, f. junge, kleine Kuh, Valj.(Rad); — božja icika = božja kravica, der Frauenkäfer, Št.-Valj.(Rad).

ícka, f. = kravica, vzhŠt.

ídeāl, m. vzor, das Ideál.

ídeālen, Ina, adj. vzoren, ideal, idealisch.

ídealist, m. korד je za vzore vnet, der Idealiſt.

ídealiżem, zma, m. vnetost za vzore, der Idealiżmus.

ídealizováti, újem, vb. impf. lepše, vzornejše kaj kazati, ko je v resnici, idealiſieren, Cig.(T.).

ídeálnost, f. vzornost, die Idealtätät.

ídec, dca, m. = hodec, C.

idēja, f. misel, die Idee.

idénje, n. das Gehen, der Gang, ogr.-C., Danj. (Posv. p.).

iděntičen, čna, adj. isti, identisch, Žnid., Cel. (Ar.), nk.

identifikováti, újem, vb. impf. identificieren, Cig. (T.), nk.

idijōt, m. nevednež, der Ijdiot.

idīla, f. pesem, slikajoča prirodno, nedolžno življenje, die Ibylle.

idīlski, adj. idyllisch.

időčki, adv. = gredoč, kajk.-Mik.

ídoma, adv. = gredoč, im Vorübergehen, C., Hal.-Mik.

íga, f. die Sahlweide (salix caprea), Medv. (Rok.).

ígavec, vca, m. pokvarjeno iz: jaglec, Rodik-Erj. (Torb.).

ígelj, glja m. eine Art Joch, (Kopfjoch?), Z.

ígelje, geljca, dem. igelj; m. das Kopfjoch, V.-Cig.

ígełnica, f. die Nadelbüchse, Cig., Jan.; pravilneje: igelnica.

ígełnik, m. = igelnica, Mur., Cig., Jan.; pravilneje: igelnik.

ígełnína, f. das Nadelgeb, Cig.

ígełski, adj. Nadel-, Mur.

ígešsarica, f. verižica, ki veže igo na oje, (igeršerica) Bolc-Erj. (Torb.); — prim. igo.

ígev, gve, f. eine Art Jochholz, Jan., Mik.

ígla, in: igla, è, f. 1) die Nadel; naprsna i., die Vorstechnadel, Jan.; i. probadača, die Piquiernadel, h. t.-Cig.(T.); i. magnetnica, die Magnetnadel, i. kompasnica, die Compassnadel, Cig.(T.); — die Nadel am Baumе,

iglár — igličje

— 291 —

igličnat — igráti

Cig., Jan.; — 2) langer eiserner Nagel beim Wagen, = iglica 2), C.; — der Jochsprießel, C.; — der Stift (bef. mit einem Kopfe), Cig.; — zateznična i., der Stift am Schnürband, Jan. (H.); — 3) ona ostrina, ki nožu pri brušnji odpada, die Feuerede, Cig., Skrilje, Bolc-Erj.(Torb.), Dol.; balta nima nič igle, BlKr.; iglo izbrusiti, Z.; — 4) der Nadelstich (syngnathus acus), Cig., Erj. (Ž.); — der Hornhecht (belone vulg.), Cig., Prim.-Erj. (Torb.).

iglár, rja, m. 1) der Nadler, Mur., Cig., Jan.; — 2) die Nadelbüchse, M., Soška dol.-Erj. (Torb.).

iglarica, f. die Nadlerin, Cig., Jan.

iglaríca, f. = iglarstvo, Cig.

iglárski, adj. Nadlerz, Mur.; iglarsko blago, die Nadelware, Cig., Jan.

iglárstvo, n. das Nadlerhandwerk, Cig., Jan.

iglast, adj. nadelsörmig, Cig., Jan., Cig. (T.); — voll Nadeln: iglasto drevje, die Nadelbäume, Zv.

iglát, áta, adj. voll Nadeln, M., Z.

iglavec, vca, m. der Nadelbaum, Jan.

iglèc, (igèlc), gełcà, m. die Murikel (primula auricula), Jan., Tuš.(R.), Tolm.; — prim. jaglec.

iglên, adj. Nadelz, Mur., nk.; iglena ušesa, Krelj.

iglênast, adj. = iglast, Mur.

iglenica, f. 1) = igelnica, Mur.; — 2) = iglenjača, das Bündnadelgewehr, nk.-C.

iglenjáča, f. das Bündnadelgewehr, nk.

iglenják, m. die Nadelbüchse, vzhSt.-C.; — das Nadelpolsternen, vzhSt., ogr.-C.

iglica, f. dem. igla; 1) kleine Nadel; — kleiner Stift; — 2) ein eiserner Nagel am Wagen, der das Vorder- oder Hintertheil desfelben an dem Langbaume festhält, Cig., Ljub.; iglica gre skozi oplen, blazino, soro in os, Gor., Notr.; — der Deichelmangel, der die Deichfelz int Deichselarme befestigt, Cig., Dol., Gor.; — der Jochnagel, C.; jarmove iglice so lesene ali železne, Levst.(Zb. sp.); — iglica je zataknjena v konec kambe ter jo drži v jarmu, Strek., Notr., Dol.; — der Sperrnagel in den Sägemühlen, V.-Cig.; — das Schemeleisen der Weber, Cig.; — 3) iglica, zemlja z gnilim igličevjem, Poh.; — 4) = igla 3): iglica se mora kosi odrusiti z oslo, Dol.; — 5) die Mcernadel, Cig., pogl.igla 4); — tudi: der Steinbeißer (cobitis taenia), Bilje pri Gorici-Erj.(Torb.); — 6) rastline: eine Art Storchschnabel (geranium), SlGor.-C.; — die Hauhecht (ononis), Z.; — jaglec, Dol.; — naglaša se tudi; iglicà, Gor.-Valj. (Rad), in iglica.

igličar, rja, m. der Nadler, Cig., M.

igličarica, f. die Nadlerin, Cig.

igličast, adj. nadelsörmig, Cig.; igličasta ježica, die Nadeldrüse (eine Krystallisationsart), V.-Cig.

igličevje, n. coll. die Baumnadeln, die Nadelstreu, Poh.; — das Nadelholz, Z.

igličje, n. = igličevje, Z.

igličnat, adj. mit Nadeln verjehen: igličnato drevje, Cig. (T.), Erj. (Min.).

igličnica, f. die Nadelbüchse, Gor.

iglokôžec, žca, m. iglokožci, Stachelhäuter (echinodermata), Cig. (T.), Erj. (Ž.).

iglovnica, f. = igelnica, M.

igô, ižêsa, n. 1) das Joch, Valj.(Rad); (igo, igesa, kravji jarem, Bolc-Erj.(Torb.)); — 2) die Wage am Wagen, C., Z.; —igo, Levst. 1. igovec, vca, m. der Jochochs, C.

2. igovec, vca, m. = igovina, Z.; die Sahl- oder Palmweide (salix caprea), Z.

igovina, f. die Sahlweide (salix caprea), Dolenji Kras-Erj.(Torb.).

igovnica, f. die Jochweide, Polj., Mariborska ok.

igra, in: igrà, è, f. das Spiel; otročja, pastirska i., das Kinderspiel, das Hirtenspiel; besedna i., das Wortspiel; i. s kvartami, das Kartenspiel, Cig., Jan.; i. v kocke, das Würfelspiel, Cig., Jan.; — gledališčna i., das Bühnenspiel, das Bühnenstück, Cig., Jan., nk.; vesela i., das Lußspiel, Cig., Jan., nk.; i. s petjem, das Vaudeville, Cig., Jan.; — das Musikspiel, V.-Cig.; i. na orglje, das Orgelspiel, Jan.

igrácati, am, vb. impf. dem. igrati, (gracati) Valj.(Rad).

igráč, m. der Spieler, der Spielbruder, Cig., Jan.; — der Schauspieler, der Acteur, Jan.

igráča, f. das Spielzeug, das Kinderspiel, die Spielerei; to niso igrače, das ist keine Kleinigkeit, Cig.

igráčar, rja, m. ktor igrače prodaja: der Puppenkrämer, Cig.

igráčarica, f. die Puppenkrämerin, Cig.

igráčica, f. 1) dem. igrača; — 2) igračica, die Spielerin, Z.; — die Schauspielerin, die Metrice, Jan.

igráten, ła, adj. Spielbar, (-ven) Cig.; — das Spielen betreffend, nk.; gledališčno igralno osobje, nk.

igrališče, n. der Spielplatz, Mur., Cig., nk.

igrátnica, f. das Spielhaus, das Spiellocale, Jan., nk.; — die Bühne, Cig., Jan., Cig. (T.), M.

igranje, n. das Spielen; — i. zarnic, das Wetterleuchten, C., Cig. (T.).

igráš, m. der Spieler, kajk.-Valj.(Rad).

igráti, ám, vb. impf. 1) spielen; pridem iz šole, igram, Ravn. (Abc.); — i. kako igro; slepe miši i., blinde Kuh spielen; s kvartami i., mit Karten spielen; i. za velike denarje, za malo, hoch, niedrig spielen, Cig.; — auf der Bühne darstellen: i. kralja, die Rolle eines Königs spielen, Cig., Jan., Cig.(T.), nk.; — musicieren: i. na klavir, na gosli, auf dem Clavier, der Biohline spielen; i. v žveglo, Danj. (Posv. p.); i. v plunko, Zora; —srce mi igra od veselja, das Herz hüpft mir vor Freude; —solze mu igrajo v očeh, es glänzen Thränen in seinen Augen, Z., Jurč.; nebeško veselje ji igra po očeh, Ravn.; —z očmi i., blinzen, Cig.; — blinken, flimmern, Jan.; zarnice igrajo, es wetterleuchtet, Jan., Kor.; — i. si,

19*

igràv — ihtéti

— 292 —

íhtiti — iló

spieLEN; s češuljicami in venci si igrate, Ravn.;
z rokami si igram, Met.; z listi veter si
igra, Str.; — i. se, spieLEN; otroci se igrajo,
otrok se igra s psom, s kamenčki; igrali
smo se biriče, lovače in skrivače, Zv.

igràv, ává, adj. spieſt�igt, C.

igràvec, vca, m. der Spieler; hud i., ein großer
Zpieler, Cig.; —gledališki i., der Schauspieler,
Cig., Jan., nk.

igrávka, f. die Spielerin; — gledališka i., die
Schauspielerin, Cig., Jan., nk.

igrávost, f. die Spielucht, Cig., Jan, Cig.(T).

igrávski, adj. Spieler-, spiclerisch, Cig., nk.

igrávstvó, n. das Spielwejen, Cig.; —gledališko
i., das Schauspielderthum, Cig.

igre, (igrèc), grèa, m. der Spieler, Meg., Jan.,
Mik., Trub.; — der Musifant, (igre) ighŠt.;
Čuješ ti, igre, Kralj Matjaž? Npes.-Vraz.

igrévati, am, vb. impf. zu spielen pflegen, Mik.,
Vrt.; (nam. igravati).

ígrica, in: igricà, f. dem. igra, das Spielchen;
— das Dramolet, Cig. (T.).

igriv, íva, adj. spieſend: igrive sapice so pri-
našale novico, Zv.; Igrive črede se paso
nam v travi, Jurč'.

ígrn, adj. = igrski, Jan.(H.).

igrohlépen, pna, adj. spieſtüchtig, Jan.(H.).

igrokáz, káza, m. das Drama, Cig., Jan., h.
t.-Cig.(T.), nk.

igropísec, sca, m. dramatischer Schriftsteller,
Cig., Jan.

igrožéljen, ljna, adj. spieſtüchtig, Mur., (igre-
željen) Guts.

ígrski, adj. Spiel-, Trub.; igrske hiše, Dalm.

íha, f. Št., Cig., Jan., C., nam. viha.

íhati, am, vb. impf. muſchen, Notr.-Cig.

íhet, hta, m. 1) das Schluchzen, Z.; — 2) =
ihta 2), Z.; poln jeze, sdra, ihta, Kast.

ihněvmon, m. das Jchneumon o. die Pharaons-
ratte (herpestes ichneumon), Erj. (Ž.).

íhniti, jhnem, vb. pf. einen Muck thun, Notr.-
Egge.

íhta, f. 1) schluchzendes Weinen, Cig., C.; —
2) heſtiger Born, Cig., Polj.; ihta ga lomi,
C.; kipi od ihte, er iſt wutherfüllt, Cig.; v
ihti kaj storiti, S/N.; —die Heſtigkeit: razloži
svojo naglo ihto, Cv.; — gorelo je z veliko
ihto, S/N.; ihto vetrov, ZgD.; — die Auf-
wallung: če je kaka reč v ihti, kipenju ali
gibanju, more ta ihta preskočiti tudi na
drugo reč, Vrtov. (Km. k.); — 3) zorniger
Menſch, Cig.; ihta ti ihtava! Polj.; — die
Furie, C.

íhtati, am, vb. impf. schluchzend weinen, Dict.,
C.

íhtav, adj. 1) schuchzend, C.; — 2) zum Borne ge-
neigt, Cig.; on je ihtave nature, Polj.; —
ihhtava priroda, die wüthenden Elemente, Zora.

íhtec, tca, m. der Schluchzer, Z.

íhten, tna, adj. zornmūthig, C., Z.

ihtěnje, n. das Schluchzen, Cig., Jan., C.;
vsak človek se je smijal joku in ihtenju
njegovemu, LjZv.

ihtěti, ím, vb. impf. schluchzend weinen, Jan.;
ihtela je kakor vragometnica, LjZv.; ihtěti,

im, (nav. ihtiti), Schluchzen, Levst. (LjZv. I.
212); — prim. ikati.

íhtiti se, im se, vb. impf. 1) schluchzend weinen,
Mur., Cig.; sirota se iht, Erj. (Izb. sp.); i.
se po čem, nach etwas Schluchzen, Met.-Mik.;
i. se nad čim, etwas schluchzend beweinen,
Cig.; — 2) von heſtigem Born ergriffen sein,
Cig.

ijédén, dna, adj. = nobeden Vrsno pod
Knom, Plužna pri Bolcu-Erj. (Torb.).

íkati, kam, čem, vb. impf. schluchzen, Fr.-C.

íkcati, am, vb. impf. stottern, Z.

ikóna, f. das Bildnis, Z.; (stsl. po gr.).

ikonobórstvó, u. die Bilderführungese, Let.; —
stsl.

ikonografija, f. slikopis, die Žkonographie, Cig.
(T.).

íkozaéder, dra, m. das Zwanzigflach, das Žko-
ſaeder, Cig.(T.).

íkra, f. 1) der Rogen, der Laich, Cig., Jan.,
Cig.(T.); nav. pl. ikre, Mur., Jan., Erj.(Ž.);
ikre v razsoli, der Caviar, DŽ.; — 2) svinjska
i., die Finne (cysticercus celluloseae), Erj.
(Ž.); pl. ikre, die Schweinfinnen, (bolezen);
— 3) = luska, die Schuppe, Jan., SlGor.

ikráča, f. = ikrnica, Jan.(H.).

íkrast, adj. 1) dem Rogen ähnlich, Mur.; —
voll Rogen, Guts., Cig.; — 2) finnig; ikrasto
meso; — 3) volithisch, Cig.(T.); ikrasti ka-
p( elj)nik, der Rogenjein, Cig.

íkrav, adj. finnig, Cig.; i. prasec, Erj (Ž.).

íkrên, adj. = íkrav, Guts., Jarn., Mur.

íkrica, f. dem. ikra; — kleines flimmerndes
Stückchen, die Flitsche, Cig.; — prim. ikra 3).

íkriti se, ím se, vb. impf. laichen, Mur.; — pogl.
drestiti se.

íkrn, adj. = ikren: ikrna noga, S/N., C.

íkrnat, adj. voll Rogen, Cig.

íkrnica, f. = riba samica, der Rogener, V.-
Cig., Erj. (Z.).

íkrnik, m. der Dolith, Cig.(T.), Frey.(Rok.),
í, ila, m. der Lehm.

ílast, adj. lehmicht, aus Lehm, Mur., Cig.,
Jan.; Ilast hram že vsajen čaka, Slom.

íček, čka, m. majhen ptiček (menda: der
Hausrothschwanz [lusciola tithys]), Z., Polj.

ilem, Ima, m. = brest, Cig., Jan.; — rus.;
prim. lim.

íten, tna, adj. aus Lehm, Lehm-, Guts., Cig.

ílka, f. die Waldangelika (angelica silvestris),
Z.; —der Eisenhut (aconitum napellus), Nov.,
na Otlici in na Mrzli Rupi- Erj. (Torb.),
(tudi: ilika, Kras).

ilmovec, vca, m. = brest, die Ilme, Cig.,
Jan.; — prim. ilem.

ilmovina, f. = brestovina, Jan.; — prim.
ilem.

íhnast, adj. lehmicht, Cig.; — lehmig: ilnasta
voda, Dict.

ínat, adj. lehmig; i. svet, lehmiger Boden, Cig.

ínik, m. die Lehmgrube, Cig.

ínják, m. das Lehmbehältnis, Z., Jan.(H.).

ílo, n. = il, Cig., M., C., Vrtov.(Km k.); (jilo,
Štrek.); suknarsko ilo, die Walkererde, Erj.
(Min.).

ílov -- imê

— 293 —

îmec — imênje

ílov, adj. Lehm-, aus Lehnt; ilova zemlja, Lehmerde.

ilováča, f. = ilovica, Habd.-Mik., Cig., Jan., kajk.-Valj. (Rad), St.N.

ílovast, adj. = ilnat, Dict.

ílovát, áta, adj. = ilnat, Dalm.

ílovčica, f. = ilovščica, Cig.

ílovec, vca, m. der Lehmboden, Cig., Jan.

íloven, vna, adj. Lehm-, lehmicht, Guts., ZgD.

ílovica, f. der Lehm, die Lehmerde; iz ilovice se zge opeka.

ílovičar, rja, m. der in Lehm arbeitet, der Lehmer, Cig.

ílovičast, adj. lehmig, C.

ílovičen, čna, adj. lehmig, Lehm-.

ílovičnat, adj. lehmig, Cig.

ílovičnica, f. das Wasser, das über einem lehmi-
gen Boden steht, das Modernwasser, Cig.

ílovina, f. der Lehmboden, Cig.(T.), Nov.-C.
— das Lehmwerk, Cig., Jan.

ílovišče, n. lehmiger Grund, Cig.

ílovje, n. das Lehmwerk, Cig.

ílovka, f. ilovika, Z., Vrtov., jvžhŠt.

ílovnat, adj. lehmig; ilovnat svet, Lehmboden.

ílovnica, f. die Lehmgrube, Cig., Jan.; der
Lehmader, M.

ilovnína, f. = ilovka, Vrtov.

ílovščica, f. der Hausrothschwanz (lusciola tithys), Erj. (Ž.)

ilustracija, f. tekstu dodana slika, die Illus-
tration, Cig.(T.), nk.

ilustrováti, újem, vb. impf. z ilustracijami okiti, ilustrován, ilustriert, Cig.(T.), nk.

ilúzija, f. slepilen, napačno razlagan občut,
die Sinnestäufschung, die Illusion, Cig. (T.);
estetična i.. t. j. i., ki jo zbuja umetnik s
svojim delom, Lampe(D.); naglaša se tudi:
iluzija.

iluzören, rna, adj. slepilen, illusorisch, Cig. (T.).

im, m. = ivje, ogr.-C.; — prim. imec.

im, conj. = ker, Prip.-Mik.

imaginären, rna, adj. umišljen, imaginär,
Cig.(T.).

imânje, n. = imenje, ogr.- C., kajk.-Valj. (Rad).

imânjiče, n. dem. imanje, kajk.-Valj. (Rad).

imâtelj, m. der Besitzer, Nov.-C., DZ.

imber, m. der Ingwer (zingiber officinale), Cig., Tuš.(R.); — prim. rus. imbirv., inbirv.

îmberovec, vca, m. das Ingwerbier, Cig.

îmbra, f. = imra, C.

imbrina, f. neka vinska trta, Z., St.N.

imê, čna, n. 1) der Name; krstno i., der Tauf-
name; rodovinsko i., der Familienname;
kako ti je ime? wie heisest du? (tako se
navadno povprašuje po krstnem imenu);
Peter mi je ime, ich heiße Peter; i. komu
dati; tudi: i. zdeti, nadeti, einen Namen
geben, benennen, Jan.; po imenu, dem Namen
nach; le po imenu poznati koga; mož, po
imenu I., ein Mann mit Namen J.; tam
stoji vas, Vrh po imenu, Levst. (Zb. sp.);
po imenu koga klicati, jemanden beim Namen
rufen, Met.-Mik.; po imenu, namentlich, be-

sonders, Cig., ogr.-C.; na isto ime spraviti,
auf gleiche Benennung bringen (math.),
Cig.(T.); v imenu imeti koga = govoriti o kom,
Dol.-Cv.; v mojem, sodnikovem imenu, in
meinem, des Richters Namen; pojdi v imenu
božjem, geh' in Gottes Namen! v Boga ime
(vbogajme) prositi, dati, um ein Almosen
bitten, ein Almosen geben; v božje i. dati,
Meg.; — 2) der Titel; prazno ime, leerer
Titel, Cig.; — pravno ime, der Rechtstitel,
erworbenes Recht, DZ.; oprostilno ime, der
Befreiungstitel, DZ.; v prisežno ime pove-
dati, an Eidesstatt aussagen, Svet.(Rok.); —
2) das Romen (gramm.), nk.; samostalno i.,
daß Hauptwort (substantivum), Jan, nk.; —
4) das Ansehen: v imenu biti, eine große
Rolle spielen, Cig., Sol.; v ime priti, zu An-
schep kommen, Sol.; pravdati se z možmi,
ki imajo nekaj imena, Jurč.; — 5) der Leumund,
der Ruf: v dobrem, slabem imenu biti, in
gutem, schlechtem Rufe stehen; dobro ime iz-
gubiti, den guten Namen verfieren.

îmec, mca, m. = ivje, der Rauhreif, Tolm.-
Erj. (Torb.).

îmêla, f. = omela, melje, die Mistel, kajk.-Valj. (Rad).

imelje, n. = ivje, vžhŠt.-C.

imélo, n. die Habe, das Vermögen, Jan., Cig.
(T.); stregle so mu od svojega imela, Trub.

imendân, m. = god, godovno, der Namen-
tag, Cig., Jan., nk.; — hs.

îmênice, adv. = imenoma, C.

imenik, m. das Namenverzeichniis, der Kata-
log, die Nomenclatur, Mur., Cig., Jan., Cig.
(T.), DZ., nk.; volivski i., die Wählertliste,
Levst.(Nauk); bralni i., die Verlesliiste, DZkr.

imenît, adj. = imeniten, Cig., Jan., Mik.,
Dalm., Jsvkr.; imeniti učenjaki, Zv.; ime-
niti knjižniki zdanje dobe, Levst. (LjZv.).

imeniten, tna, adj. vornehm; i. gospod; imen-
itno se držati, eine wichtige Miene machen;
hervorragend, berühmt; i. kralj; wichtig, be-
deutend, imenitne reči, stvari.

imenititi se, îtim se, vb. impf. vornehmt thun,
V.-Cig., imponieren wollen, Cig. (T.).

imenitnica, f. vornehme, angeschene Frau, Cig.

imenitnik, m. vornehmer, angeschener Mann,
Guts., V.-Cig., C.; največi imenitnik kra-
ljevega dvora je bil Aman, Ravn.

imenitnost, f. die Vornehmheit, die Ansehnlich-
keit, die Berühmtheit, die Wichtigkeit; — mestne
imenitnosti, die Merfwürdigkeiten der Stadt.

imenîtost, f. = imenitnost, Mur., Cig.

imenják, m. der Namensgenoffe, Cig., Jan.,
M.; midva sva imenjaka, wir haben gleiche
Namen, Z.; Unac, našemu Uncu imenjak,
Navr.(Let.); — der Namenspatron, Vrt.

imênje, n. die Habe, Meg., Cig., Jan., Cig.
(T.), Krelj. Mik.; vse imenje ter blago, alles
Hab und Gut, Meg.; popisovanje hišnega
imenja, Dict.; stregle so mu od svojega
imenja, Dalm.; sirotinsko i., das Waifen-
vermögen, DZ.; pravdno i., das Zinsgut, d.
i. ein Gut, von dem ein Zins an den Grund-
herrn zu entrichten ist, Rec.

imovît – înda

— 295 —

îndašnji – inkrustácija

imovît, adj. wohlhabend, vermöglich, Cig.(T.),
C., nk.; — stsl.

imovîtost, f. der Wohlstand, die Vermöglichkeit,
Cig.(T.), nk.

imovnik, m. der Besitzer, Levst. (Nauk.).

impozānten, tna, adj. imeniten, znamenit,
imposant, Cig.(T.).

improvizácija, f. duševen izdelek, pos. govor
brez pripravljanja, die Improvisation.

improvizātor, rja, m. govornik, ki se ne pri-
pravlja za svoje govore, det Improvisorat.

ímra, f. die Holzader, die Holzflader, C.; (jimra),
Cig.; — die Steinader, C.; — der Fahres-
streifen im Baume, vzhŠt.-C.; — prim. nem.
Wimmer = Holzmafer (?).

ímrašt, adj. aderig: i. les, vzhŠt.-C.

ímrati se, îmram se, vb. impf. slimmern,
gližern, Šaleška dol.-C.

îmrnat, adj. voll Adern (o lesu in kamenu), C.

in, m. = ivje, der Rauhreif, SlGor.-C.

in, adj. = drug, Z., nk.; razbojniki ali ini
negodniki, LjZv.; — po drugih slovan. je-
zikih.

în, conj. und; oče in mati; na nebu in na
zemlji; huje in huje, immer ärger, Cig.; in
to, und zwar, Cig.; ta kraj in pa raj, jene
Gegend und das Paradies (find gleich), Ravn-
Mik.; to in pa nič, das ist so viel wie nichts,
es ist nichts an der Sache, Cig.; ti in pa
poštenjak! du (sollft) ein Ehrenmann (sein)
— prosim in prosim, pa me neče uslišati,
ich bitte inftändig, aber er will mich nicht
erhören; kaj delajo, da jih ni in jih ni? was
treiben sie denn, dass sie gar so lange nicht
kommen? Zv.

ina, f. das Morgenlicht (?); (tudi: hina), Poh.-
Trst.(Glas.).

ináče, adv. = drugače, Cig., Jan., Levst., (nav.
'nače'), SlGor.

ináčeši, adj. = inačešnji, ogr.-C.

ináčešnji, adj. = drugačen, SlGor.-C.

ináči, adv. = inače, Mur.

ináčica, f. drugačno besedilo v raznih izdavah
istega spisa, povesti itd., die Variante, nk.

ináčiši, adj. = inačešnji, Mik.; — prim. dru-
gačiši.

inák, adj. anders beschaffen, Cig., Jan., Met.;
inako = drugače, anders, ſonſt, Cig., Jan.,
Mik., C.; —inako se mi stori (dela), ein weh-
müthiges, trauriges Gefühl ergreift mich, Mur.,
Cig., Jan., Mik., Kr.

înam, adv. = drugam, Mur., Cig., Jan., Mik.,
Let., vzhŠt.

înast, adj. mit Rauhreif bedeckt, Z.

înaš, m. = strežnik, der Page ogr.-Valj.(Rad),
(inoš), C.

inàt, áta, adj. = inast (prim. inateti).

inatěti, ím, vb. impf. mit Rauhreif sich be-
decken, C.

înckati se, am se, vb. impf. schäfernd herum-
springen, = hinckati se, Jan., SlGor.; (jin-
ckati se, Mur.).

înda, adv. zu anderer Zeit, ſonſt, Mur., Mik.,
vzhŠt.-Valj.(Vest.); inda pridi, SlGor.; inda
je bilo drugače, SlGor.

îndašnji, adj. ſonſtig, Mik.; — einſtmałig:
indašnji ljudje, ogr.-C.

îndę, adv. = indi, Mur., Cig., C.

înděh, adv. = indi, C.

înděr, adv. = indi, C.

înděšnji, adj. anděršvo beſindlīch, ogr.-C.

indeterminizem, zma, m. nauk, da je člo-
veška volja svobodna, der Indeterminišmuš,
Lampe(D.).

îndi adv. = drugde, drugje, C., Raič(Slov.);
išči ga indi, SlGor.

indiferēnten, tna, adj. ne važen, indifferent,
nk.

indiferentizem, zma, m. ono mišljenje, ki ne
daja prednosti enemu predmetu pred dru-
gim vnravstvenem, verskem, modroslovskem
in političnem oziru, der Indifferentišmuš.

îndig, m. = indigo, Cig.

îndigar, rja, m. der Indigopflanzer, Cig.

indigast, adj. indigoblał, Cig.; i. škrlat, der
Indigopurpur, Cig.

îndigo, ga, m. der Indigo, (neko modro bar-
vilo, lat. indicum), Jan.

îndika, f. = indigo, V.-Cig.

îndikast, adj. = indigast, Cig.

indíkcija, f. die Römerzinszahl, die Indiction,
Cig.(T.).

indikt, m. = indikcija, Cig.(T.).

indirēkten, tna, adj. posreden, indirect.

individuālen, Ina, adj. k posameznemu bitju
ali osebi spadajoč, individuell, Cig.(T.), nk.

individualizácija, f. označevanje svojstev po-
sameznega bitja ali osebe, die Individuali-
fierung, Cig.(T.).

individuālnost, f. svojstva posameznega bitja
ali osebe, die Individualität, Cig.(T.), nk.

îndod, adv. = inod, drugod, Danj.-Mik.

îndra, f. der weibliche Unterroc, Z., Gor.-Levst.
(Rok.), Dol.; — prim. interfat.

îndre, adv. = indri, C.

îndri, adv. = indi, drugje, ogr.-Mik.

îndrica, f. dem. indra, Gor.-Levst.(Rok.).

indúh, m. großer, ungeschlachter Mann, Dol.

indúkcija, f. navod (phys.), sklepanje iz po-
sameznosti na splošnost (phil.), die Induc-
tiou, Cig.(T.), nk.

induktiven, vna, adj. navoden, po indukciji
se ravnajoč, inductiv, Cig.(T.), nk.

indūkтор, rja, m. navodič, der Inductor (phys.),
Cig.(T.).

infant, m. naslov španskih kraljevičev, der
Infant.

infanterija, f. peštvo, die Infanterie.

inga, f., C., pogl. linga.

îngver, rja, m. der Zugwer; — pogl. imber.

inicijatíva, f. začetno delo, pravica predla-
ganja, die Initiative, Cig.(T.).

înjast, adj. mit Rauhreif belegt, Mik.

înjav, adj. = injast, C.

înjavica, f. der Rauhreif, Z.

înje, n. der Rauhreif, Cig., Jan., Cig.(T.),
Erj.(Min.), jvžŠt., SlGor.

inkrustácija, f. oskorjava, die Incrustation,
Cig.

inkunābule — integrovāti

— 296 —

inteligēnca — îrharski

inkunābule, f. pl. prve tiskane knjige, In-
cunabeln, Cig.(T.).

inkvizīcija, f. sodniška preiskava, sredovečno
versko sodiše, die Inquisition, Cig.(T.).

ino, conj. = in; neokršena oblika, iz: 1—no;
tako so starejši pisatelji sploh pisali.

înod, adv. = drugod, Mik., C.

inokàz, káza, m. = alegorija, Cig., M.; —
hs., rus.

inokázen, zna, adj. = alegoričen, Cig., Jan.,
V't.

inoličje, n. = raznovidnost, die Heteromorphie,
Cig.(T.).

inopádnost, f. die Verkehrung der Construc-
tion, die Hypallage, h. t.-Cig.(T.).

inoplemēnik, m. človek drugega plemena,
drugonarodnik, Cig.(T.).

inorèk, rèka, m. = alegorija, Cig.(T.); —stsl.

inorôdec, dca, m. = drugonarodnik, nk.;
— stsl.

inostràn, strána, adj. fremdländisch, nk.; —hs.

inostrânec, nca, m. der Aufländer, Jan., Levst.
(Nauk), nk.; — hs.

inostránka, f. die Aufländerin, Cig., Jan., nk.;
— hs.

inostrânski, adj. fremdländisch, exotisch, Cig.,
Jan., nk.; — hs.

inostrânstvō, n. das Ausland, Cig.(T.), nk.;
— hs.

inovêrec, rca, m. = drugoverec, Cig., Jan.,
Cig.(T.), Let.; — hs.

inověren, rna, adj. = drugoveren, Jan.;
— stsl.

inověrnik, m. = inoverec, Vest.; — stsl.

inovŕsten, stna, adj. = drugovrsten, Jan.(H.).

inozákonje, n. tuje zakonodajstvo (opp. av-
tonomija), die Heteronomie, Cig.(T.).

inozêmec, mca, m. der Aufländer, C., nk.;
— rus.

inozêmje, n. = inozemstvo, nk.

inozêmka, f. die Aufländerin, nk.; — rus.

inozêmski, adj. ausländisch, nk.; — rus.

inozêmstvō, n. das Ausland, Cig.(T.), nk.;
— rus.

inoznáčica, f. beseda v prenesenem pomenu
vzeta, der Tropus, Cig.(T.).

instînkt, m. nagon, der Instinct.

instinktiven, vna, adj. instinctmäßig, Cig.(T.).

instrumēnt, m. orodje, pos. glasbeňo, das
Instrument, Cig.(T.).

instrumentāl, m. družilnik, der Instrumental
(gramm.).

instrumentālen, Ina, adj. Instrumental-, Cig.,
Jan., nk.

intabulācija, f. vknjižba, die Intabulation, nk.

intabulīrati, am, vb. pf. vknjižiti, intabu-
fieren.

integrācija, f. die Integration (math.), Cig.(T.).

integrāl, m. das Integral (math.), Cig.(T.).

integrālen, Ina, adj. Integral-, integralni
račun, die Integralrechnung (math.), Cig.(T.).

integrovānje, n. die Integration (math.), Cig.
(T.); — prim. docelba.

integrováti, ûjem, vb. impf. (pf.) integrieren
(math.), Cig.(T.); — prim. doceliti.

inteligēnca, f. omikani del naroda, die In-
telligenz, nk.

inteligēcija, f. = intelligenca, nk.

intendānt, m. načelnik, nadzornik kake na-
prave, pos. vojaškega oskrbništva, der In-
tendant.

intensīven, vna, adj. jak, krepek, intensiv,
Cig.(T.).

intenzīven, vna, adj. = intensiven, nk.

interēs, m. = obresti; pet goldinarjev inte-
resa plačati; — das Interesse, Cig.(T.); iz-
govarja se nav. interës ali interës, Valj.
(Rad); tudi: interës, Dol.

înterfat, m. der Unterrocł der Weiber, Levst.
(Rok.), Gor.; — prim. bav. pfaid. = Hemd,
torej iz: unter-pfaid.

interkalāren, rna, adj. vmesen, Intercalar=,
Cig.

internūncij, m. poslanec, der Internuntius,
Cig.

interpolācija, f. podtikanje nepristnih besed
v rokopisu, die Interpolation (eincs Manu-
scriptes), Cig.(T.).

interpúnkcija, f. ločitev po ločilnih zname-
njih, die Interpunction, Cig.(T.), nk.

intonācija, f. zapev, die Autonation, Cig.(T.).

intrīga, f. spletka, die Intrigue, C., nk.

intrigānt, m. spletkar, der Intriguant.

intrigāntka, f. die Intriquantin, Zora.

intrten, tna, adj. hartnäcig, vžhSt., ogr.-C.;
 spröde, sperr, tofd (o prsti), tudi: intrrno vino,
herb, bitter, vžhSt.-C.

invalid, m. v službi onemogli vojak, der In-
valid.

invalidīdnica, f. das Invalidenhaus, Cig., Jan.

inventār, rja, m. popis imovine, das Juventar.

inventārski, adj. Inventar-: inventarske stvari,
Inventarialgegenstände, Levst. (Nauk).

inženīr, rja, m. tehniško izobražen veščak v
raznih strokah staviteljstva, der Ingenieur.

inženīrski, adj. Ingenieur.

inženîrstvō, n. die Ingenieurkunft, Cig.

ipak, conj. gleichwohl, nk.; — hs.

ipičen, čna, adj. jászornig, C.

ipika, f. jähely Born, C.

1. ir, m. die Harpune, der Fischstecher, Trbovlje
(St.-)C.

2. ir, m. der Wasserabgrund, Z.; pl. iri = glo-
bok tolmun, Notr.; — prim. iriti se.

iracijonālen, Ina, adj. nerazložen, irrational
(math.), Cig.(T.), Cel.(Ar.).

iradijācija, f. neka optična obmana vsled
razne svetlobe, razširjanje slik, die Irradi-
ation (phys.), Cig.(T.), Žnid.

írh, m. sámijches Leder, das Weißleder, Cig.,
Jan., Levst.(Rok.); kameniti irh, = irho-
vec 2), Cig.; — prim. sryn. irch, Boß,
Bocksleder, weißgegerbtes Leder, lat. hircus,
Boß, Mik.(Et.).

írha, f. = irh, Mur., M.

írháče, f. pl. = írhaste hlače, SlN.

îrhar, rja, m. der Weißgerber, Cig., Jan., C.

îrharica, f. 1) eine Art Birne, C.; — 2) der
Lederapsel, C.

îrharski, adj. Weißgerber, Cig.

îrharstvō — iskâvec

— 297 —

isker — iskromèr

îrharstvō, n. die Weißgerberei, Cig.

îrhast, adj. weißgegerbt, sämisch; rauchledern, V.-Cig.; irhasto usnje; irhaste hlače, weißlederne (auf der Rauhseite schwarz gefärbte) Hose.

îrnice, f. pl. = irhaste hlače, C.

îrhnat, adj. = irhast, Z.

îrhnica, f. pl. = irhaste hlače, Zora, Savinska dol.-Pjk. (Črt.),

írhov, adj. = irhast, Z.

írhovec, vca, m. 1) ktor nosi irhaste hlače, Vrt.; — 2) neki kamen: das Bergleder, Cig. írhovina, f. weißgegerbtes, sämisches Leder.

irîn, m. der Wasserwirbel, Z.; — prim. 2. ir.

iriti se, im se, vb. impf. = jeriti se: voda se iri, Z.

irôničen, čna, adj. ironiich, Jan., Cig.(T.), nk.

ironija, f. zasmehljivo skrivanje prave misli pod nasprotnim govorjenjem, die Ironie.

ironijski, adj. pod ironijo spadajoč, ironišch, Cig.(T.).

irs, m. 1) rothbrauner Dsch., Zil.-Jarn.(Rok.), Fr.-C.; — 2) neka goba: die Morchel (morchella), SlGor.-C.; — prim. rs, rus.

irsa, f. rothbraune Kuh, Fr.-C.; —prim. rusa.

irska, f. rothbraune Kuh, C.; — prim. ruska.

1. irt, m. = šoja, der Ruſhäher, Mur., Cig., Jan., C., Mik.; — iz: Jedert (?); prim. Valj. (LjZv. XII. 369.).

2. irt, m. der Thürpfoſten, Kras.

1. irta, f. = irt, Cig.

2. irta, f. der Fenster- oder Thürstein, C.

iskălen, hna, adj. das Suchen betreffend: iskăłni list, der Steckbrief, DZ.

iskălnica, f. 1) iskailni list, SIN.; — 2) das Findeisen, Cig.; pogl. iskalo.

iskăłnik, m. das Nachschlageregister, das Repertorium, Cig., Jan., Cig.(T.), DZ.

iskálq, n. die Sonde, Cig.

iskanje, (iskânje), n. das Suchen; i. in ponujanje, Nachfrage und Angebot, Cig.(T.); — die Anspruchsforderung, Cig.; i. pravice, die Verfolgung des Rechtes, Cig.

iskati, (iskáti), iščem, vb. impf. suchen; z gen.: svoje nesreče iščeš, Dalm.; pokoja, sadu i., Trub.-Mik.; le-tega vsega ajdje iščejo, Krefj; česa iščeš tod? was haſt du hier zu schaffen? Cig.; vode i., nach Wasser graben, Cig.; i. rude, schürfen, Cig.(T.); kruha i., seiner Nahrung nachgehen, Cig.; službe i., einen Dienſt suchen, sich um ein Amt bewerben, Cig.; ktor išče darila, der Prämienwerber, Levst.(Nauk); resnice i., nach Wahrheit forſchen, Cig.(T.); prepira i., Streit suchen, Cig.; tudi z ak.: kar si iskal, to si našel; nož iščem, ki sem ga nekje izgubil; — i. česa (kaj) od koga, von jemandent etwas fordern, beanspruchen, Cig., Jan., nk.; ne zahtevam troškov, le svoje iščem, Kras.; — i. z inf.: s tem delom je iskal prislužiti kak novec, Levst. (LjZv.).

iskâva, f. das Suchen, C.

iskâvec, vca, m. der Sucher, Cig., Jan.; — iskavci in ponujavci (ponudniki), Nachfrage und Angebot, Cig.(T.); der Bewerber, Cig., DZ.

isker, adv. knapp neben, Habd. - Mik.; isker obrezati, glatt beschneiden, C.; — iz + kraj, Mik.(Et.).

isker, iskra, adj. feurig, slink, munter, Jan., Cig.(T.), C.; (o mladeniču), Let.(Navr.); iskri vranec, Str.; Si 'zbere konj'ča iskrega, Npes.-K.; iskre oči, Jurč.

iskovína, f. der Anspruch, Cig.(T.), DZ.; civilopravna i., civilrechtlicher Anspruch, odškodna i., Entschädigungsanspruch, DZ.

iskra, f. 1) der Funke; iskre letijo, Funken sprühren; iskre odletajo, Cig.; iskre metati, funfen, Cig.; človek tak, kakor iskra, ein lebhafter Mensch, Jarn.; — vse do iskre povedati, alles ſagen, Z.; — 2) das Fettauge auf der Suppe, Polj.; — 3) die Maßlieb (bellis perennis), Z.

iskrânje, n. das Gefunfel, Cig.

iskrast, adj. 1) funkelnd: iskrasti pesek, Flitterfand, Cig.; — 2) Fettaugen habend: juha je iskrasta, Polj.

iskráti, âm, vb. impf. Funken sprühren, funfeln, Jarn., Mur., Cig.; — i. se, Z.; ogenj se iskra, Dol.; solza se iskra v očeh, SlN.; na bilju se rosa iskra, Zv.

iskrè, adv. = isker, knapp: vrata se iskre zapirajo, vzhŠt.-C.

iskrēn, adj. 1) funkelnd, Jarn.; iskrene oči, Cig.; — 2) eifrig, Jan.; — innig, Cig., Jan., Cig.(T.); — offenherzig, Cig., Jan., nk.

iskrenják, m. der Efrige, der Entſuſtaß, SIN.

iskrěnost, f. die Feurigkeit, Jan.; — die Innigkeit, Jan.; die Offenherzigkeit, Cig., Jan., nk.

iskretati, etâm, éčem, vb. impf. funkelu, flintmern, C., Z.; — i. se: ledeni drobci se iskrećejo po strehi, jvzhSt.

iskréti, ím, vb. impf. = iskriti se, Jan.

iskrež, m. kozje ime, Krn-Erj. (Torb.).

iskrica, f. dem. iskra; 1) das Fünkchen; — 2) ein biſchent: daj mi iskrico masla, Z.; — 3) das Gänseblümchen (bellis perennis), Tuš.(R.); eine Art Primel (primula pubescens), SlGor.-Erj. (Torb.); — die Aurikel (primula auricula): iskrice vrtne, divje, C.; — die Feuernelſte (lychnis flos cuculi), C.; — brennende Liebe (lychnis chalcedonica), C.

iskrînje, u. coll. Funken, Prip.-Mik., Ščav.

iskríti, ím, vb. impf. Funken sprühren, Mur.; Poletni dan na zlatih žarkih Iskril na svet je solnčni prah, Greg.; nav. i. se, Funken sprühren, funkein, flimmern, Cig., Jan., Cig. (T.), Dol.; sneg se v solnco iskri, vino se iskri, BlKr.; — iskreč, Funken sprühend, funkelnd, nk.

iskrn, adj. = iskren 2), Jan.

iskrnica, f. das Leuchttierchen (noctiluca), Erj.(Z.).

iskrnji, adj. nahe, C.; — prim. isker, adv.

iskrnost, f. = iskrenost, Jan.; ta hip se ji je povrnila iskrnost življenja, LjZv.

iskrodálja, f. die Schlagweite des Funkens, Sen. (Fiz.).

iskromèr, mŕa, m. der Funkenmesser, Cig.

iskrōst — îstje

— 298 —

istje — istověrnik

iskrōst, f. die Feurigkeit, die Münterkeit, Jan. (H.).

iskrovābec, bea, m. der Fugenzieher, Sen. (Fiz.).

îspa, f. der Dachboden, Cig.; na ispi, auf dem Dachboden, Dol.; Ljuba na ispi stala, Na zvezdice gledala, Npes.-K.; — das Obergeschoss: Sla sta na ispe visoke Odpérat line široke, Npes.-K.; — prim. izba.

istanje, f. pl. = isteje, C.; (|v| „istajneh“, Breznik, Večna pratika 1789, 71.).

istěje, f. pl. die Mündung eines Dfens, das Djenloch, Cig., Jan., Dol.; Po hudičje črno lice 'ma, Po medvedje gruli in momlja (= pečne isteje), Vod.(Pcs.); meso v dimnik ali nad isteje prekajat obešajo, Ravn.(Abc.); die Djenlochwände: med isteje postaviti, Z.; — das Werkloch in den Glasösen, Cig.; — isteje, Levst.(Rok.); — prim. istje, osteje, mesteje, steje.

istelnik, m. = isteje, C.

isteljnák, m. = isteje, SlGor.-C.

istenik, m. = isteje, C.

istenjak, m. = isteje, C.

îsti, pron. dem. ebenderselbe, Cig., Jan., Levst. (Sl. Spr.), nk.; k istemu zdencu, Prip.-Mik.; ta isti, to iste, tega istega (po nem. derSELBE), pri starejših pisateljih; tako isto, ebenso, Krelj; isto tako, ebenso, Cig., nk.; isto toliko, ebensoviel, Cig.(T.), nk.; istega obsega, isometrisch, Cig.(T.).

isti, f. pl. die Stangen oberhalb des Herdes, zum Trocknen des Holzeß, Blc.-C.; na „isteh“ se drva suše, C.; — prim glisti.

istije, f. pl. = isteje, C.

istīn, adj. wirklich, wahrhaftig, Cig., ogr.-C.; — iz stsl. istinšnB.

îstina, f. 1) die Wahrheit, Mur., Cig., Jan., nk.; — istina, da je bilo tolažljivo, allerdings war es trostvoll, Jurč.; za istino, fürwahr Cig., ogr.-Valj.(Rad); in der That, im Ernst („za isno“), jvžhŠt.; v istini, wahrlich, Cig.; — 2) das Stammcapital (ohne die Zinfen), Jan.; komur se n. pr. vina posodi „na poldrugo“, ima vrniti istino in še za vsako vedro pol vedra obresti, BlKr.; das Ca-pital, nk.

istinár, rja, m. der Capitalist, Jan., SlN.-C.

îstinec, nca, m. der Wahrheitsfreund, ogr.-Mik.

îstinga, f. = istina 2), (Capital), Cig., ogr.-Mik., Kr.-Valj.(Rad).

istiník, m. = istinec, Mur.

istinît, adj. wahrhaftig, thatsächlich, Cig., Jan., Cig.(T.), nk.

istiníti, ím, vb. impf. realisieren, C.

istinîtost, f. die Wahrhaftigkeit, die Wirklich-keit, Cig., Jan., Cig.(T.), nk.

îstinski, adj. 1) wahrhaftig, wirftich, ogr.-Lct., Zora; istinsko naroden, SlN.; — echt, C.; — 2) Capital, Jan.(H.).

îstje, n. = isteje, vžhŠt.-C., jvžhŠt.; kruhe vsaja v peč skozi istje („jstje“), „burchs Djenloch“, Hip.(Thb.); pred istjem razbeljene peči, Cv.

istje, stij, f. pl. = isteje, Lašče-Erj.(Torb.); nad, med istjami, C.; die Wölbung über der Djenmündung: saje so se v istjah vnele, Ig.(Dol.).

îstnice, f. pl. = glisti (na katerih drva suše), Notr.

îstnik, m. neka luknja nad pečnim žrelom, BlKr.; — pl. istniki, = isteje, Povirje na Krasu-Erj.(Torb.).

istobárven, vna, adj. ispfchromatisch, Cig.(T.).

istobíten, tna, adj. conſubstantiell, Jan.

istobítnost, f. die Conſubstantialität, Cig.

istobójen, jna, adj. = istobarven, Z.

istočásen, sna, adj. gleichzeitig, Cig., Jan., nk.; isochron, Cig.(T.).

istočásje, n. der Synchronismus, Jan.

istočasnost, f. die Gleichzeitigkeit, Cig., Jan., nk.

istodóben, bna, adj. gleichzeitig, Cig., Jan., Cig.(T.), C., DZ., nk.

istodóbnost, f. die Gleichzeitigkeit, Jan., Cig.(T.), nk.

istoglásje, n. der Gleichlaut, Cig.(T.).

istoimēn, adj. gleichnamig, gleichbenannt, Cig.(T.), Nov.-C., Zora, Zv.

istoimēnski, adj. gleichnamig, Cel.(Ar.).

istoimēnost, f. die Gleichnamigkeit, Cig.(T.).

istokrven, vna, adj. von gleichem Blute, blutsverwandt, nk.

istoléžen, žna, adj. gleichliegend, Cel., Geom.

istoličen, čna, adj. gleichförmig, Z.

istoličnost, f. die Žsomorphie, Cig.

istolik, lika, adj. gleichförmig, Cig.(T.).

istolíkost, f. die Žsomorphie, Cig.(T.).

istoméren, rna, adj. von gleichem Maße, DZ-kr.; — gleichmäßig, Cig.(T.).

istomésten, adj. gleichstellig (math.), Cig.(T.).

istomóčen, čna, adj. isodynamisch, aequipollent, aequivalent, Cig.(T.).

istomóčnica, f. die Aequivalentzahl, Cig.(T.).

istomočnina, f. das Aequivalent, Cig.(T.).

istonároden, dna, adj. connational, SlN.

istoobséžen, žna, adj. isometrisch, Cig.(T.), Nov.-C.

istopis, písa, m. das Pare, Cig., DZ.

istoréčen, čna, adj. tautologisch, Cig., Jan., Cig.(T.).

istoréčje, n. die Tautologie, Cig., Jan., Cig.(T.).

istoróden, dna, adj. = istega rodu, nk.; gleichartig, Cig.(T.); (rus.).

istosrédén, dna, adj. concentrisch, DZ., Žnid., Cel.(Ar.).

îstost, f. die Zdenität, Cig., Jan., Cig.(T.); istost ugotoviti, die Zdenität außer Zweifel sezen, DZ.

istóta, f. = istost: istoto podpričati, die Zdenitätät bekräftigen, DZ.

istóten, tna, adj. Zdenitätät: istótni svedok, der Zdenitätätzeuge, DZ.

istotoplica, f. die Zjotherme, Cig.(T.).

istoven, vna, adj. identisch, Cig.(T.), Nov.-C., nk.

istověrce, rca, m. der Glaubensgenoss, Jan.

istověrnik, m. der Glaubensgenoss, Navr. (Kop. sp.).

istověten — íti

— 299 —

itu — ivânjščica

istověten, tna, adj. = istoven, Cig. (T.), Navr. (Let.); — hs.

istovětiti, etim. vb. impf. identificieren, Cig. (T.).

istovětnost, f. die Identität, Cig. (T.); — hs.

istoviti, im. vb. impf. identisch machen, identificieren: i. koga s kom, Cig. (T.).

istovítost, f. = istovnost, DZ.

istovnost, f. die Identität, DZkr.

istovředen, dna, adj. gleichwertig, gleichgeltend, aequipollent, Cig. (T.).

istovřsten, stna, adj. gleichartig, Cig. (T.), Sen. (Fiz.).

istoznáčen, čna, adj. Synonymisch, Cig. (T.).

išče, adv. = še, ogr.-C.; (iše, Dict., Rec., BlKr.; „s tem iše vekši greh“, Krelj).

išterec, rca, m., Jan.; pogl. šterc.

itak, adv. 1) ohnehin, SlGosp.-C., jvžŠt.; — für alle Fälle, Ščav.-C.; — 2) = vendar, dennoch, doch, vzhŠt. - C.; učil se je slabo, ali je dobival itak prvi red, LjZv.; — 3) wieder, Mur., ogr.-C.

itako, adv. = i tako, ohnehin: itako dosti nesrečna raja, Navr. (Let.).

itam, adv. = tam-le, Rez.-C.

iti, grém, (tudi: grém), grédem, idem, imper. pójdi, ídi, part. praes. gredé, gredóč, (idé, idóč, Levst. /Sl. Spr./, C.); pf. šět sèm, fut. šěl bóm, pójdem, vb. impf. 1) gehen; kam greš? zdaj gredo, ješt kommen sie; i. svojo pot, seines Weges gehen; za kom i., jeman- dem folgen, nachgehen; i. po kaj, etwas holen, abholen; na, nad koga i., auf jemanden loš- gehen; z vojsko na (nad) koga i., jemanden bekriegen; za pogrebom i., an einem Leichen- zug theilnchmen; s procesijo i., eine Pro- cession halten; tudi: an der Procession theil- nehmen; na vojsko i., in den Krieg ziehen; i. na tuje, po svetu, in die Fremde, in die weite Welt ziehen; i. v vojake, unter die Soldaten gehen; i po opravkih, den Geschäften nachgehen; i. na semenj, zu Markte gehen; i. na božjo pot, eine Wallfahrt thun; i. na izprehod, Ipažieren gehen; i. na delo, an die Arbeit gehen; na ladjo i., sich einschiffen, Cig., Jan.; i. na morje, unter Segel gehen, Cig.; s supinom: i. spat; i. na potok prat; i. plenit, auf Beute ausgehen; na to gre, da ..., er strebt darnach, ..., vzhŠt.-C.; — sich bewegen: i. v kolobar, sich im Kreise bewegen, sich drehen; solnce gre za goro, die Sonne geht unter; i. rakovo pot, zurückgehen, im Verfall begriffen sein, Rückschritte machen; — dež, sneg, toča gre, es regnet, schneit, hagelt; tanek piš gre po smrečju, LjZv.; — lahko gre od njega, er hat einen leichten Stuhlgang, Cig., C., jvzhŠt.; — jesti, piti mi ne gre, es schmeckt mir nicht; vino gre v glavo, der Wein nimmt den Kopf ein, Cig.; bolezen gre po ljudeh, die Krantheit grafi- siert unter den Leuten, Jan. (H.); od njega ne gre dober glas, es steht in keinem guten Rufe, Cig.; — 2) gebracht werden, fortge- schafft werden, abgehen; pritožba gre k okraj- nemu glavarstvu, die Beschwerde wird an

die Bezirkshauptmannschaft gerichtet, Levst. (Nauk); mnogo žita gre iz dežele, viel Ge- treide wird eportiert, Cig.; ta denar več ne gre, dieses Geld hat keinen Cours mehr, Cig., Dol.-Levst.; to blago ne gre več, dieser Artikel ist außer Cours, Cig.; ne gre v pro- daj, wird nicht leicht angebracht, jvzhŠt; blago gre izpod rok, geht ab; To, bratec, med učene gre lingviste, Preš.; — in einen Zu- stand verjest werden: i. v sibre, in Triem- mer gehen; pod zlo, po zlu i., verderben, zugrunde gehen; tako preveč v izgubo gre, es geht auf diese Art zu viel verloren, Cig.; denarji gredo na malo, das Geld nimmt ab, Cig.; — verbraucht werden: vse je šlo, alles ist daraufgegangen, alles ist verthan; v to zidanje je šlo mnogo lesa, dieser Bau hat viel Holz gebraucht; — ne bo šlo vse v to posodo, dieses Gefäß wird nicht alles saffen; — vonstatten gehen: izpod (od) rok i.; delo mu gre od rok, er arbeitet slink; ne gre, pa je, kurzum, es geht nicht, Cig.; če bo šlo po sreči, wenn es gut geht; — 3) sich ent- wickeln; iti v veje, sich äften, Cig.; i. v perje, ins Kraut wachsen; solata gre v glave, häuptelt sich; — 4) sich handeln; iti za kaj: ide za to, da izvršimo veliko misel, es han- delt sich um die Realisierung einer großen Jdee, Cig. (T.); ne gre mi za kaka dva goldinarja, es soll mir nicht auf ein paar Gulden ankommen, Cig.; za glavo mu gre, es geht ihm ums Leben; gre komu ob glavo, Ravn.-Mik.; ob život, Dalm.; — ali ti gre ob pamet? bist du toll? Cig.; na jok mi gre, es ist mir so weinerlich, Cig.; — 5) sich geziemen; Ti se pa v jutro lepo napravi, Kakor vsaki nevesti gre, Npes.-K.; tako ne gre, so geht es nicht an; kakor gre, wie es sich ziemt; ženi na Ijubo gre ne- kaj žrtvovati, Jurč.; okregati jih je šlo, sie hätten getadelt werden sollen, Ravn.-Mik.; gebüren: vsakemu gre toliko; njemu gre čast; Brešno, ki popotnim gre, Npes.-K.; olajšila, idoča potujočim vojakom, DZ.; mož, ki mu gre vera, Levst. (Zb. sp.); — gehören: to ne gre vmes, Cig.; še nekaj naukov gre sem, Ravn.; semkaj gredoč, hieher gehörig, DZ.; — 6) glagol „iti“ se izpušća: ide k pa- stirjem, a oni nad njega, Mik.; ne dajo mu v hišo.

itu, adv. gerade hier, Rez.-C.

iv, m. = ivje, inje, Rez.-C.

iva, f. die Sahlweide (salix caprea), Cig., Jan., C., St., Tuš. (R.).

ivák, m. die männliche Sahlweide, Fr.-C.

ivânjka, f. neka hruška in neka črešnja, Rihenberk (Goriš.) - Erj. (Torb.).

ivânjščak, m. 1) der Monat Juni, ogr.-C.; — 2) der Junifäer (rhizotrogus sp.), Malhinje (Goriš.)- Erj. (Torb.).

ivânjščica, f. 1) = kresnica, der Leuchtfäer, der Johanniskäfer (lampyris noctiluca), Cig., Erj. (Z.); — 2) die Wucherblume (chrysanthemum leucanthemum), Notr.-Erj. (Torb.); — neka črešnja, Ip.-Erj. (Torb.).

ivânovka — iz

— 300 —

izaběla — izbáviti

ivânovka, f. das Johanniskraut (hypericum perforatum), v7hSt.-C.

ivěr, m. 1) der Holzsplitter (der beim Hacken abfällt), iver ne odleti daleč od parobka = der Apfel fällt nicht weit vom Baum, Vrt.; — 2) das Abschnittel des Schusterleders, C.; — 3) eine Kleinigkeit, das Bischen; iver nemam kake reči, C.; — 4) = pogačica, die Kniescheibe (patella), Mur., Cig.(T.), Erj. (Ž.); — gen. tudi: iverja, Jan.(H.), v7hSt.

ivěr, f. 1) = iver, m. der Holzsplitter, Valj. (Rad), Gor; soba je polna iveri, Zv.; do zadnje iveri, Levst.(Zb. sp.); — 2) der Heiligschutt (hypoglossus maximus), Erj (Ž.).

ivěřek, čka, m. dem. iverec.

ivěrec, rca, m. dem. iver, C.

ivěrek, rka, m. dem. iver, Cig., Jan.

ivěrje, n. coll. Holzsplitter, der Abschlag beim Hacken und Zimmern.

ivěrščak, m. das Bergholz (min.), Cig.(T.), C.

ivīr, m. = iver.

ivje, n. der Rauhreif; — prim. inje.

ivnat, adj. mit Rauhreif bedeckt, Z.; ivnato drevje. v7hSt.

ivnik, m. der Rauhreif, C., Z.

ivnják, m. = ivak, C.

ivov, adj. von der Sahlweide: ivove šibe.

ivovina, f. das Sahlweidenholz, C.

iz, I. praep. c. gen. kaže 1) reč, iz katere je premikanje ven namerjeno: auš; ktor iz kake reči pride, je bil v njej; iz hiše priti; iz luže v mlako = aus dem Regen in die Traufe, Cig.; odkod si? iz Zagreba; iz Rima priti, von Rom kommen; iz Lah priti, aus der Furlanei kommen, Goriš.; iz ojnic stopi, über die Schnur hauen, Cig.; — iz uma je, er ist von Sinnen, Cig., Npes.-K.; — 2) tvarino, iz katere je kaj narejeno: aus, von; kadilnice so bile iz samočistega zlata, waren von reinem Golde, Ravn.-Mik; kruh iz bele moke, weißbakenes Brot; iz ribje kosti, fischtseinern; — iz cela, aus einem Stiuch, Mik., C.; nav. iz celega; — človek je iz duše in telesa; — 3) začetek v času in čas, v katerem se kaj godi: iz leta v leto, von Jahr zu Jahr, V.-Cig.; iz mlada, von Zugend an, Mik.; iz početka, im Anfange, Cig.; iz nova (Cig., Jan., Mik.), iz novega, neuerdinges; iz prva (Cig., Jan., Mik.), iz prvega, anfangs; — 4) nagib kega dejanja: aus; iz jeze kaj storiti, aus Born etwas thun; iz hudobije, aus Bosheiz; iz gole lakomnosti, aus purer Habsucht; — 5) način, kako se kaj godi: iz dobre volje, freiwillig; iz rade volje, gerne, Ravn.-Mik.; iz šale, im Scherz, Cig.(T.); iz srca rad, von Herzen gern; iz nevesti, unvermutethet, Met, Cig.; iz nenada (nav. iznenada), unverhofft, Cig., Jan., Vrt., Mik.; iz ravnca, gerade, C.; iz težka, -kega, schwerlich, kaum, C.; iz tiha, im Stillen, leife, gemach, C.; iz večega, größtentheil's, C., Vest.; iz cela, ganz, vollkommen, v7hSt., ogr.-C.; iz čista, ganz, durchaus, v7hSt., C.; iz dobra, iz huda, im Guten, im Schlimmen, ogr.-C.; iz lahka,

leicht, C.; iz lepa, im Guten, gutwillig, C.; iz nagla, plößlich, ogr.-C.; — II. praef. ponja: 1) premikanje, od znotraj ven namerjeno: herausš, auš; izbiti, herausischagen; izliti, ausgießen, izteči, herausfließen, izbrati, auswählen; — 2) dokončanje, zvršitev: iznoreti, auštoben, izpiti se, sich durch Trinken zugrunde richten, izpeti se, sich müde singen, iztesati, etwas fertig zimmern; izčistiti, fertig reinigen; — 3) dosego namena: izprositi, izmoliti si kaj, sich etwas erbitten, durch Beten erlangen; — sploh iz nedovršnih glagolov dela dovršne: izvršiti; — (v mnogih slučajih je iz težko ločiti od s (z), ker narod navadno oboje enako izgovarja; naj se torej besede, ki niso pod iz-, iščejo pod s- ali z); — 4) pogostoma z glagoli, ki so že z drugimi predponami zloženi, ne da bi se jim pomen bistveno izpremenil: izgovoriti, izpodvezati; — III. sestavlja se z drugimi predlogi tako, da vsak del svoj pomen ohrani; prim. izmed, iznad, izpred, itd.; —prim. Mik. I. G. IV. 211, 251, 529.

izaběla, f. neka vinska trta, die Isabellen traube.

izabělast, adj. rjavkasto-belkasto rumen, isabelgelsb, Cig.(T.).

izámati, am, vb. pf. z amo izmeriti, Cig.

izârjati, am, vb. impf. ad izorati; herausachern, ausachern, Cig., Jan.

izba, f. 1) das Zimmer, Mur., Cig., Jan., nk.; — 2) die Bodenkammer, Cig.; — 3) der Dachboden, C., Notr., Rib.; — prim. ispa; stsl. istřba, stvn. stuba, Stube, Mik.(Et.).

izbácniti, bâcnam, vb. pf. ausstößen, nk.; — prim. hs. baciti.

izbádanje, n. das Ausstechen, Mur.

izbádati, am, vb. impf. ad izbosti, ausſtechen, Mur., Cig.

izbagláti, âm, vb. pf. = izmoledovati, erbetteln, Cig.

izbâna, f. = dvorana, Cig.

izbandičati, âm, vb. pf. verbannen, Hip.; — prim. it. bandeggiare, verbannen.

izbandičati, am, vb. pf. verbannen, vertreibt: i. greh iz srca, Jap.(Prid.); — prim. izbandičati.

izbârati, am, vb. pf. = izprašati, durch Fragen erfahren, Cig.

izbârkati, am, vb. pf. auſſchiffen, nk.; — po nem. ali po it. sbarcare.

izbarkováti, ûjem, vb. pf. erfragen, Jan., Poh.

izbásati, bášem, vb. pf. auspacken; — i. se, sich herausarbeiten.

izbâtati, am, vb. pf. abprügeln, Jan.(H.); — prim. batati.

izbâva, f. 1) die Befreiung, die Erlösung, Hal.-C.; — 2) die Verichtigung, C.

izbáviti, bâvim, vb. pf. 1) = odpraviti: kašelj sem si izbavil, v7hSt.: losmachen, befreien, Jan., Hal.-C., Prip.-Mik.; volkodlaštva me je izbavil, LjZv.; i. se, toš werden, frei werden, Hal.-C.; i. se česa, sich entschlagen, Jan.; — 2) verrichten, ausrichten, C.; posel i., Prip.-

izbávljati — izběrsati se

— 301 —

izběrsiti se — izblazíniti

Mik.; nič nisem izbavil, ich habe nichts ausgerichtet, jvžŠt.

izbávljati, am, vb. impf. ad izbaviti; 1) tošmachen, C.; — 2) verrichten, C., jvžhŠt.

izbávljenje, u. 1) die Befreiung, die Rettung, C.; — 2) die Berrichtung, jvžhŠt.

izběbiti, běbim, vb. pf. verdummen, Jan.(H.).

izbecáti, ám, vb. pf. = izbecati.

izbeckáti, ám, vb. pf. = izbecati.

izbedéti se, im se, vb. pf. sich durch Nachtwachen schwächen, C.

izbedráti, ám, vb. pf. izbedran konj, ein Pferd mit ungleichen Füßen, ein frumm gehendes Pferd, Cig., C.

izbedrítí, ím, vb. pf. = izbedrati, M.; izbedren, hinfend, Dict.

izběg, m. der Ausweg, Mur.; — die Ausflucht, Mur., Cig.

izběga, f. 1) der Ausweg, Cig.(T.); ni bilo izbege, Zv.; — 2) die Rücfängigmachung eines Kauſes, Dol.; izbega je, der Kauf wird rücfängig, M.

izbéganec, nca, m. der Verſprengte, V.-Cig.

izbéganka, f. die Verſprengte, V.-Cig.

izbéganost, f. die Verwirrtheit, die Muthlosigkeit.

izbégati, am, I. vb. pf. 1) bis zur Erschöpfung abhegen, C., Gor.; — 2) verschüttern, irre machen, aus der Fassung bringen; izbegan, verwirrt, aus der Fassung gebracht; vsa izbegana je prišla domov; — II. vb. impf. ad izbegniti 1), Z.

izbegávati, am, vb. impf. ausweichen: bitki i.,

Zora; — prim. izbegati 3).

izbégniti, běgnem, vb. pf. 1) = ubežati, C.; i. preteči sili, DSv.; — 2) den Kauf rückgängig machen: prodal sem, pa sem imel pravico izbegniti, Dol.; nicht beim Wort bleiben: kar izbegnili bodo, saj za trdno tako niso obljubili, Str.

izběhtati, am, vb. pf. ermüden, abhegen: delo me izbehta, Z.; i. se pri delu, sich abhezen, C.

izbéliti, im, vb. pf. 1) ausweißen, fertig weisen; — 2) ausbleichen, Cig.

izben, bna, adj. zum Zimmer gehörig: izbna oprava, nk.

izběr, f. na izber, zur Auswahl, Dol.; na i. je dano strankama, es steft beiden Theifen frei, Levst.(Nauk); najkrasnejših šetališč na i., LjZv.

izběra, f. = izbira: ves Eginpet ti je na izbero, Ravn.; izberi si jeden teh služeb, na izbero sta ti, Erj. (Iz. b. sp.).

izberáčiti, áčim, vb. pf. durch Betteln erlangen, abbetteft, Cig.

izběrati, ęram, vb. impf. = izbirati, M., C.

izběrčen, čna, adj. = izbirčen, C.

izběrek, rka, m. = izbirek, C.

izběren, rna, adj. wäßbar, Levst.(Pril.).

izberljiv, íva, adj. = izbirljiv, Jan.

izberljivec, vca. m. izberljiv človek: rad lačen (človek) použije, kar izberljivec pusti, Jan. (Slovn.).

izběrsati se, am se, vb. impf. verdorben werden: (o vinu), Cig., Štrek.; — pren. ej, ta mladenič se je izbersal, Goriška ok.-Erj.(Torb.).

izběrsiti se, im se, vb. pf. = izbersati se: vino se je izbersilo, Istra-Levst.(Rok.).

izbezáti, ám, vb. pf. durch Stochnern herausbringen, ausstochnern, Cig., Jan.

izbezgáti, ám, vb. pf. = izbezati, Z.; ausstochnern: pipo, cevko i., Ljub.

izběžati, ím, vb. pf. = ubežati, entſließen.

izběžek, žka, m. die Ausflucht, C.

izbica, f. dem. izba; 1) das Stübchen, das Kämmerlein, Mur., Cig., Jan., Met.; v izbici stanujejo navadno stari roditelji, ki so gospodarstvo mladim prepustili, Kor.; — 2) ein aus Holunderholz gemachter Vogelschlag, Mur., Dol.-Cig., Met.; — 3) na izbice (izbice) pokladati les, im Vierck auſchichten, Dol.

izbíčati, břčam, vb. pf. herauspeitschen, auſpeitichen, Cig.

izbíčiti, břčim, vb. pf. jemanden klug machen, auſwichten: i. koga, Fr.-C.; — iz nem?

izbíjati, am, vb. impf. ad izbiti; herausſchlagen; klin s klinom i., einen Keil mit einem andern auſtreiben; zobe i. ljudem, den Leuten die Jahne auſſchlagen, einſtoßen, Cig., Jan.; iz glave si kaj i., sich etwas aus dem Kopfe zu bringen ſuchen, Cig.

izbír, f. = izber: na izbir = na izber, Cig.

izbíra, f. = izbera, Cig., Jan.

izbiráč, m. der Ausklauber, Cig.; — der Scheidejunge (mont.), Cig.

izbíranje, n. das Auswählen; die Wahl: povabiti k izbiranju, Levst.(Nauk); na i. imaš, du kannst wählen, Cig.; Snubačev ima na 'zbiranje, Přeš.

izbírati, břram, vb. impf. ad izbrati; auſwählen, auſuchen, ausklauben; ktor veliko izbira, temu izbirek ostane, Npreg.-Z.; ali: ktor veliko izbira, za izbirek prime, jvžhŠt.; lečo, grah i., durch Herauſklauben des Schlechten reinigen, Cig., jvžhŠt.; besede i., ein Wortklauber fein, V.-Cig.

izbíravec, vca, m. der Klauber, der Ausfucher, Cig.; der Scheidejunge (mont.), Cig.

izbíraven, vna, adj. = izbirčen: živina je izbiravna, Cig.

izbíravka, f. die Klauberin, die Ausſucherin, Cig.

izbírčen, čna, adj. wählerisch, heikelig; (izbíričen), LjZv.

izbírčljiv, adj. = izbirčen, Z., Zora.

izbířčnost, f. die Gewährleſkeit, die Heikeligfeit.

izbírek, rka, m. das Ausklaubſel, pl. izberki, der Ausſchusſ, der Auswurf.

izbíren, rna, adj. 1) auſerleſen: izbirna jed, Hal.-C.; — 2) = izbirčen, Cig.

izbirljiv, íva, adj. = izbirčen.

izbirljívost, f. = izbirčnost.

izbístriti, bistrim, vb. pf. auſſlären, Cig., Jan., Cig.(T.); i. um, den Verstand schärfen, Cig.

izbíti, břjem, vb. pf. herausſchlagen; i. komu oko, zob; i. komu sabljo iz rok; izbiti si kaj iz glave, sich etwas aus dem Kopfe schlagen, Cig.; naj si iz glave izbije takšne misli, Jurč.

izblazíniti, ſnim, vb. pf. auspolſtern, Cig.

izblázniti — izboljševálen

— 302 —

izboljševástvø — izbrís

izblázniti, im, vb. pf. außschrecken (a. B. aus dem Schlaſe), C.

izblebetáti, etám, ččem, vb. pf. auſſchwaſken, ausplaudern.

izblékniti, bléknem, vb. pf. mit etwas herausplagen, sich im Reden verschnappen, etwas ausplaudern.

izblískati se, a se, vb. pf. auſſbliken: izbliskalo se je, C.

izbliz, adv. = izbliza, Cig.(T.).

izblíza, adv. aus der Nähe, Habd.-Mik.

izbljeváti, bljújem, vb. pf. = izbljuvati, Cig., Jan.

izbljúniti, bljúnem, vb. pf. auſſpeien, C., Z.

izbljuváti, bljúvam, jem, vb. pf. auſſpeien, Jan., C., Dalm.

izbljúvek, vka, m. das Erbrochene, der Auswurf, C.

izbnica, f. die Zimmerpflanze, Cv.

izbónnati, am, vb. pf. durch Trommeln herausbringen, Cig.; i. (izbónnjati) zébele, die Bienen durch Trommeln aus dem Bienenkorb treiben, Mur.

izbónnéti, ím, vb. pf. verhallen, Z.

izbónnjati, am, vb. pf. = izbónnati, Mur.

izbónnjáriti, árim, vb. pf. = izbónnati, ogr.-C.

izbočenojámast, adj. convejconcav, Sen.(Fiz.).

izbočenost, f. die Converität, Cig.(T.).

izbóčiti, bóčim, vb. pf. ausbiegen, wölben, Cig., Zora; izbočen, convej, Jan., Cig.(T.); dvojno i., biconver, Cig.(T.); i. kot, erhabener Winkel, Cel.(Geom.); — prim. vzbočen.

izbóčki, adv. seitwärtz, Hal.-C.; i. gledati, scheel, verschmigt blicken, vzhŠt.-C.; — prim. bok.

izbógati se, am, vb. pf. verderben: seme se izboga (zboga), če ga kmet dolgo ne premeri; izboga (zboga) se vsaka reč, tudi dušne moči, Mik.(Et.); — prim. bogati 1). (?)

izboháti, ám, vb. pf. entzweiquetschen: izbohane marelice, češplje, Pirc.

izbój, bója, m. die Exožmose, h. t.-Cig.(T.).

izbojeváti, újem, vb. pf. auskämpfen, ausfechten, Cig., Jan.

izbök, bóka, m. die Ausbauchung, die convejre Form, Z.

izbókati, am, vb. pf. convej machen, auswölben, Mur., Z.; izbokan = bokast, Cig.

izbókeł, kla, adj. convej, Jan., UčT.; —prim. vzbokel.

izbókniti, bónkem, vb. pf. = izbokati: izboknjen = izbokel, Jan., nk.

izboléhati, am, vb. pf. die Kränklichkeit überstehen, Z.; auſſiechen, Cig.

izboléti, ím, vb. pf. Levst.(Nauk), Vrt.; nam. zboleti.

izbóljšanje, n. die Verbesserung.

izbóljšati, am, vb. pf. besser machen, verbefern; i. pot, Cig.; hrano komu i.; i. se, besser werden; bolniku se je izboljšalo.

izboljšáva, f. die Verbesserung, Jan., C.

izbóljšek, ška, m. die Verbesserung, Jan., C.; die Aufbeßerung, die Zubesserung, Cig., Jan., C.

izboljševálen, Ína, adj. Verbesserungsval: izboljševalne stavbe, Verbesserungsbauten, Levst.

(Cest.); izboljševalni zaklad, der Meliorationsfond, DZkr.

izboljševástvø, n. das Meliorationswesen, DZ.

izboljševáti, újem, vb. impf. ad izboljšati; verbessern.

izbör, bóra, m. 1) die Auswahl, Mur., Cig., Jan.; na izbor mu je dano, er hat freie Wahl, Cig.; pusti Judom izbor ali voljo, Trub.; die Auswahl (der Gedanken, Worte, Cig.(T.); i. barv, das Colorit, Cig.(T.); — vołitev, Cig., Jan.; pravica izbora, Cig.(T.); (hs.); — 2) der Ausbund, die Elite, Cig., Jan.; —na izbor oblečena, ausnehmend schön gefleidet („ſelsch“), pri Fari-Strek. (LjZv.).

izbóren, rna, adj. 1) eine Auswahl gestattend: ima izborno blago, Dol.; — 2) außerlesen, gewählt, vorzüglich, Cig., Jan., Cig.(T.), nk.; kaj izbornega od krščanske cerkve govoriti, Krelj; i. in poučljiv razgovor, Jurč.; — 3) Wahl-, Cig.; izbórní knez, der Kurfürst, Jan.; izborna država, das Wahlreich, Cig.(T.), Jes.; izborna sorodnost (chem.), die Wahlverwandtschaft, Cig.(T.).

izbórnik, m. der Wähler, der Wahlherr, Cig., Jan.; knez izbornik, der Kurfürst, Cig.

izbornokněški, adj. kurfürstlich, Cig.

izbórnost, f. 1) die Außerlesenheit, die Vorzüglichkeit, Cig., Jan., nk.; — 2) pravica izbornosti, das passive Wahlrecht, Cig.(T.).

izbosíti, ím, vb. pf. 1) barfuß machen; i. se, die Schuhe zerreißen, Cig., varuj svojo nogo, da se ne izbosi, Škrinj.; — konja i., dem Pferde das Hufeisen abnehmen; kolo i., die Schiene abnehmen; konj se je izbosil, das Pferd hat das (die) Hufeisen verloren; kolo se je izbosilo, das Rad hat die Schiene verloren; — 2) arm machen: vsega izbošeni, alles entbehrend, Cig.

izbósti, bódem, vb. pf. ausſtechen; oči komu i.

izbránati, am, vb. pf. durch Eggen herausbringen, aufeggen, Cig.

izbránec, nca, m. der Außerwählte, Cig., Jan., Let.

izbránik, m. = izbranec, SIN., Zora.

izbránka, f. die Außerwählte, Cig.

izbráti, bérem, vb. pf. 1) auſwählen, auſsuchen, eine Wahl treffen; slabo sem si izbral, ich habe eine schlechte Wahl getroffen; — erwählen, wählen; i. koga za povelnika, Cig.; i. v kneza, Vrt.; — 2) mit dem Ausklauben fertig werden; ali si če izbrala lečo?—3) zu Ende lesen, auſſlesen: i. knjigo, povest.

izbrázdití, im, vb. pf. = izorati, jvzhŠt.

izbráti, ám, vb. pf. auſplappern, Z., jvzhŠt.

izbřeati, břcam, vb. pf. mit Fußstößen herausſchaffen, Z.

izbřeniti, břcnen, vb. pf. mit einem Fußstoß herausſchaffen, Stt.

izbřenčati, im, vb. pf. auſſummen, Cig.

izbřenkati, am, vb. pf. (auf einem Saiteninstrument) auſspleißen, ausklimpern, Cig.

izbriniti se, brínem se, vb. pf. pogl. izriniti se.

izbrís, m. die Löschung, die Abhängreibung, Cig., DZ.; —izbris prizadete razžalitve, die Tilgung einer verursachten Beleidigung, DZ.

izhrisati — izbúhliti

— 303 —

izbúhniti — izcôprati

izbrísati, bríšem, *vb. pf.* auswischen, löschen, tilgen; i. kar je na tabli zapisano; i. madež, greh, dolg, einen Schandfleck, eine Sünde, eine Schuld tilgen; i. iz spomina, aus dem Gedächtnisse tilgen, in Vergessenheit bringen, Cig.; Kdo uči Izbrisat' z spomina nekdanje dni, Preš.; — — obrisati: roke si i., (zbrisati) vzhŠt.-Valj. (Vest.); vino se izbriše, kadar natočeno v kupico hitro pene izgubi, C.; — izbrisan = prebrisan, gescheit, Mur., Cig., Dol.; izbrisana glava, Jurč.

izbrisávanje, a. das Auswischen; das Tilgen: i. grehov, kajk.-Valj. (Rad).

izbrisávati, am, *vb. impf.* = izbrisovati.

izbrísek, ska, m. die Löschung, Cig., M.

izbrísen, sna, adj. auslöschbar, Jan.

izbrisljiv, iva, adj. löschbar, Cig., Jan., pogl. izbrisen.

izbrisováti, ûjem, *vb. impf. ad izbrisati:* auswischen, löschen, tilgen, izbrisovávec, vca, m. der Tilger, Cig.

izbríti, bríšem, *vb. pf.* aušrasieren; — izbrit, pífiffig, (zbrit) C.

izbrízgati, brízgam, *vb. pf.* versprißen, Cig.

izbrkniti, bknem, *vb. pf. 1)* mit einem Stoße hinausschnellen, Z.; — 2) hervorbrechen: skozi ponižnost je malokdaj izbrknila ostrost, SIN.

izbróditi, bródim, *vb. pf.* erforschen: grehe i., ogr.-C.; — prim. zbrodití.

izbrojíti, ím, *vb. pf.* auszählen, Z., Jan. (H.), izbfskati, am, *vb. pf.* herausſcharen; kokoši so posejano seme izbrskale.

izbrísniti, bſnem, *vb. pf.* mit dem Fuße ausſtoßen; i. komu oko, ogr.-C.

izbrůh, m. das Hervorbrechen, der Ausbruch, Šol., nk.

izbrúhati, brůham, *vb. pf.* mit Heftigkeit auswischen, auſſpeien, Cig., Jan.; vse kar je pojedel, je zopet izruhal, jvzhŠt.

izbrúhniti, brůhnem, *vb. pf. 1)* mit Heftigkeit herauswischen, auſſpeien, Mur., Jan.; — 2) intr. hervorbrechen: kri je izbruhnila, Vrt.

izbruhováti, ûjem, *vb. impf.* mit Heftigkeit auswischen, Mur.

1. izbrúsiti, im, *vb. pf. 1)* auſſchleifen: i. škrbo; — abweßen: i. čevrlje, die Stiefel abgehen, i. se, sich abwegen, Cig.; — 2) fertig schleifen: i. nože.

2. izbrúsiti, im, *vb. pf.* mit Heftigkeit auſſpeien, Cig., Gor., Dol.

izbruševáti, ûjem, *vb. impf. ad 1. izbrusiti:* auſſchleifen.

izbudíti, ím, *vb. pf. Jan., pogl. (v)zbuditi.*

izbůh, m. die Convexität, Cig.; — der Vorprung an einer Façade, der Risalit, Levst. (Pril.).

izbúhati, bůham, šem, *vb. pf.* durch Brügeln schädigen, C.; izbuhan otrok, ein von Schlägen blödes Kind, Z.

izbúheł, hla, adj. vorspringend, risalitartig, Levst. (Pril.).

izbúhliti se, bůhlim se, *vb. impf.* sich von innen heraus ausdehnen, anschwellen, Cig.

izbúhniti, bůhnem, *vb. pf.* aufsblähen, Z.; i. se, sich werfen: deske se na solncu izbuhnejo, C.; izbuhnjen, aufsbläht, aufgedunjen, C.

izbúkniti se, bůknem se, *vb. pf.* sich werfen: dno se je posodi izbuknilo, BlKr.; izbuknjen, reliefartig, Cig.; — prim. izbuhniti.

izbuknjenina, f. die Reliefarbeit, Cig.

izbúljiti, bůljim, *vb. pf.* i. oči, die Augen herausreichen, Jan., Bes.-C., Let., SIN.; — hs.

izbúknati, am, *vb. pf.* durch Herausstoßen höckerrig, erhaben machen: izbunkan, erhaben, Cig.

izbúkniti se, bůknem se, *vb. pf.* einen Höcker bekommen, Cig.

izbúšiti, bůšim, *vb. pf.* convex machen, Cig.

izcědek, dka, m. 1) der beim Abfeihen zurückbleibende Rest, die Seiße, Cig.; — 2) das Herausfließende, a. B. bei einem Geschwüre, Bes.

izcědíti, ím, *vb. pf.* durch Seihen herausbringen, ausfeihen, Cig.; — med i., den Honig ausfeimen, Cig.; i. se, auströpfeln, austrinnen, Cig.; povezniti škaf, da se vino iz njega izcedi, jvzhŠt.

izcěja, f. die Absonderung, Nov.; i. slin, Strp.

izcějati, am, *vb. impf. ad izcediti:* ausfeihen; — med i., den Honig ausfeimen, Cig.; — maščoba se izceja iz mesa, Let.

izcějen, jna, adj. Absonderungss: izcejni tok, der Ausführungsgang (anat.), Cig.

izcejenína, f. das Abgefeihte, C.

izcel, adv. nam. iz cela, Mik.

izceléti, ím, *vb. pf.* verheilen, Mur.

izcéliiti, im, *vb. pf.* ganz machen: razbito posodo spet i., Dalm.; — auscurieren, heilen (eine Wunde), Mur., Cig., Jan., Dalm.

izcencljáti, ám, *vb. pf.* iz koga kaj i., jeman dem etwas abſchachern, Cig.

izcépati, pam, pljem, *vb. pf.* fertig spalten, zerſpalten, Mur.

izcepetáti, ám, *vb. pf.* auſtrampeln, Cig.

izcépiti, im, *vb. pf.* herausſpalten: i. kaj iz česa, Cig.

izcéſati, am, *vb. pf.* mit dem Reißen fertig werden, zerreißen, Mur.

izcigániti, ánim, *vb. pf.* abgaunern, Cig.; od koga kaj i., von jemandem durch zudringliches Bittcn etwas erlangen, jvzhŠt.

izcímiti se, címim se, *vb. pf. 1)* hervorfeimen, Cig., Jan.; — pren, hervorgehen, sich entspinnen, Cig., Jan., nk.; i tega se je pravda izcimila, das rief einen Rechtsstreit hervor, Cig.; — 2) auskeimen: repa, krompir se izcimi, Cig.

izcimováti se, ûjem se, *vb. impf. ad izcimiti* se; sich entwiceln: izcimuje se največ gorkote v životu, Let.; (pravilneje: izcimljevati se).

izcizati, am, *vb. pf.* = izcuzati, C.

izcizéti, ím, *vb. pf.* auſſickern, Z.; sicernd ausfließen: veliko je izcizelo iz posode, jvzhŠt.

izcmúlek, lka, m. etwas Ausgeſogenes, C.; (izcmúlek?).

izcmúliti, im, *vb. pf.* schmaßend auſſaugen: i. hruško, vzhŠt.-C.

izcôprati, am, *vb. pf.* = izčarati, Cig.

izcŕpek — izčimžati

-- 304 --

izčímžiti — izdajâtelj

izcŕpek, pka. m. der Auszug, das Excerpt, Jan. (H.), nk.

izcŕpiti, cŕpim, vb. pf. 1) ausöschöpfen, pren. erschöpfen, nk.; — 2) = izpisati, excerpieren, nk.; — hs.

izeúcati, am, vb. pf. heraussaugen: pren. mit Mühе etwas herauskriegen, Cig.

izeuréti, ím, vb. pf. ausrinnen, Cig.; veliko vina je iz soda izcurelo, jvžhŠt.

izeurljáti, ám, vb. pf. kleinweise ausrinnen, ausrieseln.

1. izcúzati, am, vb. pf. ausſaugen.

2. izcúzati, vb. pf. i. koga iz gugalice, jeman- den auſschaukeln, aus der Schautel schleudern, Cig.

izcvesti, cvetèm, vb. pf. hervorblühen, Cig.

izevétati, am, vb. impf. ad izcvesti; efflorescieren (min.), Cig. (T.).

izevíliti, im, vb. pf. erwinseſt, Cig.

izevîrati, cvîram, vb. ad izcvreti, Cig.

izevîrek, m. = ocvirek, C.

izevréti, cvrèm, vb. pf. durch Prägeln, Krüschen herausbringen: mast i., das Jett auſſieden, Cig.

izčájmati se, vb. pf. zu sich kommen, zur Bestimmung kommen, Št.-Cig., Jan., C.; izčajmaj se, zaspanec! jvžhŠt.; — zdaj sem se izčajmal = zdaj sem se spomnil, Celjska ok.

izčákati, čákam, vb. pf. abwarten, auſchwarten, Mur., Cig.; ni ga izčakati, er läßt lange auf sich warten, Z.

izčakovânee, nca, m. der fehnlich Erwartete, Ravn.

izčakovânje, n. das langwierige Erwarten: kako sitno je to izčakovanje! jvžhŠt.

izčakováti, ûjem, vb. impf. ad izčakati; (lange, fehnlich) erwarten, Mur., Cig.; i. lista, Vrt; (Kristus), ki so ga Abraham, Mozes, David izčakovali, Ravn.; tudi: i. se: lena družina se izčakuje, (sčak-) Levst. (Zb. sp.).

izčárati, am, vb. pf. hervorzaubern, Cig.; i. iz koga kam, jemandem etwas abhören, Cig.

izčečkáti, ám, vb. pf. auſchmieren, Cig.

izčěditi, čědim, vb. pf. auspußen, Z.; reinigend entfernen: žitu bilke in klase (na reſetih) do čistega izčediti, Ravn. (Abc.).

izčeljustáti, ám, vb. pf. auſplappern, auſschwaken, Cig.

izčemeriti se, ím se, vb. pf. auſgrollen, Z.

izčepéti se, ím se, vb. pf. das Höfen beendigen: čakaj, da se mače izčepi, warte, bis ihm das Schmollen, der Eigensinn vergeht, Dol., Z.

izčésati, češem, vb. pf. durch Kämmen herausbringen, auſkämmen; i. si prah iz las.

izčesávati, am, vb. impf. ad izčesati, Cig.

izčěsek, ska, m. izčeski, kar pri česanju na česalu ostane, der Kämmling, Cig.

izčimžati, am, vb. pf. ausbeizen, Z.; — auszehren, mager machen, schwächen, Z.; bolezen me je izčimžala, Z.; i. njivo, da nič ne more na nji rasti, (izčinžati) Dict.; i. se, mager, schwach, schlecht werden: s časom se vsaka reč izčimža, (izčinža) BlKr.

izčímžiti, čímžim, vb. pf. = izčimžati, Z.; ausmergeſeln, Zora; ves izčimžen, („sčinžen“) Vrtov. (Km. k.).

izčínek, nka, m. Z.; nav. pl. izčinki, was beim Reitern des Getreides absfällt, die Spreu, (Kaff), SlGor.-C., Z.

izčiniti, činim, vb. pf. (durch Reitern) reinigen, žito i., Z.; pesek i., vžhŠt.

izčínjati, am, vb. impf. ad izčiniti; 1) ausreitern, durch Reitern reinigen, Št.-C.; — 2) schimpsen, vžhŠt.-C.

izčinjávati, am, vb. impf. = izčinjati, Št.-C.

izčínka, f. = izčínek, die Spreu, C.

izčinžati, am, vb. pf. Dict., Dol., BlKr.; pogl. izčimžati.

izčínžiti, čínžim, vb. pf., pogl. izčimžiti.

izčírica, f. ein Bläschen, eine Wimmer an der Bunge, C.; — prim. čir.

izčistiti, čistim, vb. pf. reinigen, auspußen, purificieren: vino i., klären; i. se, rein werden; vino se je izčistilo, der Wein ist klar geworden; — purgieren (durch Abführmittel), Cig.

izčišća, f. die Reinigung, Mur.

izčišćanje, n. das Reinigen, das Auspußen.

izčiščati, am, vb. impf. ad izčistiti; reinigen, auspußen; zlato, sol i., gradieren, V.-Cig.

izčišćeváti, ûjem, vb. impf. = izčišćati, Jan.

izčítati, am, vb. pf. zuende lesen, Cig.

izčožhati, am, vb. pf. 1) auſkraßen, Z.; — 2) zerfraßen, Jan. (H.).

izčrepáti, pám, črépljem, vb. pf. auſschöpfen, erschöpfen, Cig., Jan.

izčrépati, pam, pljem, vb. impf. = izčrepavati, nk.

izčrepávati, am, vb. impf. auſschöpfen, Zora.

izčrepováti, ûjem, vb. impf. = izčrepavati, Jan.

izčrpáti, pám, vb. pf. erschöpfen, erschöpfend behandeln, Cig. (T.).

izda, adv. 1) auch, jeżt, noch, Habd., ogr.-Mik.; Moj mladi sin še izda spi, Npes.-Vraz.; — 2) gerade jeżt, bald, C.

izdáček, čka, m. 1) = izdatek, C.; — 2) die Ergiebigkeit, ogr.-C.

izdáčen, čna, adj. auſgiebig, Mur, Cig., Jan., C.; izdačen kruh, vžhŠt.

izdáhniti, nem, vb. pf. pogl. izdehniti.

izdaj, adv. = izda 1), C.; še izdaj ne veruje, vžhŠt.

izdája, f. 1) die Herausgabe: druga izdaja, die zweite Auſgabe, Auflage (eines Schriftwerkes), nk.; prim. izdava; die Verausgabung, die Emission, Cig., nk.; — 2) der Verrath, Mur., Cig., Jan.; velika i., der Hochverrath, DZ.; prim. veleizdaja; — 3) die Auſgiebigkeit (Wirkfamkeit), V.-Cig.

izdajáč, m. der Verräther, Mur.

izdajáten, lna, adj. verrätherisch, Cig., Jan., nk.

izdájanje, n. 1) die Herausgabe, die Verausgabung, die Emission, Cig., nk.; — 2) das Verrathen, der Verrath, die Verrätherei, Cig., nk.

izdajâtelj, m. der Herausgeber, Jan., nk.

izdajâten — izdânje

— 305 —

izdarováti se — izdeklováti

izdajâten, tna, adj. die Herausgabe betreffend:
izdajatni kurzi, die Emissionscourse, DZ.; —
nam. izdajatven.

izdâjati, jam, jem, I. vb. impf. ad izdati; 1) herausgeben: i. časnik, knjige, Cig., Jan., nk.;
emittieren: i. menice, Cig., Jan., nk.; heraus-
gaben: denar brez potrebe i.; — 2) verrathen,
Cig., Jan., nk.; preišgeben: i. koga hudiču, ver-
wünschen, C.; — 3) (po nem.) ausgeben, aus-
giebig sein; — II. izdajáti, dájam, jem, vb.
pf. mit dem Ausgeben, Geben fertig werden;
ves denar sem izdajal; ves kruh sem izdajal
psu.

izdajávati, am, vb. impf. = izdajati, heraus-
geben, C.

izdajâvec, vca, m. 1) = izdajatelj, der Heraus-
geber, Jan.; — 2) der Berräther, Guts., Mur.,
Cig., Jan., Jap., nk.

izdajaven, vna, adj. ergiebig, Cig.

izdajâvka, f. 1) die Herausgeberin, Z.; — 2)
die Berrätherin, Guts., Mur., Cig., Jan., nk.

izdajâvski, adj. verrätherisch, Berräther-, Cig.,
Jan., nk.

izdajâvstvō, n. die Berrätherei, Cig., nk.

izdâjba, f. = izdaja, die Ausgabe (eines Buches),
Mur., Cig.

izdájek, jka, m. die Ausgabe, die Depense,
Cig., Jan., ZgD.; die Ausgabšpōst: med iz-
dajke postaviti, zapisati, DZ.; — die ämt-
liche Ausfertigung, Cig.

izdâjen, jna, adj. 1) zur Herausgabe gehörig:
izdajni troški, nk.; — Ausgabš-, nk.; — 2)
Berräther-, verrätherisch, Cig., Jan.

izdajevânje, n. die Verwünſchung, Mur.

izdajeváti, ûjem, vb. impf. verwünschen, Mur.;
— prim. izdajati I. 2).

izdajévít, adj. ausgiebig, Mur.; izdajevito žito,
C.

izdajevíten, tna, adj. = izdajevit, C.

izdâjica, m. der Berräther, C., („zdajca“ Meg.);
nav. izdajica; — hs.

izdâjnica, f. 1) die Herausgeberin, C.; — 2)
die Berrätherin, Cig., Jan.; (tudi hs.).

izdájnik, m. 1) der Herausgeber, Cig., Jan.;
der Auſsteller (einer Urkunde), Cig., Jan.; —
2) der Berräther, Cig., Jan., (tudi hs.).

izdâjniški, adj. verrätherisch, Zora.

izdâjstvō, n. der Berrath, die Berrätherei,
Guts., Cig., Jan., nk.

izdáleč, adv. von weitem, Z., vyžhšt.

izdáleča, adv. von weitem, aus der Ferne,
Mur.; (prim. „zdalč“ga“, Poh., Hal.-C.).

izdáleka, adv. = izdaleča, C., ogr. - Raič
(Kol.).

izdâljšati, am, vb. pf. aušlängern, verlängern,
erweitern, Cig., Jan.

izdaljšâva, f. die Verlängerung, die Erweite-
rung, Cig., Jan.

izdaljševáti, ûjem, vb. impf. ad izdaljšati, Jan.

izdaníti se, í se, vb. pf. Tag werden: izdanilo
se je.

izdânje, n. die vollzogene Ausgabe (z. B. eines
Buches), Mur., Cig.(T.); — die Ausfertigung
(einer Urkunde), Cig.

izdarováti se, ûjem se, vb. pf. sich ausschenken,
Cig.

izdâtba, f. die Ausgabe, die Emission: i. delnic,
DZ.; — die Ausfertigung: i. iskalnih listov,
DZ.

izdâtben, tbena, adj. Emissions-: izdatbena
cena, der Emissionscours, DZ.

izdátek, tka, m. die Ausgabe: izdatki in troški,
nk.; die Hinausgabe, Cig.; die Ausfertigung,
DZ.

izdâtelj, m. der Herausgeber, Jan., Cig.(T.);
— i. (pisma), der Auſsteller, DZ.; —stsl., rus.

izdáten, tna, adj. ausgiebig.

izdátev, tve, f. die Ausgabe, die Emission, Jan.

izdáti, dám, vb. pf. 1) herausgaben, eine Aus-
lage thun; — 2) herausgeben: i. knjigo, Cig.,
Jan., nk.; erlassen: ukaz, uredbo i., Cig.,
Jan, nk.; emittieren, Cig.; i. menico za koga,
traffatieren, Cig.; — 3) überantworten, Mur.,
Cig.; i. koga sodniku, trinogom, Jap., Ravn.-
Valj. (Rad); hudemu koga i., verwünschen,
C.; telo in dušo i. v smrt, Guts. (Res.);
izdan, verwünscht: izdana kraljična, izdan
grad, Apr.-nk.; — 4) verrathen, Mur.,
Cig., Jan., nk.; — 5) „ausgeben“, ergiebig
sein; taka jed kaj izda, beseda nič ne izda
več pri njem, Worte verfangen nichts mehr
bei ihm (po nem.).

izdátnik, m. der Auſsteller (einer Urkunde),
DZ.

izdátnost, f. die Ausgiebigkeit.

izdâtva, f. = izdaja, die Ausgabe (eines Buches),
C.

izdâva, f. die Herausgabe, Jan.; die Ausgabe,
die Auslage, nk.; — pismena i., schriftliche
Ausfertigung, DZ.

izdávanje, n. 1) das Ausgeben, das Veraus-
gaben, Mur.; — 2) das Verrathen, Mur.

izdavátelj, m. der Auſsteller: i. pooblastnice,
DZ.

izdávati, am, I. vb. impf. = izdajati I., vyžhšt.;
— II. = izdajáti II., vb. pf. mit dem Geben
fertig werden: ves denar sem izdaval, vso
opeko sem izdaval, ich bin mit dem Retchen
der Ziegel fertig, na vyžhodu.

izdâvec, vca, m. = izdajavec: 1) der Heraus-
geber, Cig., Jan.; — i. menice, der Traffant,
Cig.; — 2) der Berräther, Meg., Mur., Jsvkr.,
kajk.-Valj. (Rad).

izdâvek, vka, m. die Ausgabe, die Auslage,
der Aufwand, Mur., Cig., Jan.

izdâvka, f. = izdajavka: 1) die Herausgeberin,
C.; — 2) die Berrätherin, Mur.

izdávna, adv. = iz davna, izdavnaj, Z.

izdávnaj, adv. = zdavnaj, längst, Levst.(Nauk).

izdebeléti, im, vb. pf. díč, fett werden, Jan.

izdebelíti, im, vb. pf. díč, fett machen, mästen,
Cig.

izeddíniti, înim, vb. pf. enterben, Cig., Jan.;
pogl. razdediniti.

izeddínjenje, n. die Enterbung, Jan.

izeddehníti, dáhnem, vb. pf. mit einem Hauch
ausáthmen, ausáhauchen; — prim. izdihniti.

izdeklováti, ûjem, vb. pf. aufhören Magd zu
sein, Cig.

Slov.-nem. slovar.

20

izdélati — izdímiti se

-- 306 --

izdīrati — izdriskati se

izdélati, dělam, vb. pf. 1) fertig ausarbeiten, verfertigen; zvesto i. posodo. Skrinj.-Valj. (Rad); durchführen (3. B. ein Bild), Cig.(T.); z barvami i., colorieren, Cig.(T.); na pol izdelan, haß gesormt, Cig.(T.); učenec lotos ni izdelal (sollc). der Schüler ist nicht durchgeführt, er hat das Jahr verloren; izdelavši (zdelavši) šesto słošo. LjZv.; — 2) abmatten, hernehmen; mrzlica ga je hudo izdelala; i. se. sich abarbeiten; ves izdelan, ganz abgemattet.

izdeláva, f. die Verfertigung, Cig., Jan.; die Ausarbeitung, Jan., C.

izdelávati, am, vb. impf. = izdelovati; — skrbelo ga je, kako bo izdelaval, wie er auskommen wird, LjZv.

izdětek, ſka, m. das Ausgcarbeitete, das Product, das Industriezeugnis, Cig., Jan., Cig. (T.), C., DZ.; modrosti čudni izdelki, Skrinj.-Valj.(Rad); — das Elaborat, Cig.

izděten, tna, adj. Verfertigungssch.: izdelna cena, der Erzeugungsspreis, Cig.

izdelíti, im, vb. pf. mit dem Vertheilen fertig werden, Cig.

izdelovalíšče, n. die Erzeugungstätte, DZ.

izdelovátnica, f. die Werkstatt, Cig., Jan.

izdělováti, ūjem, vb. impf. ad izdelati: ausarbeiten, fabricieren; — auskommen: v dveh mesecih so se hrvaški toliko naučili, da so izdelovali, Slovan.

izdělovánje, n. die Ausarbeitung, die Verfertigung.

izdělovâvec, vca, m. der Ausarbeiter, der Verfertiger, der Erzeuger, Cig., Jan., Cig.(T.), nk.

izdělovávka, f. die Ausarbeiterin, die Erzeugerin, Cig.

izderâvec, vca, m. der Stoppelzicher, C.

izdesětití, čtim, vb. pf. decimieren, Nov.

izdévati, am, vb. pf. das Legen beenden; vse hruške iz košare na mizo i.; vse kosce kruha v žepe i.

izdežěten, tna, adj. deželnim zakonom ne podvržen, exterritorial, Cig., Jan.

izdežělje, n. die Exterritorialität, Cig.(T.), DZ.

izdežělnost, f. = izdeželje, Cig.

izdežělstvo, n. = izdeželje, DZ.

izdeževáti, ūje, vb. pf. aušregnen: izdeževalo (se) je, Cig.

izdežiti, i, vb. pf. = izdeževati: izdežilo (se) je, Cig.

izdīh, m. der Aushauch, Cig., Jan.; vdih, izdih, die Ein-, Ausathmung, Erj. (Som.).

izdíhati, dīham, šem, I. vb. impf. = izdihovati, Jan.(H.); — II. vb. pf. 1) mit dem Aushauchen fertig werden, verhauchen, Cig.; — 2) außhören zu athmen, ausathmen, Cig.

izdīhljaj, m. der Hauch (beim Athmen), der Lebenshauch, Cig.; do zadnjega izdihljaja, bis zum letzten Althemzug, Cig.

izdīhniti, dīhnem, vb. pf. ausathmen, aushauchen, Cig., Jan.; dušo i., Cig.; izdihniti, den Geißt aufgeben, Jan, jv7hŠt.

izdihováti, ūjem, vb. impf. ad izdihniti, aushauchen, Cig.

izdímiti se, dínim se, vb. pf. verrauchen, Cig.

izdīrati, am, vb. impf. ad izdreti; 1) herausreißen; meč i., das Schwert zu ziehen pflegen, Trub., Dalm.; ktor meč izdira, pod mečem umira, wer mit dem Schwerte umgeht, wird durch das Schwert umkommen, Cig.; — 2) i. se, schreien, Mik.

izdīrjati, am, vb. pf. 1) herausrennen, Cig.; — 2) i. se, sich müße rennen, Z.

izdíšati se, im se, vb. pf. aufhören zu riechen, zu duften, verduften; vijolice so se izdišale, jv7hŠt.

izdšěk, ška, m. 1) die Ausathmung, M.; kužne bolezni se zanesejo tudi po izdšku, Vrtov. (Km. k.); — 2) eine duftende Ausdünstung, Cig.

izdšljiv, íva, adj. kar lahko izdiši, Cig.

izdíti, dijem, vb. pf. 1) außhören zu duften, ausduften, Jan.(H.); — 2) ausathmen, Z., Jan. (H.).

izdivjáti, ám, vb. pf. austoben, auswüthen, Cig., Jan.; tudi: i. se, Cig.

izdlétiti, im, vb. pf. mit dem Stemmeisen herausbringen, ausstemmen, Cig.; — ausmeißeln, Z.

izdlétviti, im, vb. pf. = izdletiti, Jan.(H.),

izdojiti, im, vb. pf. mit dem Zängen fertig werden, ausfäugen, Cig.

izdólaj, adv. = zdolaj, Vrt.

izdôłba, f. das Aušhöhlen, C.

izdôlbati, dôlbam, bljem, vb. impf. ad izdolbsti; ausstemmen, ausmeißeln, Cig.

izdôlbávati, am, vb. impf. = izdolbati, Habd.-Mik.

izdôlbek, bka, m. die ausgemeißelte Höhlung, Cig.(T.); izdolbki, die Stemmscharten, Z.

izdôlběna, f. eine (ausgehöhte) Vertiefung, Cig., Sol. C.

izdôlbina, f. = izdolbenina, C., Levst. (Pril.).

izdôlbsti, bem, vb. pf. ausstemmen, ausmeißeln; i. globino, Cig.; i. podobo, Cig.

izdolžiti se, im se, vb. pf. sich der Schutden entledigen, Jan., jv7hŠt.

izdomáčiti se, áčim se, vb. pf. sich vertraut machen, Cig.

izdráhati, am, vb. pf. = razdrahati: nachlässig lockern, lösen, Cig.

izdrápati, pam, pljem, vb. pf. auskraßen.

izdrégati, drčgam, vb. pf. durch Stoßen, Stechen herausbringen, Cig.

izdrégniti, drégnem, vb. pf. durch einen Stoß, Stich herausbringen, Cig.

izdrencljáti, ám, vb. pf. auštraben, Cig.

izdrépati, pam, pljem, vb. pf. auštraben, Cig.

izdréti, děrem, vb. pf. 1) herausreißen; zob i. komu, jemandem einen Bahn reißen; meč i., das Schwert aus der Scheide reißen, entblößen; nož iz rok komu i., jemandem das Messer aus der Hand entreißen; — 2) auſreifen: voda je breg izdrla; izdrát breg, zerriſſene Küſte, Cig.(T.).

izdgfati, drčgam, vb. pf. = izdragniti, Z.

izdragniti, drčgnem, vb. pf. wegreiben, auswezen, Cig.

izdriskati se, driskam se, vb. pf. = izdriskiti se, Z.

izdrístiti se — izgâga

— 307 —

izgájati — izgnânje

izdrístiti se, drístim se, vb. pf. sich durch Ab-
führen entleeren, Cig.

izdŕkniti, dŕknem, vb. pf. herausgleiten, ent-
gleiten, herauschlüpfen, Cig.

izdrkováti, ûjem, vb. impf. ad izdrkniti, Z.

izdrskljáti, âm, vb. pf. ausfrischen: rano i.,
Cig.

izdšskniti, dfsknem, vb. pf. = izdrkniti, Jan.

izdšsniti, dfsnem, vb. pf. = izdrkniti, Z.

izdrúžgati, am, vb. pf. mit dem Quetschen
(§. B. der Trauben) fertig werden.

izdrůžba, f. die Excommunication, Cig., C.

izdrůženec, nca, m. der Excommunicierte,
Cig., C.

izdrůženje, n. cerkveno i., die kirchliche Ex-
communication, C.

izdrůžiti, drůžim, vb. pf. aus einer Gemein-
schaft ausschließen, Z.; excommunicieren, Cig.,
Jan.

izdźfzati, dfzam, zem, vb. pf. = izdrgniti, Cig.;
— i. grlo, sich außersterren, Cig.

izdůha, f. 1) der Geruch, der Gestank, (zduha)
C.; — 2) der Anschlag, die Erfindung (za-
niěłj.). C., vzhŠt., ogr.-Let.; gola izduha no-
vejsih piscev, Navr. (Let.); (zduha), ogr.-
Let.; to je tvoja i. (zduha), das ist dein Werf,
vzhŠt. - C.; vražja i., (zduha) kajk.-Valj.
(Rad).

izdúhati, důham, vb. pf. durch den Geruch
ausfindig machen, austriechen, Cig.

izduhtěti, ím, vb. pf. aufhören zu duften, aus-
duften, Cig.

izdúliti, im, vb. pf. i. klobuk, den Hut aus-
fäuften, Cig.

izdúmiti, im, vb. pf. erfassen, M.

izdumljávanje, n. die Erfschung, kajk.-Valj.
(Rad).

izdumljávati, am, vb. impf. zu erforschen für-
chen: prim. izdumljavanje.

izdúplati, am, vb. pf. aušhöhlen (drevo), C.

izdůšek, ška, m. = dušek (Luftloch), Jan.
(H.).

izdůškati, am, vb. pf. 1) lüften: i. sod, Cig.;
— 2) i. se, verduften, Cig.

izdíti se, dújem se, vb. pf. Luftbläsen an der
Oberfläche anfeßen (§. B. bei der Gäßung),
C.; — jezik se izduje, an der Zunge bilden
sich Bläschen, Z.

izdvigniti, dvignem, vb. pf. herausheben, Cig.

izenâčba, f. die Gleichstellung, DZ.

izenáčiti, ačim, vb. pf. gleich machen, ausglei-
chen, Cig. (T.), nk.

ízer, m. = jezero, Dol.

izéti, ízmem, vb. pf. herausnehmen: izmi po-
prej bruno iz svojega oka, Dalm.; drži, da
tebi izmem troho iz tvojega oka, Trub.

izfotótáti, otâm, ćčem, vb. pf. = izfratři,
Mur.

izfrčati, ím, vb. pf. herausfliegen; (golobi iz
votline) izfrče na dan, Navr. (Let.).

izfrfrátí, âm, vb. pf. herausflattern, Cig.

izfrfoléti, ím, vb. pf. = izfratři, Cig.

izgâga, f. das Sodbrennen; izgaga me dere,
ich habe das Sodbrennen; — izgago delati
komu, jemandem Verdruß machen, C.; —

psovka sitnemu, nagajlivemu človeku, Cig.,
Dol.; ti izgaga (zgaga) suhorebra! Zv.; —
(nav. zgaga; toda prim. stsl. izgaga).

izgájati, am, vb. impf. ad izgajiti; i. se, ge-
nejen, (zgajati) DicL, Mik.

izgájiti, im, vb. pf. heilen, gejund machen, Cig.,
Jan., C.; i. se, heil werden, gejund werden,
Cig.

izgânjanje, n. das Außtreiben; i. hudičev, die
Teufselsbannerei, Cig.

izgânjati, am, vb. impf. ad izgnati; heraus-
treiben; i. na pašo, das Wieh (aus dem Stalle)
auf die Weide austreiben, Cig.; hudiča i.;
— ausweisen, verbannen; — i. paro, pur-
gieren (mech.), Cig. (T.).

izganjâva, f. die Außtreibung, C.

izganjâvec, vca, m. der Außtreiber, Cig.; i.
hudičev, der Teufselsbannern, Cig., Jan.; —
der Verbanner, Cig.

izgeniti, gánem, vb. pf. verrenken, Guts.; nogo,
ročico si i., Gabrije pod Krasom - Erj.
(Torb.).

izgíbati, gíbam, bljem, vb. impf. ad izginiti,
Zora; — stsl.; prim. izginjati.

izginiti, ginem, vb. pf. verschwinden; izginil
je kakor kafra, juzhŠt.; izginil je, da ničeh
ne ve kam; sneg je že povsod izginil.

izginjati, am, vb. impf. ad izginiti, ver-
schwinden.

izgínjenje, n. das Verschwinden, Cig.

izginjeváti, ûjem, vb. impf. ad izginiti.

izginljiv, íva, adj. schnell vergehend, flüchtig,
Cig., Jan.

izginováti, ûjem, vb. impf. ad izginiti, Mur.,
Mik.; pogl. izginjevati.

izgízdati se, am se, vb. pf. stolž werden, (zg-)
ogr.-M.

izgizdávati se, ávam se, vb. impf. prahlen,
(zg-) C.

1. izgládití, gládim, vb. pf. glatt machen, auš-
glätten; i. grbe, gube, Cig.; i. smreke, bis
zu den Gipfelästen abäften, Kor.-Mur.

2. izgladíti, ím, vb. pf. = izgladovati, SIN.

izgladovánje, n. die Außungerung, Mur.

izgladováti, ûjem, vb. pf. aušhungern, Mur.;
izgladovan, aušgehungert, Jan.; hoja po go-
rah jih je izgladovala, Bes.; — i. se, sich
abhungern, Cig.

izglágolski, adj. iz glagola izpeljan, nk.; iz-
glagolski glagoli, verba deverbativa, LjZv.

izglájati, am, vb. impf. ad 1. izgladiti, Cig.

izglájenost, f. die Glätte, Cig. (T.).

izglèd, gléda, m. 1) = razgled, Guts., Valj.
(Rad); — 2) pogostoma nam. zgled.

izglóbati, bam, bljem, vb. pf. 1) aušhöhlen,
ogr.-C.; ceste so izglobane od vode, Sl.N.;
— 2) aušgrübeln, Cig.

izglobíti, ím, vb. pf. = izglobati, Cig., Jan.

izglódati, dam, jem, vb. pf. aušnagen: miši
so luknje izglodla v omaro.

izgnâneč, nca, m. 1) der Vertriebene, der Ver-
bannte, Cig., Jan.; — 2) der Aušwuchs bei
Pflanzen (ogrbec, šiška), Bes.

izgnânje, n. die Außtreibung, die Verbannung,
Mur., Cig., Jan.

20*

izgnânka - izgóniti

— 308 —

izgônje — izgôvor

izgnânka, f. die Verbannte, Cig.

izgnânstvô, n. die Verbannung, Cig., Jan.

izgnáti, žénem, vb. pf. herausstreiben, heraus-
jagen: (zivino) na pašo i., dasich auf die
Weide ausstreiben, Cig.; koga iz dežele i.,
jemanden des Landes weiseisen, Cig.; iz po-
stelje i., aus den Federn jagen, Cig.

izgněčiti, im, vb. pf. herausquetschen, Mur.,
Cig.

izgněsti, gnětem, vb. pf. herausdrücken, heraus-
drängen; ausquetschen: i. kaj iz česa. Cig.;
— i. se, sich herausdrängen; pren. durch-
kommen, aus einer Verlegenheit herauskom-
men, Cig.

izgnévati se, gnêvam se, vb. pf. auszürnen,
auswüthen, Mur.

izgniti, gnijem, vb. pf. versauen und ausfallen,
Mur., Cig.

izgnívati, am, vb. impf. ad izgniti. Cig.

izgnojiti se, im se, vb. pf. aufhören zu eitern,
auscittern, auschwüren, Cig.

izgnûsek, ska, m. tudi pl. izgnuski, die Darm-
entleerung, Mur.; der Unrath von Bienen, C.
izgoditi, ím, vb. pf. 1) zur Reife bringen, aus-
zeitigen; i. se, zur Reife gelangen, Mur.,
Cig.; ptiči so se izgodili, Dol.; sovraži ga,
kar se je izlegel in izgodil, Jurc.

izgodnjáti, âm, vb. pf. reisf machen, reisf wer-
den lassen, Cig.; kokos jajca izgodnja in iz-
nese, Nov.; i. se, zur Reife kommen, reisf
werden, Cig.; (o lanu), Mur.; (o ptičih),
flügge werden, Mur., Cig., Jan., Št.; izgod-
njan, gereisf: izgodnjani in porabni može,
SIN.

izgôja, f. die Erziehung, nk.; — prim. vzgoja.

izgojiti, ím, vb. pf. die Erziehung beenden,
ausferziehen, Jan., nk.; — prim. vzgojiti.

izgojevátí, újem, vb. impf. ad izgojiti, nk.

izgola, adv. = zgolj, C.

izgolájsati, am, vb. pf. izgurati: izgolajsano kljuse, Erj. (Izš. sp.).

izgółčati, ím, vb. pf. = izgovoriti, ausředen,
zu Ende reden, vzhŠt.-C.

izgolítí, ím, vb. pf. kahl machen, Z.

izgoljufáti, am, vb. pf. durch Betrug heraus-
locken, erlangen; i. iz (od) koga kaj.

izgóltatí, am, vb. pf. s težavo dopovedati,
Gor.

izgóltíti, ím, vb. pf. = izgoltati: posamezne
besede, kakor po sili izgolčene, Jurč.

izgomléti, ím. vb. pf. „da bi ti ušesa izgom-
lela!“ tako govori mati otroku, ako je neče
poslušati, pod Krnom - Erj. (Torb.); —prim.
gomleti.

izgôn, góna, m. 1) der Austrieb, Cig.; — die
Ausweisung, die Verbannung, Cig. (T.); i.
iz dežele, DZ.; — 2) der Triebweg für das
Bieh, Cig., Notr.-Svet. (Rok.), vzhŠt., BlKr.-
Let.

izgóniti, gónim, vb. pf. 1) abheben: izgonjena
zivina, Kr.; — 2) i. se, das Brunften be-
enden, Z.; — 3) i. se, sich durch Schwärmen
schwächen, Z.; izgonjen, verbuhlt, ausgemer-
gelt, Cig., C., Gor.; — 4) izgonjen, läufig,

Cig.; — geil, Cig.; — ausgelassen, muth-
willig, Cig.; izgonjeni otroci, Polj.

izgônje, f. pl. = izgon 2), gonje, Cig., Svet.
(Rok.), Polj.

izgónjenec, nca, m. ein geiler Mensch, Cig.;
— razposajen otrok, Polj.

izgónjenica, f. = izgonjenka, C.

izgónjenka, f. ein geiles, untiges Frauen-
zimmer, Cig.

izgónjenost, f. die Gcilheit, Cig.

izgôrek, rka, m. = utrinek, Z., Jan. (H.).

izgorěti, ím, vb. pf. ausbrennen, zuende bren-
nen, Cig., Jan.; — pogl. zgoreti.

izgorina, f. das Verbrennungsproduct, Cig.
(T.), Sen. (Fiš.).

izgôršati se, am se, vb. pf. besser werden:
bolnik se je izgoršal, izgoršalo se mu je,
Polj.

izgôsti, godem, vb. pf. aufhören zu geigen,
zu musicieren; godci so izgodli; — i. gosli,
eine Violine ausspielen, Cig.; izgodene gosli,
Cig.; i. se, sich müde geigen, UčT.

izgotávljati, am, vb. impf. ad izgotoviti, im
Fertigmachen begriffen sein; nisem še čisto
izgotovil, ravno zdaj izgotavljam, jvzhŠt.

izgotviti, čvim, vb. pf. fertig machen, voll-
enden; i. kako delo; danes se nismo izgo-
tovili, heute sind wir noch nicht mit der Ar-
beit fertig geworden.

izgovarjálen, Ina, adj. Entschuldigungss-, Jan.,
nk.

izgovarjálo, n. die Beschwörungsformel, Cig.;
— prim. izgovarjati 5).

izgovárjanje, n. 1) das Aus sprechen: die
Ausprache, die Elocution; čisto i. besed; —
2) das Entschuldigen, die Entschuldigung(en),
die Beschönigung; — 3) die Beschwörung, die
Besprechung (3. B. einer Dranheit), Cig.

izgovárjati, am, vb. impf. ad izgovoriti: 1)
aus sprechen; besede dobro i., eine gute Aus-
sprache haben; — 2) entschuldigen; — i. se,
sich entschuldigen, Ausflüchte machen; izgo-
varjaje se, unter dem Borwande, Cig.; i. se
s čim, etwas vorschützen; z bratom se izgo-
varja, er schiebt die Schuld auf den Bruder,
UčT.; — 3) i. komu kaj, jemandem etwas
auszureden suchen, Jurč.; — 4) i. si kaj,
sich etwas bedingen, vorbehalten; — 5) be-
schwören, besprechen: i. bolezen, Cig.

izgovárjavec, vca. m. 1) der Entschuldiger,
Cig.; — 2) der Beschwörer, Cig.

izgověditi se, čim se, vb. pf. = dogovediti
se 1), sich entsinnen, sich bewuſt werden,
M., Z.

izgôvor, m. 1) = izgovarjanje 1), die Aus-
sprache, Jan.; — 2) die Ausrede, die Ent-
schuldigung; izgovore delati, Ausreden vor-
bringen, Svet. (Rok.); prazni izgovori, seere
Ausflüchte; z izgovorom, unter dem Vor-
wande, Cig.; izgovor je dober, če je iz trte
zvit, Npreg.; — 3) der Vorbehalt, Cig.; das
Ausgedinge, der Auszug, vzhŠt.

izgôvor, f. = izgovor, m. (Ausrede, Trub.,
Kast.

izgôvorek — izgrešiti

— 309 —

izgrgotáti — izgúrati

izgôvorek, rka, m. der Vorbehalt, die Stipulation, C.

izgovorîlq, n. 1) der Entschuldigungssgrund, Cig., DZ.; — 2) das Vorbehaltene (was z. B. in einem Testamente jemandem vorbehalten wird), Cig.

izgovorîtek, tka, m. was sich jemand bei der Uebergabe des Besitzes vorbehält, der Auszug, vzhSt.-C.

izgovorîti, ím, vb. pf. 1) ausßprechen: napačno besedo i., ein Wort falsch ausßprechen; — 2) eine Rede zuende bringen, ausüreden; pusti ga, naj izgovori; — 3) i. se, sich durch Reden erschöpfen, Cig.; — 4) (mit Erfolg) entschuldigen; izgovori nas pri gospodu, Jap. (Prid.); — 5) ausbedingen, vorbehalten; izgovorjeni užitek, das Ausgebinge, Cig.; i. je treba, ca muß als Bedingung gestellt werden, Levst. (Nauk); — 6) beschwören (z. B. einen Schlangenbiß), M.; — 7) (po nem.) i. komu kaj, jemandem etwas ausüreden, Cig.

izgovörnik, m. der Auszügler, ogr.-C.; vzhSt.; — prim. izgovor 3).

izgozdíti se, ím se, vb. pf. sich auskeilen, nachlassen (o zagozdi), Jan. (H).

izgrábiti, grábim, vb. pf. raffend herausßchafen; — herausürehen; i. listje iz jarka.

izgradášati, am, vb. pf. herauskrümpeln, (izgredešati) Cig.

izgrájati, jam, jem, vb. pf. durch Tadel verleiden, M.; i. žensko, t. j. z grajo storiti, da je kdo ne vzame za ženo, Z.; blago je bilo izgrajano, wurde beanstündet, Cig.

izgrašiti se, grášim se, vb. pf. erbsengroß werden, (zgr-) Cig.; grozdje se je izgrašilo, C.

izgrbánčiti se, ânčim se, vb. pf. völlig runželig werden, Cig.

izgřbiti se, gřbim se, vb. pf. = izgrbančiti se, Cig.

izgŕčati, ím, vb. pf. nehati grčati, Cig.

izgrdíti, ím, vb. pf. befüden, besflecken, M., ogr.-Mik.

izgrèb, grèba, m. das Ausscharren, Cig.; die Ausgrabung: i. mrlča, DZ.

izgrebati, grěbam, bljem, vb. impf. ad izgrebsti, Cig.

izgreběnati, am, vb. pf. auskrümpeln, Cig.

izgrebī, f. pl. grobes Werg, (zgrebi) ogr.-C.; — prim. stsl. izgrebb, Werg.

izgrebice, f. pl. das Werg, (zgr-) Cig., C.

izgrebjáti,ám, vb. pf. mit der Krücke herausßcharren, Cig.

izgrěbsti, grěbem, vb. pf. herausßcharren, ausügraben.

izgrèd, gréda, m. 1) die Excursion, der Ausflug, Cig., Jan., DZ., C.; — 2) die Ausschreitung, der Excess, C., nk.

izgreděšati, am, vb. pf. Cig., pogl. izgradašati.

izgredljiv, íva, adj. ausschreitend, excessiv, Jan. (H.).

izgrědnik, m. der Excedent, Jan. (H.), nk.

izgrěniti, grěnem, vb. pf. herausßcharren, herausükrabbeln, Cig.

izgrešiti, ím, vb. pf. pogl. zgrešiti.

izgrgotáti, otám, ččem, vb. pf. hervorgurgein, Cig.

izgrgráti,ám, vb. pf. 1) durch Gurgein herausbringen, ausgurgein, Cig., Jan.; i. dušo, die Seele aušröcheln, Cig., ZgD.

izgristi, grizem, vb. pf. 1) durch Beifen hinausbringen, ausbeißen, Cig.; — i. se, sich herausbeißen, Cig.; — 2) durch Beifen beschädigen, verwunden: izgrizen, zerbissen, C.; — i. se, cinander durch Bisse verwunden: psa sta se izgrizla; prén. sich verfeinden, Zora; i. se s kom, Cig.

izgrź, m. der Ausbiss (min.), Cig. (T.).

izgrźniti, grźznem, vb. pf. ausbeißen, Cig.

izgrizováti, ûjem, vb. impf. ad izgristi, izgrizniti; ausbeißen, Cig.

izgrměti, im, vb. pf. ausdonnern, auswettern; tudi i. se: izgrmelo (se) je, es hat ausgewettert, Cig.

izgûba, f. der Verlust; pod izgubo, bei Verlust, Cig., nk.; — izgubo imeti, na izgubi biti, Verlust erleiden; v izgubo prodati, mit Verlust verkaufen; — der Entgang, Jan.

izgûbek, bka, m. der Verlust, M.

izgubíček, čka, m. = izguba, Dict., Guts, Mur., Cig., Jan., C., Dalm.

izgubítek, tka, m. = izguba, Cig., Jan., C.

izgubíti, ím, vb. pf. 1) verlieren; denar i., pri igri i.; pravdo, stavo i.; službo i.; pamet i., ein Narr werden; glavo i., den Kopf (die Besonnenheit) verlieren; i. upanje, srce, die Hossnung, den Muth verlieren; vero pri Ijdeh, veljavo i.; veliko krvi i.; posoda je slabi duh izgubila; barvo i.; roge, dlako i.; krava je mleko izgubila; izpred oči izgubiti koga, aus den Augen verlieren; — i. se, in Verlust gerathen, verloren gehen; vol se je izgubil; izgubljena ovca; i. se kam, irgendwohin verschwinden; i. se kakor kafra, Cig.; izgubi se, padeč dich! verschwinde! glas se izgubi, verhallt; moralisch verloren gehen: v mestu se bode deček izgubil; izgubljen sem, ich bin verloren; — ves izgubljen je, er ist ganz verwirrt, zerstreut, („verloren“) Cig., Jan., vzhSt.; — 2) abortieren, Ip., Kras-Erj. (Torb.).

izgubívati, am, vb. impf. nk., pogl. izgubljati.

izgubljati, am, vb. impf. ad izgubiti, verlieren.

izgubljávati, am, vb. impf. = izgubljati, Levst. (Rok.). Dol.

izgubljénec, nca, m. der Verlorene, C.; izgubljenec se je spet našel, Ravn.; — tavali so sem ter tja kakor izgubljenci, LjZv.

izgubljeváti, ûjem, vb. impf. = izgubljati, Jan. (H.).

izgubník, m. der verlustig geworden ist, DZ.

izgúgati, am, vb. pf. herausßchaufeln, Cig.; — auswackeln: i. zob, Cig.; iz spanja i., entrütteln, Cig.

izgúliti, im, vb. pf. abweßen, Cig.; i. obleko, Cig.; i. se, sich entfasern, Cig.; — abnüßen, abarbeiten, Cig.

izgúrati, am, vb. pf. = izguliti: izgurano kljuse, ein abgearbeitetes Pferd, Cig., Kr.

izhábiti — izhôdek

— 310 —

izhóden — iziskávati

izhábiti, hábim, *vb. pf.* beschädigen, verderben,
Cig., Mik.; verstümmeln, C.; — schämden, C.

izhája, f. der Ursprung, die Ursache, C.

izhajališče, n. der Ursprungsort, Cig.; — der
Ausstrittspunkt (mech.), Cig.(T).

izhájanje, n. 1) das Hervorgehen, der Ausgang,
Cig., M.; — 2) das Auskommen.

izhájati, am, *vb. impf. ad* iziti, izhoditi; 1) herausže, hervorkommen: solne izhaja, die Sonne geht auf (nam. v knjigah nav. vzhajati, prim. Cv. VII. 4); — erscheinen: časniki izhajajo vsak dan; — abstammen, Cig., Jan.; iz kakega rodu, od Davida i., Cig.; — iz česa i., aus etwas hervorgehen, die Folge sein, Cig., Jan., nk.; to izhaja iz tega, das hat seinen Grund darin, Cig.; — 2) (po nem.) auskommen, sein Auskommen finden; težko ni, z malim i., sich mit Wenigem behelfen; ali boš izhajal z denarjem? dobro i. s kom; ni i. z njim; — 3) i. se (dobro, slabo), ausžschlagen, ausžfallen, Cig.

izhájek, jka, m. die Folge, das Ergebnis, der
Ausgang, Cig., C.

izhíti se, hítim se, *vb. pf.* ausžschlagen: izhi-
tili bi se mu po komolci tvori, Navr (Let.).

izhladiti, ím, *vb. pf.* auškühlen; i. sobo; i. se,
ganz kühl, kalt werden.

izhlapčeváti, újem, *vb. pf.* aufhören Knecht zu
sein, Cig.

izhlápek, pka, m. das Verdunstete, der Ver-
dunstungsabgang, DZ.

izhlapénje, n. die Verdunstung, die Verflücht-
gung, Cig.

izhlapéti, im, *vb. pf.* verdunsten, verdampfen,
sich verflüchtigen, Cig., Jan., Cig.(T.).

izhlapévanje, n. das Verdunsten (nam. -ivanje,
nk.).

izhlapévati, am, *vb. impf. ad* izhlapeti; sich
verflüchtigen, DZ.

izhlapišče, n. die Ausdünstungsstätte: mo-
čvirje — izhlapišče nezdravja in pustobe,
Jurč.

izhlapiti, ím, *vb. pf.* verdampfen machen, ver-
flüchtigen, Mur., Cig.

izhlapljiv, iva, adj. leichtverdunstend, flüchtig
(chem.), Cig., Jan., C.; izhlapljive kisline,
Bleiv. (Let.).

izhlapljívost, f. die Flüchtigkeit (chem.), Cig.
izhlápljati, am, *vb. impf. ad* izhlapiti, Cig.

izhliniti, hlinim, *vb. pf.* erheuchen, Cig.

izhód, hóda, m. 1) die Handlung des Aus-
gehens: der Auszug, der Ausmarisch, Mur.,
Cig.; družni izhodi, Ausflüge, Str.; — i.
blaga, der Austritt der Waren, DZ.; — der
Aufgang; solčni izhod, Dict., Dalm., Cv.;
der Dßen, Jan.(H.); (nam. vzhod; prim. iz-
hajati); — 2) der Ort des Hinausgehens: der
Ausgang, Cig., nk.; i. sklada, das Schichten-
ende, Cig.(T.); — die Kathode, Sen. (Fiz.);
— 3) der Ausfluss, die Emanation, Cig.
Jan., C.; — 4) der Erfolg, das Resultat, C.
DZ., Zora; i. glasovanja, DZ.

izhôdek, dka, m. 1) izhodki kosti, die Bein-
ausläufe, C.; — 2) die Folge, C.; — der
Ausgang, der Erfolg, C.

izhóden, dna, adj. 1) *Ausgangže*, Jan.(H.);
— 2) = vzhoden, Jan.(H.).

izhodišče, n. der Ausgangspunkt, der Anfangže-
punkt, Cig., Cig.(T), C., DZ., Cel. (Geom.);
pojdite na izhodišča cest, Jap. (Sv. p.); vseh
rev izhodišče, Bas.

izhóditi, hódim, *vb. pf.* 1) durch Gehen bahnen,
austreten; izhojena pot; — 2) durch gemachte
Wege erlangen, erlaufen, Cig.; dolg i., die
Schuld eintreiben, BÍKr.-Mik.; durch Für-
sprache erwirken, C.; i. komu obilno pripo-
moč, Navr. (Let.); peneze i. od koga, je-
mandem Geld entlofen, Fv.-C.; — 3) i. se, sich
müde gehen; izhojen, vom Gehen matt, C.;
— 4) auskommen: z drvi i., C.; ali boš iz-
hodil s tem denarjem? vzhSt.; prim. izha-
jati 2).

izhomotáti, ám, *vb. pf.* aus der Verlegenheit
ziehen: i. se, sich aus der Verlegenheit ziehen,
C., nk.

izhrákati, hrákam, *vb. pf.* = izhrkati, Z.

izhrákniti, hráknem, *vb. pf.* = izhrkniti, Z.

izhrakljáti se, ám se, *vb. pf.* sich aušräuspern,
Bes., Trst. (Let.).

izhŕkati, hŕkam, čem, *vb. pf.* 1) beint Räußern
herauswerfen, Cig.; — 2) i. se, sich aus-
räuspern, Cig.

izhŕkniti, hŕknem, *vb. pf.* beim Räußern heraus-
werfen, Cig.

izhrópsti, hrópem, *vb. pf.* aušröcheln, Cig.

izhůjšati, am, *vb. pf.* = shujšati, Jan.(H.);

izhruméti, ím, *vb. pf.* ausſtürmen, Cig.

izhudoúmiti se, ûmim se, *vb. pf.* wahnfinnig
werden, Zil.-Jarn. (Rok.).

izíd, m. = izhod 4), der Ausgang, der Erfolg,
Mur., Cig., Jan., C., nk.; izid imej na misli
pri vsem, kar počněc, Ravn.

izídek, dka, m. = izid, Jan.

izigráti, ám, *vb. pf.* 1) ausplielen; karto i.,
Cig., Jan.; — kako blago i. (po loteriji),
Cig., (po nem.); — 2) zuende spießen, aus-
plielen.

izigrávati, am, *vb. impf. ad* izigrati, Cig.

izíhtiti se, im se, *vb. pf.* 1) ausſchluchzen, Cig.;
— 2) die Wuth auschäumen lassen, Cig.

izíma, f. = izimek, Cig. (T.).

izímati, mam, ljem, *vb. impf. ad* izeti; heraus-
nehmen: entretjen, Mur.

izímek, mka, m. die Ausnahme, Jan., Cig.(T.),
DZ.; po izimku, ausnahmsweise, Levst.
(Nauk); colni i., der Hollauschluss, DZ.

izímen, mna, adj. exeptiv, ausnahmsweise,
Ausnahmsze, Jan., Cig.(T.); izimni slučaji,
Levst. (Pril.), SLN.

izímkoma, adv. ausnahmsweise, in Ausnahms-
fällen, Cig.(T.), DZ., Levst. (Pril., Cest.).

izimoma, adv. = izimkoma, Cig. (T.).

iziskati, iščem, *vb. pf.* durchsuchen, Mur.; —
erforschen, Cig.(T.); — stsl., rus.

iziskáva, f. die Untersuchung, C.; — prim.
iziskati.

iziskávanje, n. = iziskovanje: i. slovanskih
jezikov, LjZv.

iziskávati, am, *vb. impf.* = iziskovati, Z.

iziskovânje — izjédati

— 311 —

izjédav — izkájati

iziskovânje, n. die Untersuchung, die Forschung, Cig.

iziskováti, ûjem, *vb. impf. ad iziskati*; unter-
suchen, forschen, *Mur*. Cig.

iziskovávec, vca, m. der Inquirent, Cig.

izíti, izidem, izšêd (izášel, Krelj, izčešel, C.), *vb. pf.* 1) herausgehen, hervortommen, *Cig., Jan.*; kadar nečisti duh od človeka izide, Krelj; aufgehen, *Cig.*; solnce je izešlo, *Dalm.*; prim. *Cr.* VIII., 4.; — erj Scheinen, (o knjigi), ergehen (o ukazu), *Cig., Jan., nk.*; izešel je drugi zvezek, *Cv.*; — 2) i. se, einen Ausgang nehmen, auſfallen; i. se po sreči, gut, glücklich enden; geschehen, in Erfüllung gehen; izide se volja tvoja; kako se je izašlo („zašlo“) ali zgodilo? Krelj; izešlo se je, eš ist in Erfüllung gegangen, *C.*; v tem pomenu tudi: iziti, *Cig.*; — 3) i., auſreichend: ravno je izešlo, *jvžhSt.*, (po nem. „ausgehen“).

izjáditi se, jádim se, *vb. pf.* seinen Zorn aus-
lassen, austoben, *Jan.(H).*

izjágnjiti se, jágnjim se, *vb. pf.* ablammen,
Cig.

izjáhati, ham, šem, *vb. pf.* 1) herausreiten,
*Cig., Jan.*; — 2) zum Reiten abrichten, be-
reiten, *Cig.*; — 3) durch Reiten schwächen,
*Cig.*

izjálití se, jálim se, *vb. pf.* unfruchtbar werden:
krava se je izjalila, *Cig.*

izjálověti, ím, *vb. pf.* unfruchtbar, gelt werden,
Cig.

izjálovíti se, ím se, *vb. pf.* = izjáloveti, *Cig.*;
—ohne Erfolg bleiben, miſſlingen, *Cig.(T).*, *nk.*

izjámičati, am, *vb. pf.* mit dem Grabstichel
ausgraben, *Cig.*

izjásniti, jásnim, *vb. pf.* 1) ausheiternt: i. se. sich ausheitern; — 2) klar machen, erklären, erläutern, *Cig.*; — prim. razjasniti.

izjáva, f. die Aeuſcherung, die Erklärung, *nk.*

izjáviti, jávim, *vb. pf.* eine Erklärung abgeben,
nk.; — rus.

izjávkati, am, *vb. pf.* aufhören zu jammern.

izjávljati, am, *vb. impf. ad izjaviti*, *nk.*

izjécati, jécam, *vb. pf.* = izjecljati, *Cig.*

izjecljáti, ám, *vb. pf.* stotternd vorbringen,
ausſtammeln; z veliko težavo je izjecljal ne-
kaj besed.

izjéčati se, ím se, *vb. pf.* sich abächzen, *Cig.*

izjéd, f. Z., nav. pl. izjédi, was man beim
Speißen als nicht entsprechend unverzehrt läſst,
solche Speiserefste, tudi: die Vießfutterrefste,
*Mur.*, *Cig.*, *Jan.*, *Lašče-Erj. (Torb.)*, *Polj*,
*Št.*; izjedi delati, = pri jedi izbirati, odre-
zavati, na stran devati, kar ni po godu, *Z.*,
*Ljub*; izjedi ne maramo, ostankov pa, *Z.*;
mišje izjedi, der Mäuſefraß, *Z.*; der Schaden
an Feldfrüchten, den das Wild durch Abfressen
berurſacht, V.-*Cig.*; (tudi: izjed, *m.*, *Cig.*).

izjédá, f. 1) der durch reißendes Wasser be-
wirkte Berg- oder Thalfris, *Bes.-C.*; — 2) pl.
izjede, das beim Freffen übrigbleibende Vieß-
futter: voli so pustili izjede, *Goriš.-C.*; —
prim. izjedi.

izjédáti, am, *vb. impf.* 1) anfressen, *Cig.*; črv
izjeda zrno, *kajk.* Valj. (Rad); rja železo iz-

jeda, *Cig.*; auſäßen: i. divje meso, *Cig.*; —
ausreißen: voda travnik izjeda, *Z.*; — 2)
quälen: izjedajo me skrbi, *Cig.*; i. se, sich
abgrämen, *Cig.*

izjédav, adj. izbirčen v jedi, *Dol.*

izjédčje, n. coll. = izjedki, (izjeſčeje) *C.*

izjédek, dka, m., izjedki = izjedi, *Navr.(Let).*

izjédina, f. = izjed: mišja i., *Cig.*, *Nov.*; pl.
izjedine, *Kr.-Valj.(Rad).*

izjédka, f. poljska i., der Teufelsabbiſs (succisa pratensis), *Medv. (Rok.)*, *Nov.*

izjednáčiti, áčim, *vb. pf.* = izenačiti, *SIN., Cel.(Ar.).*

izjěm, m. = izjema, *Mur.*

izjěma, f. die Ausnahme, *Cig., Jan., nk.*

izjěmati, mam, mljem, I. *vb. impf. ad izjeti*; herausnehmen: ausnehmen, Ausnahmen ma-chen, auſſchließen, *Cig., Jan., nk.*; II. izjemáti, jémljem, *vb. pf.* mit dem Herausnehmen, Nehmen fertig werden; tako dolgo je jemal, da je vse izjemal, *jvžhSt.*

izjěmba, f. = izjema, *Cig.*

izjěmce, adv. = izjemoma, *C.*

izjěmek, mka, m. die Ausnahme, der Aus-
nahmſfall, *Mur.*, *Cig., Jan.*; — prim. izimek.

izjémen, mna, adj. exceptionell, *Ausnahmſs*;
*Cig., Jan., nk.*; izjémn stan, der Ausnahmſs-
zuſtand, *Cig., Jan., C.*; izjemno, ausnahmſs-
weise, *Cig., Jan., C., nk.*; — prim. izimen.

izjěmnica, f. die Auszüglerin, *vžhSt.*

izjěmnik, m. der Auszügler, *vžhSt.*

izjěmoma, adv. ausnahmweise, *Cig., C., nk.*

izjésti, jém, *vb. pf.* 1) auſſressen; od črvov,
miši izjeden; (o rji), *Cig.*; auſäßen, *Cig.*;
— i. se, sich auſ der Ktemme reißen, sich
herausarbeiten, *Cig.*; — 2) i. koga pod
zemljo, durch Zänkerreien ins Grab bringen,
*Cig.*; — i. se s kom, sich mit jemanden zer-
zanken, *Cig., C.*

izjětek, tka, m. das Ausgenommene, *Cig.*

izjéti, jámem, *vb. pf.* herausnehmen, heraus-
heben, *Cig.(T.)*; ausnehmen, *Cig.*; izjemši,
ausgenommen, *C., nk.*

izjézd, m. der Auſritt, *Cig., Jan.*

izjezíti se, im se, *vb. pf.* aufhören zu zürnen,

izjěža, f. = izjezd, *Cig.*

izjéžiti, im, *vb. pf.* iz ježic spraviti: kostanj i.,
*BlKr.*

izjéžditi, jězdim, *vb. pf.* = izjahati; — izježen,
ausgelassen, *KrGora*.

izjéskati se, kam, čem se, *vb. pf.* sich auš-
weinen, aufhören zu weinen, *Cig., Jan.*

izjúžiti se, júžim se, *vb. pf.* izjuži se (vreme),
eš tritt Thauwetter ein, (zj-) *Cig.*, *C.*

izkaditi, im, *vb.pf.* 1) wegrauchen, durch Rauchen
vertreiben: lisice i., *Cig.*; — 2) auſrauchen;
izkadil sem, ich bin mit dem Rauchen fertig
i. pipo tobaka; — 3) i. se, aufhören zu rauchen;
izkadilo se je, der Rauch ist versfugen; sich
verflüchtigen, verdunsten, *Cig.*; — vergehen:
izkadile so se mu norčije, *Cig.*

izkadúnjčiti se, ûnjćim se, *vb. pf.* jchief werden
(o lesu), *Cig.*; — prim. kadunja.

izkája, f. die Ausdünſtung, *Cig., C.*

izkájati, am, *vb. impf. ad izkaditi, Cig.*

izkalíti — izkāzek

— 312 —

izkāzen — izklādati

izkalíti se, ím se, *vb. pf.* auskeimen: izkaljen kostanj, Nov.

izkalúžiti, ázim, *vb. pf.* = skaliti, Jan. (H.).

izkāp, m. das Auströpfeln: izliti na izkap, ausneigen, Cig.

izkāpanje, n. das Ausgraben, Mur., *jvzhŠt.*

1. izkāpati, pam, pljem, *vb. impf.* ad izkopati, ausgraben, Mur., Cig.; krompir i., *jvzhŠt.*

2. izkāpati, kāpam, pljem, *vb. pf.* tropfenweise außfließen, außtropfen; vino je iz soda izkapalo, Cig.; — i. se, durch Abtropfen verbraucht werden: sveča se je izkapala, Gor.

izkapljáti, ám, *vb. pf.* = 2. izkapati.

1. izkárati, am, *vb. pf.* aušſchelten, Cig.

2. izkárati, am, *vb. pf.* = izkrhati: izkaran nož, SlGor.

izkášljati, am, *vb. pf.* 1) durch Hústen herausbringen, aušſuften; i. krvi, Cig., Jan.; — 2) i. se, außhören zu Hústen, aušſuften.

izkašljeváti, újem, *vb. impf.* ad izkašljati

izkávkati, kam, čem, *vb. pf.* = izlučiti: kostanj iz griče (ježice) i., GBrda-Evj. (Torb.).

izkávsati, am, *vb. pf.* 1) auſhaden (mit dem Schmabel), Cig.; — 2) zerhacken (wit dem Schmabel): kokoši so vso salato izkavsale, *jvzhŠt.*

izkáz, káza, m. der Ausweiš, die Nachweisung, die Legitimation, Cig., Jan., Cig. (T.), nk.; potni i., das Reisedocument, DZ.

1. izkáza, f. 1) = izkaz, C., Kr.-Valj. (Rad); — 2) die Auszeichnung, Kr.-Valj. (Rad); — prim. skaza.

2. izkáza, f. 1) der Verderb, Cig.; — žitna i., C.; — die Vereitung, Cig.; izkazo komu storiti, jemandem einen Strich durch die Rednung machen (sk.) Jurč., Zora; izkazo delati, in die Quere kommen, Kr.; — 2) der Fehler, das Gebrechen, Cig., C.; — 3) der Pfüßer: mojster i., lovec i., ein schlechter Jäger, C.; — (piše in govori se nav. skaza; toda prim. stsl. izkaza, v istem pomenu).

izkázanje, n. die Erweiſung, die Bezeigung.

izkázast, adj. mit Gebrechen behaftet, (sk.-) C.

izkázati, žem, *vb. pf.* 1) darthun, erweisen; to se bo izkazalo pred sodnikom; sina modrost izkaže očetov uk, Škrinj.-Valj. (Rad); — i. se, sich ausweisen, sich legitimieren, Cig. (T.), nk.; — 2) zeigen; svojo moč, svojo nevoljo i. s čim; — beweisen, erweisen, bezeigen; milost, ljubav, prijateljstvo, čast komu i.; pravico i. komu, jemandem Recht wahren fahren. lassen; tu se je izkazala božja milost; — i. se, sich zeigen: izkaže se mu v snu gospodična, kajk.-Valj. (Rad); — sich auszeichnen; — sich bewähren; i. se pravičnega moža; sich bezeigen: hvalčnega se i.; da mu se zahvalne izkažemo, kajk.-Valj. (Rad).

izkáza, f. der Verderb, die Entſtellung, (sk.-) Cig., C.; — das Verderbte, das Entſtellt, Levst. (M.); — prim. izkaziti.

1. izkázek, zka, m. der Ausweiš, Cig., Jan., Nov.-C., nk.

2. izkázek, zka, m. der Schade, (sk-) C.; — prim. izkaziti.

izkázen, zna, adj. 1) Ausweiš-, Legitimationš-: izkázno pismo, Cig., Jan., DZkr.; — 2) erweißlich: izkazna škoda, DZ.

izkazílo, n. das Beweismittel, Svet. (Rok.); das Document (durch welches etwas ausgewiesen wird), der Ausweiš, die Legitimation, Jan., DZ., DZkr., Valj. (Rad).

izkazíti, ím, *vb. pf.* verderben, verpfüßen; i. kako delo; vse izkazi, kar v roke prime; trikrat premišljeno, še radio izkaženo, Npreg.-Polj.; vino i., den Wein verfäſſchen, Cig.; vreme nam je veselico izkazilo; — entstellen, Cig.; i. ude, verſümmeln, Cig.; — entehren, schünden, Meg., Dict.-Mik.; — i. se, schlecht auſfallen: izkazilo se mi je delo; verderben, (intr.); vino se je izkazilo; izkazilo se je, die Sache iſt zu Wasser geworden, Cig.; (nav. skaziti; toda prim. stsl. rus. iskaziti; izkažen, Trub.).

izkazljiv, íva, adj. Cig., pogl. izkazen 2).

izkáznica, f. die Legitimationškarte, Cig., Jan., Cig. (T.), DZ., Levst. (Nauk), DZkr.; živinska i., der Riehpaſſ, DZ.

izkazník, m. der Verderber, (sk-) Guts, Cig.

izkazovánje, n. das Erweisen.

izkazováti, újem, *vb. impf.* ad izkazati; 1) ausweisen, erweisen; i. svoje pravice, Let.; — 2) bezeigen: čast i.; — 3) i. se, sich auszeichnen, sich bewähren, sich bezeigen, Cig.

izkažénje, n. Verderbung; die Verſümmelung: i. samega sebe, DZ.

izkažénost, f. die Verderbtheit, die Corruption, Cig. (T.).

izkekljáti, ám, *vb. pf.* auſtottern, auſſtameln, Cig.

izkelíti, ím, *vb. pf.* auſleimen, Jan. (H.).

izkesáti se, ám se, *vb. pf.* = skesati se, Jan. (H.).

izkídati, kîdam, *vb. pf.* auſſchaufeln: i. blato, Cig.; i. sneg, Z.; i. gnoj, auſmíſten: izkidalda sem (iz hleva). ich habe den Ţtall ausgemíſtet; — 2) i. se, sich forttrollen: izkidaj se, Z., *jvzhŠt.*; ali ni prav, da se kar najhitreje izkida izpred nas? Jurč.

izkîdek, dka, m. nav. pl. izkidki, der aus dem Stalle geworfene Wift, Fr.-C.

izkidováti, újem, *vb. impf.* ad izkidati, Jan. (H.).

izkíhati, kîham, šem, *vb. pf.* 1) beim Riesen herauswerfen: i. kaj, Cig.; — 2) i. se, mit dem Riesen fertig werden, aušniefen: komaj sem se izkíhal, C.

izkíhniti, kîhnem, *vb. pf.* bei einem Rieser herauswerfen, herausniefen, Cig.

izkîpek, pka, m. nav. pl. izkipki, kar prek piskra izkipi, (sk-) C.

izkipéti, ím, *vb. pf.* beim Ţieden herausſtließen, überſtließen; polovica mleka je izkipela.

izkipévati, am, *vb. impf.* beim Ţieden überzuſließen pflegen, Cig.

izkladáč, m. der Auſlader, C.

izkládanje, n. das Auſladen, C.

izkladarina, f. die Auſladegebür, DZ.

izkládati, am, *vb. impf.* 1) auſladen; — 2) = izlagati 2), Trub.

izkladávec — izkljeváti

— 313 —

izključba — izkoléhati

izkladávec, vca, m. = izkladač, C.

izklája, f. = izkladanje, C.

izklámiti, im, vb. pf. abnarren: denarja iz
koga i., Cig., C.

izklapoúhati, ûham, vb. pf. i. koga, jemanden
abohřfeigen, jvžhŠt.

izklasíti se, im se, vb. pf. Aehren anſegen,
Vrt.; izklasila se še ni pšenica, SLN.

izklásti, kládem, vb. pf. 1) = izložiti, auſ-
laden, DZ.; — 2) verfüttern, Cig.; vse smo
izkladli, Polj.

izkláti, kóljem, vb. pf. 1) durch Spalten heraus-
bringen, auſpalten, Cig.; — 2) = poklati,
zaklati, Mur.

izkléjati, am, vb. pf. auſſeimen, Cig.

izklenítev, tve, f. die Auſſchließung, Cig.,
Jan., nk.

izkléniti, klénem, vb. pf. 1) aus dem Noche
ſpannen, auſjochen, Cig.; i. vole, jvžhŠt.;
i. se, sich aus dem Noche losmachen, Dict.
Cig.; vol se je izklenil, jvžhŠt.; — 2) auſ-
ſchließen, Mur., Cig., Jan., C., nk.

izklèp, klépa, m. der Auſſchluß, Cig., Jan.,
sodnji i. od vseh pravic, die Praeclusſion,
Cig.

izklépálen, łań, adj. excluſiv, Jan.

1. izklépati, klépam, píjem, vb. impf. ad iz-
kleniti; 1) auſjochen, Cig., jvžhŠt.; — 2)
auſſchließen, Cig., Jan., nk.

2. izklépati, klépljem, vb. pf. auſhämtern,
ausdengeln; i. si koso, srp.

izklépávati, am, vb. impf. ad 2. izklepati,
aushämtern, ausdengeln.

izklepetáti, etám, éčem, vb. pf. auſplappern.

izklepovátnik, m. = kotlarski bet, Cig.

izklepováti, ûjem, vb. impf. = izklepavati.

izklésati, éšem, esám, vb. pf. auſmeißeln, C.,
Z., nk.; moj kip pa naj bode izklesan iz
belega marmorja, ZgD.; žlebina v živo skalo
izklesana, LjZv.

izkléstiti, im, vb. pf. mit dem Abästen fertig
werden, ganz abästen.

izkléščiti, im, vb. pf. mit der Zange aus-
reifen, Cig.; — erzwingen, Cig.

izkléti, kólnem, vb. pf. auſhören zu fluchen.

izklie, klíca, m. das Auſruſen, der Auſruſ, Cig.

izklícati, klíčem, vb. pf. 1) herausúſen, Cig.:
Al' obhajilo 'zklíče Iz grobov ven mrlíče;
Preš.; — 2) mit dem Auſruſen (z. B. der
Stunden) zuende kommen, Mur.

izklicávati, am, vb. impf. ad izklicati; 1)
herausruſen, Mur.; — 2) auſruſen (z. B.
die Stunden), Mur.

izkliceváti, ûjem, vb. impf. = izklicavati,
Mur., C.

izklicevávec, vca, m. der Auſruſer, Cig.

izklíčen, čna, adj. Auſruſs: izklíčna cena,
(-cna) Cig.

izklínčati, klínčam, vb. pf. klinčaje izgoto-
viti, nk.

izklínčiti, klínčim, vb. pf. mit Pſlöden auſ-
ſtecken, Z.

izklíti, klíjem, vb. pf. entkeimen, Cig., C.

izkljeváti, kljújem, vb. pf. = izkljuvati, Cig.,
Levst. (Sl. Spr.).

izključba, f. die Auſſchließung, C., nk.

izključen, čna, adj. = izključliv, DZ., nk.

izključenje, n. die Auſſchließung, nk.

izključeválen, łań, adj. Auſſchließungs-: iz-
ključevátni razlogi, Auſſchließungsgründe,
DZkr.

izključeváti, ûjem, vb. impf. ad izključiti;
ausſchließen, nk.

izključiſen, łań, adj. ausſchließlich, nk.

izključiti, kljúčim, vb. pf. ausſchließen, Cig. (T.),
nk.; — rus.

izključiv, íva, adj. = izključliv, C., SLN.

izključljiv, íva, adj. = ausſchließlich, Cig.
(T.), nk.

izkljuváti, kljújem, vb. pf. mit dem Schnabel
auspichen, auſhacken; oči komu i.; jedrce
iz oreha i.

izkljuvávati, am, vb. impf. ad izkljuvati; i.
se, sich herauszupichen juchen, Vrt.

izklópití, im, vb. pf. ausſchließen, obr.-C.

izkmétovati, ujem, vb. pf. mit der Bestellung
des Feldes fertig werden, Z.

izknjížba, f. die Extabulation, Cig., Jan., nk.

izknjížben, bna, adj. die Extabulation betref-
ſend, Jan. (H.).

izknjíženje, n. die Extabulation, nk.

izknjížiti, knjížim, vb. pf. extabulieren, Cig.,
Jan., nk.

izknjížnína, f. die Extabulationstaxe, Jan.

izkobacáti, ám, vb. pf. auf allen Wieren herbor-
kommen, Z., Št.; vsi izkobacajo iz vode,
Pjk. (Črt.): — i. se, sich ungleichigt heraus-
abbeiten, Jan., Cig.; izkobacala sta se iz
snega, Erj. (Irb. sp.).

izkobáliti se, bâlim se, vb. pf. = izkobacati
se: i. se iz postelje, Dol.

izkobetáti, etám, vb. pf. herausſtattern, Zora.

izkobíliti se, bîlim se, vb. pf. = izkobaliti
se, Dol.

izkobíniti se, ōnim se, vb. pf. verderben: sod
starine se mi je izkobinil, LjZv.

izkôckati, am, vb. pf. vermittelst der Würfel
auspischen, Cig.

izkoditi, im, vb. pf. erbetetn, Jan. (H.), Z.,
vžhŠt.; nam: izkolditi; — prim. kolditi.

izkodljáti, ám, vb. pf. volno i., die Wolle auf-
ſodern, Z.; — perutnina se izkodlja, kadar
se v pesku koplje, Z.

izkodráti, ám, vb. pf. = skodrati, Z., Jan.
(H.).

izkojíti, ím, vb. pf. auſzießen, Z.; bil je z Ero-
dežem tetrarhom izkojen, er war der Milch-
bruder des Herodes, Trub.

izkółčiti, kółčim, vb. pf. i. si nogo, sich den
Auß am Hüſtgenenk auſvenken, C., Z., Svet.
(Rok.); tovor in hoja sta izkolčila žival
(t. j. noge živali), SLN.; Naj se bedro ti
izkolči! Levst. (Zb. sp.).

izkôťčkati, am, vb. pf. = izkolčiti: izkolč-
kano govedo, C.

izkoléhati, am, vb. pf. herausſzerren, heraus=
arbeiten, C.; i. se, sich herausarbeiten: iz
blata, iz postelje i. se, vžhŠt.-C., Dol.; i.
se, auſſießen, Jan.

izkomárati — izkotáti se

— 314 —

izkotíti — izkrúšiti

izkomárati, áram, *vb. pf.* műhſelig herausz-, hervorommen: da bi le ze mogla izkomarati v cerkev, *Gor*.

izkomatáti, ám, *vb. pf.* = razkomatati, aus- schirren, *Cig*.

izkóp, kópa, m. die Ausgrabung: i. jame, *Cig*.

izkopáč, m. zweizäkiger Misthaken, *Dol.*, jvzhŠt.

izkopanína, f. etwas Ausgegrabenes, ausge- grabener Gegenstand, *Sl.N.*; nk.; das Fossil, *Vrtov.*—*Cig*.

1. izkópati, kópljem, kopáti, pám, *vb. pf.* 1) herausgraben, aušgraben: i. zaklad; oči i., die Augen auſkraßen; vrana vrani oči ne izkoplje; i. jajca = kopiti, C.; — 2) fertig graben: i. jamo; das Hauen beenden: izkopali smo vinograde; — 3) i. se, sich herausarbeiten: 1. se iz dolgov;

2. izkópati, pam, pljem, *vb. pf.* baden; dete 1. ein Kind baden; — i. se, sich baden; do- bro sem se izkopal.

izkopávanje, u. das Aušgraben.

izkopávati, am, *vb. impf.* ad 1. izkopati; aus- graben.

izkópčati, am, *vb. pf.* entschalten, *Z.*

izkópek, pka, m. izkopki, Fossilien, *Cig.(T).*

izkópen, pna, adj. die Ausgrabung betreffend, Ausgrabungss-, *Jan. (H.).*

izkopina, f. das Ausgegrabene, izkopine, die Ausgrabungen, *Lct.*

izkopitljátí, ám, *vb. pf.* schwerfällig herausz- kommen: i. iz jezera, *Bes.*; komaj sem iz jame izkopitljal, *Levst. (Zb. sp.)*.

izkópkati, am, *vb. pf.* durch Graben (z. B. mit den Fingern) zum Vorschein bringen, auſ- grübeln, *Cig*.

izkopkováti, újem, *vb. impf.* ad izkopkati; aufgrübeln, *Cig*.

izkopljína, f., nk., pogl. izkopanina, izkopina.

izkopnéti, ím, *vb. pf.* = skopneti, *Z.*

izkopováti, újem, *vb. impf.* = izkopavati.

izkoracáti, ám, *vb. pf.* schwerfälligen Schrittes herauskommen, iz doma i., *Cig*.

izkoreníniti, ťnim, *vb. pf.* entwurzeln, auſ- rotten, auſtillgen, *Cig.*, *C.*

izkorenitev, tve, f. die Ausrottung, *Cig*.

izkoréniti, čnim, *vb. pf.* = izkoreniniti, *Jan.*

izkorénjati, am, *vb. impf.* ad izkoreniti; strasti i., *Cv.*

izkorenjevânje, u. die Ausvortung, *ZgD.*

izkorenjeváti, újem, *vb. impf.* ad izkoreniti, *Jan.*

izkorítiti, ístim, *vb. pf.* ausnüßen, nk.; i. koga za svoje namene, *Sl.N.*

izkostíti, ím, *vb. pf.* ausgräten: i. ribo, *V.-Cig.*

izkóšati, am, *vb. pf.* i. zrnje, (durch Schlagen mit der Garbe) herausbringen, *Cig.*

izkoščeváti, újem, *vb. impf.* ad izkostíti; aus- gräten, *Cig.*

izkoščičiti, čim, *vb. pf.* entkernen (vom Steinobſt): i. slivo, *C.*

izkotáti se, ám se, *vb. pf.* ausgebrütet, ge- worfen werden, *Mur.*; tele se je izkotalo, vzhŠt.

izkotíti, ím, *vb. pf.* 1) werfen, gebären (o ži- valih), *C.*; i. se, geworfen, geboren werden, *C.*, vzhŠt.; — ausbrüten, *Z.*; — 2) i. se, aufhören Junge zu werfen, *Cig.*

izkótniti, kótnem, *vb. pf.* = izkotiti: izkot- nilo se je tele, vzhŠt.

izkováti, kújem, *vb. pf.* 1) beim Schmieden verbrauchen, verschmieden, *Cig.*; — 2) aus- prägen, *Cig.*, *Jan.*; — 3) ausbrüten, erinnen, *Cig.*

izkozláti, ám, *vb. pf.* = izbljuvati, auſſpeien.

izkóžati, kóžam, *vb. pf.* = izkožiti, *Jan.*

izkóžiti, kóžim, *vb. pf.* aushäuten, *Cig.*, *C.*

izkrájnji, adj. äußerst, *Vrt.*, *Levst. (Pril.*, *Močv.*); Mejnik izkrajnji stvarjenja, *Levst. (Zb. sp.)*; i. rok, *DZ.*; — prim. skrajnji.

izkŕcati, kŕcam, *vb. pf.* ausſchiffen, nk.; — hs.

izkrcávanje, u. das Auſſchiffen, *nk.*

izkrcávati, am, *vb. impf.* ad izkrcati, *nk.*

izkŕčávati, am, *vb. impf.* ausroden, *Cig.*, *Jan.*; gozd i., ausſtocken, *Cig.*

izkrčeváti, újem, *vb. impf.* = izkrčavati, *Z.*

izkrčitev, tve, f. die Ausrodung, *Jan. (H.)*

izkŕčiti, kŕčim, *vb. pf.* ausroden, *Cig.*; i. grmovje, vzhŠt.; i. preseko v gozdu, *LjZv.*; i. si pot, sich einen Weg bahnen, *Jan. (H).*

izkrégati, am, *vb. pf.* auschelten, auschmälen.

izkreniti, krénem, *vb. pf.* pf. ausrenken, *Z.*; i. se, sich die Achsel ausrenken, *Cig.*

izkrésati, kréšem, *vb. pf.* 1) herausſchlagen: i. iskre iz kamena; — 2) auschleifen, i. se, sich auschleifen, sich auswegen, *Cig.*

izkresávati, am, *vb. impf.* ad izkresati, *Z.*

izkresováti, újem, *vb. impf.* = izkresavati, *Z.*

izkrevljáti, ám, *vb. pf.* mit der krücke heraus- ziehen, auskrußen, *Cig.*

izkŕgati, am, *vb. pf.* absondern (vom Schleim u. dgl.), i. se, sich abjonderen, (skrg-) *Cig.*

izkrgávati, *vb. impf.* ad izkrgati, absondern, *Jan.*, *C.*; med i., *C.*

izkŕhati, am, *vb. pf.* ganz schartig machen, *Z.*; — prim. skrhati.

izkŕhniti, kŕhnem, *vb. pf.* ausbrechen, aus- sprengen, *Jan.*

izkŕčati, ím, *vb. pf.* das Schreien beenden; i. se, sich auschreien, sich müde schreien.

izkrivíti, ím, *vb. pf.* 1) zerfrümmen, ver- frümmen, *Mur.*; — izkrivljen, verzerrt, *Cig. (T.)*; — 2) verfälschen, *Cig. (T.)*

izkrivopériti se, pěrim se, *vb. pf.* = izkri- viti se, *BlKr.-DSr.*

izkŕmiti, im, *vb. pf.* ausjüttern, *Z.*

izkrŕd, krója, m. der Ausschnitt, *Cig.*

izkrŕójek, jka, m. der Ausschnitt, *Jan.*

izkrojíti, ím, *vb. pf.* auschneiden, *Z.*; i. iz hleba spodnjo skorjo, *Vrt.*

izkropiti, ím, *vb. pf.* beim Beprengen ver- brauchen, ausprengen: vodo i., *Cig.*

izkŕžiti, im, *vb. pf.* ausrunden, *Z.*; kakor podkov izkrozene golenice, *Glas.*

izkrtáčiti, čím, *vb. pf.* 1) herausbürsten: i. prah iz suknde; — 2) ausbürsten: i. sukno.

izkrúšiti, krúšim, *vb. pf.* ausbröceln, *Z.*; razze- blina je črko s kamena izkrušila, *LjZv.*, *C*, *nk.*

izkrvavěti — izkůsiti

— 315 —

izkůsnik — izkůšenec

izkrvavěti, ím, *vb. pf. ausbluten, verbluten.*

izkrvavíti, ím, *vb. pf. ganz mit Blut beſſen, M., Npes.-Vraß.*

izkúhati, kůham, *vb. pf. 1) durch Kochen hetrausziehen, auſkocheu: i. mast, Cig.; 2) i. se, durch Kochen den besten Gehalt verlieren, Cig.; izkuhano meso.*

izkuhováti, ûjem, *vb. impf. ad izkuhati, Cig.*

izkůp, m. 1) die Einlöſung, Cig., DZ.; der Loſkauf, Jan., Mik.; — 2) der Erlöſ, C.

izkupčeváti, ûjem, *vb. pf. = s kupčevanjem doseči, Trub.*

izkupíček, čka, m. der Erlöſ, Šol., Let., (skup-), V.-Cig., Jan., nk.

izkupílo, n. der Erlöſ, Cig., DZ., (skup-), Jan.

izkúpiti, im, *vb. pf. 1) loskaufen, Mur., Cig., Jan.; einlöſen: zastavo i., Cig., C.; kupon i., Cig.(T.); (hs., rus.); — 2) für die Ware Geld beſommen, löſen; danes še nisem nič izkupil; i. denarja iz česa, Ravn.(Abc.); hiše ino njive so prodajali ino izkupljene denarje nosili, Ravn.; — 3) etwas Widerwärſtiges sich zuziehen, übel anſommen: i. kaj, i. jo, i. si jo, (skupiti) Cig., Jan.; tako dolgo je iskal, da jo je izkupil, Gor., jyžhŠt.; izkupil (skupil) je tako, da mu je zvenelo tri dni po ušesih, LjZv.; slabo je izkupila kaka soseda, ako je hotela kaj na uho poſepetati, Str.

izkupovánje, n. die Einlöſung, DZ.

izkupováti, ûjem, *vb. impf. ad izkupiti: loskaufen, einlöſen, Mur., Cig.*

izkúpščina, f. 1) der Einlöſungspreis, Cig.; — 2) = izkupilo, C.

izkurbáti se, ám se, *vb. pf. 1) auſhuren, sich abhuren, Cig.; — 2) Hure werden; i. se, eine uneheliche Mutter werden, Št.; i. se s kom, Št.; prim. skurbati se.*

izkúriti, im, *vb. pf. auſſeuern: sod i., Cig.*

izkůs, m. der Verſuch, das Experiment, die Probe, Cig.(T.), Vrt.; izkuse delati, erperimentieren, Cig.(T.); i. s puhalnico, die Löthorhrprobe, Cig.(T.); po teoriji in po izkusih, Žnid.; die Probe (math.), Cig.(T.).

izkúsa, f. die Verſuchung: vražja i. (skusa), ogr.-C.; nas ne vpelaj na izkuso („na scusso“), Alas.; ne vpelaj nas v izkuso („vu skusu“), kajk.-Valj.

izkůsba, f. die Probe, Cig.; — die Erfahrung, C.

izkůsek, ska, m. der Verſuch, die Probe, C.; na i., zur Probe, C.

izkúsen, sna, adj. Experimental, Cig.(T.); Probe, Cig., C.; izkušni papir, das Probierpapier, das Reagenzpapier, Cig.(T.); — empirisch, Jan.

izkusílo, n. das Prüfungsmittel, der Probierstein (fig.), Cig., Jan.

izkusitél, m. der Verſucher, kajk.-Valj. (Rad).

izkúsiti, kůsim, *vb. pf. 1) eine Probe, einen Verſuch machen, versuchen; i. kamen vzdigniti, i. vse poravnati; izkusi na vse kraje, izkusi, kar moreš, versuche alle Wege, Cig.; i. koga, jemanden auf die Probe stellen, Cig.; — 2) prüfen; i. kamen, vino, prüßen, Cig.; — izkušen, erprobt, erfahren: i. človek; — 3) Erfahrungen machen, erfahren; marsikaj sem že izkusil na svetu; izkusil boš pri vojakih, kaj je pokorščina; obilo hudega si i., Levst.(Zb. sp.); — 4) i. se, (in einem Wettkampf) sich messen, C.; Jaz ga imam pod sabo, Da se skusit (nam. izkusit) prim s tabo, Npes.-K.; (nav. skusiti; toda prim. izkuſiti, Krelj, Dalm., Trub., in stsl., hs., rus. isk.-).

izkůsnik, m. kamen i., der Probierstein, Cig. (T.).

izkusnína, f. die Probegebür, Cig.

izkůstven, stvena, adj. Erfahrungs-, empirisch; i. dokaz, ein Erfahrungsbeweis; izkustveno znanstvo, die Erfahrungswissenschaft, Cig.(T.); izkustvena verjetnost, die Wahrscheinlichkeit a posteriori (opp. umstvena v., a priori), h. t.-Cig.(T.); — prim. izkustvo.

izkůstvenost, f. die Erfahrungsmäßigkeit, Cig. (T.).

izkůstvó, n. die Erfahrung, die Empirie, h. t.-Cig.(T.); to je izkustvu protivno, Žnid.; narodi so bili nevedna deca, brez potrebega izkustva, Navr.(Let.); — stsl.

izkůša, f. = izkus, Mur.

izkušáj, m. die Probe (math.), Cig.(T.).

izkušálen, kna, adj. Probier: izkušálni papir, das Reagenzpapier, Cig.(T.); izkušalni kamen, der Probierstein.

izkušálo, n. das Probewerfzeug, Cig.; — izkušala, Reagentien (chem.), Cig.(T.).

izkušanec, nca, m. der Probelehrling, Cig.

izkušanje, n. 1) das Versuchen; — das Prüßen, das Erproben; i. rude, die Erzprobe, Cig. (T.); — 2) der Wetteifer, Cig.

izkušati, am, *vb. impf. ad izkusiti; 1) Versuche machen, versuchen; Pesni sem izkušal peti, Levst.(Zb. sp.); izkušal sem, če bi mogel sam vzdigniti kamen; vse sem izkušal, ich habe alle möglichen Versuche gemacht; fuchen: izkušali ga bomo prehiteti: wir werden ihm zuborzufunnen suchen; — 2) prüßen, auf die Probe stellen; i. koga, kaj; saj ga le izkušam; hudič človeka izkuša; — 3) Erfahrungsgen machen, erfahren; jaz sem to izkušal, ich weiß ein Vied davon zu singen, Cig.; — 4) i. se s kom, sich mit jemandem messen, mit ihm wetteifern; i. se za junaštvo, Dict.

izkušáva, f. die Verſuchung, C.

izkušávati, am, *vb. impf. Versuche anstellen; prüfen: uho izkušava govorjenje, Dalm.; ti, pravični Bog, izkušavaš srca in obisti, Dalm.*

izkušavališče, n. die Versuchsstation, Cig.(T.).

izkušávee, vca, m. der Prüfer, der Probierer, Cig.; — der Verſucher, Mur., ogr.-C.; Bogni izkušavec (sk-) na hudo, Jap.(Sv. p.); (izkušávee, Mur.).

izkušávka, f. die Verſucherin, Mur.

izkušávstvó, n. die Versuchungskunft, Cig.

izkušenec, nca, m. der Erfahrenes, Jan.(H.); der etwas erprobt, an sich erfahren hat: Izkušenci povsod mi bodo Verjeli bridko to usodo, Levst.(Zb. sp.); der Empiriker, der Pracliker, Cig.

izkušenják — izlágati

— 316 —

izlâgavec — izlégati

izkušenják, m. ein erfahrener Mann, C.

izkušenjski, adj. erfahrungsg., praktisch: izkušenjski nauki, Vod.(Bab.).

izkušenost, f. die Erprobtheit, die Bewährtheit, Cig., Jan., nk.; die Erfahrenheit, Mur., Cig., Jan., nk.

izkuševáten, hna, adj. empirisch, Cig.

izkuševáti, ûjem, vb. impf. Verjuche anstellen; prüfen, versuchen; Boga i., Trub.

izkuševávec, vca, m. der Prüfer, Cig.; der Verfucher, Mur.

izkuševâvka, f. die Prüferin, Cig.; die Verfucherin, Mur.

izkušnja, f. 1) der Verfuch, die Probe; na izkušnjo (= na negotovo prodajo) izvazati, auf Losung ausführen, Cig.(T.); — die Prüfung, das Examen, Cig., Jan.; prim.iskašnja; — = izkušnjava, ogr.-C.; nas ne peljaj v izkušnjo, Trub., Dalm., Boh.; — 2) die Erfahrung; i. uči, Levst. (Nauk); i. uči človeka, Cig.

izkušnjâva, f. 1) die Verfuchung; nas ne pelji v izkušnjavo; izkušnjave nas obdajejo od vseh strani; — 2) der Verfucher (psovka): pojdi, pojdi, izkušnjava! jvžhŠt.

izkušnjâvec, vca, m. der Verfucher (o hudiču), Dalm., Dol.

izkuštráti, âm, vb. pf. zerfrauen, Z.; lase komu i., (sk-) C.; vsa si izkuštrana, (sk-) jvžhŠt.

izkvâra, f. die Pfuscherei, das Verderbnis, C.

izkvârba, f. die Verpfuschung, C.
izkváriti, im, vb. pf. verderben, Mur.. Cig.;
i. se, verderben (intr.), Mur.; izkvarjen, ver-
derbt (n. pr. o okusu), Cig.(T.); (nav. skva-
riti, toda prim. hs. iskvariti).

izkvárjati, am, vb. impf. ad izkvariti, Z.

izkvárjenje, n. die Verderbung, C.; die Ver-
dammnis, (sk-) kajk.-Valj.(Rad); (skvarjenje)
ogr.-Valj.(Rad).

izkvárjenost, f. die Verderbtheit, die Corrup-
tion, Raič (Let.).

izkvarjeváti, ûjem, vb. impf. = izkvarjati, M.

izkvârnik, m. der Verderber, ogr.-C., M.

izláčniti, láčnim, vb. pf. auſſungern, Z., Dol.;
i. se, jich auſſungern, Dol.

izláčnjenje, n. die Hungereur, V.-Cig.

izlâdjati, am, vb. pf. (po nem.) auſſchiffen,
Cig.; pogl. izkrcati.

izlâga, f. 1) die Auſladung, das Debarquement,
Cig.; — 2) die Auſlage (für Waren), Cig.;
— 3) (po nem.) = razlaga, die Auſlegung,
die Deutung, Dalm.; sanjske izlage, Ravn.

izlagálnica, f. der Auſlagefaſien, Cig., Nov.

izláganje, n. 1) das Herauslegen; — das Aus-
faden, Cig.; — 2) = razlaganje: po izla-
ganju sv. Gregorja, Bas.; i. teoretičnih in
zgodovinskih razdelkov pravoznanstva, Navr.
(Kop. sp.).

izlâgati, am, vb. impf. ad izložiti; 1) heraus-
legen; auspäfen, austaden; — 2) = razla-
gati, auslegen, deuten, Mur., Cig.; i. besede,
Trub., Jap.(Sv. p.).

izlágati se, lážem se, vb. pf. pogl. izle-
gati se.

izlâgavec, vca, m. der Ausleger, der Deuter,
Valj.(Rad), Jap.(Sv. p.).

izlahkotiti, otim, vb. pf. pogl. izlehkotiti.

izlájati se, am se, vb. pf. sich abbellen, Cig.

izlájnati, am, vb. pf. znende leiern, ausleiern, Z.

izlájšati, am, vb. pf. erleichtern.

izlajševáti, ûjem, vb. impf. erleichtern.

izlákatí, lákam, vb. pf. auſſungern, Z.; i. se,
sich auſſungern, Z., Savinska dol.; izlakan,
ausgehungert, C., Gol., Štrek.

izlákotati, am, vb. pf. = izlakatí, auſſungern:
izlakotan, ZgD.

izlákotiti, im, vb. pf. = izlakotati, Cig.; i. se,
Bes.

izlákotovati, ujem, vb. impf. ad izlakotati;
ausſungern, Mur.; lačne duše izlakotuje ino
žejnim brani piti, Dalm.; — tudi: vb. pf.
izlakotovan, ausgehungert, Dol.; izlakotovani
Zaporožec, Let.; i. se, recht hungrig werden,
Svet.(Rok.).

izlákovati, ujem, vb. impf. ad izlakatí; auſs-
hungern, Z.; (izlakvati, -kvam, izlakvan,
Soška dol.-Erj.[Torb.]).

izlam, m. (t. j. udanost) mohamedanska vera,
der Jslam.

izlâmati, mam, mljem, vb. pf. das Heraus-
brechen beenden, Z.

izlástiti, im, vb. pf. i. koga, olajšati komu delo,
storiti delo za druzega; „Čakaj, da te izla-
sim“, (zl-) Podkruci-Erj.(Torb.); — ablöſen,
(bei der Arbeit) Koborid, BlKr.-Erj.(Torb.).

izlâsti, adv. 1) besonderš, nk.; (= iz vlasti,
Mik.; nav. zlasti); — 2) nämlich, Dalm.,
Trub.

izlastitev, tve, f. = razlastitev, die Enteignung,
DZ.

izlaščáti se, âm se, vb. pf. pogl. izlehčati se.

izlávkati, am, vb. pf. = izstradati, Soška dol.-Erj.(Torb.).

izlážiti, lážim, vb. pf. hervorkriechen, Cig.

izlécati se, am se, vb. pf. sich zur Genüge
streſsen (z. B. beim Aufstehen), vollständig
munter werden, Tolm.

izléček, čka, m. 1) der Ertract (chem.), Cig.,
Jan., Cig.(T.), Vrtov.(Km. k.), DZ.; — 2)
 po nem.) der Auszugs (aus einem Schrift-
werke), nk.; (nam. izvleček).

izléči, léžem, vb. pf. 1) ausbrüten; ptica
svoje mlade v gnezdu izleže, Dalm.; — i.
se, aus dem Či kriechen; tudi: geboren werden;
(preprosto): kje si se izlegel? Z.; geworfen
werden; tele se je izleglo, jvžhŠt.; — 2) aus-
heden, erſinnen, Jan.; — i. se, entſtehen: greh
se izleže in redi v naročju lenobe, Jap.
(Prid.); — 3) i. se, auſhören zu brüten, aus-
brüten, Cig.

izléči, léčem, vb. pf. = izvleči, Cig.

izléčitev, tve, f. die Heilung, Jan.

izléčiti, lččim, vb. pf. 1) auscurieren, heilen,
Cig., Jan., nk.; — 2) i. se koga, jemanden
loſ werden, Cig.

izléditi, im, vb. pf. aus dem Eise herausſchaffen,
ausſeßen, V.-Cig.

izlégati, am, vb. impf. ad izleči, ležem, Cig.

izlegáti se - izlíjati

— 317 —

izlík - izlóčenje

izlegáti se, lážem se, vb. pf. sich herauslügen,
(izlag-) Cig.

izlégniti, légnem, vb. pf. = izleči, lezem: ptice
se izlegnejo, kajk.-Valj (Rad).

izlehčáti se, ám se, vb. pf. wohſteiler werden
(izlaščati se, Dol.-Cig., BlKr.-M.; nam. „iz-
ahčati“ se, Mik./Et./).

izlehkotíti, ím, vb. pf. erleichtern, Cig., Jan.

izlékniti, léknem, vb. pf. hervorrecken, Sol.;
— izleknjen, ausgewachen, Z.

izlenítí se, ím se, vb. pf. träge werden, Z.

izlěpšati, am, vb. pf. verschönern, Cig.

izlésti, lézem, vb. pf. hervorkriechen, auſſrieden;
i. iz lupine, auſ dem ei hervorkriechen; toliko
da je izlezel iz lupine, = er ist noch nicht
trocken hinter den Ohren, Cig.; še le je iz
gnezda izlezel, pa uže hoče črez glave drugim
letati, C.

izlét, léta, m. der Ausſlug (das Ausſliegen der
Vögel), Cig.; — der Ausſlug, die Partie,
der Excurſs, Jan., nk.

izletáj, m. = izlet, Mur

izlétanje, n. das Auſſliegen.

izlétati, am, I. vb. impf. ad izleteti; hervor-
ſliegen, auſſliegen; II. vb. pf. erlaufen (= z
letanjem doseči), Cig.

izlétávati, am, vb. impf. hervor-, herauszuſliegen
pſlegen, C.

izletečáti, ám, vb. pf. flügge werden, (o ma-
tici) Levst.(Beč.); i. se (o ptičih), Svet.(Rok.).

izletéti, ím, vb. pf. herausſliegen, auſſliegen;
ptički so že izleteli, die Vögel haben schon
das Rest verlassen; tebi pametna iz ust ne
izleti, aus deinem Munde kommt kein ge-
scheidtes Wort, Z.

izletováti, újem, vb. impf. ad izleteti, = izletavati.

izlévati, am, vb. imp. ad izlivati, Mik.

izlevítí se, ím se, vb. pf. sich häuten, sich schuppen,
Jan.; — sich entpuppen (fig.), nk.; — ent-
ſtehen, Jan. (H).

izlēzenje, n. das Auſſrieden, C.; — i. zad-
njice, der Vorfall des Maſtdarmes, C.

izlěž, m. das Gebrüte, Cig.

izléžati se, ím se, vb. pf. sich auſſliegen, Jan.(II.).

izlěžba, f. die Ausbrütung, C.

izleže, éta, m. uneheſiches Kind, Cig.

izlěženec, nca, m. = izleženik, Trst.(Let.).

izléženik, m. = ki se je izlegel; ptujski iz-
leženik, der zu Bettau Geborene, C.; rado-
merski i., Raič(Let.).

izleženják, m. = izleženik, C.

izléženje, n. 1) die Ausbrütung; — die Brut,
(izleženje) ogr.-Valj.(Rad.); — 2) die Geburt,
ogr.-C.; — die Herkunft: neki židov, izle-
ženja Aleksandrijanec, ogr.-Valj.(Rad); —
der Geburtsort, vzhŠt.-C.

izležíše, n. = rojstni kraj, C., Npes.-Vraž.

izlíčiti, im, vb. pf. den Bast abziehen, Z.; —
entlüffen, Zgd.

izlíčkati, am, vb. pf. i. koruzo, mit dem Schälen
des Kufuruzeſs fertig werden, Dol., Gor.

izliják, m. die Goffe, jvzhŠt.

izlijanje, n. = izlivanje, Mur., Cig.

izlijati, am, vb. impf. ad izliti, = izlivati, Mur.,
Cig., Jan.

izlík, m. na izlik, zum Schein, Jan., Mik.

izlíka, f. der Vorwand, Cig.(T.), BlKr.-Mik.,
Svet (Rok.); na izliko, zum Scheine, vzhŠt.

izlíkati, am, vb. pf. auſßglätten, Cig., Jan.;
auspolieren, Z.; izlikani in nabrušeni meči,
Jap.-C.; izlikani predalniki, politierte Küften,
LjZv.; — i. perilo, plätten, Cig.; i. sukno,
appretieren, Cig.; puſsen, Jan.; — durchbilden,
Cig.; = olikan, fein, Cig.

izlíti se, im se, vb. pf. sich häuten, vzhŠt.

izlíšiti, lísim, vb. pf. fleckig machen: i. si kožo,
sich die Haut abschürfen, vzhŠt.

izlítek, tka, m. der Ausguß, C.

izlíti, hjem, vb. pf. 1) auſſießen, weggießen;
vino iz kupice i.; — 2) i. se, überlaufen,
überströmen, Cig.; Sava se je izlila, ist auſ-
getreten, Cig.; sich ergießen, Cig.; žolé se
mu je izlil, = die Galle tänft ihm über, Cig.;
prim. razliti; — 3) i. se, aufhören zu gießen,
(zu regnen), auſregnen: izlilo se je, Cig.

izlítje, n. das Auſſießen, der Ausguß.

izlív, m. 1) der Erguß, Cig., Jan.; — 2) die
Mündung eines Flusses, Cig., Jan., nk.; i.
reke; — der Einfluß (geogr.), Cig. (T.), Jes.,
— jetrni i., der Lebergang, Cig.

izlivalíše, n. die Ausgußstätte, Mur.

izlivátnik, m. der Ausguß, die Goffe (3. B. in
der Küche), Savinska dol.

izlívanje, n. das Auſſießen, die Ergießung.

izlívati, am, vb. impf. ad izliti; auſſießen,
weggießen; vodo iz škaſa i.; i. se, sich er-
gießen, münden, Mur., Cig., Jan., nk.; — 2)
(unwillfürlich) vergießen, verschütten, Cig.;
kaj tako izlivaš! lepo nesi posodo! — i. se,
austreten (o rekah), Cig.

izliven, vna, adj. Mündungs-: izlivo jezero,
Jes.

izlívnjak, m. der Ausguß, die Goffe, C.

izlízati, žem, vb. pf. 1) durch Lecken herausa-
bringen, herauslecken; med i. iz skodelice;
— i. se, sich heilen, geneſen; sich herausa-
arbeiten, sich durchschmiegen; — 2) zerlecken,
Cig.; — abweßen, abnützen; izlizan denar,
izlizano sukno, Cig.; i. se, sich abweßen,
sich abnützen; lemeži se v peskasti prsti zelo
izlijejo, Vrton./Km. k.); — 3) i. kaj iz koga,
jemandem etwas abschmeicheln, Cig.

izlízek, zka, m. izlizana stvar, Laše - Erj.
(Torb.); n. pr. obrabljen kos mila, Vremc-
Erj. (Torb.).

izlizováti, újem, vb. impf. ad izlizati.

izlóč, m. = razred (Classe), (zloč) ogr.-Valj.
(Rad).

izlíčati, am, vb. impf. ad izločiti; auſſcheiden,
nk.; i. iz sebe, abſondern, DZ.; i. se, ſich
auſſcheiden, nk.; iz bakrenice izloča se modra
galica v lepih kristalih, Erj.(Min.).

izlóčba, f. die Auſſcheidung, Cig.; — die Aus-
nahme, Cig.

izlóček, čka, m. das Abgeſonderte, Cig. (T.);
— kleiner Abschnitt im Buche, (zloček) Valj.
(Rad); — der Vorbehalt, Cig.

izlóčen, čna, adj. auſſchließlich, Jan., Zv.

izlóčenje, n. die Auſſcheidung, Cig.; — der
Bann, Cig.

izločevanje — izmagovati

— 318 —

izmáhati — izmèd

izločevanje, n. die Absonderung (i. pota, sline itd.), Cig. (T.).

izločeváti, ûjem, vb. impf. = izločati; ausscheiden, absondern, Cig. (T.), nk. — außschließen, fern halten, Cig. (T.). Nov.-C.

izločíten, hna, adj. = izločívaj, ausschließlich: izločilna pravica, DZ.

izločílo, n. 1) das Absonderungsorgan, Cig. (T.), Erj. (Som.); — 2) die Ausschließung, DZ.

izločitev, tve, f. die Ausscheidung, die Ausschließung, Jan.

izlóčiti, im, vb. pf. außscheiden, Mur., Cig., Jan., Cig. (T.); absondern (zool.), Cig. (T.), nk.; außschließen, Cig., Jan., Cig. (T.); excommunicieren, ZgD.

izločívaj, íva, adj. ausschließlich, Cig. (T.), ZgD., DZ.

izlóg, łoga, m. die Geschichte („historia“), Alas.

1. izlókati, kam, čem, vb. pf. ausschlappern: pes je mleko izlokal iz sklede.

2. izlókati, am, vb. pf. aušwólbent, Mur.

izlókniti, lóknem, vb. pf. ausbiegen, Cig., C., Mik.; — aušwólbent, M.

izlóm, lóma, m. der Ausbruch, das Ausbrechen, Z.

izlómek, mka, m. der Ausbruch, Z.

izlómiti, lómim, vb. pf. durch Brechen herausbringen, ausbrechen, Cig.

izlózen, zna, adj. kar je iz loze, aus dem Haine, Štrek.

izlóžba, f. = razstava, die Außstellung, Jan., nk; — hs.

izložitelj, m. der Außsteller, Nov.-C., nk.

izložiti, im, vb. pf. 1) herauslegen, auspacken, ausladen; — razstaviti, ausstellen, Jan., nk.; — 2) = razložiti, auslegen, deuten, erklären, Mur., Cig., Jap. (Sp. p.).

izložníca, f. die Außstellerin, Jan. (H.).

izložník, m. der Außsteller, Jan (H.), C.

izlučati, am, vb. pf. mit dem Werfen fertig werden: vse kamenje i., alle Steine geworfen haben; — i. se, sich verwerfen, Cig.

izlúdití, im, vb. pf. verlocken, verführen: ženske so me izludile, Fr.-C., jvžh St.

izlúgati, am, vb. pf. = izlužiti, Cig.

izlúknjati, lúknjam, vb. pf. auslochen, durchséchern, Cig., C.

izlúpiti, im, vb. pf. ausschälen.

izlúskati, lúskam, vb. pf. aušfúlßen, Cig.

izlúščiti, im, vb. pf. aušhülßen; jedrce i., ausfernen, Cig.; i. koruzo, Pjk. (Črt.); tošgelöst: izluščeni kristali, lose Knyfstalle, Cig. (T.).

izlúženec, nca, m. die ausgelangte Asche, Cig., Nov.

izluževátnica, f. die Laughütte, Cig.

izlúžiti, im, vb. pf. 1) auslaugen; dež bode pepel izlužil, Nov.; izlužen pepel, ausgelangte Asche, Cig.; — durch die Lauge herausbringen: i. madež iz perila, Cig.; — 2) in der Lauge ausbezen, Cig.; koze se v lužnici izlužijo, Vrt.

izmágati, am, vb. impf. ad izmoči; i. komu kaj, jemandem etwas auswirfen, Cig.

izmagováti, ûjem, vb. impf. auswirken, Cig.

izmáhati se, am se, vb. pf. sich durchschlagen, sich herausarbeiten, Cig.

izmájati, májam, májem, vb. pf. i. perilo, die Wäschje im Wasser auschwischen, Lašče-Levst. (Rok.).

izmakatáti, atám, áčem, vb. pf. Cig., pogl. 2. izmeketati.

izmákati, kam, čem, vb. impf. ad izmočiti; aušwässjern (durch Wasser, Salze, Säuren u. dgl. entziehen), Cig.

izmákniti, nem, vb. pf. pogl. izmekniti.

izmáknjenje, n. die Verrenkung, Cig.

izmálati, am, vb. pf. ausmalen; — i. sobo; mit Farben abbilden, Cig.

izmála, adv. = iz mala, von Kindsheit an, C.

izmáljati, am, vb. pf. = razmaljati, kleinweise austheifet: kruh med otroke i., Cig., M.; — durch kleine Ausgaben verthun, verschellen: svoj denar i, Cig.

izmámiti, mámim, vb. pf. durch Bethörung herauslocken, erschwindeln: i. iz koga kaj, Cig., Jan.; izmamil je iz njega marsikatero skrivnost, Cv.; tudi: i. koga za kaj, Cig.

izmánjšati, am, vb. pf. = zmanjšati, verkleinern, vermindern, Levst. (Nauk); — prim. rus. izmalits, verkleinern.

izmánjšek, ška, m. die Verminderung, die Reduction, Levst (Pril.).

izmanjševáti, ûjem, vb. impf. = zmanjševati, verkleinern, vermindern, Levst. (Pril.).

izmanjšiló, n. die Verminderung: i. dohodkov, Levst. (Pril.).

izmanjšljiv, iva, adj. verkleinernd: izmanjšljiva beseda, das Verkleinerungswort, Vrt., Let.

izmárnjati, am, vb. pf. auschwachen, Z.

izmastiti, ím, vb. pf. ausquetschen, ausfeltern, Sol.; vse grozdje i., C.; — prim. zmastiti, mestiti.

izmastiti se, ím se, vb. pf. seift werden, C.

izmaščeváti se, ûjem se, vb. pf. sich genug rächen, Z., nk.

izmaševáti, ûjem, vb. pf. die Messe zuende lesen, Z.

izmátati, am, vb. impf. ad izmotati, Erj. (LjZv.).

izmázati, mážem, vb. pf. durch Schmieren, Salben verbrauchen, Cig.

izmázek, zka, m. der Rest eines Schmiermittels (eines Fettes, einer Salbe), Lašče-Erj. (Torb); — = izvržek, der Abschaum, Cig.

izměcati, měcam, vb. pf. abzwingen, entpressen: i. komu kaj, Cig.

izměček, čka, m. das Ausgeworfene, der Auswurf; i. tega sveta, Pohl.-Valj. (Rad.).

izmečiti, ím, vb. pf. weich machen, i. se, weich werden, Cig.

izmečkáti, ám, vb. pf. durch Quetschen etwas herausbringen, ausquetschen, Cig.

izmèd, praep. c gen. zwischen (zwei oder mehreren Tingen), mitten aus (einer Menge) hervor; popeljem Izraelce izmed njih, Ravn.-Mik.; eden izmed vas, einer aus eurer Mitte; najstarši izmed bratov, der Nelteste unter den Büdern.

izmedléti — izménjališče

— 319 —

izménjati — izmétati

izmedléti, im, vb. pf. = zmedleti, mager,
schwach werden, Z., žito na polju je izme-
dlelo, Z.

izměj, praep. c. gen. = izmed.

izmeglíca, f. der Rebelregen, Cig.(T.), C.:
— hs.

izmehčáti, ám, vb. pf. = zmehčati, Z.;
— i. se, durch Abliegen weich werden: hruške
so se izmehčale, jvšhŠt.

izmehkúžiti, ûžim, vb. pf. verweichlichen, Cig.

izmehnátiti, átim, vb. pf. flaumig machen,
všhŠt.-C.

izměkati, am, vb. impf. ad izmečiti, Cig.

1. izmeketáti, etám, ččem, vb. pf. aušhören
zu meckern, aušmeckern, Cig.

2. izmeketáti, etám, ččem, vb. pf. = izmek-
tati, (izmakatati) Cig.

izmekníti, máknem, vb. pf. 1) aušreifen: i.
zob, C., všhŠt.; — ausrupfen, Mur., C.; —
2) entručen; blazinico komu izpod glave,
stolček izpod nog i.; i. se. aus seiner Lage
weichen; entgletten, Cig.: glava se mu iz-
makne am roke, Zv.; — i. se, sich entziehen,
M.; entweichen, Cig.; — i. si nogo, kolk,
verrenken, Cig.; — 3) = zmekniti, entwenden,
Jan.

izmektáti, ám, vb. pf. gehörig rütteln, Dol.

izměmba, f. der Austausch: i. izrecil, der Aus-
tausch der Erklärungen, DZ.

izměna, f. 1) die Verwechslung, Cig.(T.); — die
Abwechslung: po izmeni, wechselweise (math.),
Cig.(T.); zemljo na izmeno pali solnce in
pustoši burja, Zv.; — 2) die Ausartung, der
Ausbund (im Schlimmen Sinne), der Wechsel-
balg, Cig.; die Unform: izmene in izpake,
Hip.(Orb.); kdo bi silut pod tacimi izme-
nami (= popačenimi priimki) naše tri ro-
jake? Navr.(Let.); ein Monstrum, Dict.; —
der Zwitter, Dol. - M.. Brdo (Gor.) - Svet.
(Rok.).

izměnast, adj. unförmlich, monströs, Dict.

izmencáti, ám, vb. pf. 1) durch Reiben heraus-
bringen; zrna iz klasu i.; — 2) mit dem
Zerreiben fertig werden: i. proso, das Aus-
treten der Hirse beenden, jvšhŠt.

izměnce, adv. wechselweise, C.

izmendráti, ám, vb. pf. mendraje izprositi,
abdrillen, Cig.

izměně, éta, m. der Wechselbalg, Cig.; psovka:
ti izmene grdi ti! Lašče-Levst.(Rok.).

izměničen, čna, adj. izměnični kot, der Wechsel-
winkel (math.), Tuš.-Cig.(T.), Cel. (Geom.).

izmenit, adj. Wechsel-, i. kot, ein Wechsel-
winkel, izmenite rime, Wechselreime, h. t.-
Cig.(T.); izmenito, abwechselnd, SlN.; —hs.

izmenitev, tve, f. die Auswechslung, Cig.

izméniti, im, vb. pf. 1) auswechseln, Mur.,
Jan.; verwechseln, Cig.(T.); — abtösen: nova
straža staro izmeni. Navr.(Let.); — 2) i.
se, sich änderu, Mur.; Izmene se kaše v zve-
dice, Npes.-Kres.; — ausarten, Cig.

izměnja, f. der Austausch, die Auswechslung,
Mur., Cig., Jan., DZ.; i. knjig, Cig.; i.
straže, die Ablösjung der Wache, Cig.

izménjalíšče, n. der Auswechslungsort, DZ.

izménjati, am, I. vb. pf. auswechseln, austau-
schen; i. denar, i. klobuk; i. stražo, ablösen,
Cig.; — II. vb. impf. ad izmeniti, iz-
menjavati, Mur.

izménjáva, f. die Auswechslung, Jan.

izménjávati, am, vb. impf. ad I. izmenjati,
= izmenjevati.

izménjénec, nca, m. der Zwitter, Hip.(Orb.).

izménjénik, m. 1) der Wechselbalg, Cig., —
2) der Zwitter, Poh.

izménjevánje, n. das Auswechseln, das Aus-
tauschen.

izménjeváti, ûjem, vb. impf. ad izmenjati,
izmeniti; auswechseln, austauschen.

izménljiv, íva, adj. auswechselbar, Jan.(H.).

izměnoma, adv. abwechselnd: vstajal je in
pletel koš, potem spet molil, in tako dalje
izmenoma, Cp.

izměra, f. die Ausmessung, die Abmessung, das
Ausmaß, Cig., Jan., Cig.(T), DC.; izmera
učnine, DZ.; izmere, Vermessungen, DZkr.

izměrek, rka, m. = izmera, Cig.

izměren, rna, adj. ermejstich, mešbar, Jan.,
Cig.(T.).

izmerilą, n. das Ausmaß, Levst. (Pril.).

izměriti, měrim, vb. pf. ausmeffen; i. dolgost
in širokost; posodo i.; i. kaj na sežnje, ab-
klaftern, Cig.; na stopinje i., abschreiten, Cig.;
i. na oko, nach dem Augenmaß abmeffen; i.
cesto, traćieren, Cig.; i. kraj, eine Gegend
aufnehmen, Cig.(T.).

izmerítva, f. die Abmessung, DZ.

izměrjanje, n. die Ausmessung, die Vermeš-
jung(en), Cig.

izměrjati, am, vb. impf. ad izmeriti; aus-
meffen, vermeffen.

izměrjenje, n. die Ausmeffung.

izměrjenost, f. die Bemessheit, Cig., Jan.

izměrljiv, íva, adj., Cig., Jan.; pogl. izmeren.

1. izměsti, métem, vb. pf. 1) herausſegen; i.
smeti iz kota; — 2) auſſegen; i. kot; —
i. se (o nebu), auſwittern, Sol.

2. izměsti, métem, vb. pf. ausbuttern, Jan.
(H.).

izmešetáriti, árim, vb. pf. 1) ermäkeln, aus-
mäkeln; — 2) auſhören zu mäkeln, Z.

izměšétiti, čtim, vb. pf. = izmešetariti, Z.

izmět, měta, m. das Ausgeworfene, der Aus-
wurf (z. B. einer Mine), Cig.; — das Verwor-
sene, der Abschaum, Cig., Jan., Cig.(T.), C.,
Valj.(Rad).

izmětálą, n. = iztrebilo, das Ausführungss-
organ (zool.), h. t.-Cig.(T.).

izmetanina, f. das Ztaundgut, Jan.

izmétanje, n. 1) das Hinauskehren; — 2) das
Auskehren, das Ausſegen.

1. izmétati, měčem, I. vb. pf. 1) das Heraus-
weisen beenden; i. kamenje iz jame; veliko
krvi iz sebe i.; — i. zobe, außbrechen, die
leßten Lamm- oder Füllenzähne verlieren (o
ovcah in konjih). Cig.; — 2) i. se, in die
Kolben schießen: sirek se je izmetal, Irsno-
Erj.(Torb.); —II. izmétati, mětam, čem, vb.
impf. ad izvreči, izmetati I., 1) auswerfen,
Cig., Mik.; auſchließen: izmetajoč vzrok, ein

izmětati — izmísliti

— 320 —

izmîsjaj — izmodrováti

Auschließungsgrund, Levst. (Pril.); — 2.) i. se, Achren anseßen: ječmen se je izmetal, Dalm.; — tvor se izmeče, bildet sich, Z.; — zužki se izmečejo, kriechen aus, Vrt.

2. izmětati, am, vb. impf. ad izmesti; heraus- fegen, ausfegen.

izmetávati, am, vb. impf. ad izvreči, izme- tati I.; 1) herauswerfen; (werfend) ausladen; vrage i., die Teusfel ausstreben, ogr. -Valj. (Rad); — 2) zobe i., daran sein, die Lamnt- oder Nüllenzähne zu verfieren, ausbrechen (o ovcah in konjih), Cig.; — 3) i. se, in Achren schießen, Achren ansegen; pšenica se izme- tava, vzhŠt.-C.; — tvor se izmetava, bildet sich, Z.; — 4) i. se po kom, jemandem nach- geratzen, Ravn.

1. izmětek, tka, m. das Ausgeworfene, der Auswurf, der Ausgeschw. Cig., Jan., nk.; — izmetki, die Excremente, Vrt.; die Auswurf- stoffe, DZkr.

2. izmětek, tka, m. das Auskehricht, der Mist, C., Valj. (Rad).

izměti, mánem, vb. pf. 1) durch Reiben heraus- bringen; i. se, infolge des Schüttelns und Reibens herausfallen, sich austrühren (o žitu), Cig.; — 2) das Reiben beenden; i. proso: austreten, Cig., M, Kr.

izmetina, f. = 2. izmetek, das Kehricht, Z., izmetljaj, m. das Geschwür, Z., Notr.

izmetováti, ûjem, vb. impf. ad izvreči, aus- werfen; ausschießen, ausmerzen, Cig.

izmezěti, im, vb. pf. ausüdern, Cig.

izmězniti se, měznem se, vb. pf. sich ent- winden, C.

izmijati, am, vb. impf. ad izmiti, = izmi- vati, Cig.

izmíkanje, n. 1) das Ausreißen; — 2) das Entrücken; — das Entwenden; — prim. iz- mikati.

izmíkati, mîkam, čem, I. vb. impf. ad izmek- niti; 1) ausreißen: kokolj i., ausjäten, vzh- St.-C.; — 2) entrücken, wegrücken; — i. se, entgleiten, aus seiner Lage weichen, Cig.; sich fortstehen, Cig.; — II. vb. pf. 1) izmíkati, am, das Hecheln beenden, aushecheln, fertig hecheln; vse predivo i.; — 2) außbilden: Vodnik je prvi izmikal glasove slovenski liri, Glas.

izmikljiv, íva, adj. aušweichend: i. odgovor, nk.

izmikováti, ûjem, vb. impf. = izmikati I.

izmíljanje, n. die Errosion, Cig. (T.).

izmíljati, mîljam, vb. impf. ad izmleti, Cig.

izmírati, řam, vb. impf. ad izmreti; im Aus- sterben begriffen sein, aussterben, Cig. (T.), nk.

izmisati se, am se, vb. pf. sich ausmausen, Cig.

izmîsel, sla, m. = izmišljaj, Cig. (T.).

izmísełn, sełna, adj. = izmišljiv, Jan. (H.).

izmíslek, sleka (selka), m. die Erdichtung, Cig., Navr. (Kop. sp.); to so prazni izmisleki, das sind faule Fische, Cig.

izmísliti, míslim, vb. pf. ersinnen, erdichten, erfinden; i. (si) kaj; to si (si) ti izmislil, das ist deine Erfindung; izmíslichen, ersinnen, er- dichtet; izmísljene pripovedke; fingiert, Cig. (T.); izmísljeno ime.

izmíšljaj, m. die Erdichtung, Cig. (T.).

izmíšljálq, n. der Spintifierer (zaniel.), Cig. (T.); — hs.

izmíšljanje, n. das Ersinnen, das Erdichten; i. besed, Cig.

izmíšljati, am, vb. impf. ad izmisliti; ersin- nen, erdichten, erfinden.

izmíšljáva, f. die Erdichtung, Cig., C.; ne- dolzne izmíšljave, Levst. (Zb. sp.).

izmíšljávati, am, vb. impf. = izmíšlevati.

izmíšljávec, vca, m. der Erdichter, der Er- sinner, Mcg., Cig., C.

izmíšljávka, f. die Erdichterin, Ravn. -Valj. (Rad).

izmíšljenina, f. die Erdichtung, die Fabelei, Cig. (T.).

izmíšljenica, f. das Hirngespinnst, die Chi- märe, Cig. (T.).

izmíšljenka, f. ein ersonnenes Wort, nk.; eine erdichtete Erzählung, Bes.

izmíšljetina, f. nk. pogl. izmíšljotina.

izmíšljevánje, n. das Ersinnen, das Erdichten, das Erfinden.

izmíšljeváti, ûjem, vb. impf. ausfinden, er- finnen, erdichten, erfinden; kaj si vse izmi- sljujejo ljudje!

izmíšljevávec, vca, m. der Ersinner, der Er- dichter.

izmíšljevávka, f. die Ersinnerin, die Erdichterin.

izmíšlšija, f., Zora., pogl. izmíšljava.

izmíšljiv, íva, adj. erfinderisch, Jan.

izmíšljívost, f. die Erfindungskraft, Jan.

izmíšljotina, f. = izmíšljava, Cig. (T.), nk.; — hs.

izmíti, mîjem, vb. pf. 1) durch Waschen heraus- bringen, wegwaschen; i. maroge; — 2) aus- waschen; i. sod, rane.

izmívanje, n. 1) das Wegwaschen; — 2) das Auswaschen.

izmívati, am, vb. impf. ad izmiti; 1) weg- waschen; — 2) auswaschen.

izmívek, vka, m. mesto, katero je voda iz- mila, predrla, C.

izmladiti se, im se, vb. pf. abliegen (o sadju), Dol.

izmlésti, mótzem, vb. pf. = izmolsti.

izmlěti, měljem, vb. pf. 1) durch Mahlen herausbringen, ausmahlen: preveć i. žito, Cig., Z.; — 2) mit dem Mahlen fertig werden.

izmílézivq, n. = mlezivo, Z., KrGora.

izmóči, mórem, vb. pf. 1) heraushelfen: i. koga iz-, C.; — 2) auswirken: i. komu kaj, Cig.

izmóčiti, móčim, vb. pf. aušwässern, ausbeizten (und dadurch Salze, Šauren u. dgl. entziehen), Cig.

izmodrijániti, šanim, vb. pf. = izmodrovati, Cig.

izmodriti, im, vb. pf. klug machen: to ga bo izmodrilo; i. se, klug werden, jvzhŠt.

izmodrováti, ûjem, vb. pf. ausflügeln, ergrü- bein, Cig., M.: teorije i., Zora; ni zado- voleval s tem, kar je izmodroval sam, Navr. (Spom.); ergründen: celega neba zvezde i., Pres.; hotel sem moža izmodrovati, Glas.

kópa — kopánja

— 433 —

kopánje — kópčiti

— 4) die Haufwoſke (cumulus), Cig. (T.); vrhovi so se zakrili v bele kope, Glas.; sive kope oblakov, LjZv.; — 5) die Schar, Jan.; k. vojakov, C.; — 6) kopa lešnikov, orehov i. t. d. = štirje lešniki, orehi i. t. d. t. j. trije skupaj in eden vrhu njih, Mur., Gor., Dol.; daj mi kopo orehov, Kr.-Valj. (Rad).

2. kópa, f. der Schopf, Jan.; — prim. kop m.

3. kópa, f. 1) der Badetrog (?) : otroka devati v kopo, Let.; — 2) der Hohlziegel, C., Rez.-Baud.

kopač, m. 1) delavec, ki kopa, u. pr. v vino-gradu, der Gräber, der Hauer; — 2) der Schürhafen, Cig., C., Kras-Evj. (Torb.); — 3) = der zweizactige Mithaken, Cig., Ravn. (Abc)-Valj. (Rad).

kopača, f. 1) = kopač 2), der Schürhafen, Kras-Evj. (Torb.); — 2) die Haugabel, die zweizactige Haue, der Karſt, Mur., Cig., Jan., C.; — der (zweizactige) Mithaken, Cig., Notr., Dol.

kopačica, f. 1) die Gräberin, die Hauerin; — 2) = kopača 2), Cig., C.; — eine Haue mit schmälerem, länglichem Eifen, Dol., Bl-Kr.; — 3) der Huſattich (tussilag farfara), Kapele pri Brežicah-Evj. (Torb.).

kopačina, f. ein Acker, der mit der Haue bearbeitet wird, C.; bajtica in malo kopačin na hribu boljega kruha možu dati ne more, Slom.

kopāl, m. neka strjena smola, der Kopal.

kopářen, dna, adj. Bade-: kopálna soba, das Badezimmer, Levst. (Pril.).

kopališče, n. der Badeplaß, der Badeort; v kopalischá nažupan odkaže taka mesta, koder ni opasnosti, Levst. (Nauk); die Schwemme, Cig., Jan., DZ.; — die Badeanstalt, Cig., Jan., C.

kopališčen, šěna, adj. zur Badeanstalt gehörig: kopališčna sobana, der Cursalon, Zora.

kopálnica, f. das Badezimmer, Cig., DZ., Levst. (Pril.).

1. kopálnik, m. = kopališe, Cig.

2. kopálnik, m. = kopanka, 2. kopanec, 1.-Cig.

kopálq, n. das Grabwerkzeug, Mur., Cig., Jan.; — der Schürhafen, Cig.

kopálov, adj. Kopal-: kopalovo drevo, der Kopalbaum, Cig.; kopalova smola, Tuš. (B.).

kopánčev, adj. von grobgemahltem Weizen: kopančeva kaša, Vod. (Izb. sp.).

1. kopánec, nca, m. der Schober (Garben), Jan.; — prim. kopa.

2. kopánec, nca, m. 1) grobgemahlener Weizen, Grüße, V.-Cig.; — 2) čemrlji kopanci, ki imajo v tleh gnezdo, Mik.

kopanina, f. 1) eine aufsgrabene Fläche, das Gereut, C.; — 2) kopanine, das Berggut, Fossilien, Mineralien, Cig., Jan., Cig. (T.), C., nk.

kopánja, f. der Badetrog, der Trog, Mur., Št., Cig., Jan., ogr.-C.; k. za kopanje svinj, vzhŠt.; — der Löschtrog, V.-Cig., M.; — der Badetrog, vzhŠt.; — ein Kahn aus einem

Baumſtamm anégehöht, C.; — die äußere Rußſchale, die Kastanienſchale, u. dgl., Mur., C.; — die Muschelschale, Jan., vzhŠt.; — eine stark auſgesahrene Stelle der Straße, C.

1. kopanje, n. 1) das Graben, das Hauen; k. rude, der Bergbau, Cig.(T.); — 2) der Neubruch, M

2. kópanje, n. das Baden; — gnati konje na kopanje.

kopánjevje, n. coll. Kastanien-, Rußſchalen u. dgl., Mur., C.; — prim. kopanja.

kopánjica, f. dem. kopanja, das Trögchen, C.

kopánka, f. grobgemahlener Weizen (Grüße), V.-Cig.

kopár, rja, m. der Meilerföhler, Cig.

1. kópast, adj. = čopast, Mur., Jan.; kopasta kura, C.

2. kópast, adj. schoberförmig, haufenförmig: kopasti oblaki, Haufentwolken, Jes., vzhŠt., C.

kopáš, m. ein Thier mit einem Schopf, C.

kopáščina, f. das Haugeld, Jan.

kopáški, adj. Hauer-: cestno kopaško orodje, das Straßenschanzzeug, Levst.(Cest.).

kopát, áta, adj. gehäuft voll, gegupft voll, Jan., Žiljska dol.-C.

1. kópati, kópljem, in: kopáti, pám, vb. impf. graben, hauen; jamo k., eine Grube graben; rudo k., nach Erz graben; pod rudo k., das Erz unterfahren, Cig.; kopan, fossil, Cig., Jan., Cig.(T.); kopani ogelj, die Steinkohle, Cig.(T); začeti k. v vinogradu, die Wein-garthaugarbeit beginnen; — höhlen, C.; — beseda mi v srce koplje, verwundet mir das Herz, C.; — k. si skrbi na glavo, sich Sorgen bereiten, C.; kaj si take dolžnosti na glavo kopljete? Jap.(Prid.).

2. kópati, pam, pljem, vb. impf. baden: otroka, konje k.; dež me je kopal, der Regen hat mich gewaschen, C.; — k. se, (sich) baden; v mrzli, gorki vodi se k.

kopáti se, ám se, vb. impf. = kopičiti se: oblak se za oblakom kopa, Vrtov.(Vin.).

kopáva, f. = kompava, Z., Rib.-Mik.

1. kopávec, vca, m. der etwas gräbt, der Gräber, Jarn., Jan., M.

2. kópavec, vca, m. der Badegaſt, Cig., C.

kopávje, n. coll. Disteń: trnje in kopavje, Cv.; — prim. kopava.

1. kopávka, f. die Gräberin, Cig.

2. kópavka, f. weiblicher Badegaſt, Cig.

kópča, f. die Schnalle, Mur., Cig., Jan.; die Schlieſe, die Heſtel, Cig., C.; — tudi hs.

kópčar, rja, m. 1) der Heſtelmacher, Cig.; der Schnallenmacher, Z.

1. kópčáti, ám, vb. impf. 1) schnallen, koppeln, Cig., Jan.; — 2) treten: petelin kópča koš, Cig., Kr.; — 3) k. se, sich paaren, sich begatten (von Börgeln), Cig., Kr.

2. kópčati, am, vb. impf. izbivati, n. pr. orehe v kopi, GBrda; — prim. kopicljati.

kópčica, f. dem. kópča; kleine Schnalle, die Heſtel, Cig., C., DZ., Navr. (Let.), BlKr.; die Buchſchlieſe, C.; — pl. kópčice = baba in dedec, die Heſtel, BlKr.

kópčiti, kópčim, vb. impf. knüpfen, C.

Slov.-nem. slovar.

28

kopitljáček — kopněnje

— 435 —

kopnéti — koprîvnik

sneg kopiti = prijema se spodaj kopit, Cig.,
vjžh.St.

kopitljáček, čka, m. = majhen otrok, ki z
nogami kopitlja, Vrt.

kopitljáti, ám, vb. impf. mit den Füßchen
herumschlagen, Rib.-M., Vrt., Lašče-Levst.
(Rok).

kopítnat, adj. 1) hušig, Jan. (H.); — 2) k.
sneg, ki se rad kopiti, Z.

kopítnik, m. 1) der Einhufer, Cig.; — 2) die
europäische Haselwurz (asarum europaeum),
Cig., Jan., Tuš. (R.); tudi: die Gundelrebe
(glechoma hederacea), C., Medv.(Rok.).

kopítnjak, m. das Hufmesser, C.

kopítō, n. 1) der Huf, die ungespaltene Klaue;
stisnjeno k., der Hufzwang, DZ.; trdega ko-
pita, harthušig, Cig.; — dobro mi je kopito
trebil, er hat mich tüchtig gejagt, C.: — 2)
der Leisten; — kopita pobrati, sich davon
machen; pobrati siła in kopita ter oditi, seine
sieben Sachen zusammenpacken und fortgehen;
mož starega kopita, ein Mann von altem
Schrot; po starem kopitu, nach alter Manier,
nach dem alten Schlage; vsi so po enem
kopitu, sie sind alle über einen Leisten ge-
schlagen, Cig.; vse po enem kopitu, alles
nach einer Façon; — 3) der Gekehrkotben,
Cig., Jan.; — 4) der Bodenstock eines Korbes
(bei den Korbgleichern), Cig.; — 5) der Lbſt-
kern, der Kürbisfern, C.

kopítovec, vca, m. der Einhufer, Jan., C.

kopjaník, m. der Bikenträger, der Lanznecht,
Habd.-Mik., Cig., Jan., Cig. (T.), Levst.
(Zb. sp.).

kopjár, rja, m. 1) der Speermacher, Cig.; —
2) = kopjanik, Cig., Jan.

kopjast, adj. spießförmig, lanzenförmig, Cig.,
Jan.; suličast ali k. list, Tuš.(B.)

kopjáš, m. 1) der Lanzenträger, Mur., Mik.;
— 2) der Fahnenträger bei Hochzeiten, C.,
vžhŠt.

kopjě, n. 1) die Lanze, der Spieß, Habd.,
Meg., Alas., Dict., Mur., Cig., Jan., Cig.
(T.), Dalm., Krelj; metalno k., der Wurſ-
spieß, Cig.; — 2) die Hochzeitsfahne, C.

kopjeměčec, čca, m. der Speerwerfer, Šol.

kopjemět, méta, m. das Speerwerfen, Šol.

kopjeník, m. = kopjanik, Cig., Jan.

kopjenôsec, sca, m. kopjanik, Cig., Jan.

kopjice, n., Cig., pogl. kopijce.

kopjísče, n. der Lanzenschaft, Cig., Jan.

kôpka, f. = kopje 1), Mur.

kôpkati, am, vb. impf. in kleinen Theilen
herausgraben, grübeln, Cig.

kopljénec, nca, m. der Verschnittene, Cig.,
Jan.

1. kopljeník, m. = kopljenec, Mur.

2. kopljenik, m. = mernik, M., Nov., pogl.
kupljenik.

kopljénje, n. das Verschneiden, das Entman-
nen, Cig.

kopněn, adj. Continental, Cig. (T.).

kopněnje, n. das Aufthauen, das Schmelzen
(deš Schnees).

kopnéti, im, vb. impf. schmelzen, zergehen (vom
Schnee): sneg kopni; — srcr mu kopni, er
wird muthloß, Cig., C.

kopníca, f. eine schneelose Fläche, Jan.

kopnína, f eine schneelose Fläche, Cig., C.

kópnja, f. = kop, die Hauarbeit, Cig., Jan.

kopnjáčina, f. = kopnina, C.

kopnóta, f. = kopnina, Jan.

kopnožemeljski, adj. sestländisch: kopnoze-
meljsko vodovje, Landgewässer, Jes.

kóprec, m. 1) der Fenchel (foeniculum vul-
gare), Meg., Dict.-Mik., DZ., Tuš.(R.); —
tudi: die Zophien-Raufe (sisymbrium So-
phia), Cig., Medv.(Rok.); — 2) abgefallene
Tannennadel, C.

kopŕcati, am, vb. impf. schleppend treten, hin-
ken, C.

kopŕcniti, pŕcnen, vb. pf. stürzen: s sedmega
klina na tla k., SIN.

koprcůn, m. = koprc 2), C.

kóprčev, adj. Fenchel-, Cig., Jan.

kopŕkati, am, vb. impf. = koprcati, vžhŠt.-C.

kóprica, f. in der Mühle das auf den Boy-
nagel passende Eisen im Laufsteine, Cig., Dol.,
Št.

kóprič, m. = koprc 1), Alas.

kópričev, adj. Fenchel-, Cig.

kopríva, f. 1) die Brennessel; mala k., kleine
Brennessel (urtica urens), velika k., große
oder Waldbrennessel (urtica dioica), Tuš.(R.);
mrtve ali konjske koprive, die tauben Něsseln,
C.; mrtva bela k., (lamium album), Mur.,
Cig., Tuš.(R.); mrtva lisasta k., die gesleckte
Laubnessel (lamium maculatum), Tuš.(R.),=
prisadna k., Z.; mrtva rumena k. (gale-
obdolon luteum), Tuš.(R.): = zlata k., Z.;
mrtva škrlatno - rdeča k. (lamium purpu-
reum), Tuš.(R.); kopriva ne pozebe = Un-
kraut verdirbt nicht; tudi: v koprivo ne trešči,
vjžhŠt.; — 2) kozje ime, Baška dol.-Erv.
(Torb.).

koprîvar, rja, m. der Něsselspanner, Cig.; mali
k., der kleine Fuchs oder Něself latter (vanessa
urticae), veliki k., der große Fuchs (vanessa
polychloros), Erj. (Ž.).

koprîvarica, f. muha k., die Něselfliege, Cig.

koprivček, čka, m. dem. koprivec, Z.

koprîvec, vca, m. der Zürgelbaum (celtis au-
stralis), Z.

kopríven, vna, adj. = koprivji, Cig., Jan.

koprívica, f. dem. kopriva; 1) kleine Bren-
nessel; — 2) brennende Liebe (lychnis chalce-
donica), C.

koprívina, f. das Něsselgesträuch, Cig., Jan.

koprívišče, n. der Vrt, wo Brennesseln wachsen,
Mur.; der Něsselader, C.

koprívje, n. coll. Brennesseln, das Brennessel-
gesträuch, Mur., Cig.

koprivji, adj. Něssel, Mur.; — koprivje je-
zičen, eine beißende Sprache führend, C.

koprivnica, f. 1) koprivnice, Něsseln (urtica-
ceae), Tuš.(R.); — 2) der Zürgelbaum (celtis
australis), Štrek.

koprîvnik, m. 1) das Něffeltuch, Cig., Jan.;
— 2) = koprivjak, das Brennesselmus,

28*

koprîvnjak — koracáti

— 436 —

korč — körar

Cig.; — 3) der Geißelstiel aus Zürgelholz, Nov.

koprîvnjak, m. das Brennnesselmuß, Mur.

koprívovec, vca, m. 1) der Zürgelbaum (celtis australis), C.; — 2) ein (aus Zürgelholz verfertigter) Geißelstiel, Cig.

koprívovina, f. = koprivina, Jan.(H.).

koprênje, n. das Schmachten; das sehnüchtige Verlangen.

kopréníti, im, vb. impf. vergehen, verschmachten; od revšěine k., Ravn.; od tvoje jeze kopr-nimo, Ravn.; od strahu k., Burg.; —schmach-ten, lechzen: od žeje k., Mur., Cig., Jan.; — k. po čem, ein sehnüchtiges Verlangen nach etwas haben; —prim. kopneti, Levst. (LjZv.).

kopríná, f. der Dill (anethum graveolens), Cig.

koprolit, m. okamenelo govno, der Koprolith, Cig. (T.).

kôpski, adj. kopsko, die Zeit zwischen 4 und 5 Uhr nachmittags: vzpomladi se ovce priz-zeno v kopsko, da jareta sesajo, tudi: solnce stoji na kopskem, Tolm.-Ejv. (Torb.).

kôpščak, m. mala južina, ki se daje delavcem „v kopsko“, Tolm.-Ejv. (Torb.).

kopúča, f. 1) gruča lešnikov na leskovi veji, Tolm.-Ejv. (Torb.); — 2) die Krystaldruse, Ejv. (Min.).

kopulácija, f. die Copulation (bot.), Tuš.(B.).

kopúlja, f. eine schmale Haue, Z., Kr.-Valj. (Rad); die Reuthaue, Cig., Jan., C.

kopúljica, f. dem. kopulja, Z., C.

kopûn, m. 1) der Kapaun; — 2) der Ver-schüttene, Meg.; — prim. srvn. kappûn, lat. capo, Mik. (Et.).

kopunár, rja, m. der Kapaunhändler, ogr.-M.

kopûnče, eta, n. kleiner Kapaun, Mur., Valj. (Rad).

kopûnček, čka, m. dem. 1. kopunec, kleiner Kapaun.

1. kopûnec, nca, m. dem. kopun, Valj. (Rad.).

2. kopûnec, nca, m. der Hügel, Hal.-C.; — prim. 1. kopa.

kopúniti, ûnim, vb. impf. (einen Hahn) kappen, fapaunen, Cig., C.; k. petelina, Vod. (Izb. sp.), jvžhŠt.

kopûnjak, m. die Kapaunensteige, Cig., C.

kôpva, f. = kopel, Cig., Jan.; k. prerojenja, Jap. (Sv. p.).

kôr, m. 1) das Chor, die Emporkirche; na koru peti; — 2) = zbor, der Chor, Cig. (T.), nk.

kôr, conj. nam. kakor, Kor., Z.

kôr, adv. nam kar, nikar, C., žapŠt.-LjZv., Kor.

kóra, f. die Rinde, die Kruſte, Habd.-Mik., Cig., Jan.; trši kot kora, Kr.-Valj.(Rad); — gefrorene Erdscholle, C.; die Eisšolle, Guts., Mur., Fr.-C.

korabelj, blja, m. = ladja, Cig. (T.), Jan., nk.; — rus.

koracálo, n. der Schlenderer, Cig.

koracanje, n. der Schlendergang, Cig.; der Gänsegang, Jan.

koracáti, âm, vb. impf. schwerfällig gehen, schlendern, Dict., Cig., Jan.; spehan je koracal sopotnik po konjskih stopinjah, Jurč.

korčáč, m. 1) das Schreiten, Dict.; — 2) = korak, Meg., Jan., Reč.-Mik.; neso veliko koračev narazen, Boh.

1. korača, f. große Rinde, C.

2. korača, f. 1) der Schritt, C.; — 2) mednožje: strgal sem hlače v korači, Koborid-Ejv. (Torb.); — 3) = roglja, zwei in einem Stiele steckende Spangen, C.

koračáj, m. der Schritt, die Schrittweite, Habd.-Mik., Mur., Cig., Jan., C., nk., vzhŠt.

koráčiti, âčim, vb. impf. 1) schreiten, Meg., Boh., Guts., Cig., Jan., C., Prip.-Mik.; k. iz sobe, k, črez vrt, Jurč.; — 2) k. se, jich spreizen, Štrek.

koráčnica, f. 1) iztezna, cevkasta, sesalna nožica mekužcev (ambulacrum), Ejv. (Z.); — 2) der Marſch (pesem ali godba), nk.

koračün, m. neko orodje: s koračunom ga je posekal, Sl.N.; — prim. 2. korača 3).

korájža, f. = srčnost; — iz: Courage.

korájžen, žna, adj. = srčen, couragiert.

korák, m. der Schritt; drobni, mali k., der Zwergschritt, Cig.; konj opeša na mali k., Vrt.; v k. stopati, im Schritt einhergehen, LjZv.

korákati, âkam, vb. impf. schreiten, austreten; marſchieren, C., nk.

korákniti, âknem, vb. pf. einen Schritt thun, Hal.-C., Sl.N.; — k. na konja, aufs Pferd springen, C.

korákoma, adv. schrittweise, Schritt für Schritt, Mur., Cig., Jan.; im Schritt, LjZv.

korál, m. zborno, cerkveno petje, der Choral, Jan.

korála, f. = koralda, koralja, die Koralle, Cig., Jan., Ejv. (Ž.).

korálda, f. die Koralle; tudi: korálda.

koráldar, rja, m. der Korallenmacher, Cig.

koráldast, adj. Korallen-, Cig.

korálden, dna, adj. Korallen-.

korałdísče, n. = koraljíše, Cig.

korálja, f. die Koralle, Cig. (T.); — stsl.

koráljast, adj. korallenartig, Cig. (T.), Ejv. (Min.).

koráljen, ljna, adj. Korallen-: -ljni greben, das Korallenriff, Cig. (T.).

koraljíše, n. die Korallenbank, Cig. (T.).

koráljnica, f. die Gistnatter (elops corallinus), Ejv. (Z.).

koráljnik, m. der Korallenstock, Cig (T.), Ejv. (Min.).

korân, m. mohamedansko sv. pismo, der Koran.

korant, m. 1) korant je gonjač oračev na pustni dan (ein wild ausſehender Mann in rauhem Pelz, mit Hörnerzu), vzhŠt.-C.; — (koránt = kurent, Notr.); — 2) der grüne genießbare Zeichſrosch, Hal.-C.

koranta, f. 1) die Kröte, C.; — 2) ungeschickte Weibsperson, C.

korantáča, f. = koranta, C.

korantáčka, f. = koranta, Hal.-C.

korantáti, âm, vb. impf. schwerfällig einhergehen, vzhŠt.-C.

kôrar, rja, m. der Chorherr, der Domherr.

["kōrarica — koredica", "— 437 —", "korednost — korēnast", "kōrarica, f. die Canonissin, Cig., Jan.", "kōrarski, adj. die Donherren betreffend; k. zbor, das Domcapitel, Jan.", "kōrarstvō, n. die Domherrenwürde, das Ca-\nnonicat, Dict., Cig., Jan., C.", "korasa, f. der Hundslattich (thrincia hirta),\nJosch.", "korat, m. 1) = korant 2), ogr.-C., Mik.; —\n2) der Mann im Monde, Zil.-Jarn.(Rok.).", "koraža, f. = koraža, C.", "kōrba, f. der Korb; der runde Kopfkorb, jvzh-\nŠt.: = = = = = = = = = = = = = = = = = =

korenàt — korenît

— 438 —

koreníti se — koret

korenàt, áta, adj. wurzelig, wurzelreich, Cig., Jan.; — dickwurzelig, Z.

korěncelj, clja, m. = korenček 1), Jarn.

korěnček, čka, m. dem. korenee; 1) das
Wurzelchen; — eine kleine Möhre; k. str-
gati komu, jemandem ein Rübchen schaben
(s kazalnikom desne roke drgniti po kazal-
niku leve). V.-Cig., Kr.; objokanemu revežu
korenček strějo in krog njega skačejo, Glas.;
— 2) der Zugwer, Cig., DZ.; — korenčík,
Gewürz, C.; — sladki k. = divji sladki koren,
jvžhSt.

korěnec, nca, m. dem. koren; 1) das Wurzel-
chen, Mur., Dalm., Valj.(Rad); — 2) der
Zugwer, vžhSt.-C.; — sladki k., = sladki
koren, die Süßwurz, C.

korěnek, nka, m. = korenček 1), Mur.

koreněti, ím, vb. impf. (in etwas) wurzeln, Cig.(T.).

koreníčast, adj. von einem Schrot und Korn:
koreničasti, nepokvarjeni Slovenci, Jurč.

koreníčen, čna, adj. Wurzel-.

koreničica, f. dem. korenika; das Wurzel-
chen, Cig., M.

koreníčiti, řím, vb. impf. wurzeln, seine Wurzel
haben, Z., Raič(Let.).

koreníže, n. coll. Wurzeln.

koreníka, f. die Wurzel; der Wurzelstock (bot.), Cig.(T.). Tuš.(R.); — das Radical (chem.), Cig.(T.); — die Wurzel eines Wortes (gramm.), Cig., Jan.

koreníkovec, vca, m. der Wurzeltheil des
Baumrumpfes, C.

korenína, f. 1) die Wurzel; korenine pognati,
poganjati, Wurzeln treiben; s korenino iz-
dreti, entwurzeln; srčna k., die Hauptwurzel,
Cig., Tuš.(B.); privrhnja k., die Thaewurzel,
Cig., Tuš.(B.); — dobre korenine, wurzel-
echt, Cig.; mož stare korenine, ein Mann
von altem Schrot und Korn; — do kore-
nine ozdraveti, von Grund aus heisen, Cig.;
— die Wortwurzel (gramm.), Cig., C.; pogl.
koren; — 2) kačja k., die Natterwurz (po-
lygonum bistorta). Cig.; — leskova k., die
Haſelwurz (asarum europaeum), Cig., Medv.
(Rok.).

korenînar, rja, m. der Wurzelsammler, der
Wurzelmann, Guts., Cig., Jan.

korenînast, adj. wurzelartig, Cig., Jan.

koreninàt, áta, adj. wurzelig, wurzelreich, Cig., Jan.

korenínica, f. dem. korenina; 1) das Wurzel-
chen; — 2) sladka k., gemeiner Tüpfelsarn
oder das Engelsfüß (polypodium vulgare).

koreníniti se, ínim se, vb. impf. Wurzeln
schlagen, Cig.

korenînje, n. das Wurzelwerk.

korenínovec, vca, m. deblo pri koreninah,
Savinska dol.

korenînski, adj. Wurzel-.

koreníšče, n. 1) die Wurzelstelle, C.; — 2)
= koreníšče, Cig.

korenît, adj. 1) wurzelhaft: k. soglasnik,
wurzelhafter Consonant, h. t. - Cig.(T.); —
korenita količina, die Wurzelgröße, die Ra-

dicalgröße (math.), Cig.(T.); — 2) radical,
tüchtig, gründlich, Cig., Jan., nk.; k. junak,
Zora; korenito naučiti se česa, SIN.; ko-
renite izpremembe, Str.

koreníti se, im se, vb. impf. Wurzel fassen,
Mur., Cig., Jan.

korenîtost, f. die Tüchtigkeit, die Gründlich-
keit, Jan., Cig.(T.), nk.

korenjáča, f. nav. pl. korenjače, die unteren
Theile (Wurzeltheile) des Flachjes, des Ge-
treides u. dgl., C.

korenják, m. 1) ein kräftiger, starker Mann;
— ein tüchtiger Mann; — 2) = domač
človek, n. pr. rojen v vasi, Sv. Peter(Go-
ris.)-Erj.(Torb.).

korenjákinja, f. starkes, kräftiges Frauen-
zimmer, Mur., Cig.

korenjár, rja, m. der Möhrenverkäufer, Cig.

korenjáški, adj. rústig, kräftig; — tüchtig.

korenjáštvo, n. die Rüchtigkeit, die Diannhaftig-
keit; — die Tüchtigkeit, der Heldenmuth, Cig.,
Jan., Cig.(T.).

korenjè, n. coll. 1) das Wurzelwerk, Wurzeln,
Mur., Cig., Jan., ogr. -Valj.(Rad); — 2)
Möhren, gelbe Rüben; repa, korenje, slabo
življenje, Npreg. -jvžhSt.; tudi: korěnje,
jvžhSt.; korénje, Gor.-Valj.(Rad); divje
ali svinjsko k., die wilde Möhrrübe (daucus
carota), Medv.(Rok.); kravje k. = kravji
koren (centaurea phrygia), C.; — krvavo
k., das Ruprechtskraut (geranium Roberti-
anum), Cig.

korěnjev, adj. Möhren: korenjevo seme;
tudi: korenjévo s., Levst.(Zb. sp.).

korenjěvčar, rja, m. mož, ki skupuje kore-
njevo seme, Dol.-Levst. (Zb. sp.).

korěnjevica, f. das Möhrenfräutig, C., Z.

korěnjevka, f. = korenjevica, Slom.-C.

korěnjiče, n. dem. korenje, kajk.-Valj.(Rad):
Drevo zeleno-korenjiče je pognalo, Npes.-
Vraz.

korenjišče, n. der Möhrenacker nach der Ernte,
C., Valj.(Rad).

korěnka, f. das Wurzelwort, Jan.(H.).

korenonǒžec, žca, m. korenonožci, Wurzel-
füßer (rhizopoda), Jan.(H.); (korennožci)
Erj.(Z.), Cig.(T.).

korenotvórje, n. die Wurzelbildung (gramm.),
Cig.(T.).

korěnovec, vca, m. deblo pri korenu, Gor.

korěnovnik, m. der Wurzelbaum (rhizophora),
Cig., Tuš.(B.); — češ.

korěnski, adj. Wurzel-.

korěnstvo, n. coll. Wurzelgewächse (repa,
krompir, korenje i t. d.), Cig., C., Nov.

kōrent, m. = kurent, Navr. (Let.), Levst.
(LjZv. I. 346.).

kóreselj, slja, m. die Karausche (cyprinus ca-
rassius), Frey.(F.).

kóreš, m. der Fortstecknagel am Pfluge, der
Stößel, Dol.-Levst.(Rok.), Gor.; (korež)
Cig.; — pogl. korež.

korešica, f. kleine Axt von der Form der Holz-
aßt, C., jvžhSt.; pogl. korošica 1).

koret, m. kurzer Männerrocf, Notr.

koretec — koriti

— 439 —

korititi se — korčvet

koretec, tca, m. dem. koret, eine Art Männer-
röchtjen, BlKr.

kôretelj, tlja (teljna), m das Chorhemd („Chor-
rötel“) der Priester, Cig., Dol.

kôretica, f. neka hruška, Ponikve na Goriš-
kem-Erj. (Torb.).

korêze, f. pl. jermeni idoči vpreženim volom
od ojesa do rogov, Malhinje - Erj. (Torb.);
— prim. korež.

korêž, m. vož, ki veže gredelj na plužna
kolca, (iz it. careggia, Riemen) Štrek. (LjZv.).

kórica, f. dem. kora; 1) das Rindchen, Cig.;
die Brotrinde, Mik.; k. kruha, Jan., Raič
(Let.); — der Zimmt, (po rus.) Cig.(T.);
— 2) pl. korice, die Einbanddecken, Mik.,
Vrt.; — 3) pl. korice, die Scheide, Prip.-
Mik.

kóričen, čna, adj. Zimmtz: korična kislina,
die Zimmtfäure, Cig.(T.).

korifej, m. vodja dramatičnega kora, der Kory-
phaeus, Cig.(T.); korifeji, kolovodje, Führer,
Tonangeber, Koryphäen.

korijämb, m. der Choriambus (verzna stopa
— —), Cig.

korína, f. 1) die Blume, ogr.-C.; der Blumen-
strauß, ogr.-C.; — 2) der Dosten (origanum
vulgare), C.

korist, f. der Nužen, der Vortheil, Habd.-Mik.,
Guts., Cig., Jan., nk.; občna k., der Gemein-
nužen, das Gemeinwohl, nk.; biti komu na
(v) korist, jemandem zum Vortheile gereichen,
nk.; to mi gre na korist, das kommt mir
zugute, Cig.; (korist, m., Mur., vzhŠt.).

korist, m. kdor v koru (zboru) pojed, der Cho-
rist, Cig., Jan., nk.

koristen, stna, adj. nüglich, förderlich, ersprieß-
lid, Mur., Cig., Jan., nk.

koristinja, f. die Choristin, nk.

koristiti, istim, vb. impf. nüžen, Cig., Jan.,
nk.; — k. se s čim, aus etwas Nužen
ziehen, Cig.(T.).

koristljiv, ava, adj. = koristen, Jan.

koristnost, f. die Nüßlichkeit, die Zuträglich-
keit, Cig., Jan., nk.

koristoljúben, bna, adj. eigennüüig, Cig., nk.

koristoljúbje, n. der Eigennuž, Cig., nk.

koristolóven, vna, adj. nach Gewinn haschend,
gewinnfüchtig, eigennüüig, C., Zora, Jurč.,
nk.

koristolóvje, n. die Gewinnsucht, der Eigen-
nuž, nk.

korítar, rja, m. der Trogmacher, Cig.

korítast, adj. trogartig, muldenförmig, Z., Cig.
(T.).

korítce, n. dem. korito; 1) kleiner Trog; —
2) die Rumpfmulde in den Mühlen, Cig.;
po koritcu teče žito iz grota na kamen, C.,
Kr.; — 3) der (trogartige) Hacktof, C.; —
4) der Gossenschuh, Cig.; — 5) der Wirbel-
kaften an der Bioline, V.-Cig.

koritelj, m. der Tabler, Zv.

koriten, tna, adj. Trog-.

koriti, im, vb. impf. Vorwürfe machen, rügen:
k. koga, Jan., C., Vrt., DZ.; — zührichten,
BlKr.-M.; strafen, C.; — k. se, zanken, mit

Worten streiten, C.; — 2) plagen, martern:
kaj me koris' was plagst du mich? to me
jako kori, das macht mir viele Schwierig-
keiten, BlKr.; k. se, sich plagen: kako je
kaj: — tako se pač korim, SlGor.

korititi se, istim se, vb. impf. sich werfen (vom
Brett), C.

koritnica, f. 1) die Mulde, Levst. (Cest.); —
2) der Trogdeckel im Schweinstall, Cig., Jan.,
Mik., Kr.-Valj. (Rad); — 3) pl. koritnice,
die Fiedel, eine schlechte Bioline, Mur.

koritnik, m. 1) = koritnjak, C.; — 2) =
žlebnjak, der Hohziegel, Z.

koritnjak, m. eine Art Steinbier: das Trog-
bier, Kor.; der Steinbierausbruch, Guts.,
Mur., Cig., Jan., Kor.

koritq, n. der Trog (Fresz-, Tränke-, Lösch-
trog u. dgl.); — der Bodentheil der Wein-
presse, C.; — der Schiffsförper, C.; — der
aus einem Baumftamm ausgehöhlte Bienen-
stock, C.; — die Teignmulde, Hal.-C.; — die
Kindeswiege, C.; — eine große Rinne, Mur.;
— der Falzziegel, Cig.; — das Flußbett,
Cig., Jan., Cig.(T.); Savi korito uravnati,
Zv.; — die Mulde (geogr.), Jes., Cig.(T.).

korizem, zma, m. = korizma, Prim.-Levst.
(Rok.).

korizma, f. die 40tägige Fastenzeit, C. Mik.;
— prim. it. quaresima.

korjänder, dra, m. der Koriander (coriandrum
sativum), Cig.

korjástiti, ästim, vb. impf. nothzüchtigen, Ravn.-
Cig., Notr.; (nam. kurjastiti).

körman, m. 1) = krmlo, das Steuerruder,
Mur.; — = krma, das Hintertheil des Schiffes,
C.; — 2) = kormanuš, Jan., Vod.(Izb. sp.);
— iz madž. Mik. (Et.).

kormániti, ânim, vb. impf. das Steuerruder
füßen, steuern, Mur., Cig., Jan.; ladijo k.,
Cig.

kormánuš, m. = krmar, der Steuermann,
Mur., Poh., (-oš, C.); — prim. korman.

kôrmus, m. = kolmež, Valj. (Rad).

kornetîst, m. der Zinkenbläser, der Cornetist,
Cig.

kornič, íča, m. = korenček, ogr.-Valj.(Rad);
prim. koren.

korníkovec, vca, m. der Koriander (corian-
drum), Tuš. (B.).

kornîmšica, f. die Pimpinelle (poterium san-
guisorba), Cig., Medv. (Rok.), Nov.; —morda
nam. krvonimšica, Z. (?)

kornjáca, f. die Schildkröte (testudo), Erj. (Ž.),
DZ.; geometrična k., die geometrische Land-
schildkröte (testudo geometrica), Erj. (Ž.).

kornjáčin, adj. von der Schildkröte: k. črep,
die Schildkröterschale, Cig.(T.).

korobáč, m. = korbač, Cig., Jan.

korobáčiti, äčim, vb. impf. s korobačem pre-
tepati, karbatschen, Cig., Jan.

korobida, f. = robida, Jan., C., KrGora-
Mik.

korócelj, clja, m. die Schafgarbe, Z., Medv.
(Rok.); pogl. koroncelj.

korócvét, m. = korocelj, jvzhŠt.

koromáč - korúze

— 440 —

korúzen — kôsati se

koromáč, m. = komorač, der Fenchel (foenicum), *Alas., Dict., Štrek*.

koromáčevlje, n. das Stedtenkraut (ferulago galbanifera), *Štrek*.

koromáčnica, f. neka goba, Rihenberk-Erj. (Torb.).

korománež, m. = krmar (Steuermann), na vzhodu-Mik.; — prim. kormanuš.

korčncelj, clja, m. = korocelj, die Schafgarbe, vzhŠt.-C., Gor.

korondáča, f. = korantača, Z., C.

koroselj, slja, m. = koreselj, 1.-Cig.; (korošelj, Bes.).

koroščák, m. der Carinthin (min.), h. t.-Cig. (T.).

korôšec, šca, m. 1) neko jabolko, Sv. Jakob na Savi-Erj. (Torb.); — 2) neki lan, C.

korošica, f. 1) das Handbeil, Cig., Jan., Gor.; — die Flosserhase („ker so jo s Koroškega dobili“, Zora 1. 122.); — 2) pipica korošica, eine Art Tabatpfense, Jurč; — 3) neka hruška, Sv. Duh pri Krškem - Erj. (Torb.); die Mostbirne, Cig.

korošička, f. dem. korošica; kleines Handbeil, Cig., Jan.

korôvje, n. coll. Eisschollen, C.; — prim. kora.

kôrp, m. der Korb, M., Z.; — iz nem.

kôrpič, m. dem korp; — na k. se držati, na k. nabirati, eine weinerliche Miene machen, Mur., Guts.-Cig.

korporácija, f. die Körperschaft, die Corporation, Cig. (T.).

korporál, m. desetnik, der Corporal.

korsár, rja, m. = gusar, der Pirat, Cig., Jan.; — prim. it. corsare.

korsét, m. die Schnürbrust; furzes, knapp anliegendes Frauenoberkleid, das Corset.

korteláč, m. ein gekrümmtes Hackmesser, Kras; — prim. it. coltellaccio, Hackmesser.

korumbína, f. = korbin, vinika, Črniče(Goriš.).

korün, m. = krompir, Cig., Jan.; (na istriskih otokih, M.).

koründ, m. neki dragi kamen, der Korund, Erj. (Min.).

korúnišče, n. = krompirišče, Jan.

korunoprálnik, m. der Erdäpfelwaschbottich, DZ.

korúnov, adj. = krompirjev, Jan.

korunovár, vára, m. das Erdäpfeldampffass, DZ.

korûnovec, vca, m. der Kartoffelbrantwein, Cig., Jan., Vrtov. (Km. k.).

korúnovica, f. das Erdäpfelkräutig, Jan., Vrtov. (Km. k.).

korúpcija, f. pokvarjenost, die Corruption, Cig. (T.); tudi: korupčija.

koruşelj, slja, m. 1) = gruča: k. črešenj, k. kač, Z.; die Menge, die Schar, Jan., C., SIN.; k. ljudi, Ravn.; — 2) die Eichtraube (kleine, traubenförmig an den Wurzeln der Eiche wachsende Schwämme), Cig.

korúza, f. der Maiš; das Maišfeld: živina je v koruzi.

korúze, eta, n. kljuse, malovreden konj, Temljine (Tolm.) - Štrek. (Let.).

korúzen, zna, adj. Maiš-; k. kruh, korúzna slama.

koruzínovka, f. der Maišstrohalm, C.

korúzišče, n. das Maišfeld nach der Ernte, Mur., Cig., Jan.

korûznica, f. 1) das Maišstroh; — 2) = koruzna pogača, C.; tudi: pl. koruznice, Ščav.

korúznik, m. 1) das Maišbrot, Mur.; — 2) = koruznjak, Mur., Cig.

koruznják, m. die Kufuruzharse, der Maišbehälter, Cig., C., jvzhŠt.

korvěta, f. manjša vojna ladja, die Corvette.

korzár, rja, m. = korsar, der Pirat, der Caper, Cig.

1. kôs, m. das Stück; k. kruha, platna; lep k., ein gehörig großes Stück; vozni k., das Frachtstück, DZ.; vezilni, vvezni k., das Verbindungsstück, DZ.; die Strecke: k. ceste, steze; das Feldstück, Cig.; dva kosa ječmena, en kos pšenice, Polj.; die Parzelle, Jan., Nov.; na kose, parzellenweise, Nov.-C.; tri kose trsja, dva kosa loze, BIKr.

2. kôs, m. die Schwarzdrossel oder Amsel (turdus merula); vodni k., die Wasseramfel (cinus aquaticus), Cig., Erj. (Ž.); = povodni k., Dict., Cig.

1. kôs, adj. indecl. k. biti, imstande sein: brez tega nismo kos biti, das können wir nicht entbeihren, Z., jvzhŠt.; k. biti komu ali čemu, jemandem oder einer Sache gewachsen sein; njemu ni nihče kos, mit ihm kommt niemand auf; zvijača je sili kos, Npreg.-Jan. (Sl.); nisem vsemu kos, ich kann nicht alles thun (bewältigen); (pomni: ona je kosa, mi smo kosi, Rogatec/vzhŠt.-C.)

2. kos, adj. schief, Cig. (T.), C., DZ.; — hs., rus.

kósa, f. 1) die Zense; — smrtna k., die Sense des Todes; — 2) das Bäkeleisen der Kürschner, Cig.; — 3) zemeljska k., die Rehrung, Jes.

kosáča, f. eine schlechte Zense, Cig.

kosák, m. der Senjenmann, Jan., C.

kosáljkinja, f. die Mähderin, (kosalkinja) Mur., Danj.-Mik.

kosálnica, f. nož, podoben sekiri, s katerim buče kosajo, kajk.-Valj. (Rad).

kôsanje, n. das Wetteisern, 1.-Cig.

kosár, rja, m. 1) der Senfenschmied, Mur., Cig., Jan.; — 2) der Senjenmann, C.; — 3) = folč, das Krummesfer, Notr.

kosaríca, f. velik nož, s katerim sekajo slanino, buče i. t. d., Bilje-Erj. (Torb.).

kosárna, f. die Kaserne.

kosárnica, f. die Senfenschmiede, die Senfensfabrik, Cig., C.

1. kósast, adj. senförmig, Cig.

2. kósast, adj. gestuft: k. pes, ki nima celega repa, BIKr.

kosáti, ám, vb. impf. zerfstücken, Z.; k. na kocke, würfeln, 1.-Cig.; k. kruh = na kose rezati, C., Jap. (Prid.).

kôsati se, am se, vb. impf. sich messen: (im Ringen) = metati se, Lašče-Levst. (Rok.); — wetteisern, Cig., Jan., Cig. (T.); kosajo se, kdo bo prej opravil, Svet. (Rok.); v prid-

kosatica - kōsinus

— 441 —

kosír – kosítrnik

nosti in varčnosti se noben vaščan ne more
kosati ž njim, *LjZv*.; kosa se domača peča
s kupilnim robcem, *LjZv*.

kosatīca, f. die H upperbel (math.), C., Let.

kōsćema, adv. Stückweise, M.

kōšček, čka, m. dem. kos; k. kruha.

1. kósec, sca, m. das Stück; na drobne kosce
razsekati, in kleine Stücke hauen.

2. kósec, sca, m. 1) der Mähder; danes imamo
kosce; — 2) der Wasserläufer (hydrometra
lacustris), *Zemon-Erj. (Torb.)*; — der Weber-
knecht (opilio), *Erj. (Torb.)*; črni k., der Weber-
bock (lamia textor), *Erj. (Ž.)*; — 3) der Wachtel-
könig (rallus crex), *Cig.*; — — 4) pl. kosci,
der Orionsgürtel (drei Sternè im Sternbild
des Orion), C.

3. kósec, sca, m. dem. 2. kos; kleine Amsel.

kósek, ska, m. dem. 1. kos.

kosekānta, f. die Cosecante (math.), *Cig. (T.)*.

kósem, sma, m. die Flöcke, *Dict., Cig., Jan.,*
C.; — die Schneeflocke, *Vod. (Izb. sp.)*; —
k. prediva, ein Bund Flachs, *Mur., Valj. (Rad).*

kósemčati, am, vb. *impf.* neka igra z denar-
jem, ki iz klobuka iztresen kaže ali klavo
(„kosem“) ali pismo, *Notr.*

kósemček, čka, m. dem. kosmec; das Flöd-
chen, *Cig.*; k. volne, *Cig., Glas.*

kósen, sna, adj. Sezen.

kosčr, rja, m. = kosir, das Krummesser, *Habd., Dict.*

koserīca, f. = kosarica, Štrek.

1. kosica, f. dem. kosa; 1) kleine Sense; Ljub-
ček moj kosico brusi, *Npes.-K.*; — 2) die
Sichel, ogr.- C.; — 3) die Schweiffeder des
Hahnes, C.

2. kosica, f. das Amselweibchen, *kajk.-Valj. (Rad).*

1. kosič, ica, m. dem. 1. kos, das Stückchen,
Rez.-Valj. (Rad).

2. kosič, ica, m. dem. 2. kos; die Amsel (tur-
dus merula), *Alas., Kras. Istra-Erj. (Torb.)*;
kosič, Rez.-Valj. (Rad).

kosilati, am, vb. *impf.* das Frühstück oder das
Mittagsmahl nehmen, *C., Savinska dol.*; —
prim. kosilo.

kositce, n. dem. kosilo; kleines Früh- oder
Mittagsmahl; plitvo k., Svet. (Rok.); — das
Frühstück, Jan.

kositčati, am, vb. *impf.* ein kleines Frühmahl
nehmen, frühstücken, C., M., Z.

kosiliti, ilim, vb. *impf.* = kosilati, *Mg.*

1. kosītnica, f. die Mähmaschine, *Nov., DZ.*

2. kosītnica, f. pletenica, jerbas, ki ga nosijo
ženske na glavi (ker v njem nosijo delav-
cem „kosilo“ na polje), *Tolm.-Streck. (Let.)*

kosītnik, m. der Mittagsgast, C.

kosīł, n. das Frühmahl bei den Landleuten;
(nach bürgerlicher Sitte) das Mittagsmahl;
na k. povabiti, zum Mittagsmahl einladen;
na kosilu biti pri kom, bei jemandem das
Mittagsmahl nehmen; pri kosilu, beim Mit-
tagsmahle.

kosinjak, m. ein großes Stück, Fr.-C.

kōsinus, m. der Cosinuš (math.), *Cig. (T.)*

1. kosír, rja, m. 1) das Krummesser, das Ab-
ästmesser, *Cig., Jan., C., Svet. (Rok.)*, Dol.,
Kras; das Rebenmesser, *Habd.-Mik., BlKr.*;
kostanjevo kolje s kosirjem belijo, *BlKr.*;
— 2) = kosarica, *Goriška ok.-Erj. (Torb.)*;
— 3) der Senſenſtiel, *C., Polj.*; — obroček,
ki priklepa koso h kosišču, *Gor.*; der Senſen-
ring, *Mur., Cig., Jan.*

2. kosír, rja, m. der Tüchtige, Polj.

kosíra, f. kozje ime, *Krn-Erj. (Torb.)*

kosírček, čka, m. kleines Rebenmesser, *Valj. (Rad).*

kosirica, f. = koserica, kosir 2), *Goriška ok.-Erj. (Torb.)*.

kosírnik, m. = kosir 1), V.-Cig.

kosíšeč, n. das Sensengestell.

kosítar, rja, m. = kos z ročem, *Ajdovščina Erj. (Torb.)*

kosíten, tna, adj. mahdbar: k. travnik, *Mur., Mik.*; — Mahd: kositno delo, die Mähe-arbeit, die Mahd, *Danj. (Posv. p.)*

kosíter, tra (tera, terja), m. das Zinn, Mg., Guts, *Mur., Cig., Jan., Cig. (T.)*, Mik.; (nav. das Weißblech, *Mur., Kr.-Cig., Jan.*).

kosíteren, rna, adj. = kositrn, *Cig. (T.)*

kosíterjast, adj. = kositrast, *Cig.*

kositernast, adj. = kosil, Polj.

kosíterov, adj. Zinn-: k. okis, das Zinnoryd,
*Cig. (T.)*

kosíterovec, vca, m. das Zinnerz, C., *Erj. (Min.)*; — prim. kositovec.

kosítev, tve, f. = košnja, Jan., *ogr.-Valj. (Rad).*

1. kosíti, im, vb. *impf.* mähen; travo, seno,
otavo k.

2. kósiti, im, vb. *impf.* das Früh- oder Mittags-
mahl einnehmen (prim. kosilo); kjer laž kosi,
tam ne večerja, *Npreg.-Jan. (Slovn.)*; zdaj
kosimo, ježb sind wir beim Mittagsmahlje;
okore kosite? um wie viel Uhr pfleget ihr
zu speisen?

3. kosíti, im, vb. *impf.* = drobiti, *Bilje-Erj. (Torb.)*

kositrár, rja, m. der Zinngießer, *Mur., Cig., Jan.*

kositrárniča, f. die Zinngießerwerkstätte, die
Zinngießerei, *Cig., Jan.*

kositrárski, adj. Zinngießer-, *Cig.*

kositrárstvo, n. das Zinngießerhandwerk, *Cig.*

kosítrast, adj. zinnweiß, *Cig.*; zinnen, *Cig.*

kosítrati, am, vb. *impf.* = kositriti (prim. kositravec).

kositravec, vca, m. der Verzinner, *Cig.*

kositrěn, adj. aus Zinn, zinnen, *Mur., Cig., Jan.*; kositrena posoda, *Guts.*

kositrenica, f. das Zinnerz, *Cig.*

kositrenina, f. die Zinnware, *Cig., Jan.*

kosítrenje, n. das Verzinnen, *Cig.*

kosítriti, itrim, vb. *impf. verzinnen, Cig.*

kosítrn, adj. Zinn-, zinnen, *Cig., Jan.*; kosí-
trna posoda, *jvžhSt.*

kosítrnat, adj. zinntältig, *Cig., Jan.*

kosítrnica, f. = kositrovec, *Cig.*

kosítrnik, m. 1) der Zinnsstein, *Cig.*; — 2)
die Zinngrube, das Zinbergwert, Jan.(H.).

kositrnina — kosmateti

— 442 —

kosmáti — kosmînje

kositrnina, f. die Zinnware, Cig.

kositrovec, vca, m. der Zinnstein, Jan., C.

kositrovit, adj. zinnhältig, Jan.(H.).

kosítva, f. = kositev, Jarn., Cig.

kosják, m. 1) velik nož, katerim zelje re-
zejo, Žabče-Erj. (Torb.); = sekalo, das
Hacnuesser, Tolm.; — 2) = 2. kosec 1), Notv.

kôsje, n. = kosišče, der Senſenſtiel, Cig.,
Dol.; zlomiti k., Jurč.

kosláda, f. sod z veliko štirivoglato luknjo
na vrhu; jeseni se vozi grozdje v njem, a
drugače tudi voda, Vreme-Erj. (Torb.);
(prim. kosklada = „truga“, Nov.).

kosljáti, ám, vb. impf. in Stückchen zertheilen,
Blc.-C.

kósma, f. = kosem, die Flocke, C., Z.

kosmáč, m. 1) ein bärtiger Mann, der Rauh-
bart, Cig., Štrek.; — ein rauhhaariges Thier,
SIN.; — 2) der Lederapfel, Jarn., Cig., Jan.,
C., Kr.-Erj. (Torb.); — = kosmača, die
Stachelbeere, Medv. (Rok.), Josch; — 3) der
Bestohhobel, der Rauhhobel, V.-Cig., Valj.
(Rad.).

kosmáča, f. die Stachelbeere (ribes grissularia),
Mur.

kosmáče, eta, u. neko jabolko, v Brkinih-Erj.
(Torb.).

kosmáček, čka, m. dem. kosmač; 1) der Ziest
(stachys hirsuta), C.; — 2) kleiner Rauh-
hobel, V.-Cig.

kosmačica, f. der Lederapfel, C., Bes.; — neka
breskva, Ip.-Erj.(Torb.).

kosmačin, m. bärtiger Mensch, Štrek.

kosmačina, f. das Rauhwerk, die Rauhware,
Jarn.

kosmáčka, f. neka hruška, Cig.; — neko ja-
bolko, Koborid-Erj. (Torb.); — neka breskva,
Solkan-Erj. (Torb.).

kosmačulja, f. neka hruška, Jarn. (Sadj.).

kosmájka, f. neko jabolko, Kanal-Erj. (Torb.).

kosmálja, f. = kosmaljéek, C.

kosmáljéek, čka, m. die Kohllitie, Jarn.

kosmáljek, ljka, m. die Kohllilie, Jarn.

kósmast, adj. zotticht, Cig.

kosmát, áta, adj. behaart, rauhhaarig, zottig;
kosmata kapa, die Pelzniüße; kosmata kapa!
poß tausend! kosmata ušesa imeti, = ne sli-
šati, neposlušen biti; — rauh; k. zid = ne-
ometan zid, Gor.; — kosmato grlo, ein
rauher Hals; kosmat glas, heisere Stimme,
V.-Cig.; kosmata vest, ein lares, grobes Ge-
wissen; kosmata pesem, das Zotenlied; k.
beseda, die Zote; k. šala, ein roher Scherz;
kosmata laž, eine grobe Lüge; k. med
= med v satovju (opp. suh med), Svet.
(Rok.); — kosmata teža, das Bruttogewicht,
Cig.(T.); kosmati denar, der Bruttoertrag,
Svet. (Rok.).

kosmatáč, m. der Rauhbärtige, C.

kosmatást, adj. etwas behaart, Mik.

kosmatáti, ám, vb. impf. beim Mähen das
Gras nicht gleichmäßig glatt abschneiden, Gor.

kosmatéti, im, vb. impf. behaart, rauh, zottig
werden, Mur., Jan., Met., Mik.

kosmáti, ám, vb. impf. zaufen, zupfen, Cig.,
Jan., C.; volno k., Wolle zupfen, Guts.; k.
se, sich balgen, Jan.

kosmatica, f. 1) der Rauhweizen, Jan., C.;
— 2) die Straube, Jan.; — 3) das Maus-
ohrlein (hieracium pilosella), Cig., Medv.
(Rok.).

kosmatín, m. der Behaarte, der Rauhhaarige
(n. pr. o medvedu), C.

kosmatína, f. 1) das Rauhe, die Haare (3. B.
ant menschlichen Körper außer dem Kopfe),
Cig., M.; — 2) der Flanell, C.; — 3) die
Zotte, Cig.

kosmatínast, adj. rauh, behaart, zotticht, Cig.

kosmatínec, nca, m. 1) der Rauhhaarige (o
volku), LjZv.; — 2) navadni k., der gemeine
Bärenspinner (euprepia caja), Erj. (Ž.); —
3) die Wiesen-Küchenschelle (anemone praten-
sis), Jan., Tuš.(R.); — neko jabolko, Dol.

kosmatínica, f. dem. kosmatina, kleine Zotte,
Cig.

kosmatínje, u. die rauhe Behaarung, das
Rauhe, Mur., C.

kosmatínka, f. 1) der Rauhweizen, Cig.; —
2) die Stachelbeere, C.; — 3) die Straube, Jan.

kosmatítí, im, vb. impf. rauh machen, k. se,
rauh werden, V.-Cig.

kosmatív, íva, adj. rauh: kosmativo tkanje,
DZ.

kosmâtka, f. der Pfirsich, C.; = milica,
das Liebešgras (eragrostis), Z.

kosmatoglâvec, vca, m. der Rauhkopf, Cig.

kosmatolist, lista, adj. rauhblättrig, Jan.

kosmatolísten, stna, adj. = kosmatolist, Jan.
(H.).

kosmatonóg, nóga, adj. rauhheinig, federfüßig,
Cig.

kosmatonţţec, țza, m. der Rauhfuß, Cig.

kosmatorêpec, pca, m. der Rauhschwanz, Cig.;
lisjak, Bes.

kosmatêpka, f. ein weibliches Thier mit be-
haartem Schwanz, Cig.

kosmatorök, róka, adj. rauhhändig, Cig.

kosmátost, f. die Behaartheit, die Rauhigkeit.

kosmatútja, f. die Flocke, die Zotte, Let.

kosmâvec, vca, m. die ästige Zaunlitie (an-
thericum ramosum), Medv. (Rok.).

kósmec, meca (semca), m. = kosmič, Dict.,
Jan.

kosmič, íča, m. dem. kosem; die Flocke, die
Zotte, Cig., Jan., C.; — k. prediva, ein Bündel
Spinnhaar, das Reifenbißchel, Jarn., Mur.,
Cig.; — das Bündel: prvotni k., das Pri-
mítivbündel, čeřevesni k., die Darmzotte, Erj.
(Ž., Som.).

kosmíček, čka, m. dem. kosmič, die Flocke,
Jan.

kosmína, f. 1) die Rauhjeite (3. B. des Pelzes),
Cig., Jan.; — 2) die Wollsfloße, Polj.; kadar
sneg gre, v nebesih strijezo ovce, pa pa-
dajo na zemljo kosmine, Dol.-LjZv.

kosmínek, nka, m. die Wollsfloße, C.

kosmînje, n das Rauhe, die Haare, Mur.,
Vest., Danj. (Posp p.); kamelsko k., Kameel-
haare, ogr.-Valj. (Rad).

kosmōvec — kóstanj

— 443 —

kostânjar — kostenják

kosmōvec, vca, m. = kocmovec, das Baum-
moos, Trst. (Let.).

kosmoŭh, úha, m. der Schelm, C.; (o po-
rednih fantalinih), Slom.

kosmúlja, f. 1) die Flocke, Cig., Jan.; snežna
k., die Schneeflocke, ZgD.; — 2) der Fuchs,
Jarn., Rib.-Mik., Kr.-Valj.(Rad); — 3) die
Stachelbeere (ribes grossularia), Jan., Tuš.
(R.), Medv. (Rok.).

kosmúljek, ljka, m. die Zauflilie (anthericum),
Tuš. (B.), Medv. (Rok.).

kosmûra, f. das Habichtskraut (hieracium),
Sol., C.

kosobrávec, vca, m. eine Art Käfer, M.

kosobrin, ina, m. zmerjalen priimek nerod-
nežu, Kr.Gora.

kosocépek, pka, adj. paratom (min.), h. t.-
Cig. (T.).

kosodrévina, f. das Knieholz, Cig. (T.).

kosokóten, tna, adj. schiefwinkelig, Cig. (T.).

kosolik, líka, m. das Plagieder, h. t.-Cig. (T.).

kôsoma, adv. stückweise, Cig., DZ.

kosods, ósa, adj. klinometrijsk (min.), Cig. (T.).

kosorép, répa, adj. mit gestuttem Schwanz,
Jan., Mik.; k. pes, Jurč.

kosorép, répa, m. mož s kratko suknjo (ša-
ljivo), Rib.-M.

kosorépec, pca, m. 1) ein Thier mit abge-
ſtußtem Schwanz: pes k., Jurč.; — 2) das
Spielhuhn, Gor.-M.

kosorépiti, rêpim, vb. impf. den Schwanz
ſtußen, Jan.; (pren.) k. besede, Worte ſtußen,
Levst. (Zb. sp.).

kosorépka, f. ein weibliches Thier mit abge-
ſtußtem Schwanz, Jan.

kosôst, f. die Schiese, Cig.(T.); — prim. hs.
koso, schief.

kosóven, vna, adj. kosovno blago, Stückgut,
Cel. (Ar.).

kôsov, adj. Amsel-, Cig., Jan.

kosovína, f. das Stückwerk, Jan.

kôsovka, f. das Amselweichen, Cig., Jan.

kosozób, zóba, adj. schiefzähnig: kosozoba
lobanja, Erj. (Z.).

kosozób, zóba, m. kosozobi, die Schiefzähner,
Erj. (Som.).

kospric, m. kurzes Schwert, der Dolch, ogr.-C.

kôst, ‚f., f. 1) das Bein, der Knochen; sama
kost in koža ga je, es ist an ihm nichts, als
Haut und Knochen; mrtvaške kosti, kosti
gristi; sveta ali križna k., das Kreuzbein,
Erj. (Ž.), ogr. - C.; morska ali mrtva k.,
das Ueberbein (ein Auswuchš), Cig., Jan.,
Št., Kr.; ribja k., die Fischgräte, Cig. (T.);
die Walschbarте, das Fischbein; iz ribje kosti,
fischbeinern; slonova k., das Eſsenbein; —
stara kost, ein alter Mensch; stara kost je
modrost, das Alter ist weise, Levst. (Zb. sp.);
— 2) = koščica, der harte Fruchtfern, Cig.

kostáča, f. großer Knochen, Mur.

kóstanj, kostánja, m. die Kastanie (Baum und
Frucht); divji k., die Nájskastanie (aesculus
hippocastanum), pravi k., echter Kastanien-
baum (castanea vesca), Tuš. (R.); (— =
kronpir, Kaplja (Kor.-Josch).

kostânjar, rja, m. der Kastanienverkäufer, Cig.,
Navr. (Let.).

kostánjast, adj. kastanienartig; — kastanien-
braun; kostanjasta barva.

kostánjarica, f. die Kastanienverfäuferin, Cig.

kostanje, n. coll. Kastanien; k. pobirati.

kostanjec, jca, m. dem. kostanj; kleiner Ka-
ſtanienbaum, BlKr.

kostánjev, adj. Kastanien-; k. les; —kastanien-
braun, Cig., Jan.; kostanjevi lasje, M., Z.

kostánjevček, čka, m. dem. kostanjevec, das
Bräuchen, Cig.

kostanjevec, vca, m. 1) braunes Pferd, Cig.,
Jan.; — 2) = povodnji kostanj, die Wasser-
nuſs (trapa natans), Z.

kostánjeven, vna, adj. kastanienbraun, Mik.

kostánjevica, f. die Wassernuſs (trapa na-
tans), C.

kostánjevina, f. das Kastanienholz.

kostánjevje, n. der Kastanienwald.

kostánjevka, f. 1) eine Ruthe, ein Stab aus
Kastanienholz, Z.; — 2) eine Art große Fisole,
vžhŠt.-C.

kostanjičje, n. = kostanjičevje, Valj. (Rad).
Polj.

kostanjičevje, n. die Rainweide (ligustrum
vulgare), Jan., Mik., Valj.(Rad); (nam. ko-
steničevje, prim. kostenika).

kostanjičevina, f. = kostanjičevje, Kr.

kostânjik, m. der Kastanienwald, BlKr.

kostanjína, f. das Kastanienholz, jvžhŠt.

kostár, rja, m. der Knochenfammier, Cig.

kosteličevje, n. coll. die Heckenkirsche (loni-
cera), Tuš. (R.).

kostěn, adj. beinern, knöchern, Cig., Jan.

kósten, stna, adj. Bein-, Cig., Jan.; kóstna
mezdra, die Beinhaut, 1.-Cig.; k. gniloba,
der Beinfraß, Cig.; kostni pepel, die Bein-
asche, Cig.

kostěnec, nca, m. die Steinnuſs, Štrek., Po-
nikve, Kras-Erj. (Torb.).

kostenica, f. 1) nicht vom Kerne gehende
Pfirsich, M., Ip.- Erj. (Torb.), Kras; — 2)
neka trta, Vrtov. (Vín.); — 3) das Fleischer-
beif, Cig.; — 4) kosteníce, neke majhne,
deloma iz kosti narejenc sani. Bled; — 5)
das Rheuma, das Podagra, pri Koboridu-
Erj. (Torb.); prim. kostnica 2).

kosteničar, rja, m. der Liguſterschwärmer (sphinx
ligustri), Erj. (Ž.).

kosteničevje, n. die Rainweide (ligustrum),
Dict.; živa meja iz kosteničevja, Pirc.

kosteničica, f. = kostenika (Rainweide), Josch.

kosteník, m. = kostenika (Rainweide), Bolc-
Erj. (Torb.).

kosteníka, f. die Rainweide (ligustrum vul-
gare), C., Poh.; prim. čontika in nem. Bein-
holz; — tudi: der Seidelbäst (daphne meze-
reum), Tolm.-Erj (Torb.).

kostenína, f. die Knochenware, Jan.

kostenjáča, f. 1) die Todtenkammer, Cig., ZgD.;
— 2) die Fleischer- oder Küchenhacke, SlGor.-C.

kostenják, m. 1) das Beinhauš, Jarn.; — 2) =
kostenika (Rainweide), C.; — das Škelet,
Pjk. (Črt.).

kostěnka — kòš

— 444 —

kóša — košát

kostěnka, f. die Knochenfrau, *Bes*.

kóster, stra, m. der Scheiterhaufen, *Mur*.

kostíka, f. = kostenika (Raintweide), *Z.*

kostílja, f. = koprivovec, C.

kostilòm, łóma, m. = kostolom, der Beinbruch, *Cig.*, *Jan.*

kostîrnica, f. = kostura, *Jan. (H).*

kostíše, n. das Beinhauš, *Cig.*

kostják, m. mageres Thier, Čb.-Valj. (Rad).

kôstka, f. dem. kost, das Knöchlein, *Jan. *; —
der Brettstein, *Cig. *; — der Würfel, *Cig.,
Jan. *; prim. kocka; — das Würfelbein, *Cig.*

kôstkanje, n. das Würfelspiel, *Cig.*

kôstkar, rja, m. der Würfelspieler, C.

kostljiv, iva, adj. grätig, *Cig. (T.)*, Mik.; riba
je kostljiva, *Gor.-M.*

kostnát, áta, adj. knochig, dicknochig, *Cig.*, *Jan.*

kostníca, f. 1) das Beinhaus, *Jarn.*, *Mur*,
*Cig.*, *Jan.*, *M.*; die Todtenkammer, *Dict.*, *C.*
*Met*, *Notr.*; v kostnici so vsi enaki, *Kast.*;
— 2) die Gicht, *Vrtov.* (*Km.* k.); — 3) =
kostenica, nicht vom Kern gehende Přírlich,
*Cig.*; — 4) kostnice, Knochenfische, Gräten-
fische (teleostei), *Cig*, *T. (J.)*, *Ej.* (*Z.*).

kostník, m. 1) der Knochenmann, C.; — 2)
daš Knochengerüst, *Jan.*, C.; — 3) das Bein-
haus, C.; — 4) das vielblumige Maiblüm-
chen (convallaria multiflora), *Medv.* (*Rok.*).

kostnjáča, f. die Beinhade, *Mur*.

kostnják, m. 1) das Skelet, *Cig.*, *Jan.*; — 2)
daš Beinhauš, *Cig.*, *Jan.*, *M.*

kostnokísel, adj. knocheffauer, *Cig.*

kostoboljáv, áva, adj. gichtkrank, podagrisch,
Levst. (Zb. sp.).

kostobóljec, ljca, m. der Podagrist, Levst.
(Zb. sp.).

kostobólje, n. die Gicht, das Podagra, *Jan.*
(H.).

kostolòm, łóma, m. 1) der Beinbruch, *Jan.*;
— 2) der Bartgeier (gypaetus), *C.*

kostolòmec, mca, m. der Beinbrecher, mazači
in kostolomci (o zdravnikih samoukih), *Navr.*
(Let.).

kostopis, písa, m. die Knochenbeschreibung, *Jan.*

kostopísje, n. = kostopis, *Jan.*

kostoslôvje, n. die Östeologie, die Knochen-
lehre, *Cig. (T.)*; — rus.

kostréba, f. die Borstenhirje (echinochloa crus galli), *C.*, *Zemon-Erj.* (*Torb. *); — tudi: die Trespe (bromus), *Cig.*; ržena k., die Roggentrespe (bromus secalinus), *Cig.*; — prim. kostreva.

kostrébast, adj. trespenartig, *Cig.*

kostréva, f. die Roggentrespe, C.; s kostrevo
tudi pšenico poteptati, *Slom.*

kostrêvec, vca, m. = kokolj, der Kornvaden
(agrostemma githago), *Z.*

kostrúži, m. pl. grobe Kleien, *Lašče-Erj.* (*Torb.*).

kostům, m. kakemu narodu, času lastna obleka,
daš Costům, *Cig. (T.)*

kostûra, f. ein größeres Schnappmesser mit
einem beinernen Griff, *C.*, *jvžhŠt.*

kostûrica, f. dem. kostura, C.

kôš, kóša, m. 1) der Rückenforb; v košu kaj
nositi; — vse v en koš metati, alles gleich

behandeln; — tebi ne morem nič novega po-
vedati, ti si že star, vse ti je že v koš pri-
slo, du hašt schon alles erlebt, *Jurč.*; imeti
jezik pod košem, die Sprache in seiner Ge-
walt haben, *Levst. (Zb. sp.)*; — 2) der Wagen-
korb, die Wagenfrippe; — gnojni k., die Krippe
des Misttwagens; — 3) der Bienenkorb, *M.,
Nov.*, *vžhŠt.*; — 4) der Kelterfachten, *Cig.,
Št.*; — 5) der Brustkasten, *Mur.*, *V.* - *Cig.,
Cig. (T.)*: koš me boli, *Polj.*; — die Krufte
(bei den Krebsen), *Cig.*, *C.*, *Ej. (Ž.)*, *LjZv.*;
daš Gerippe (des Schiffes), *Cig.*; ladija z
železnim košem, *DZ.*; — 6) die Krone eines
Baumes, *V.* - *Cig.*, *Cig. (T.)*; — der Busch,
der Strauch, *C.*; — ein buchiger Krautkopf,
C.; zelje gre v koš, ne v glave, *SlGor.*

1. kóša, f. in zwei oder mehrere Zöpfe geflochtenes Frauenhaar, *Notr.*, *V.*-Cig.

2. kóša, f. 1) die Mahd, C.; — 2) die Vergwieße, C.

košan, ána, m. človek, ki ima prav malo zemlje
(kako črtino kmetije), *Rut.* (*Zg.* *Tolm.)*,
*Solkan (Goriš.)* - *Ej. (Torb.)*, *Bolc*; — prim.
furl. cossán = giornaliere, sottano, pigio-
nale, srlat. cossatus, *Štrek.* (*Arch.*).

košána, f. od srobota pletena košara, *Malhinje (Kras)* - *Ej. (Torb.)*, *Štrek.*

košánče, eta, n. neko jabolko, (prineseno iz
Košane?) v *Brkinih-Erj.* (*Torb.*).

košanija, f. eine Viertelhube, *Polj.*; — prim.
košan.

košár, rja. m. 1) der Korbmacher, der Korb-
händler, *Mur.*, *Cig.*, *Jan.*, *Danj.* - *Valj. (Rad)*;
Gori v *Šmarji* So sami košarji, *Jurč.*; —
2) kóšar, kdor s košom na hrbtu po svetu
hodi, berač ali krošnjar, *Gor. *; — 3) košár
= košara, C., *ogr.-Mik.*; slamni košar, der
aus Stroh geflochtene Korb, *Danj. (Posv. p. J.)*;
— 4) košarji = raki, Kruftenthiere oder
Krebie (crustacea), *Jan.*, *C.*, *Ej. (Ž.)*.

košára, f. runder *Handkorb*, *Mur.*, *Dol.-Cig.,*
*Mik.*, *jvžhŠt.*

košárast, adj. košari podoben, *ogr.-C.*

košárec, rca, m. dem. košar 1) = košara,
*Jan.*

košárica, f. 1) dem. košara, kleines Handkorb-
chen, *M.*, *jvžhŠt.*; — 2) košarica: a) die Korb-
macherin, *Cig.*; — b) košarice, die Korb-
blütler (compositae), *Tuš. (R.)*

košáriti, árim, vb. *impf.* 1) sich mit der Korb-
macherei oder dem Korbhandel beschäftigen,
*Mur.*, *Jan. (K.)*; — 2) = krošnjariti, *C.,
Zora, SlN.*

košárjenje, n. das Betreiben der Korbmacherei,
*Danj. (Posv. p.)*.

košárka, f. rundeš Handförbchen, *Mur*.

košárna, f. = košara, *Cig.*, *Gor.-M.*; ko-
šarna s polomljenim locanjem, *Jurč.*

košárnica, f. dem. košarna, *Cig.*, *LjZv.*

košárstvo, n. die Korbmacherei, *Cig.*, *nk.*; ve-
liko samotarjev v puščavi se je živilo s ko-
šarstvom, *Cr.*

kóšast, adj. = košat, *Mik.*, *vžhŠt.-C.*

košát, áta, adj. 1) breitättig, breitbuschig, bu-
schicht; košato drevo; košat rep; košato zelje,

košátec — koščeníca

— 445 —

koščenína — košenína

der Staudentobt, Cig.; košata rž, der Stauden-
roggen, Nov., Bes.; — 2) mit breiten Klei-
dern, aufgedonnert, Cig.; košata, ali: košata
mati, die Brautmutter, Kor.-Cig.; — schwanger,
Št.; — did, stark: košata megla, košat sneg,
Danj.-Mik.; — 3) aufgeblasen, C.; košato
hoditi, hoffärtig einhergehen, Z.; družba je
košata mati vsega hudega hudobnim, Slom.;
— stolz: Ve Kranjice ste košate, Preš.; —
4) bombastisch, Cig.; Tudi imajo besides ko-
šate, Ko se prav napijejo ga, Npes.-K.; —
košata laž, starke, derbe Lüge, Cig.; Dekla
je polna košatih laži, Danj. (Posv. p.).

košátec, tca, m. unterseßter Mensch, Valj. (Rad).

košáti, ám, vb. impf. ajdo k., to je, ajdove
snope ob dno prevrnjenega koša otepati,
Gor.; tudi: ob tla otepati snope, Cig., Gor.

košatíca, f. 1) košata mlada jela, Kr.-Valj.
(Rad); sploh: košata drevesce; zarod mla-
dih košatic, Str.; košato cvetje: Iskrice, ve
košatice, Vod.(Pes.); — 2) stolzes Weib:
prevzeta košatica! SIN.

košatíja, f. die Aufgeblasenheit, die Hoffart,
Nov., Košatija visoko hodi, Kr.-Valj.(Rad).

košátiti se, átim se, vb. impf. 1) košat po-
stajati; — sich ausbreiten, sich ausdehnen,
Muv.; — 2) sich breit machen, groß thun,
Cig., Jan., M.; k. se s čim, auf etwas po-
chen, Cig., Šol.; košatil se je s svojo ne-
znano močjo, Ravm.

košatlját, áta, adj. nekoliko košat: Iskrice,
vseh cvetov hvala, Vidim, da ste košatljate,
Vod.(Pes.).

košatorép, répa, adj. mit buschigem Schwanz:
košatorepa veverica, kuna, Zv., Zora; ko-
šatorepi lisjak, Str.

košatorépec, pca, m. ein Thier mit buschigem
Schwanz: lisjak k., Str.

košátost, f. 1) die Breitbuschigkeit, die starke
Verzweigung; k. gozdnega drevja; — 2) die
Schwangerschaft, C.; — 3) die Hoffart, die
Eitelkeit, C.; — 4) der Bombast, der Schwulst,
Cig.

košav, adj. mit dichtem, zerraufstem Haar, C.;
k. pes, ein dichtzottiger Hund, ogr.-C.

košavec, vca, m. = košav človek, C., ogr.-
Valj. (Rad).

koščák, m. 1) die Steinnuſſ, der Steinnuſſ-
baum (juglans cinerea); — 2) der Stein-
trebß, Jarn., Cig.; malovredni koščaki, Zv.

koščánec, nca, m. die Steinnuſſ, Jarn., Z.

kóščec, čeca, m. = kosček, Valj. (Rad).

kóšček, čka, m. = kosček.

koščen, adj. 1) beinern; — Bein-, Knochen-,
Cig., Jan.; koščena zemlja, die Knochenerde,
Cig.(T.); koščena moka, das Beinmehl, Cig.;
koščeni pepel, die Knochenaſche, Cig.(T.); —
2) knochig, Nov.; k. obraz, Jurč.; hager, Cig.

koščěnast, adj. beinähnlich, Cig., Jan.

koščenec, m. der Knochenmann, Jan. (H.).

koščenéti, ím, vb. impf. verknöchern, Cig.

koščeníca, f. 1) eine nicht vom Kerne gehende
Pfirsich, Cig., Strek., GBrda-Evj.(Torb.);
— 2) das Knochenmehl, Jan.; — 3) das
Beinhaus, die Todtenkammer, M., Dol.; —

4) das Knochenweib (lig.): tri revne košče-
nice: bolezen, starost, smrt, Cv.

koščenína, f. die Beinware, Cig., Jan., DZ.

koščenják, m. 1) = koščak, die Steinnuſſ,
Bolc-Evj.(Torb.); — 2) der Knochenhecht,
Cig.

koščěnka, f. nicht vom Kerne gehende Pfirsich,
Cig.

koščica, f. 1) das Beinchen; slušne koščice,
die Gehörknöchelchen, Erj.(Som.); — der Bein-
splitter; s koščico se zadaviti; — ribja k.,
die Gräte, Zil.-Jarn.(Rok.), Jan.; — kocka,
der Würfel, Rez.- C.; — 2) der Obſtstein;
slive s koščicami vred jesti: sadne peške in
koščice, Pirc; — der Kürtbiskern, C.; — 3)
der Merf (sium), Cig., Medv.(Rok.).

koščić, ica, m. = krhelj, nav. pl. koščiči,
Dürrobſt, Ročinj-Evj. (Torb.).

koščičar, rja, m. rilčkar k., der Steinobſt-
Nüſſelfächer (curcilio pruni), Nov.

koščičast, adj. 1) = koščičav, grätig, Jan.;
— 2) den Obſtstein enthaltend: koščičasto
sadje, Steinobſt, Cig.(T.).

koščičav, adj. grätig, Jan.

koščičevina, f. der Hartriegel, Z.

koščičevje, n. der Hartriegel (ligustrum vul-
gare), Dol.-Evj.(Torb.).

koščičje, n. coll. 1) = koščice, Obſtsteine,
Jarn.(Sadj.); — 2) = koščičevje, Dol.-Evj.
(Torb.).

koščičnat, adj. = koščičast 2), Jan. (H.).

koščičenica, f. koščičnice, Šteinfričtler (dru-
paceae), Jan., Cig.(T.), Tuš (R.).

koščína, f. die Gicht, Cig., Jan., UčT.

košeglát, gláva, adj. ohne Kopfsbedeckung, C.
košec, šča, m. dem. koš; tudi košec.

košek, škà, m. dem. koš; 1) das Rückenförbchen;
— das Obſtpflückförbchen, C.; — das Arm-
förbchen, Dol.-Cig.; — 2) cvetni k., die zlu-
sammengesetzte Blüte, der Blütenkorb, Cig.
(T), Tuš.(R.); — 3) der Mostkuchen bei Wein-
pressen, C.; — tudi: košek.

košelj, slja, m. 1) die nicht einen Kraukopf
bildende Kohlpflanze, C.; — 2) der Moos-
busch, C.; — 3) der Halſkamm des Pferdes,
BÍKr.-M.

košeníca, f. kraj, kjer trava tolika zrase, da
se ne popase, ampak pokosi, BÍKr.; die Heu-
wiese, Dict., Jan., C., Rib.-M., LjZv.; —die
Bergheuwiese, Cig.

košeničica, f. 1) dem. košenica; — 2) der
pfeilſörmige Binter (genista sagittalis), Medv.
(Rok.).

košenilja, f. = košeniljka, Cig.

košeniljast, adj. cochenillenfarbig, Cig.

košeniljka, f. die Scharlach = Schildlaus oder
Cohenille (coccus cacti), Erj.(Z.).

1. košenína, f. 1) das abgemähte Graß, Cig.; das Bergheu, Cig., Mik., Valj.(Rad); — 2) die Graſſläche, die zum Mähen bestimmt ist, das Wiesenland.

2. košenína, f. na kosce razrezana (razkošena) slanina = zaseka, Kras, Ip., Goriška ok.-Evj.(Torb.).

kotalícati — kóteľček

— 447 —

kóten — kotlíčar

kotalícati, am, *vb. impf.* wälzen, *Jan.*; vehtro
babo k., *Tržiči-Levst.* (*LjZv.* I. 345.), *Pjk.*
(*Črt.* 2.).

kotalíti, im, *vb. impf.* rollen machen, wälzen,
*Jan.*, *Dol.*; — prim. kataliti, kotati.

kotaljáti, ám, *vb. impf.* rollen machen, wälzen,
Cig.; — prim. kataljati.

kotánec, nca, m. 1) die Spirale: kača se zvíje
v kotanec, *Dol.*; — 2) iz slame spleten kolut,
ob katerem se noge smicajo, *Dol.*

kotangënta, f. die Cotangente (math.), *Cig.*
(*T.*).

kotánja, f. die Vertiefung, die Grube, *Cig.,
Jan.*, *Erj.* (*Torb.*), *Dol.*-*LjZv.*; die Vertiefung
des Nesteš, *Vrt*; — obistna k., das Nieren-
becken, *Erj.* (*Som.*); — die Mulde: dolina je
polna malih gričev in kotanj ali drag, *Lj-
Zv.*; — die Schlucht, M., C.; — die Erd-
höhle, *Jan.*

kotánjast, adj. grubenartig, kesselförmig, *Jan.*;
— voll Grübchen, *Z*.

kotánje, n. das Wälzen, das Rollen, *Mur.*, *Cig.*

kotanjica, f. dem. kotanja, das Grübchen, *Jan.*;
das Wangengrübchen, *Cig.*; kotanjice na
obrazu, C.; srěna k., die Herzgrube, C.

1. kótar, rja, m. der Auszügler, Svet. (*Rok.*).

2. kotár, rja, m. der Bežirf, der District, *Jan.,*
C., DZ., ogr., *kajk.* - *Valj.* (*Rad*); — prim.
madž. határ, C.

kštarka, f. die Auszüglerin, *Jan.* (*H.*).

kštast, adj. winfelicht, winkelig, *Mur.*, *Cig.*

kotáti, ám, *vb. impf.* rollen, follern machen,
wälzen, *Mur.*, *Cig*, *Jan.*; Zdaj podseke ko-
tam, *Danj.* (*Posv. p.*); sobota pogače vkup
kota, *Pjk.* (*Črt*); — k. se. sich wälzen, rollen,
follern, *Cig*, *Jan.*, *Cig.* (*T.*); Svinja se v
blatu kota, *Danj.* (*Posv. p.*); kjer se volk
kota, tam dlako pusti, *Npreg.* - *Jan.* (*Slom.*);
— k. se s kom, sich balgen, ringen, *Jan.*
*Kres*; vola se kotata = se bodeta, *vzhŠt*;
— tudi: kotáti, *Mur*.

kštěček, čka, m. dem. kotec, das Winkelchen.

1. kótec, tca, m. 1) dem. kot; das Winkelchen,
*Marn.*, *Valj.* (*Rad*); — 2) der Stodzahn, *Mur*.

2. kótec, tca, m. 1) eine Abtheilung im Stalle
(ž. B. für Kälber), C.; — 2) der Schweine-
stall, *Jarn.*, *Jan.*, C., ogr.-Mik, *Bolc, Kla-
nec* v Istri-*Erj.* (*Torb.*); — 3) der Hühner-
fäfig, C., *BIKr.*; — der Vogelfäfig, nad Mari-
borom-C.; — 4) die Rübengrube, C.; — 5)
der Preškuchen, *jvzhŠt.*; (prim. koš); —prim.
stl. kotbč, cella, stvn. chuti, Mik. (*Et*.).

kótečnik, m. = kočnik, kotnik, Škrinj.

kótek, tka, m. 1) dem. kot; das Winkelchen,
*Valj.* (*Rad*); — 2) der Stodzahn, *Mur*.

kóteľ, tla, m. 1) der Kessel; kotel se loncu
smeje = ein Esel schilt den andern Langohr,
*Npreg.*-Z.; parni k., der Dampfesfel, *Sen.*
(*Fiž.*); — 2) die Pauke, *Dict.*, *Jan.*, C.; v
kotle biti, die Pauken schlagen, *Cig.*; — 3)
eine Vertiefung im Erdboden, der Vergelfessel,
*Cig., Jan.*, M.; — tolmun v vodi, *BIKr.*;
— prim. stsl. kotbъ, got. katils, Mik. (*Et*.).

kóteleč, m. dem. kotel.

kóteľček, čka, m. dem. kotelč.

kóten, tna, adj. Winkelč: kotna daljina, die
Winkeldistanz, *Cig.* (*T.*); kotni zob, der Bauen-
zahn, *Cig.* (*T.*); razdrobi kote zobe mla-
dim oroslanom, ogr.-Valj. (*Rad*).

kóter, tra, m. = boter, *Guts.*, *Mur.*, Kor.-C.

kotéri, pron = kateri, Habd., ogr. - Mik.,
kajk.-Cv (II. 5.).

kotešnik, m., *Guts., Jarn., Mur.*; pogl. ko-
tečnik, kočnik.

kóti, conj. = kot, C., Levst. (*Sl. Spr*).

kótie, m. = kotič, (kutic) *kajk.* - *Valj.* (*Rad*).

kótič, íča, m. dem. kot, das Winkelchen.

kotiček, čka, m. dem. kotič; das Winkelchen;
solzni k., der Thränenwinkel, *Cig*.

kotiljón, m. neki ples, der Cotillon, *Cig*.

kotínati, am, *vb. impf.* Verstecken spielen, *Jan.*
(*H.*).

kótíše, n. der Winkel, entlegener Drt, *Bes*.

kotíti, im, *vb. impf.* Junge werfen, *Mur.*, *Cig.,*
Mik.; mačke, psice kotijo, *Trst.* (*Let.*); brüten,
*Mur.*, *Cig.*, M., Cv.; — kótiti, *Mur*.

kotiv, m. = hotiv, fotiv, der Bastard, *SlGor*.

kotivec, vca, m. = kotiv, C.

kotížiti se, žim se, *vb. impf.* = sich wälzen:
krava se kotiži, kakor bi hotela povreči,
Buče (*Št.*-C.).

kóta, f. eine mit einem hohlen Baume ein-
gefajste Wasserquelle, ein Wasserkessel (als
Brunnen), *Cig.*; — die durch herabziehendes
Wasser gemachte Grube, V.-Cig.; die Lache,
Nov.-C.; — žaba rodi se v domači kotli,
Nov.; — = vdrtina, *Dol.*-*LjZv*.

kotlák, m. eine Art Zwergobstbaum, *C.*

kotlánja, f. = kotlina, eine Vertiefung im
Erdboden, *Cig.*; das Kesselthal, *Lct.*; die Berg-
schlucht, *C.*

kotlánjiti se, ánjim se, *vb. impf.* sich kesseln,
V.-Cig.

kotlár, rja, m. der Kesselschmied, der Kupfer-
schmied, *Dict., Mur.*, *Cig.*, *Jan.*, ogr.-Valj.
(*Rad*); kotlar dela posodo iz medi ali ko-
tlovine, *Ravn. (Abc.)*; der Kesselslicker, V.-
*Cig.*, *C.*

kotlarica, f. die Kupferschmiedin, *Mur.*, *Cig*.

kotlárič, m. der Kesselslicker, *Cig*.

kotláriti, árim, *vb. impf.* das Kupferschmied-
handwerk betreiben, *Cig.*, *Jan.*

kotlárstvč, u. das Kupferschmiedhandwerk, *Cig.,
Jan.*, *C.*

kotlárščak, m. = kotlarič, der Kesselslicker,
(-šček) *Jan*.

kótlast, adj. kesselförmig.

kótleč, eca, m. dem. kotel, *Valj.* (*Rad*).

kotlěň, adj. Kesselč: kotlene saje, der Kessel-
ruß, *Cig*.

kotlenina, f. das Kupfergeschirr, die Kupfer-
ware, *Mur.*, *C.*

kotlička, f. der Kesselofen, ogr.-C., *kajk.* - *Valj.*
(Rad).

kotlič, íča, m. dem. kotel; 1) das Kesselchen;
— der Weihwasserkessel, C.; — das Kessel-
thal, Notr.; — 2) pl. kotliči, das Maiglöč-
chen (convallaria majalis), Laníšče v Čičih-
Erj. (*Torb*).

kotlíčar, rja, m. der Kesselslicker, *Cig*.

kotlíček — kotríga

— 448 —

kotřížen — kováčlja

kotlíček, čka, m. dem. kotlic; kleiner Kessel, M.

kotlíčkar, rja, m. der Kessellicker, Cig., Dol.

kotlína, f. eine Kesselförnige Wertierung im Erd-
boden, das Kesselthal, Cig., Jan., Cig. (T.),
Jes., nk.; das Becken (geogr.), Cig. (T.); je-
zerska k., das Seebecken, Cig. (T.).

kotlínast, adj. kesselartig, nk.

kotlírica, f. dem. kotlina, Rut. (Tolm.).

kotlíšce, n. der Kesselherd, Cig., DZ.; der Kessel-
raum, Levst. (Pril.).

kotlíti, im, vb. impf. Grübchen um ein Bäum-
chen oder einen Weinf stock machen (z. B. um
ihm zu düngen), Mur., Cig., vzhSt.

kotljáti se, ám se, vb. impf. sich wälzen:
kure se v pesku kotljajo, Z.: — sich drehen:
pes se kotlja, preden se uleże, Dol.; — sich
hindurch arbeiten: k. se skozi kako ozko
luknjo ali skozi pregrajo, BlKr.; — prim.
kotati.

kotlokíp, kípa, m. der Kesselflicker, Jan. (H.).

kotlokípar, rja, m., Cig., pogl. kotlokrp.

kótlovec, vca, m. der Kesselstein, C.

kotlovína, f. das Kesselerz, das Kupfer, Habd.,
Mur., Cig., Jan., Štrek., nk.

kotlovínar, rja, m. der Kupferschmied, der
Kupferhändler, Mur., Cig.

kotlovínast, adj. kupferartig: kotlovinasta
barva, Zora.

kotlovínski, adj. Kupfer-, kupfern, Guts., Cig.,
Jan., nk.

kotlovníca, f. die Kesselstube, DZ.

kótlovski, adj. Kessel-: k. prostor, DZ.

kôtnica, f. 1) der Grimm-darm (colon), V.-
Cig., vzhSt., C.; — 2) das Winkelmaß, C.

kôtnik, m. 1) ktor se po kotih potika, Bes.:
— 2) der Stočzahn, der Backenzahn, Meg.
Dict., Guts., Cig., Jan., M., C., vzhSt.; —
3) das Winkelmaß, Cig.; kotnik ali oglomer,
Cv.

kótniti, kótnem, vb. pf. in rollende Bewegung
bringen, C.

kotnják, m. = kotnik, kočnik, der Stočzahn,
Cig., Jan., Cig. (T.), Notr. - Levst. (Rok.),
vzhSt.

kôto, conj. = kot, koti: jé, koto tele, Fr.-C.

kotomèr, méra, m. der Winkelmessier, das Goniometer, Cig., Jan., Cig. (T.); der Transporteur, Cel. (Geom.).

kotoméren, rna, adj. goniometrisch, Cig. (T.).

kotomêrstvō, n. die Winkelmessung, die Gonio-
metrie, Cig.(T.), C.

kotórna, f. = skalni jereb, das Steinhuhn
(perdix saxatilis), Erj. (Ž.); = bela jerebica,
das Schneehuhn (lagopus), Mik.; — prim. it.
cotornice, die Wachtel.

kotozór, zóra, m. der Winkelspiegel, das Spiegel-
winklerohr, h. t.-Cig. (T.).

kótra, f. = botra, C., Kor.

kotran, m. = katran, C.

kotreati, am, vb. impf. sich fortwälzen: list po
svetu kotrca, Bes.; — stolpernd gehen, C.

kotříg, m. = kotriga, Mur., kajk.-Valj.(Rad).

kotríga, f. = ud, člen, členek, ogr.-C., SIN.,
Vest.; — pl. kotrige, das Stelet, vzhSt.;
tudi: die Schindmähre, vzhSt.

kotřížen, žna, adj. gliederig, Mur., Trst. (Let.).

kotříznik, m. langbeiniger, magerer Mensch,
Buče (St.)-C.

kotrlján, ána, m. die Mannstreu (eryngium), Z.

kotrljáti, ám, vb. impf. = wälzen, Z.; —prim.
koturati.

kotúr, m. runde Scheibe, Cig.; — das Rad,
C.; — hs.

koturáča, f. neko jabolko, kajk.-Valj.(Rad).

kotúrast, adj. scheibenförmig, Cig. (T.); —prim.
kotur.

koturáš, m. die Rollassel (armadillo), Erj. (Z.).

kotúrati, am, vb. impf. rollen machen, h. t.-
Cig. (T.); k. se, rollen, Prip.-Mik.

kôtvá, f. der Anfer, C., ogr.-Valj.(Rad).

kotvár, rja, m. der Ankerschmied, ogr.-C.

kotvárnica, f. die Ankerschmiede, ogr.-C.

kôtvica, f. dem. kotva, kleiner Anker, Zora,
Sen. (Fiš.).

kotvíšče, n. der Anferplatß, ogr.-C.

kôv, m. die Schmiedarbeit, Mur.; Tubalkajn,
sin Adamov Je že znal železni kov, Danj.-
Valj.(Rad); —das Gepräge, Cig., Jan., Cig.
(T.); Ta zlat je kova znanega, Npes.-Mik.;
mož starega kova, ein Mann von altem Schrot
und Korn, Cig.

kôv, f. 1) das Beschläge, Levst. (Zb. sp.);
— 2) das Hufeisen, Rib.-Mik.; Naprej obrni
krampeže, Nazaj obrni gladko kov, Npes.-K.

kôv, adj. = kakov, kakšen, Cig., ogr., Poh.-
C., Rib.-Levst.(M.), jvzhSt.

kovač, m. 1) der Schmied; živinozdravni k.,
der Curschmied, DZ.; podkovni k., der Huf-
beschlagförmied, DZ.; —2) der gemeine Sonnen-
fisch oder St. Peterfisch (Zeus faber) = sv. Petra
riba, Lovrana (Liburnija) - Erj. (Torb., Ž.);
— der Springkäfer (elater sp.), Goriš.-Erj.
(Torb.).

kovaček, čka, m. dem. kovač; 1) der Schmied-
junge, Cig.; — 2) der Fitišvogel (regulus
trochilus), C., Frey. (F.); (kovaček), Levst.
(Nauk); (tudi: der Blauspecht, Zv.; po de-
blih so plezali in potrkavali neutrudni ko-
vački, Str.; ali: das Schwarzblattel, Cig.,
Jan.).

kovačenje, n. die Aušübung des Schmied-
gewerbes: podkovno k., DZ.

kovačeváti, újem, vb. impf. das Schmied-
handwerk betreiben, SIN.

kovačevica, f. = kovačica, Mik.

kovačevka, f. neka hruška, Šebrelje (Goriš.)-
Erj. (Torb.).

kovačíca, f. 1) die Schmiedsfrau, die Schmiedin;
— 2) neka črešnja, Ip.-Ery. (Torb.).

kovačija, f. 1) = kovaštvo; — 2) = kovač-
nica, Cig., Notr.; hudič mu bo peklensko
kovačijo odprl, Jsvkr.

kovačíka, f. neko jabolko, kajk.-Valj.(Rad).

kovačina, f. die Eisenabfälle beim Schmieden,
Mur.

kovačiti, áčim, vb. impf. das Schmiedehand-
werk betreiben, prim. kovačenje.

kovačinja, f. = kovačica 1), Rož.-Kres.

kovačlja, f. = kovačica 1), Jarn.

kováčnica — kóven

— 449 —

kover — kóza

kováčnica, f. 1) die Schmiede; — 2) neko
jabolko, Mur., Maribor-Erj. (Torb.).

kováčnik, m. echtes Geißblatt (lonicera caprifolium), C., Tuš. (R.).

kováčnjak, m. kovačnjaki (caprifoliaceae), Tuš. (B.).

kovátce, n. = kladivce, Jarn.

kováten, kna, adj. 1) zum Schmieden, Beschlagen gehörig: kovátno orodje, das Beschlagzeug, Cig.; — 2) schmiedbar, Cig., Jan.

kovátnica, f. = kovačnica, C.

kovátnik, m. der Ambosíš, Meg., Alas.

koválo, n. 1) das Prägewerk, Cig.; — 2) der Hammer, Jarn.

kovánje, n. 1) das Schmieden, das Hämmern;
das Prägen; k. konj, das Beschlagen der Pferde; — k. na hladno, das Kalthämtern, h. t.-Cig. (T.); — 2) kovanjè, der Beschlag, das Beschläge (z. B. eines Stockes), Svet. (Rok.), Lasče-Levst. (M.).

kovár, rja, m. = kovač, C.; — der Anstifter: slučaj, ta zlobni kovar, LjZv.

kováren, rna, adj. schlau, lítig, hämisch, Cig., Jan., Cig. (T.), C., nk.; — stsl.

1. kováriti, árim, vb. impf. 1) sich mit dem Schmiedehandwerk beschäftigen, Bes.; — 2) Ränke schmieden, Mur., Cig., ZgD.

2. kováriti, árim, vb. impf. vor Schaden behüten, verwaahren, C.; — iz nem.; prim. varovati, C. (?)

kovárnica, f. die Intriguantin, Jan. (H.).

kovárnik, m. der Ränkeschmied, Cig., Jan., ZgD.; — stsl.

kovárnost, f. die Arglist, Cig.

kovárstvó, n. die Arglist, die Ränke, Mur., Cig., Jan., C., nk.; — stsl.

kováški, adj. Schmiede=; k. meh, der Schmiedebalg.

kováštvó, n. 1) das Schmiedehandwerk; — 2) die Schmiedezunft, Met.

kováti, kújem, vb. impf. 1) schmieden, hämmern; denar k., Münzen prägen; kovan denar, die Münze, Münzen: —iskre k., Funken schlagen: podkev iskre kuje, Preš.; iskre se kujejo, Npes.-K.; — 2) (mit Metall) beschlagen: konja k.; na ostro k. konja, scharf beschlagen, LjZv.; kolo k., beschienen, Cig.; vrata k., die Thüre beschlagen, Cig.; — 3) erfsinnen, ausfinnen, Cig.; nove besede k., neue Worte prägen, schmieden, Cig., nk.; pesni kovati, mühsam dichten (zaničj.), Cig.; laži k., Lügen schmieden, Z.; — (Uebles) im Schilde führen: nekaj hudega kuje, Cig.; — 4) v zvezde koga k., jemanden zu den Sternen erheben, übermäßig loben, Cig., nk.; (hs.).

kovčeg, éga, m. der Koffer, C., DZ., nk.; tudi: kóvčeg, éga, Cv. X. I.; stsl., rus., hs.

kóvec, vca, m. der Präger, Cig.

kóvek, vka, adj. = koven 1), Cig. (T.).

kovčen, vna, adj. 1) schmiedbar, hämmerbar, Cig., Jan., Cig. (T.), C.; kovno železo, Schmiedeisen, Cig. (T.); — 2) Prägez, Cig.; kovni trošek, die Prägungskosten, Cig. (T.); kovni stroj, die Prägenašchine, Let.

Slov.-nem. slovar.

kover, vra, m. die Bettdecke, C.; — der Teppich, Vrt.; — prim. rus. koverb., Teppich.

kovilje, n. das Federgras (stipa pennata), Tuš. (R.); — hs.

kovina, f. 1) das Metall; plemenite kovine, Ebelmetalle, Erj. (Min.); — 2) Geschmiedeteš, Geprägtes, C.; — (kôjna, nam. kovina, das Material, ogr.-Valj. (Rad.)).

kovinast, adj. metallartig, metallicht, Cig.

kovinski, adj. Metall=, metallen, metallisch; kovinsko lice, metallisches Aussehen, Erj. (Min.).

kovinstvó, n. die Metallurgie, Navr. (Kop. sp.)

kóvkost, f. die Schmiedbarkeit, Cig. (T.).

kovljáti, ám, vb. impf. klopfen, pochen, Jan.

kôvnica, f. die Münzprägestätte, das Münzgebäude, Cig., Jan., Cig. (T.), C., DZ., nk.

kôvničen, čna, adj. Münz=: kovnični urad, das Münzamt, Cig.

kôvnik, m. der Münzer, C.

kôvnost, f. die Schmiedarbeit: zlata čudovita k., Zv.

kovnoželézen, zna, adj. schmiedeisjern, DZ.

kovopís, písa, m. = kovotisk, Jan.

kovopísen, sna, adj. metallographisch, Jan. (H.).

kovopísje, n. die Metallographie, Jan. (H.).

kovoslôvec, vca, m. der Metallurg, Jan. (H.).

kovoslôven, vna, adj. metallurgisch, Jan. (H.).

kovoslôvje, n. die Metallurgie, Jan. (H.).

kovotisk, tíska, m. die Metallographie, DZ.

kovoznânek, nca, m. der Metallurg, Jan.

kovoznânski, adj. metallurgisch, Jan.

kovoznânstvó, n. die Metallurgie, Jan.

kovran, m. = kavran, ogr.-Mik., C.

kovřeje, n. das Pfriemengras (stipa), C.

kovrêd, adv. um welche Zeit? Kor.-M.; — prim. red.

kovskati, am, vb. impf. = lajati, sosebno o mladem psu, Krn-Erj. (Torb.).

kóza, f. 1) die Ziege; za jalovo kozo se kregati, Krelj; ne more biti koza cela in volk sit, Npreg.-Levst. (Beč.); Bog uže ve, kateri kozi rog krati, Npreg.-Levst. (Zb. sp.); divja k., die Gemse (antilope rupicapra); — 2) verschiedene Vorrichtungen: ein Gestell bestehend aus einem Holzbalken mit vier Hüßen: der Holzbock, der Sägebock der Zimmerleute, Böttcher u. dgl., V.-Cig.; der Gerüstbock, Dol.; — der Boltigierbock der Turner, der Barren, Cig. (T.), DZ., Telov.; — der Feuerbock, Cig.; — das Gestell eines drehbaren Schleifsteins, C.; — das Fußgestell des Webestuhls, Bolc - Erj. (Torb.); — das Brückenjoch, Nov., SLN.; — die einfache, dachlose Garbenharfe, Poh.-C.; — eine mit Haten versehene Stange über dem Feuerherde, L.-Cig.; — der Schrotbock oder Schragen zum Aufsund und Abladen von Lasten, Cig., C., Dol.; — podkovna k., der Feilbock der Hüschiemiede, DZ.; — ein Ständer oder Pfloz mit Stücken, V.-Cig., C.; — hölzerner Dreifuß, M.; kozo biti, den Dreifuß schlagen (ein Spiel), Cig., Dol. - Levst. (Rok.); — eine irdene Pfanne auf Hüßen, Cig., C., Kr.; — 3) pl. koze,

29

kozíca — kozlíček

— 451 —

kozlíčevina — kozolec

Lašče-Levst.(Rok.); — 7) kózice, die Blattern,
Dict., Cig.

2. kozíca, f. = kozulj: k. iz brezovega lubja,
Jurč.

kózicav, adj. 1) = kozičav, mit Blattern be-
haftet, Cig., („koscov“) Rib.; — 2) blatter-
narbig, Rib.; — 3) mit Flechten bedeckt: ko-
zicava drevesca, Rib.

kózičav, adj. 1) blattern-, pockenkrank, Cig.,
Jan., Dol.; — 2) blatternarbig, Cig., C.; k.
obraz, Zv.

kozičica, f. dem. kozica; die Zicfe, Cig.

kozičina, f. das Fell von einer Zide, Z.

kozína, f. das Ziegenfell, Mur., Cig., C., Ravn.;
das Ziegenfleisch, Z.; — 2) die Ziegenwolle,
Jarn., Kr.-Valj.(Rad.); — 3) der Ziegen-
gernuch, Cig.

kozinast, adj. ziegenledern, Cig.

kozják, m. 1) der Ziegenstall, Cig., Jan., Valj.
(Rad); — 2) kózjak, der Ziegenmift, Cig.,
Jan., C., Valj. (Rad); — 3) kozják, neko
grozdje: die Geißdutte, Trumm., Vrtov.(Vin.),
St., Dol.-Erj.(Torb.); — eine Art Zwiebel:
die Rocambole (porrum [alium] scorodopra-
sum), Medv.(Rok.).

kozjebrád, bráda, adj. ziegenbärtig, Cig.

kozjebrádec, dca, m. der einen Ziegenbart
trägt, Andr.

kozjevina, f. das Ziegenfleisch, Mur., Cig.

kózji, adj. 1) Ziegen=; — 2) = kozav, Cig.

kózjica, f. die Krebsdistel (onopordon acan-
thium), Gorjansko (Kras) - Erj. (Torb.); —
 carduus sp.), Štrek.; — der Ginter (geni-
sta), Valj.(Rad).

kozláč, m. der Dragun (artemisia draguncu-
lus), Medv.(Rok.).

kozlák, m. der Bodstall, C.

kozlânje, n. das Erbrechen.

kozláti, âm, vb. impf. speien, sich erbrechen (pre-prosto).

kozle, éta, n. das Kibchen, das Ziegenböcklein,
Mur., Cig., Jan.; (kózle, Mur., Ravn., kózle,
éta, Štrek.).

1. kozlèc, zlecà (zelcà), m. 1) = kozelc 1),
Erj.(Torb.), Vrt.; — 2) das Reff, ein Geßell
an der Schnitterjense, woran sich das gemähte
Getreide anlehnt, V.-Cig.

2. kozlec, leca, m. = 1. kozolec, Mik.

kozlěčji, adj. Kib=; kozlečje (-če) meso, Mik.

kozlětina, f. das Fleisch oder das Fell vom
Kibchen, Cig., M.

kozlevnik, m. Cig., pogl. kaznenik, mernik.

kozlíca, f. 1) junge Ziege, BlKr.-LjZv.; —
2) kózlica, velik kup sena ali slame ali drv,
na štiri strani zložen, kajk.-Valj.(Rad).

kozlič, íča, m. 1) das Ziegenböcklein; — 2)
die Griesfäule an Wassermühlen, Wehren und
am Pfluge, Cig.; — 3) der Baldrian (vale-
riana), Mur.

kozličák, m. der Kigenstall, C.

kozličati, am, vb. impf. Purzelbäume machen,
Cig.

kozliček, čka, m. dem. kozlič; 1) das Ziegen-
böcklein; — 2) moškatni k., der Moschusbock
oder Weidenbock (cerambyx moschatus), pla-

ninski k., der Alpentbock (cerambyx alpinus),
topolov k., der Pappel- Bockäfer (saperda
carcharias), Erj. (Z.).

kozlíčevina, f. das Kibſell, Cig., Jan.; ovije
vrat s kozlíčevinama, Ravn.; — das Kibz-
fleisch, Z., Dict.

kozlíčevje, n. gemeiner Spindelbaum (evony-
mus europaeus), C., Robič(Nkol.).

kozlíčina, f. = kozlíčevina, Mur., Cig., Jan.

kozlíčji, adj. Kibz, M.; kozlíčje (-zliče) meso,
Jsvkr.

kozlík, m. der Baldrian (valeriana), Cig., Jan.

kozlíkov, adj. Baldrian=; kozlikovo olje, Cig.

kozlíka, f. der gemeine Spindelbaum (evony-
mus europaeus), C.

kozlína, f. das Bockſleisch, Mur., Cig., Jan.,
C.; — das Bockſell, Cig.

kozlínec, nca, m. ein Strauch: der Tragauth
(astragalus), Cig.

kozlíti se, ím se, vb. impf. = kozlati, C.

kózlja, f. die Schote, Štrek., (kózlja, GBrda);
— prim kozulja.

kózlji, adj. = kozlov, C.

kozlobrádec, dca, m. ein Mann mit einem
Bockſbart, C.

kozlóv, adj. Bockš-: kozlova brada, kozlovo
meso.

kozlóvina, f. das Fleisch oder Fell vom Ziegen-
bof, Cig., Jan., Jvrh St.

kozlóvski, adj. Bockz, Mur., Cig., Jan.; hudič
v kozlovski koži, LjZv.

kozmáti, âm, vb. impf. = kosmati, C.

kozmogonija, f. nauk o nastanku sveta, die
Kosmogonie, Cig.(T.).

kozmografija, f. popis sveta, die Kosmographie.

kozmologija, f. nauk o zakonih, ki vladajo
vesvoljni svet, die Kosmologie, Cig.(T.).

kozmopolit, m. der Weltbürger, der Kosmo-
polit.

kozmopolitičen, čna, adj. = kozmopolitski,
Cig., nk.

kozmopolitizem, zma, m. das Weltbürgerthum,
der Kosmopolittismus.

kozmopolitski, adj. kosmopolitijsch, nk.

kozodèr, déra, m. 1) der Ziegenſchinder, Habd.-
Mik.; — 2) veter, ki kozolce podira, krivec,
Dol.

kozodój, dója, m. kstor koze molze, der Ziegen-
melfer, Habd.-Mik., Jan.

1. kozól, óla, m. 1) posodica narejena z dreves-
negala, das Rindenförbchen, Ip.-Erj.(Torb.),
Lašče-Levst.(M.), Dol., Št.-C., Gor.; poln
k. rdečih smokvic (jagod), Erj.(Išb. sp.); —
2) = voder, C.; — tudi: kózoł in kozól, Valj.
(Rad).

2. kozól, m. = kozelc 1): k. za sušenje sena,
C.; — zaničlj. o suhi kravi, C.; — menda
nam. kozèł.

kozółček, čka, m. dem., kozolec; das Rinden-
förbchen, C.

1. kozółec, łca, m. dem. kozol: 1) das Rinden-
förbchen, C., Ip.-Erj.(Torb.); k. ali korec iz
smrekove kože, Zv.; — 2) marogasti k. =
marog. kozuljec, Medv.(Rok.).

2. kozolec, łca, m. pogl. kozelc.

29

kozołnják — kožák

— 452 —

kôžar — kôžnat

kozołnják, m. die Seeşcheide; kozolnjaki (ascidia), Erj. (Ž.).

kozomołţ, mółza, m. = kozomolza, C., Erj. (Ž.).

kozomołţa, f. die europäische Nachtschwalbe oder der Ziegenmelfer (caprimulgus europaeus), Erj. (Ž.).

kozomołţec, zca, m. = kozomolza, Cig., C.

kozomór, móra, m. = sodrag, babje pšeno, Stopice-Erj. (Torb.); sneg v kroglicah, srež, Tolm.-Štrec. (Let.).

kozonoğ, nóga, adj. ziegenfüßig, Cig.

kozonoţec, ţca, m. der Ziegenfüßler, Cig., Jan.

kozook, óka, adj. ziegenäugig, Cig.

kozopáša, e, m. = kozar, V.-Cig.

kozopŕsk, pŕska, m. der Monat October, Cig., Jan., Trub.-Mik. in dr.; (September, Meg.; prav za prav: „Brunst der Ziegen“, Mik.).

kozor, ra, m. das Rindenkörbchen, C.; — der Köcher, ogr.-Mik.

1. kozóra, f. ein kleines Rindenkörbchen für Erdbeeren, Mik., Kr.-Valj.(Rad).

2. kozora, f. = kozulja; ein Büschen (z. B. von zusammengewachsenen Haselnüssen), C.; — prim. kozura, kozulja.

kozoróg, róga, m. der Alpen-Steinbock (capra ibex), Cig., Jan., Erj. (Ž.); — das Sternbild des Steinbocks, Cig. (T.).

kozoróžčev, adj. k. povratnik, der Wendekreis des Steinbocks, Jes.

kozoróžec, ţca, m. = kozorog, Jan.

kózulj, úlja, m. = kozol, das Rindenkörbchen, Mur., Cig., Jan., Mik., (kozul) Dict.; kozúłj, M.

kozúlja, f. 1) die Schote, Cig., BlKr., („közulja reci: közlja“) Soška dol.-Erj. (Torb.); bob gre v kozulje („kuzule“), C.; svinjam polagajo po zimi posušene in kuhane kozulje, BlKr.; — 2) das Büschen, die Dolde, die Ríspe, Cig., Jan., Lašče-Erj. (Torb.); — ein abgebrochener Zweig, M., C.

kozúlje, n. coll. die Kleesülfen, Rib.

kozúljec, ljca, m. 1) = kozulj, Jan., M.; — 2) marogasti k. (arum maculatum), Z.

kozúljkast, adj. rindförbeartig, Bes.

kozúra, f. abgerissener grüner Zweig, Mik., Kr.-Valj.(Rad); — die Fruchttraube, C.; — prim. 2. kozora.

kóža, f. die (animalische) Haut; iz kože dejati, abhäuten; za kožo mu gre, es gilt seine Haut, es handelt sich um sein Leben; svojo kožo braniti, sein Leben vertheidigen; ničhe mu ne more do kože, es kann ihm niemand beikommen, C.; komu za kožo priti, jemandem an den Leib kommen, Cig.; denarje za kožo imeti, ein Knaufer sein, M.; debelo kožo imeti, wenig empfindlich sein; dobro kože biti, gut wohlgenährt aussehen, C.; hude kože biti, schlecht aussehen, C.; — die glatte Pfanzjen-haut, Pflzanjen-, Baumrinde; čebulova k., die Zwiebethaut; jabolčna k., die Nepelschale; za kožo cepiti, zwischen Holz und Rinde pfropfen, Pirc.

kožák, m. die Weidtasche, C.

kôžar, rja, m. 1) der Häutehändler, der Häll-händler, Jarn., Cig., Jan.; (kožár, Mur.); — 2) der Gerber, Cig., Trub., der Weiß-gerber, C., (kožár, ogr.-Valj.(Rad)).

kôžarica, f. die Häutehänderin, Mur.

kožariša, f. 1) der Handel mit Häuten, Z.; — 2) die Gerberei, Z.

kožáriti, árim, vb. impſ. mit Häuten handeln, Cig., Medv.-M.

kôžarski, adj. die Häutehändler betreffend, Mur.

kôžarstvő, n. 1) der Handel mit Häuten, Jan. (H); — 2) die Gerberei, Jan. (H.).

kôžast, adj. hautartig, höauticht, Cig.; — häutig, Mur.

kožeděrce, rca, m. kstor kožo dere: „živi ogenj, jari žerec, kožederec!“ tako kriče pastirji okolo ognja skačoč, Ščav.-Pjk. (Črt. 132.).

kožedírec, rca, m. der Wasenmeister, Levst. (Nauk).

kožedírski, adj. Wasenmeister: k. ustav, die Wasenmeisterordnung, Levst. (Nauk).

kožedírstvő, n. das Wasenmeisteramt, Levst. (Nauk)

kožekríček, ća, m. kožekrilci, Haut- oder Alder-flügler (hymenoptera), Cig., Erj. (Ž.).

koželj, m. 1) derjenige Theil des Spinnrofenš, an welchem das Spinnhaar befestigt wird, der Rodenstock; na preslici je koželj in na koželju je kodelja, C.; k., palica s tremi ali štrimi vejami, na katero se natakne kodelja, Dol.; — črez en koželj debeli divjaki, Pirc; — 2) die eiserne Achse, um welche sich der obere Mühlstein bewegt, das Mühlfeisen, V.-Cig., Dol.; — 3) der Kegel (češ.), DZ.; — 4) die Blütenspindel, Tuš.(B.).

koželjar, rja, m. 1) der Spinnrockenmacher, Cig.; — 2) neko jabolko, Polj.

koželjast, adj. konisch, DZ.

koželjec, ljca, m. 1) dem. koželj; — 2) = koželj 2), das Mühlfeisen, juzh-St.

koželjica, f. der Stechapfel, C., Z.

koželjnica, f. 1) das Spinnrockenband, Cig.; — 2) die Haarnadel, Cig., Jan.; — 3) das Speichenbein, die Speiche (der lange dünne Knochen des Vorderarms), Cig., Jan., Cig. (T.), Erj. (Ž., Som.), C.

kožen, žna, adj. Haut-; kožna bolezen; kožne žleze, Hautdrüſen, Cig. (T.).

kožěn, adj. iz kože narejen, LjZv.

koženica, f. das Vergament, Zv., Navr.(Let), Levst. (LjZv.).

kožepárnik, m. zaničl. nam. usnjar, Gor.

koževnik, m. der Koller (eine Pferdekrankheit), Cig., DZ.

kóžica, f. dem. koža, das Häutchen; vezna k., die Vindehaut, Erj.(Som.); — die Speckchwarte, C.; materna k., die Nachgeburt, M.

kožír, rja, m. les v nachnjem mlinskem kamen z luknjo za železni drog, Poh.

kóžiti se, im se, vb. impſ. eine Haut bekommen, Cig.; — dobro se k., sich gut nähen, C.

kôžnat, adj. häutig; — kožnate glive, Haut-pilze, Cig. (T.).

kožōla — kračína

— 453 —

kráčine — kragúljiti

kožōla, f. 1) die unter dem Halse herabhängende
Haut des Rindes, die Wamme, Cig., C., Dol.;
— 2) der Hemdkragen, Rib.-Mik., Valj.(Rad).

kožōlica, f. dem. kožola; — der Hemdkragen,
Rib.-Cv.

kožuh, kožúha, m. der Pelz; komu po kožuhu
dati, einem etwas auf die Jacke geben, Cig.;
— k. na mleku, die Milchhaut, Cig.

kožuháč, m. der Maisschäler, Mik., jvzhŠt.

kožuhânje, n. das Maisšchälen, M., Bes., jvzhŠt.

kožúhar, rja, m. 1) der Pelzhändler, Mur.,
Cig., Jan.; — 2) der Pelzkäfer (attagenus
pellio), Cig.(T.), Erj.(Z.).

kožûharica, f. 1) die Pelzhändlerin, Cig., Jan.;
— 2) die Lederbirne, Cig.

kožuháriti, árim, vb. impf. den Pelzhandel be-
treiben, Cig.

kožuhárnica, f. der Kürschnerladen, Cig.

kožúharstvō, n. der Pelzhandel, Cig., Jan.

kožúhast, adj. pelzartig, pelzicht, Cig.

kožuhát, áta, adj. rauh, Mur., Cig.

kožuháti, âm, vb. impf. 1) koruzo k., den
Mais schälen, Cig., M., St. Jernej(Dol.), jvzh-
Št.; — 2) betrügen, Lašče-Levst.(M.); tudi
kožúhati, Št.

kožuhína, f. die Maisšchale, jvzhŠt.

kožuhinje, n. coll. Maisšchalen, C., jvzhŠt.

kožůhka, f. pelzichte Birne, Cig.

kožúhov, adj. Pelze, Cig., Jan.

kožůhovec, vca, m. die Pelzschabe, Cig.

kožuhovína, f. das Pelzwert, die Rauhware;
— tudi: kožuhovina.

kožuhovínar, rja, m. der Rauhhändler, Cig.

kožuhovínarica, f. die Rauhhändlerin, Cig.

kožůšček, ščka, m. dem. kožušek; — device
Marije k., das Frauenfingerkraut, der gelbe
Honigklee (lotus corniculatus), Cig., Medv.
(Rok.).

kožůšek, ška, m. dem. kožuh, Vrt.

kožúšen, šna, adj. Pelze, Cig., Jan., Dalm.-M.

kožušína, f. 1) = kožuhovina, Cig.; — 2)
die Pelzwolle, C.; — 3) Maisšschalen, C.

kožušínje, n. coll. Maisšschalen, C., Pjk.(Črt.).

kožůška, f. der Lederapsel, Z.

kožůšnica, f. = kožuška, C.

kraba, f. die Schachtel, C., Bes.; — po drugih
slov. jezikih.

krábati, am, vb. impf. = škrabati, schaben,
Z., C.

krabica, f. die Schachtel, die Dose, Cig., Bes.-
C.; — prim. kraba.

krabúlja, f. das Gehäuße einer Larve, BIKr.-M.

krač, krača, m. der Wachselfönig (rallus crex),
Mur., Cig., Frey.(T.).

krácman, m. = krac, krecman, Celjska ok.-C.

krača, f. 1) der Unterschenkel, Jan., Cig.(T.),
C., Erj.(Som.), Polj., SlGor.; — der Unter-
schenkel des Schweinsküße, besonders geselcht:
sprednja, zadnja krača, jvzhŠt.; — 2) der
geselchte Schweinsküß überhaupt, der Schin-
ken; — 3) = zvrat, die Quersurche am Ende
des Ackers, V.-Cig.

kráčenje, n. die Vertürzung.

kráčica, f. dem. krača.

kračína, f. velika krača, Z.

kráčine, f. pl. ein Ried mit kurzen Neckern,
vzhŠt.; — prim. kratčina?

kráčji, adj. compar. ad kratek, = krajši, Met.,
Mik., Levst.(Sl. Spr.).

kráčka, f. dem. krača, C.

kráčman, m. der Schinfernändler, Jan.

kráčnica, f. der Unterschenkelnnochen, Z.; der
Laufknochen, das Laufbein, Cig.(T.), Erj.(Z.).

kráčnja, f. der Borderfuß eines geschlachteten
Schweineš, Cig.

kračón, m. ein großer Zapfen, Z.; — die Thür-
angel, C.

kračůn, m. der Niegel, Jan., C.

kráda, f. der Holzstoß, Železniki (Gor.), Erj.
(Torb.), LjZv.; solovarska k., das Gradier-
werk, Erj.(Min); — prim. stsl. krada, rogus.

krádba, f. = kraja, Z.

krádec, dca, m. der Dieb, Jan.

krádenje, n. das Stehlen.

krádež, m. 1) der Diebstahl; pisateljski k., das
Plagiat, Navr.(Kop. sp.); — 2) = tat, Dol.-
Levst.(Rok.), DSv.; ti gladeži in kradeži (o
vrabcih), Str.

krádežen, žna, adj. diebisch, Jan.(H.).

kradljiv, iva, adj. diebisch; k. rod, Čb.

kradljívec, vca, m. der gerne stiehlt, ein diebi-
scher Mensch, Mur., Cig., Jan., M.

kradljívka, f. diebisches Weib, Mur., Jan.,
Slom.

kradljívost, f. die Neigung zum Stehlen, der
Diebsinn.

kradník, m. der Schnipfer, Jan.(H.).

krádniti, nem, vb. impf. = krasti, M., ogr.-
Valj.(Rad), SlN., Zora; ta človek kradne,
vzhŠt.-C.

krádnja, f. = kraja, ogr.-C.

kradnjáča, f. = kradljivka, Mur.

krádnost, f. = kradljívost, Jan.(H.).

krádoma, adv. verstohlener Weise, Cig.; k.
otreti solzo, Zv.; skrivši in kradoma je zo-
pet pipo častil, Zv.

kradůn, m. ein arger Dieb, Mur., C.

krágulj, úlja, m. 1) der Habicht, der Hühner-
geier (astur palumbarius), Erj.(Ž.); = ko-
košji k., Dol; sova nikdar kragulja ne rodi,
Dict.; = skobec, der Sperber, Meg,
Cig., Levst.(Nauk); — 2) die Schelle, I.-
Cig., C.; — pl. kragulji, der Schellenkranz,
C.; — tudi kragúlj.

kragúlja, f. = kragulec, Guts., Mur., Jan.

kragúljati, am, vb. impf. schellen, M.

kragúłčati, am, vb. impf. schellen, Cig.

kragúłjček, čka, m. dem. kraguljec, die Schelle,
Cig., Dol.-Nov.

kragúłčkati, am, vb. impf. schellen, C.

kragúljec, ljica, m. die Schelle, Npes. - Cig.,
Lašče-Z., Levst.(Rok.).

kragúljenje, n. das Schellen, Mur., Cig.

kragúljevec, vca, m. = kraguljec, Levst.
(Rok.).

kragúljica, f. dem. kragulja, = kraguljček, Z.

kragúljič, m. kleiner, junger Habicht, Z.

kragúljiti, úljim, vb. impf. 1) schellen, Mur.,
Cig., Jan.; — 2) lärmend herumschwärmen,
Strek.

krāj — krājati

— 454 —

krājcar — krāji

krāj, krāja, m. 1) das Neuersłe, der Rand; na kraju stati; na kraj sveta, ans Ende der Welt; za krajem (gozda, hriba i. t. d.), am Rande, Saume hin; od kraja odriniti, vom Ufer stoßen, Z.; — das Ufer, das Gestade, Cig.; h kraju, proti kraju, landwärts, Cig.; — die Leiste am Tuche, Cig.; pl. kraji, der Rand eines Hutes, Cig.; star klobuk širocih krajev, Levst.(Zb. sp.); — der Endpunkt (geogr.), Cig.(T.); kraj sence, der Schattenpunkt, Cig.(T.); das Ende; zgornji, dolnji kraj, das obere, untere Ende; od kraja do kraja, von einem Ende bis zum andern; iz vseh krajev in koncev, aus allen Ecken und Enden; s krajem očesa je ne morem videti, ich kann sie durchaus nicht leiden; od konca do kraja, vom Anfang bis zum Ende; vojakov brez kraja in konca, Soldaten ohne Ende, Cig.; stori tako, pa bo kraj besedi (die Sache hat ein Ende, Z.); ni ne kraja ne konca tega prepiranja, der Streit will kein Ende nehmen; pri kraju, zuende: le poslušaj, nisva še pri kraju; delo je pri kraju; z zdravjem sem pri kraju, meine Gesundheit ist zerrüttet, V.-Cig.; vino je pri kraju, der Wein ist zu Ende, Z.; do kraja, vollends, ganz und gar, gründlich; vse do kraja pokončati; — der Anfang: od kraja, vom Anfange an; od kraja začeti, von neuent beginnen; vse od kraja jesti, alles (ohne wahrerisch zu sein) essen; vsi od kraja, alle durch die Banf; s kraja omenjen, eingangs erwähnt, DZ.; — die Seite: v kraj (dejati kaj, iti), beiseite, hinweg; delo je v kraju (abgethan), Lašče-Levst.(M.); pravda še ni v kraju, Levst.(Zb. sp.); Najina ljubezen v kraju bo, Npes.-Schein.; na dva kraja, nach zwei Seiten; na vse kraje sveta; na vse kraje, in jeder Hinsicht, C.; — po momem kraju, was mich betrifft, C.; — 2) das Ackerbeet, V.-Cig., Lašče-Erv.(Torb.), Kr.; saditi v lehe ali kraje, Nov.; boš ene tri kraje povlekel. Jurč.; dvajset krajev njive, LjZv.; — 3) die Gegend; lep k., samoten k.; vsak kraj ima svoje navade; v tuje kraje iti; — der Ort, nk.

krāj, praep. c. gen. neben, an, längs; kraj mene, neben mir, Mik.; kraj peči sedeč, Danj.(Posv. p.); kraj materie iti, an der Seite der Mutter gehen, vzhSt.; — kraj potoka, am Flusse, längs des Flusſes; kraj ceste.

krāja, f. 1) das Steſlen, der Diebstaßl; ob kraji živeti; kraje se navaditi; — 2) gestohlenes Gut: ktor krajo skriva in hrani, naj se obesi tatu na desni strani, Jan.(Slovn.).

krajáč, m. 1) ein Schuſterverſzeug: das Busschnittmesser, der Schuſterkneif, Mur., C., Mik.; — 2) = krojač, der Schneider, Habd.-Mik., Guts., Jarn., V.-Cig., C.

krajačica, f. die Schneiderſfrau, Valj.(Rad).

krajáčiti, ačim, vb. impf. das Schneiderhandwerk betreiben, V.-Cig.

krajánec, nca, m. der am Ende eines Dorſes Wöhnende, C.

krājati, am, vb. impf. zuschneiden: sukno k., Habd.-Mik., C.

krājcar, rja, m. 1) der Kreuzer; brez krajcarja biti, gar kein Geld haben; vse do krajcarja poplačati, den letzten Heller bezahlen; — 2) krajcarji, das Scharboſkraut (ficaria ranunculoides), Josch.

krājcarski, adj. Kreuzer: krajcarsko društvo, der Kreuzerverein, nk.

krájček, čka, m. dem. krajec; das Ränſtchen, das Endchen, Cig.; das Brotränſtchen, das Scherzel, Mur., Cig.; — das Theilchen: kak krajček urc, Ravn.

krájčič, m. = krajček, Jarn.

krájčnik, m. der Seitenzahn, C.

krājda, f. = kreda; — iz nem.

krājec, jca, m. das Randstück: k. sira, Tolm.; das Brotränſtchen, das Scherzel, Mur., Cig., StGor.-C.; — das Schwartenbrett, Cig., Nov.-C., Savinska dol.; — das Mondviertel, prvi, zadnji k.; das halbe Randackerbeet, Cig., StGor.-C.; — das Ackerbeet überhaupt, Cig., Savinska dol.; brajdice ali krajci, Dict. (prim. kraj); der Randstreifen am Tuch, Cig., Lašče-Levst.(Rok.); pl. krajci, die Leinwandenden, Cig., C.; (die Spitzen, Jan./H.); prim. čes. krajky); — der Abschnitt, das Segment, Cig.; k. oble, die Kugelmühle, die Calotte, Žnid.

krájek, jka, m. die Wechſelfurchre, die nebeneinander liegende Acker scheidet, Cig.

krájen, jna, adj. 1) Rand-, äußerst, Mur., Cig., Jan.; krajni klep, der Endring, Cig.; krajna pika, der Endpunkt, Cig.(T.); krajni udje, die Extremitäten, Cig.(T.); — 2) Ortsz., local, Cig., Jan., nk.; — krajni ſolski svet, der Ortschulrath, nk.; — endemisch: krajna kuga, Cig.

krajepis, pisa, m. die Chorographie, Cig.(T.); die Ortsbeschreibung, die Topographie, Cig., Jan.

krajepîsec, sca, m. der Topograph, Cig., Jan.

krajepîsen, sna, adj. topographisch, Cig., Jan.; k. zemljevid, Jes.

krajepîsje, n. die Topographie (als Literaturzweig), Cig., Jan.

krajeslikar, rja, m. der Landschaftsmaler, Jan. (H.).

krájevec, vca, m. 1) das Schwartenbrett, Cig., Erj.(Torb.), Nov.; — 2) eine Wiede aus halbem Holz (bei den Siebmachern), Cig.; — 3) der Leistenstein, Levst.(Cest.); — 4) die Leiste (der Rand) am Tuche, Cig.; — 5) die Hutfände, Jan.; imel je krajevec nad levim ušesom gori zavihan, Jurč.; tudi pl. krajevci, Dol.

krájeven, vna, adj. Ortsz., örtlich, local, Jan., C.; krajevna oblastva, die Localbehörden, DZ.

krajevid, vída, m. das Landschaftsgemälde, Jan.

krájevina, f. der Saum an einem Tuche, der gewöhnlich abgetrennt wird, Mur., Cig., Jan., C.; s krajevino se podrecujejo ženske, Gor.; — das Sahlband im Vergbau, Cig.

krajeznânstvo, n. die Länderkenntnis, Cig.

krāji, adj. compar. = krajši, Met., Levst. (Sl. Spr.); kraja pot, Levst.(Zb. sp.).

krajica — krakotáti

— 455 —

králj — kraljévstvő

krajica, f. 1) = krajevec, das Seitenbrett,
Jan.; — 2) das Localismus, Jan. (H.).

krajína, f. 1) der Tuchrand, C., Svet. (Rok.);
— 2) das Grenzland, die Grenzmark, Habd.-
Mik., Cig.(T.); — 3) die Gegend, Cig., Jan.,
M., ogr.-Valj.(Rad), nk.; die Landschaft,
Jan., nk.; — tudi: krájina, Mur., Valj.(Rad).

krajinoslikar, rja, m. der Landschaftsmaler,
Jan.(H.).

krajínski, adj. 1) Mark=; kr. župan, der Mark-
graf, Cig.(T.); — 2) zur Gegend gehörig:
po krajinski navadi, DSr.; tudi: krájinski,
DSv.

krajínščan, m. der Bewohner des Grenzlandes,
Habd.-Mik.

krajíšče, n. der Endpunkt, Cig. (T.), Cel.
(Geom.).

krájnica, f. das Schwartenbrett, Jan., C.

krájnik, m. 1) das Schwartenbrett, Cig., Jan.,
BlKr.- M., Notr., LjZv.; — das Halbholz
(ein Stück von einmal der Länge nach ge-
jägten oder gespaltenen Bäumen), Cig.; — 2)
das Brotrańftchen (Scherzel), Guts.; — od
zvite potice odrezan konec in posebej spečen,
Erv. (Torb.); — 2) das halbe Ackerbeet am
Rande des Aders, Mur.; — 3) der Tuchrand,
Mur., C.; das Zettelende (bei den Webern),
Cig.; — krajniki, die Hutfrämpe, C.; — 4)
der Eckzahn, C.; — 5) der Ecktegel, C.; —
6) der Randfreif, C.; — 7) das Seitenstück des
Faßsbodens, C.

krajnína, f. = krajnik 1), das Schwartenbrett, C.

krajnják, m. = krajnik 1), C.

krájnost, f. das Extrem, Cig. (T.), C., Zora;
— rus.

krajšáj, m. das Verkürzungsschichten, Cig., Jan.

krájsanje, n. das Kürzen, die Abkürzung.

krájsati, am, vb. impf. kürzen; k. se, kürzer
werden; dnevi se krajsajo; — k. pravico,
ein Recht einschränken, Cig.

krajšáva, f. die Kürzung, Jan.

krajšíło, n. das Abkürzungsschichten, Jan.

1. krák, m. 1) langes Bein, die Hächse, Valj.
(Rad.); na dolgih krakih, Z.; — der Schenfel
(math., mech.), Cig. (T.); k. šestila, der
Zirkelschenkel, Cig.(T.); — 2) das Ende am
Hirschgeweih, Sol.; — 3) ein hervorragender
Knochen, C.; das Stichbein, der Spath (eine
Pferdekranheit), Z., DZ., Strp.

2. krák, m. 1) der Froschlaiich, Mur., Cig., Jan.,
Met., St.- Mik.; peklenske krote krak ali
seme, Trub. (Post.); — 2) vodni k., der Wasser-
faden (conferva), Dol.; prim. okrak.

kráka, f. = krača, der Schweinsfuß, C.

krákanje, n. das Gefrächze (3. B. der Raben),
Jan.

krákar, rja, m. der Gewehrhahn, Jarn.

krákati, kam, čem, vb. impf. = krokati,
krächzen, Mur., V.-Cig., Jan., Mik.

krákniti, kráknem, vb. pf. einen Krächzelaut
von sich geben, Z.

krakòt, óta, m. das Gefrächze, Z., Jan. (H.).

krakotáti, otám, óčem, vb. impf. krächzen,
Mur.; — krächzend sprechen, C.

králj, m. der König; namestni k., der Vicekönig,
Cig.; sveti trije kralji, das Fest der hl. drei
Könige; — der König int Schach- u. Katenspiel.

králjev, lijca, m. neki ptiček: „das Königlein"
(različen od stržka), Valvažor; (menda das
Golfschachen [regulus crococephalus],"prim.
kraljiček).

králjek, lijka, m. der Zaunkönig, Štrek.

kraljemór, móra, m. = kraljemorec, Cig.

kraljemôree, rca, m. der Königsmörder, Cig.,
Jan., C.

kraljemôrski, adj. königsmörderisch, Cig.

kraljemôrstvó, n. der Königsmord, Cig., Jan.,
ZgD.

kraljéstvó, n. sploh nav. nam. pravilne oblike:
kraljevstvo.

králjev, adj. 1) des Königs; králjeva oblast,
die Gewalt des Königš, Mik.; — 2) kraljév,
Königs-, königlich; kraljeva oblast, die könig-
lische Gewalt, Mik.; po kraljevo živeti, wie
ein König leben, Cig.; — kraljeva vodica,
das Königswasser, Cig. (T.).

kraljévá, f. die Königin, C.; Kam so šli mlada
kraljeva? Npes.-K.

kraljevánje, n. das Königsein, die Regierung
(eines Königs); — das Herrschen, das Re-
gieren.

kraljeváti, šjem, vb. impf. König sein, als
König herrschen; k. čez koga; kraljuj nas
ali: nad nami, sei König über uns, Cig.;
k. koga, Ravn.; — herrschen; Gospod kra-
liuje; — Po morju — kraljuje mir, Preš.

kraljevâvec, vca, m. der Herrscher, Mur.

kraljevčán, ána, m. königlicher Unterthan,
Mur., C.

kraljevčánec, nca, m. = kraljevčan, C.

králjevčica, f. 1) der Laubfrosch, kajk.-Valj.
(Rad.); — 2) neka hruška, kajk.-Valj.(Rad).

králjevčina, f., pogl. kraljevšina.

králjevec, vca, m. der Royalist, Jan. (H.).

králjevič, m. der königliche Prinz, Mur., Cig.,
Jan.

kraljevična, f. die königliche Prinzessin, Cig.

kraljevina, f. 1) das Königreich, Jan., DZ.,
nk.; — 2) neka vinska trta, Št., Dol., Rihen-
berk-Erj. (Torb.); rother Portugiejer, Trumm.

kraljevínski, adj. das Königreich betreffend,
DZ.

kraljevják, m. der Natterkopf (echium vul-
gare), Josch.

králjevka, f. neka hruška, kajk.-Valj.(Rad).

kraljévna, f. = kraljična, Jarn.; (králjevna),
Jan.

kraljevníca, f. 1) das königl. Scepter, Cig.;
— 2) die königliche Burg, Mur.; — 3) eine
königliche Dienerin, Mur.

kraljevník, m. königlicher Diener, Mur.

kraljévski, adj. Königš-, königlich, Mur., Cig.,
Jan., Trub.; po kraljevsko obdariti, königlich
bełohnen, Cig.

kraljévstvo, n. das Königthum, die Königs-
würde; — das Königreich; — das Reich; ne-
beško k.; (kraljévstvo, Meg., Trub., Schönl.,
Jsvkr., nk.; králjev(y)stvo, kajk., ogr.-Valj.
[Rad]; sicer nav. kraljéstvo, tudi: čstvo).

kraljévščan — kramoljáti

— 456 —

kramola — krápnik

kraljévščan, m. königlicher Unterthan, Mur.;
k. Jezusovega kraljevstva, Ravn.

králjevščina, f. 1) das Königreich, (-včina)
ogr.-Valj.(Rad.); — 2) pl. kraljévščine, Re-
galten, h. t.-Cig.(T.).

králjic, m. = kraljič 1). kajk.-Valj.(Rad.).

kraljica, f. 1) die Königin; — 2) = matica,
die Bienenkönigin, Cig., Jan., Cig.(T.).

kraljič, iča, m. 1) dem. kralj, das Königlein,
Cig., Jan.; — 2) der Königshöhn, königlicher
Prinz, Mur., Cig., Jan., Mik., Vrt.; — 3)
das Goldhähnchen (regulus crococephalus),
Mur., Jan.; — 4) (der Заunköniq, Mur.,
Cig., Jan.); — 5) kovinski k., der Metall-
könig (chem.), Cig.(T.); — tudi: králjič,
Mur., Valj.(Rad.).

kraljiček, čka, m. dem. kralj; 1) das König-
lein, Cig., Jan.; — 2) das Goldhähnchen
(regulus crococephalus), Jan., C., Frey.
(F.), Levst.(Nauk); (der Заunkönig, Cig.,
Jan., Mik.).

kraljičeváti, újem, vb. impf. als Königin herr-
schen, C.

kraljičin, adj. der Königin.

kraljičiti, ičim, vb. impf. = kraljičevati, Cig.

kraljičji, adj. einer Königin zufommend: vsa
po kraljičje opravljena, Ravn.

kraljična, f. die Königstochter, königliche Prin-
zeffin, Cig., Jan., ogr.-C.

kraljičnica, f. die Königsbirne, Cig., Jan., —;
eine Art Zvetschfe, C.

kraljičnik, m. der Königsapfel, Cig.

kraljik, ika, m. das Kaninchen (lepus cuni-
culus), Erj.(Ž.); divji k., wildeš Kaninchen,
Levst.(Nauk).

kraljštvo, n. die Würde einer Königin, Ravn.

králjski, adj. = kraljév. Königš-: kraljska pa-
lica, das königliche Scepter, Trub.

králjstvo, n. = kraljestvo, ogr.-C.

krâm, m. = krama, Jan., C., ogr.-Valj.(Rad).

krâma, f. der Kram, die Kramware, Mur.,
Cig.; — iz nem.

krâmar, rja, m. 1) der Krämer; — 2) žrebelj
brez glave, Železniki(Gor.).

krâmarica, f. die Krämerin.

kramarîja, f. die Krämerei.

kramaritev, tve, f. das Hausieren, C.

kramáriti, árim, vb. impf. die Krämerei be-
treiben; po hišah k., = krošnjariti, hau-
sieren, Cig.

krámarnica, f. die Krämerbude, Cig.

krâmarski, adj. Krämer-.

krâmarstvo, n. das Krämerthum, das Krämer-
weſen.

krâmarščica, f. neka hruška, C.

krámelj, mlja, m. das Sprechen, das vertrau-
liche Gespräch, C.; (kremelj), Mur., Jan., C.,
Mik.; glasen k., marsikaj je v k. prišlo,
Pohl.(Km.); — die Sprache, C.

krâmež, m. ime kozlu, Baška dol.-Erj.(Torb.).

kramljáti, ám, vb. impf. sprechen, discurieren;
prijazno k s kom; — prim. stsl. kramola,
Lärm, Mik.(Et.).

kramljiv, íva, adj. = zgovoren, gesprächig, C.

kramoljáti, ám, vb. impf. LjZv., pogl. kramljati.

kramola, f. der Tumult, die Rebellion, Mur.,
Jan., Jurč.(Tug.); — stsl.

krámp, krámpa, m. eine Haue mit zwei ent-
gegengesetzten Picken oder einer Pücke und einer
schmalen Bahnt; der Karſt; s krampom ko-
pati; vreden je, da bi mu s krampom puſčal;
— prim. bav. krampen, C.

krámpač, m. der Rabe, der Kolkrabe, Mur.,
C.; (der Nachtrabe [ardea nycticorax], Z.,
Frey. [F.]).

krámpar, rja, m. dor s krampom koplje
(n. pr. po vinogradu), C.

krámparica, f. die Bergkrähe, die Schweizer-
krähe (cornus graculus), Cig.; (der Stein-
rabe, die Steinkrähe [pyrrhocorax alpinus],
Frey. [F.]).

1. krampáti, ám, vb. impf. krallen, kraſzen,
Mur., C., Dol.; s krampom krampati po
vinogradu, C.; — krämpeln, Nov.

2. krámpati, am, vb. impf. krächzen, C.

krámpelj, plja (peljna), m. = krempelj, Jarn.,
C., Lašče-Levst.(Rok.); strupoviti kramljji,
Trub.; hudič ima kramlplje, Dol.; —pl. kram-
plji, das Steigeisen, C.; —prim. bav. krampel,
krämpel, Levst (Rok.).

krámpež, m. 1) das Steigeisen, Z.; — 2) kram-
pezi, die Spitzen (Griff und Stollen) am Huf-
eisen, C.; — Naprej obrni krampeže, Nazaj
obrni gladko kov, Npes.-Vraz.

krampíca, f. die Reuthhaue: ozka motika =
rovnica, Dol.; die Záthaeue, die Gartenhaue, C.

krampič, iča, m. 1) dem. kramp; kleiner Karſt;
— 2) das Steigeisen: krampiči se nosijo po
ledu, Dict.

krampížar, rja, m. das Steigeisen, Jarn., Jan.

krampíželj, zlja, m. = krampížar, C.; (pl.
„krampížle“, Kor.-Jarn.[Rok.], Št.); — iz
„Krampeisen“, C.

kranjíca, f. neka hruška, Ip.-Erj.(Torb.).

kranjščák, m. eine Art Hut, ogr.-C.

kranjsčica, f. 1) eine Art kleine Tabatspfeife
mit hohem thurmartigem Deckel, C.; — 2)
pl. kranjsčice, eine Art kurze Hose, C.

1. kráp, krápa, m. der Krapſen, Mur., Cig.,
Jan., vzhŠt.

2. kráp, krápa, m. navadni k., der gemeine
Krapſen (cyprinus carpio), Erj.(Ž.).

krápar, rja, m. der Krapſenbäder, Cig.

krápavica, f. die Kröte, Mur., Kres, vzhŠt.

krápec, pca, m. nav. pl. krapci, eine Mehl-
speife, der Fladen, razvaljeno testo, s sirom
nadevano, pečeno in razrezano, Cig., Jan.,
M., C., vzhŠt.; hajdinski krapci, Pjk. (Črt.).

krápek, pka, m. dem. krap, kleiner Krapſen,
Mur., Let.; —eine Art Kuchen, Lašeče-Levst.
(Rok.).

krapěla, f. = kapnik, der Stalatit, C.

krápež, m. = krampěž, das Steigeisen, C.,
Solkan-Erj.(Torb.).

krapina, f. der Leinfuchen, Tuhinj-Štrek. (Lj-
Zv.); — prim. tropine.

krápji, adj. Krapſen-, Jan. (H.).

kráplja, f. = kaplja, ogr.-C.

krápnica, f. = krapec, Cig.

krápnik, m. = kapnik, Z., Bes.

krapiot — krasovid

— 457 —

krasovit — krátek

krapiot, f. pl. eine Art Räude bei Schweinen, C.

krapovína, f. das Karpfenleisch, Jan. (H.).

krápovnik, m. der Karpfenteich, Jan. (H.).

krapovnják, m. der Karpfenteich, Jan. (H.).

krápši, m. pl. = krapeži, krampeži (Steig- eisen), Idrija, Tolm.

krás, m. der Schmuck, die Zierde, Jan., nk.;
— iz drugih slov. jez.

krásba, f. der Schmuck (stil.). Cig. (T.); —
stsl.

krásen, sna, adj. herrlich, prächtig, schön, Mur.,
Cig., Jan., nk.; — iz drugih slov. jez.

krasílo, n. die Zierde, der Schmuck, LjZv.

krasína, f. steinige Gegend, C.; krasine imeti,
schroff zerrüttet sein, Cig.; — prim. Kras,
Karsf.

krasínast, adj. = krasinat, Z.

krasínat, adj. schroff zerrüttet, Cig.

krásiti, im, vb. impf. zieren, schmücken, Cig.,
Jan., C., nk.; tudi: krasiti; — iz drugih
slov. jez.

kraslíka, f. das Perlgras (melica), C., Medv.
(Rok.).

krásnik, m. 1) der Eklogit, Erj.(Min.); — 2)
borov k., der Kiefern-Prachtkäfer (buprestis
mariana), Erj. (Ž.).

krasnobárven, vna, adj. von schönen Farben,
nk.

krasnoglěd, glěda, m. = krasogled, C., Sen.
(Fiž.).

krasnokriš, kríla, adj. mit schönen Flügeln, C.

krasnopis, písa, m. die Kalligraphie, C.

krasnorěčje, n. die Rednerkunft, Cig. (T.);
— rus.

krásnost, f. die Pracht, Mur., Cig., Jan., nk.

krasóba, f. = krasota, C.

krasočut, čúta, m. = krasočutje, Cig., Jan.

krasočútje, n. aesthetisches Gefühl, Cig. (T.).

krasoglěd, glěda, m. das Kaleidoskop, Jan.,
h. t.-Cig.(T.).

krasoljúb, ljúba, m. ein Freund des Schönen,
der Aesthetiker, C.

krasoljúbje, n. die Liebe zum Schönen, Zora.

krasopis, písa, m. 1) der Kalligraph, Navr.(Kop.
sp.); — 2) die Kalligraphie, Jan., — die
kalligraphische Schrift, Jan.

krasopísec, sca, m. der Kalligraph, Jan., C.

krasopísen, sna, adj. kalligraphisch, Jan.

krasopísje, n. die Kalligraphie, Jan.

krasorěčje, n. = krasnorečje, C., Slom.

krasoslóven, vna, adj. aesthetisch, Jan.

krasoslôvje, n. = lepoznanstvo, die Aesthetik,
Jan.

krasóta, f. die Pracht, die Herrlichkeit, die
Schönheit, Jarn., Jan., nk.; — po drugih
slov. jezikih.

krasóten, tna, adj. herrlich, prächtig, Jan., nk.

krasotica, f. ein Weib von hervorragender
Schönheit, Jan., nk.; — hs.

krasotína, f. eine Schmucksache, C.

krasotíti, im, vb. impf. = krasiti, Jan., C.,
Vrt.

krasotoljúben, bna, adj. prachtliebend, Šol., nk.

krasovéda, f. die Aesthetik, Jan., C.

krasovid, vida, m. das Belvedere, C.

krasovit, adj. prachtvoll, herrlich, C., Zora.

kráspati, am, vb. impf. = praskati, krazen,
rižen, Z., jvžhŠt; —konjiča kraspata, prhata,
pa le ne gre, Glas.

krásta, f. 1) die rauhe Rinde, die sich an einer
Wunde, einem Geschmür oder Ausschlag bildet,
der Schorf; krasta se je na rani naredila;
— pl. kraste, = garje, die Kräge, Dalm.-
Valj.(Rad); — 2) = kapnik, C.

krastáča, f. die gemeine Kröte (bufo cinereus),
Erj. (Ž.).

krástast, adj. schorfartig, grindicht, Cig.

krástav, adj. schorfig, voll Schorf; ves k. po
licu; — kräßig; krastava ovca, Burg.

krastaváča, f. = krastača, LjZv.

krástavec, vca, m. 1) = krastav človek, der
Kräbige, Cig., Zil.-Jarn. (Rok.); — 2) mor-
ski k., der Sprißwurm (holothuria tubulosa),
Erj. (Ž.); — 3) die Gurfe (cucumis sativus),
C., Trst. (Let.), Tuš. (R.).

krástavica, f. 1) = krastača, Cig.; — 2) =
kumara, vžhŠt.

krástavka, f. 1) = krastava ženska, Cig.; —
2) = krastavec 3), die Gurfe, Guts.

krástavost, f. das Behaftetsein mit Schorf,
Grind u. dgl., Cig., Jan.

krásti, krádem, vb. impf. stehlen; Bogu čas
k., unthätig sein, faulenzen.

krástica, f. dem. krasta.

krastíka, f. die Schüsselflechte (lecanora), Tuš.
(B.).

krástiti se, im se, vb. impf. verharischen; rana
se krasti, Cig.

krástnat, adj. = krastav, Cig.

krástovina, f. der Schorf, Mur., M.

kráščina, f. schroff zerrütteter, steiniger Boden:
čerez vsako kraščino („krašno“) me je pe-
ljal, Zv.

kraševína, f. die Karsiformation, = kraška
tvorba, Cig. (T.).

kráševka, f. neka hruška, Ip.-Erj. (Torb.).

1. krát, m. die Kürze: zavoljo krata, der Kürze
wegen, ogr.-Valj.(Rad).

2. krát, (kráta) m. das Mal; návadno se drugim
besedam priklepa, n. pr. prvikrat, desetkrat,
takrat itd.; polnokrat, oſt, Pod Belo-Erj.
(Torb.); — v ostalih oblikah se piše po-
sebej, n. pr. toliko kratov, Krelj-M.; pet
kratov, koliko kratov, Levst.(Sl. Spr.); Ko-
liko kratov me po mestu žene! Preš.; —
ob kratu, sogleich, C.; h kratu, zugleich; oba
h kratu, Gor.

krát, f. 1) = 2. krat m. prvo krat, zadnjo krat;
do tretje krati, C.; potrka tretjo krat, vžh-
Št.-Valj.(Vest.); neke krati, einigemale, C.;
vse krati, jederzeit, C.; — h krati, auf ein-
mal, zugleich, Notr.-Cig., Jan., DZ.; sogleich,
C.; — 2) die Frift: komu krat dati, ne da
krati, C.; v dveh kratih plačati, in zwei
Terminen zahlen, V.-Cig.; — oblike m. in
ž. spola se ne dajo vselej za gotovo ločiti.

kratčina, f. etmäs Kurčeš, Fy.-C.

krátček, čka, adj. = kratiček, C., jvžhŠt.

krátek, tka, adj. turz; na kratko držati živinče
(n. pr. na paši), an kurzem Strick, Svet.

krátenje – kratkočasnež

-- 458 --

kratkočasnica – kratkóst

(Rok.); kratkega pogleda, furzšlichtig; kratkega vida, Cig., Jan.; biti kratkih besedi, wortfarg sein; ob kratkem, furz; ob kratkem kaj povedati, sich kurz fassen; (na kratci, ogr.-Mik.); kratko govoreč, um es furz zu jagen, Cig.; kratko (in) malo, furz um, Cig., Jan., C., Vrtov.(Km. k.), Gor.; s kratka, kurz und gut, Cig., Jan.; kratko (in) malo ne, auf keinen Fall, Cig., Jan., Gor.; ni kratko ni malo ni bil zadovoljen, er war durchaus unzufrieden, Jurč.; kratko nikar, durchaus nicht, Meg., Cig., Jan., Mik., Vrtov. (Sh. g.); kratko ne, durchaus nicht, Jsvkr.; tega kratko ne dopustita, Trub.; kratko nikdar, Vrtov.(Km. k.); v kratkem, in furzer Zeit, bald; v kratkih dneh, in wenigen Tagen, Boh.; pred kratkim, vor furzer Zeit, fürzlich; -compar. krajši; tudi: kraji, krači, kratkejši, Met.

krátenje, n. Cig.; pogl. kračenje.

kratica, f. die Abkürzung, die Abbreviatur, Cig., Jan., Cig.(T.), nk.

krátiček, čka, adj. ganz kurz, Z., Caf(Let 1878. III. 91.').

kratitelj, m. der Verkürzer, Zora.

kratitev, tve, f. die Verkürzung, der Vorenthalt, Z.; k. časti, Jan.

krátiti, im, vb. impf. kürzen, Mur., Cig., Jan.: k. se, fürzer werden; volnate nogavice s v perilu kratijo, Cig.; dan se krati, Ljub.; čas komu (si) kratiti s čim, jemandem (sich) mit einer Sache die Zeit verfürzen, vertreiben; k. si trud, sich die Mühle sparen, C.; -schmälern: kruh k. komu, jemandem den Lebensunterhalt schmälern, Z.; k. komu pravico, čast, jemanden an seinem Rechte, seiner Ehre beeinträchtigen; ni jej hotel veselja kratiti, er wollte ihr nicht die Freude verderben, Jurč.; -vorenthalten, Cig.; kar je tebi prav, drugim ne krati, Z.; svojemu srcu veselje kratiti, Cig.; komu ljubezen k., Liebe verfahren, Z.; -hindern, Cig.; ne kratim, ich habe nichts dagegen, Cig.; ali mi boš ti kratil? wirst du mich daran hindern? kdo ti krati? wer hindert dich? jvzhSt.; krati svoji volji, brich deinen Willen, Dalm.; -k. se, sich weigern, Schwierigkeiten machen, Cig.(T.), Hal.-C., jvzhSt.; krati se popraviti, er weigert die Berichtigung, Levst.(Pril.).

krativec, vca, m. 1) der Verkürzer, der Schmälerev, Cig., C.; -2) das Accentzeichen für eine kurze Silbe, nk.

krátkič, adv. = v kratkem, C.

kratkóba, f. die Kürze, Jan., C.

kratkôča, f. die Kürze, Jan., Mik.

kratkočasba, f. die Unterhaltung, Slom.

kratkočasen, sna, adj. kurzweilig, unterhaltend.

kratkočásiti, časim, vb. impf. unterhalten; k. koga; k. se, sich die Zeit vertreiben, verkürzen.

kratkočasje, n. die Unterhaltung, C.; to je bila njegova skrb, njegovo kratkočasje, Cv.

kratkočasljiv, iva, adj. = kratkočasen, unterhaltend, Bes.

kratkočasnež, m. der Zeitvertreiber, Jan.(II.).

kratkočasnica, f. 1) die Unterhalterin, Cig., M.; -2) die Schnurre, die Anekdotе, ein kurzweiliges Geschichtchen, Cig., Jan., nk.

kratkočasnik, m. der Zeitvertreiber, der Unterhalter, Cig.

kratkočasnost, f. die Kurzweiligkeit; -die Unterhaltung: časa zadosti imeti za pogovore, za igre, za kratkočasnosti, Škrb.-Valj. (Rad).

kratkočasovanje, n. die Zeitverkürzung, die Kurzweil, die Unterhaltung, Cig.; pogovarjanje in kratkočasovanje s prijatelji, Vrtov (Km. k.); udeleževati se primernega kratkočasovanja, Cv.

kratkočásovati, ujem, vb. impf. sich unterhalten, C.; k. (se), Cig., Jan., LjZv.; tudi k. se, Dol.

kratkodóben, bna, adj. ephemer, Cig.(T.).

kratkodóbnost, f. kurze Dauer, Zora.

kratkoglásen, sna, adj. furzónig, Cig., Jan.

kratkoglávec, vca, m. der Kurzkopf (brachycephalus), Cig.(T.), Erj.(Z., Som).

kratkogléd, gléda, adj. = kratkoviden, SIN

kratkojezičnik, m. der Kurzžüngler (zool.), Cig.(T.).

kratkoklás, klása, adj. kurzährig, Cig.

kratkokljún, kljúna, adj. kurzschnäblich, Jan. (H.).

kratkokljúnec, nca, m. kratkokljunci, Kurzschmäbler (pressirostres), Cig.(T.).

kratkokrítec, lca, m. kratkokrilci, Kurzflügler (brachelytra), Cig.(T.), Erj.(Ž.).

kratkolás, lása, adj. kurzhaarig, Jarn., Jan.

kratkolásast, adj. = kratkolas, Cig.

kratkolásec, sca, m. der Kurzhaarige, Cig.

krátkoma, adv. kurz, kurzweg: kratkoma vse je tajil, Z.

kratkonód, nóga, adj. kurzbeinig, kurzfüßig, Cig., Jan.

kratkonógát, adj. = kratkonog, Jan.

kratkonós, nóna, adj. kurznašig, Cig., Jan.

kratkonôžec, žca, m. der Kurzbeinige, Cig.

kratkonôžen, žna, adj. = kratkonog, Cig.

kratkopécelj, clja, m. neka trta: der Kurzstengler, Nov.-C., M., Dol.-Erj.(Torb.); -neko jabolko, C.

kratkoréčen, čna, adj. aphoristisch, Cig., Jan.

kratkoréčje, n. die Brachylogie, Cig.(T.).

kratkorék, réka, m. der Aphorismuš, Cig.

kratkorék, réka, adj. wortfarg, Cig.

kratkorép répa, adj. kurzschwäzig, Cig., Jan.

kratkorépec, pca, m. kratkorepci, die Kurzschwände (zool.), Cig.(T.).

kratkorépen, pna, adj. = kratkorep, Cig.

kratkorépka, f. neka črešnja, GBrda-Erj. (Torb.).

kratkorépnik, m. der Kurzschwanz, Cig.

kratkoróčen, čna, adj. kratkoročna menica, furzeš Papier (merc.), Cig.(T.).

kratkorók, róka, adj. kurzarmig, Cig., Jan.

kratkorokáv, áva, adj. mit kurzen Anermein, LjZv.

kratkosénčen, čna, adj. kurzschattig, Cig.

kratkoslôvčen, čna, adj. kurzstilbig, Jan.(II.).

kratkóst, f. die Münze.

kratkosûknjež — krâvče

— 459 —

kraveljčevje — krâvžati

kratkosûknjež, m. der Kurzroſt, Cig.

kratkóta, f. = kratkost, Mur., Cig., Jan., Cig. (T.); Al' nje (ure) kratkote spomni se? Pres.

kratkotíčen, čna, adj. kurzreichend, spärlich, C.

kratkotrájen, jna, adj. kurzdauernd, Bes.

kratkouh, úha, adj. kurzöhrig, Cig., Jan.

kratkouhát, áta, adj. = kratkouh, Jan.

kratkoúmen, mna, adj. borniert, Cig.

kratkoûmje, n. die Borniertheit: kratkoumje
se košati, Levst. (Zb. sp.).

kratkoúmnost, f. die Borniertheit, die Be-
schränktheit, Cig.

kratkověčen, čna, adj. kurzlebend, Vest.; —
ephemer, Cig.(T.).

kratkovid, vída, adj. = kratkoviden, Cig. (T.), M.

kratkovídec, dca. m. der Kurzſichtige, Jan., Žnid.

kratkovíden, dna, adj. kurzſichtig, Cig., Jan., Cig.(T.), nk.

kratkovîdnež, m. der Kurzſichtige, Cig., nk.

kratkovídnost, f. die Kurzſichtigkeit, Cig., Jan., M., nk.

kratkovrát, vrátá, adj. kurzhalsig, Jan.

kratkovrátce, tea, m. der Kurzhals, Cig.

kratkozlóžen, žna, adj. kurzſilbig, Cig., Jan.

kratkožíven, vna, adj. kurzlebend, Zora.

kratkvíca, f. Mur., Cig., pogl. krotovica.

kráva, f. 1) die Kuh; molzna k., die Melkkuh;
stelna k., eine Kuh, die gekälbert hat, Mur.,
Št.; kamor je šla krava, naj gre še tele;
Npreg.-Zv.; to je tako res, kakor pet krav
za en groš, C.; — psovka nerodnemu člo-
veku, jvžhŠt.; — morska k. = sirena, die
Seekuh, Erj.(Ž.); — 2) die Dehlpresse, C.

kraváča, f. elende Kuh, Štrek.

kraváj, m. ein Laib (z. B. Brot), (krávaj) BlKr.

kravájček, čka, m. dem. kravajec, das Sauer-
teiglaibchen, BlKr.

kravajec, jca, m. dem. kravaj, BlKr.; das
Sauerteiglaibchen (Sauertämpfel, Dampfelf,
Jan., C., Senožeče-Erj.(Torb.), BlKr., Dol.,
Gor., jvžhŠt.; laneni kravajci, Leinölfuchten,
C.

kravâjka, f. eine Art Birne, Z., Sv. Duh pri
Krškem-Erj.(Torb.).

kravâjnica, f. eine Art Birne, Lašče - Erj. (Torb.).

kravala, f. krummer Hirtenstab, Dict., Kras-
Levst.(Rok.), (krávala, Valj. [Rad], kravóla,
Pohl.); — nejasna beseda.

kravár, rja, m. der Kuhhirt, der Kuhknecht;
tudi: krávar, Valj.(Rad).

kravâra, f. eine Pſerche für Kühe, Cig.

kravaríca, f. die Kuhhirtin, die Kuhmagd;
tudi: krávarica, Valj.(Rad).

kravaríja, ár. die Schweizerci, Cig.

kraváriti, árim, vb. impf. Kuhhirt, der Kuhknecht
fein, Cig., M.

krayârka, f. = kravarica, Jarn., Jan.

kravárna; f. = kravjak 2), Jan.(H.).

kravárski, adj. Kuhhirtent: k. ples, der Kuh-
veigen, Cig.

krâvče, eta, n. ein Woſewort für eine Kuh, Z.,
vžhŠt.-C., jvžhŠt.; kravče, čta, Dol.

kraveljčevje, n. die Herbstzeitloſse (colchicum
autumnale), KrGora-D Sv.

kravênta, f. eine alte Kuh, C.

kravêtina, f. das Kuhſleisch, C.

krávica, f. dem. krava; 1) eine kleine Kuh;
— 2) božja k., der Marienkäfer (coccinella
septempunctata), C., M., Erj. (Ž.), SlGor.;
— 3) der Fichtenzapfen, KrGora.

krávičica, f. dem. kravica.

krávička, f. dem. kravica; kravička, Valj.(Rad).

kravína, f. 1) die Kuhhaut, das Kuhleder, Cig., Jan.; — das Kuhſleisch, Z.; — 2) neka trava v Cirkniškem jezeru.

krávišče, n. elende Kuh, Jarn., Cig., Jan.,
Met., Caf(Vest.), Ig; (nav. kravšeče, kravše,
eta: tri kravšeta, Vrtov. [Km. k.]).

kráviti, im, vb. impf. faulenzen, im Bette liegen,
C.

kravjáča, f. die Kuhhere, Mur., Danj.-Mik.

krávjak, m. 1) der Kuhmift, der Kuhſladen;
— 2) kravják, der Kuhſtall, Jan.; — 3) die
Kuhweide, C.

krávjast, adj. kuhartig, Gor.

krávji, adj. 1) Kuh-: kravji zvonec, die Kuh-
gloſe; kravja dekla, die Kuhmagd, Z., jvžh-
Št.; tudi samo: kravja, Levst.(Rok.); — 2)
kuhartig: kravji konj, ein nicht lebhastes, nicht
feuriges Rosſ, Ljub.

krávjica, f. neka strupena goba, Kr.-Valj.
(Rad).

kravjína, f. coll. Kuhßäute, DZ.

krávkati, am, vb. impf. = krivkati, Mur.;
žerjavi kravkajo, eden med njimi pa krivka,
Z.; vrana kravka, Dict.

kravnják, m. 1) = kravjak, der Kuhſtall,
Mur., Cig., Jan.; — 2) die Kuhweide, C.

krávnji, adj. = kravji, ogr.-M.

kravojec, jca, m. 1) = kravajec, C., Vrtov.
(Vin.); — 2) die Brustwurzel (angelica),
Erj.(Rok.).

kravojnica, f. Ravn.-Cig., Železniki (Gor.); pogl. kravajnica.

kravopás, pása, m. der Schlemmer (psovka), Cig., C.

kravosès, sèsa, m. pisani k., der Tigerschlinger
(python tigris), Erj.(Ž.).

kravovína, f. das Kuhſleisch, vžhŠt.-C.

krávsati, am, vb. impf. krahen, leicht schlagen,
C.

krávša, f. 1) = krava, Kr.-Valj.(Rad.); —
2) der Herrenpilz (boletus edulis), C., Ko-
njice-Pjk.(Črt.).

krávše, eta, n. kleine unanfehnliche Kuh, Mur.,
Cig., Štrek, Št., Vrtov.(Vin.); — pogl. kra-
više.

kravšlè, čta, n. elende Kuh, Valj.(Rad).

krávščak, m. 1) = kravjak 1), Mur; — 2)
eine Art Schwamm, C.

krávščica, f. neka goba, C.

krávža, f. das Trinßgaš, Hal.-C.; — prim.
bav. krausen, srvn. kruse, srlat. crusolium, C.

krávžar, rja, m. = kravža, pri Dobu-Levst.
(Rok.).

krâvžast, adj. = kodrast, kraus; — iz nem.

krâvžati, am, vb. impf. = kodrati; — iz nem.

krâvžica - krčen

— 460 —

krčenje - krdélo

krâvžica, f. dem. kravza; kleines Drinłglas, Meg., C.; — an der Wand hängende Weihwasserbecher, Kr.

kráža, f. planłos hingekleckte Linie, Z.; krize kraže delati, Z.; čare in kraže, LjZv.; kaka druga taka kljuka in kraža, LjZv.; — prim. nem. Kreis, C. (i)

krážati, vb. impf. kraže delati, V.-Cig.

křbec, bca, m. die Bätwurz (meum athaman-
ticum), Josch.

krbín, m. die halbgebrannte Holztohle, die Roth-
fohle, Cig.(T.), Mik., Goriš.; — prim. it. car-
bone, Mik.

krbína, f. die wilde Weinrebe, Kras-Cig., Štrek.

krbúlja, f. die Krieze, Cig.; der „Korb“, C.; — iz nem.

krbúljica, f = krebuljica, M.

křc, interj. knud! Cig.

křc, kŕca, m. ein leichter Schlag (z. B. mit den Fingern oder sonst einem kleinen Gegenstande), der Schmiz, Cig., Jan., M.

kŕca, f. = krc. nk.

kŕcanje, n. leichtes Schlagen, das Klopfen (z. B. auf die Finger).

kŕcati, am, vb. impf. 1) leichte Schläge aus-
theilen (z. B. mit den Fingern oder sonst einem
kleinen Gegenstande); po prstih koga k.; —
2) einen Laut von sich geben, wie die Bienen-
fönigin: matica krca, Danj.-C.

kŕcelj, clja, m. 1) ein abgefägtes Stück von einem Baumstamm, Cig., C.; der Sägebloch, Cig., Jan., Strek., Notr.; hlod, kolikršen se daje na žago, Lašeš-Erj.(Torb.); — 2) durrer Baum= oder Rebenstumpf, C., M., BlKr.; krelji in korenine, Trub.(Post.); der Prügel, Z., BlKr.; grčav k., Cv.; — tudi: krcelj, clja, Štrek., Notr., Ig(Dol.).

kŕeljaj, m. = krc, Cig.

kreljáti, ám, vb. impf. dem. krcati, Cig.

1. kŕcniti, kŕcnem, vb. pf. einen leichten Schlag geben (mit den Fingern oder sonst einem dünnen Gegenstande); po prstih koga krcniti, jemanden auf die Finger klopfen.

2. kŕcniti, kŕcnem, vb. pf. ogr.-C., pogl. crkniti.

1. krč, kŕča, m. der Krampf; krč ga je prijel, er befam den Krampf; krč ga lomi, Z., Jan., grudi, Jan., trga, Mur., vije; veliki ali občni k., der Starrtrampf, Strp.; čeljustni k., die Mundklemme, Cig.; gobčni k., die Maulsperre, Strp.

2. kŕč, m. das Gereut, das Rodeland, C., Z., Mik., Svet. (Rok.), Dol.; tudi pl. v krčeh, vzhŠt.

1. kŕča, f. das Zusammenziehen: steza in krča, Telov.

2. kŕča, f. das Gereut, Hal.-C.; nav. pl. krče, das Gereut, der Neubruch, Jan., C.

kŕčalq, n. der Forsttednagel, Mur.

křčar, rja, m. der Ausroder, Cig.

kŕčast, adj. krampfhaft, Mur.

křel, m. = krčalo, Dol.

křčemski, adj. Wirtshaus=; krčemsko gibanje, Jurč.

křčen, čna, adj. Krampf=; křčni kašelj, der Krampfhusten, Cig.

1. křčenje, n. das Zusammenziehen, die Con-
traction.

2. křčenje, n. das Roden, die Urbarmachung.

křčenica, f. die Rodehaue, die Gereuthacke
(Kreuzhacke), Mur., C., vzhŠt.

křčenka, f. = krčenica, C.

křčevec, vca, m. das Hartheu, das Johannis-
kraut (hypericum perforatum), Medv.(Rok.).

krčevina, f. das Gereut, das Rodeland, der Neubruch, Mur., Cig., Jan.; krčevino kopati, C.

krčevínar, rja, m. der Roder, Cig.

krčevít, adj. krampfhaft, Cig., Jan., Cig. (T.), C., nk.

krčistěza, f. das Fußwippen, Telov.

krčitev, tve, f. die Rodung, Mur., Cig.

1. kŕčiti, kŕčim, vb. impf. 1) krampfhaft zusammenziehen, constringiren, Mur., Cig.; fürzen, Jan.; nogo k., den Fuß einziehen, Z.; k. in stezati roki v komolcu, den Arm beugen und strefen, Telov.; — 2) k. se, sich krampfhaft zusammenziehen; srce se mi krči, es schürt mir das Herz zusammen, Jan.(H.); — einschrumpfen; — abnehmen, sich vermindern; — sich bei den Ansgaben einschränfen, C.; knausern, Cig.; — sich sträuben, sich weigern, Schwierigkeiten machen, Cig., Jan., M., Krn, Lašeče-Erj. (Torb.), DZ., nk.; zavoljo mošnjička se ne bom krčil, Levst.(Zb. sp.); k. se kaj storiti, Levst.(Zb. sp.), nk.; nikakor bi se ne bil krčil ocvare, Levst.(Zb. sp.).

2. kŕčiti, im, vb. impf. roden, urbar machen, Mur., Cig., Jan., Št.; gozd k., Cig.; laze k., Z.; — k. pot (hs.), die Bahn brechen, Cig., nk.

kŕčje, n. das Gereut, Valj.(Rad).

krěljiv, iva, adj. 1) contractil: krěljiva snov, Erj.(Som.); — 2) krampfhaft, Z., Nov.

krčma, f. das Wirtshaus, die Schente

krémár, rja, m. der Wirtshausbefižer, der
Schenkwirt.

krčmarica, f. die Schenkwirtin.

krémáriti, árim, vb. impf. ein Schenkwirt sein,
die Gastwirtschaft betreiben.

krémárski, adj. den Schenkwirt, die Gastwirt-
schaft betreffend.

krémárstvq, n. die Schenkwirtschaft, das Schank-
gewerbe, die Gastwirtschaft.

křenast, adj. frampfartig, V.-Cig.

křčnat, adj. krampfhaft, C.

křčnica, f. 1) žila k., die Krampfader, Tolm.-Štrek. (Lct.); — 2) die Hundszunge (cynoglossum), C.; tudi: das Johanniskraut (hypericum perforatum), C.

krdéť, f. die Herde: k. svinj, Lašeče-Levst.(Rok.); (kardel, Rib.-Mik.); — die Truppe, Levst. (Nauk)

krédťce, n. dem krdelo; kleine Herde, M.; — kleine Schar, das Häuflein, Jan., M., Krelj, nk.

krdéten, Šna, adj. Truppen=; krdětni brigadirji, DZ.

krděłnik, m. der Hordenführer, Cig., M.

krdélo, n. die Herde, Jan., Mik.; die Schar, Dalm., Schönl., Jap.; die Truppe, Cig., Jan.; k. vojakov, ein Kriegshaufen, Cig.; vojaško k., eine Truppenabtheilung, ein Truppen-körper, Cig., Levst.(Pril.), DZ., nk.; pra-

krěłoma — krěčiti

— 461 —

krěčiti — kreháč

težno k., die Traintruppe, DZ.; = vozno k., DZkr.

krěłoma, adv. herden, scharen, truppenweise, Cig., Jan., C.

krěłski, adj. Truppen: królowske šole, DZkr.

krè, praepp. c. gen. nam. kraj, Mur., Mik., Danj. (Posv. p.).

kreatin, m. der Kleisichfaserstoff, das Kreatin, Cig. (T.).

krebánja, f. (m.) ktor se krebanji, C., Z.

krebánjiti se, ânjim se, vb. impf. beim Weinen das Gesicht verzerren, C., Kor.-Z.

krebati, am, vb. impf. schwaken, C.

krebénčiti se, éncim se, vb. impf. das Gesicht zum Weinen verziehen, C., Z.

krebetáti, etám, éčem, vb. impf. = krebati, C.

krêbri, adv. = vkreber, navkreber, (kreber, Cig., k rebri, Jan., Caf [Vest. I. Sb]); pot se je zopet krebri obrnil, Levst. (Zb. sp.).

krêbrica, f. steifer Weg: huda k., Polj.

krebúlja, f. = krebuljica, Z.

krebúljica, f. der Kerbel (anthriscus), Mur., Jan.; repična k., gemeiner Kerbel (a. vulgaris), Medv. (Rok.); = repínčasta k., Z.; velika k., großer Kerbel (a. sylvestris), Medv. (Rok.); —omamna (pijana) k., der Kälberkropf (chaerophyllum), Z.

1. krécati, cam, čem, vb. impf. freißen, ächzen, Bes.-C.; — krächzen (von Menschen), = krehati, Jan.; tudi: krecám, Rož.-Kres.

2. krécati, am, vb. impf. lenken: ravnati oje vozu, na katerem človek sedi ter se vozi sam po klancu nizdolu, Hrušica v Istri-Erj. (Torb.).

krécav, adj. ächzend, jammernd, Jan.(H.).

krécavec, vca, m. der Kreißer, der Jammerer, Bes.

krěcman, m. der Wachtfek König, der Scharrer (rallus crex), Cig., C. Dol.-Levst.(Rok.).

krěč, m. der Steinbrech: vedno zeleni k., immergrüner Steinbrech (saxifraga aizoon), Tuš. (R.).

1. krěča, f. die Kreißerin, die Jammererin, M., C.

2. krěča, f. das Grätschen („stopalo se od stopala ven zavije“), Telov.; — prim. 1. krečiti.

kréčati, im, vb. impf. quaken, Habd.; = ječati, freißen, Mur., C.; ob tem času začno ovce ječati, krečati, se operati, Kug.-Valj. (Rad).

kréčati, am, vb. impf. wenden, C.; = ravnati oje vozu, Malhinje-Erj. (Torb.); seitwärts lenken, M.; — k. se, ausweichen: pešec se mora pešca krečati, Levst (Cest.); voz se voza kreča ali ogoblje, Levst.(Nauk); — bewegen: v ponudbo krečajo ga taki razlogi, LjZv.

krěčej, m. ein Keucher, abgelebter Mensch, Cig., M.

kréčen, čna, adj. krěčna seja, der Grätschsiß, Telov.

1. krěčiti, im, vb. impf. auseinander strecken: k. noge, C., Levst.(Rok.); k. se, sich behaglich strecken, Gor.; — prim. nem. grätschen = die Weine auseinandersperren.

2. krěčiti, im, vb. impf. = krečati, am, lenken, richten: voz k., Štrek.; voz se na stran kreči, Kras.

krěčlek, leka, m. = krecman, Cig.

krěčnik, m. die Froschlache, Cig., M.; — prim.

2. krak.

krěčniti, krěčnem, vb. pf. nerodno stopiti, da v sklepu zaboli, Tolm.-Štrek. (Let.).

krěda, f. die Kreide; na kredo piti, auf Borg trinfen, C.; črna k., der Zeichenschiefer, Cig.; rdeča k., der Röthel, Z.; = rusa k., Erj. (Min.).

krědast, adj. freidenartig, kreidicht, Cig., Jan.; — kreidig, Mur.

krédati, am, vb. impf. mit Kreide bestreichen, freiden, Mur., Cig., Jan.

krěden, dna, adj. Kreide; krědna tvorba, die Kreideformation, Cig.(T.).

krédi, adv. = kredu, vzhŠt.

krédica, f. dem. kreda; der Kreidestift, Cig.

krédič, m. = kredica, Jan.

kredit, m. das Vertrauen in Bezug auf Zahlungssfähigheit, der Credit.

krediten, tna, adj. Credit.

kreditnica, f. die Creditanstalt, DZ.

krědnat, adj. freidig, freidereich, Cig., Jan.

krédnica, f. die Kreidenerde, Cig., Jan.

krédnik, m. der Kreidestift, Jan.(H.).

krédovít, adj. = krednat, Jan.
krédu, adv. = k redu, bereit, vorhanden, C.; nav. k redi, Mur., vzhŠt.

krefúljica, f. = krebulica, der Kälberkropf, Dict., jvzhŠt.

krěg, m. der Hader, der Bank; bila je z vso družino v kregu, Erj.(Izb. sp.).

krěga, f. = kreg, C.

kréganje, n. die Züchtigung mit Worten, das Auszanken; — das Hadern, das Zanken.

krégati, am, vb. impf. 1) k. koga, jemanden mit Worten züchtigen, auszanken, aušmachen; za vsako reč me krega; — 2) k. se, mit einander zanken, hadern; — čreva se mu kregajo, es knurrt ihm im Leibe, Cig., Jan.; s pametjo se k., vernunftwidrig handeln, Z.; — k. se nad kom, na koga, auf jemanden loschreien, ihn auszanken; — 3) = zvati, klicati: kako ga kregate? Kameno na Soči-Strek.(Let.); — 4) kriegen, Krieg führen: z evangelijem kregajo zoper smrt, Trub.; — prim. srvn. kriec, kriegen, Cv. X. 12, Štrek. (Let.).

kregávati se, am se, vb. impf. = kregati se, C.

krégavec, vca, m. der Verweisgeber, Cig., C.; das Zankmaul, Cig.

krégelj, glja, m. = 1. kreha, Malhinje na Krasu-Erj. (Torb.).

krégljiv, íva, adj. zänkisch, Mur., Cig., Jan., M., Krelj.

krégljívost, f. die Zankfucht, Mur., Cig.

krégulj, gúlja, m. Cig., Valj (Rad), pogl. kragulj.

1. kréha, f. die Krieche (prunus insititia), Dol.-Erj.(Torb.).

2. kréha, f. dünnes Eis, BlKr.

kreháč, m. der Keucher, Z., ZgD.

kréhalast – kreménast

— 462 —

kremenát – krémpniti

kréhalast, adj. hustend, feuchend, Z.

kréhalo, n. der in einemfort hustet, trächzt, der Krächzer, Cig., Lašče-Levst. (Rok.).

kréhanje, n. ranhes Husten, das Krächzen.

kréhati, am, vb. impf. 1) ranthe, heisere Laute ausstößen, mit ranther Stimme husten, hüfteln, trächzen; na plesišču jo je dobil, da je šest mescev krehal, Vrtov. (Km. k.); — svinje krehajo, kadar se dobrikajo človeku, Z.; — 2) k. se, laut lachen (zanič.), C. — 3) intr. brechend krachen: debla krehajo, les kreta, Z., SIN.; — 4) trans. unter Krachen brechen, Jan.; orehe k., Cig.; plot k., SIN.; (vihar) ruje in trga strehe in kreta veje, Zv.; kuruzo k., abbrechen, Zora.

kréhav, adj. ächzend, trädchend, Jan.

kréhavec, vca, m. ktor vedno kreta in kašlja, Cig., M.

kréhavka, f. ženska, katera vedno kreta in kašlja, Z.

1. kréhelj, hlja, m. das Schwein, M.; v uganki: bingelj binga, krehelj kreta, bingelj pade, krehelj jč, Z.

2. kréhelj, hlja, m. = kreta, die Kriechpflaume, die Krieche (prunus insititia), Cig., Kras-Erv. (Torb.), Strek.; v krehelj marelico cepiti, Pirc. krehljáti, ám, vb. dem. krehati; impf. hüfteln, ogr.-C. (o svinjah) = krehati, M.

krehljáv, áva, adj. hüftelnd, kränklich, vzhŠt.
kréhljec, hljeca, heljca, m. die Kriechente, Cig., Jan., Frey. (F.).

krehljiv, íva, adj. leicht brechbar, Cig.

kréhniti, kréhnem, vb. pf. 1) krächzend ausstößen: kaj mi je do tega? — krehnil je moj gospod, Bes.; — 2) brechend krachen, Cig.; vrh je krehnil, Z.; — 3) = kresniti, schlagen, Dol. krehtáti, ám, vb. impf. hüfteln, ogr.-C. — wie eine Dohle schreien, Cig.

kreja, f. das Roheis, BlKr.

1. krek, m. der Haken, Reż.-C., Baud.; — prim. rus. krjukš, Hafen.

2. krék, m. = 2. krak, Mik.(Et.).

kréka, f. der Schwarzspecht, Cig., C.

krékati, am, vb. impf. quaken, Kor.-Jarn.

krékavt, m. = kreka, Cig.

krekét, éta, m. das Gefrächze, Valj.(Rad).

kreketanje, n. das Quaken: k. žab, Levst. (Zb.sp.).

kreketáti, etám, ččem, vb. impf. quaken, Cig., Levst. (Zb. sp.).

krekič, m. dem. 1. krek; das Häkchen, C.

kréklja, f. = krecman, der Wachselfönig, C.

krelje, f. pl. = noge (zanič.), Notr.

kréljut, f. der Hügel, der Fittig, Cig., Jan., Krelj, BlKr., kajk.-Valj.(Rad); —tudi psovka nerodnemu človeku: ti grda kreljut! BlKr.; kreljút, Dol.

krémelj, mlja, m. pogl. kramelj.

kremén, čna, m. 1) der Kieselstein; belkasti k., der Quarz, Cig.; — železnati k., der Eisenkiesel, Erj.(Min.); — 2) die Energie, die Kraft, Z., Mik.; čutim v sebi dovolj kremena, te vrste delo zvršiti, LjZv.

kreménast, adj. kieselhäältig; kremenasta zemlja, der Kieselboden, C.; — kieselartig, Cig., Jan., Cig. (T.).

kremenát, áta, adj. kieselhäältig, Cig.

kreměnčev, adj. Kiesel-: kremenčeva voda, das Kieselwasser, Jes.,; kremenčeva kislina, die Kieselfäure, Cig. (T.).

kreměnčevica, f. das Kieselwasser, Cig. (T.), Jes.

kreměnec, nca, m. der Kiesel (silicium), Cig. (T.), C.; skrilavi k., der Kieselschiefer, Erj. (Min.).

kremeníca, f. die Kieselerde, Mur., Cig., Jan., C.: = kremenasta prst, Vod. (Izb. sp.); der Kieselschotterboden, C.

kremeník, m. 1) der Steinkies, Cig., Jan.; — 2) der Kieselbruch, Z.

kremeníkast, adj. = kremenast, Vrt.

kremeníkovec, vca, m. = kremenik 1), Jan.

kremenína, f. 1) die Kieselerde, der Kiesboden, Cig., C.; — 2) der Kiesſtoff, C.

kremenít, adj. 1) = kremenast: kremeniti vapnenec, der Kieselkalf, Cig.(T.); — 2) rege, lebhaft, Jan.; kremenit otrok, Gor.-Mik.; — k. značaj, energischer Charakter, Zora.

kremeniti se, im se, vb. impf. sich verkieseln (chem.), Cig. (T.).

kremenítost, f. die Energie, die Negheit, Jan.

kremenják, m. der Quarz, der Quarzfeſl, Erj. (Min.).

kreměnje, n. coll. Kieselgestein, Cig., DZ.; Quarz, C.

kreměnka, f. = kremenica, M.

kreměnji, adj. = kremenov: kremenji pesek, Cig.; (nam. kremenni).

kremenokíseł, adj. kieselauer, Cig.

kreměnov, adj. Kiesel-, Cig., Jan.; kremenova gruča, der Kieselklumpen, Cig.

kreměnovec, vca, m. der Kieselstein, Jan.

kreměnovje, n. = kremenje, Let.

kremik, m. der Kiesel (kot prvina), Erj.(Som.).

kremljáti, ám, vb. impf. Mur., Cig., Jan.; pogl. kramljati.

krempáti, ám, vb. impf. = krampati, praskati, Polj.

krempěla, f. = krepelec, Žabče-Erv. (Torb.).

krempełj, pilja, m. 1) die Kralle; kremplje zasekati v kaj, mit den Krallen etwas packen, Cig.; = k. zasaditi, Z.; — prim. krampelj; — 2) kremplji = krplje, die Schneeschuhe, Ravne-Strek. (LjZv.).

krémpeljc, m. dem. krempelj; kleine Kralle.

krémpeljček, čka, m. dem. krempeljc, kleine Kralle.

krempezíca, f. = krepelec, Žabče-Erv. (Torb.).

krémpiti, im, vb. impf. = kraspati, krasen, Savinska dol.

krémpijar, ja, m. krempljarji, Nagelthiere, Erj. (Ž.).

krémpljast, adj. krallicht, Cig.

kremplját, áta, adj. krallig, Cig., Jan.

krempljáti, ám, vb. impf. kralen, M.

krémpljec, pljeca, m. = krempeljc.

krémpljič, m. dem. krempelj; 1) kleine Kralle; — 2) pl. krempljiči, das Geißblatt (lonicera), C.

krémpljiček, čka, m. dem. krempljič, Cig., Jan.

krémpniti, krémpnem, vb. pf. = prasniti, Polj.

kremsáča – krepčáló

— 463 —

krepčanje – krepkóba

kremsáča, f. eine schlechte, nicht scharfe Hache,
Jan., Mik.

krémsati, am, vb. impf. mit einer stumpfen
Hache hauen, Z.

kremûc, m. das Knoblauchkraut (alliaria), Jarn,
Cig., Jan., Medv. (Rok.).

krêmža, f. 1) das Verzerren des Gesichtes beim
Weinen, Želežniki (Gor.); — 2) der das Ge-
sicht beim Weinen verzerrende Mensch, Cig.,
Gor.-M., C.; pos. otrok, ki se rad kremži,
Gor.; — prim. nem. Grimasse, C., Levst.
(Rok.).

krêmžar, rja, m. = kremža 2), Cig.

krémženje, n. das Verziehen des Gesichtes beim
Weinen.

krémžiti, im, vb. impf. verzerren, Mur.; k.
usta, obraz, C.; k. ustanice, Zora; — k. se,
daš Gesicht beim Weinen verzerren, ein ſaures
Gesicht machen.

krengetáti, etám, éčem, vb. impf. rasseln,
Fr.-C.

krenílica, f. der Steinbrech (saxifraga), Medv.
(Rok.): zrnata k., das Keilkraut (saxifraga
granulata), Cig.

1. kréniti, krénem, vb. pf. 1) seitwärtſens lenken,
Cig.; k. voz, BlKr.-M.; vojsko na zapad k.,
17t.; k. koga na pravi pot, Levst. (Zb. sp.);
wenden, C.; — veranlaſsen, bewegen, LjZv.;
— k. se, ausweichen: kreni se! BlKr.-M.,
Z.; — 2) rücken, bewegen, Mur, Cig.; —
k. se, in Bewegung kommen, Cig.; vreme
se ne krene, das Wetter ändert sich nicht,
Z.; — 3) intr. eine Wendung machen, ab-
biegen, abweichen; k. na levo, na desno, po
drugem potu, k. z vozom na stran.

2. kréniti, krénem, vb. pf. infolge der Kälte
erstattet, C.

kreozöt, m. neka oljnata tekočina, das Kreosot,
Cig. (T.).

krép, krépa, m. 1) = črep, C.; — 2) jáher
Jels, C.

1. krépa, f. alter Topſ, der Scherben, M., C.,
Koborid (Goriš.-)Ery. (Torb.); — der Schädel,
M., C., Koborid - Eij. (Torb.); dati komu
po krepi, Z.; — gebrechlicher, verkrüppelter
Mensch, C., M.

2. krépa, f. = kepa, die Erdjolle, der Schnee-
ball, Jan., Šol, Ip., Kras-Erj. (Torb.), Štrek.

krepáča, f. die Viehseuche, C.; — prim. 1.
krepati.

krepák, pkà, adj. = krepek.

krepalína, f. umgestandenes Vieh, Z.; — die
Haut vom umgestandenen Vieh, C., Z.

krépast, adj. unterseßt, Čriče (Goriš.).

krepâtec, tca, m. na k. („krpác“) delati = na vše
kriplje d., Lašče-Erj. (Torb.); pogl. krpac.

1. krépati, pam, vb. impf. ad 2. kréniti, starr
werden, C.

2. krépati, am, I. vb. impf. ad krepniti; =
crkati; — II. krepáti, âm, vb. pf. = krep-
niti, Prim., Notr.; — prim. it. crepare.

krepčálen, Čna, adj. stárkend, erquicend, la-
bend, Labez, Mur., Cig., Jan.

krepčáló, n. das Stärkungsmittel, das Labsal,
Mur., Cig., Jan., nk.

krepčanje, n. das Stärken, die Labung.

krepčáti, âm, vb. impf. 1) steif machen, Cig.;
— 2) stärfen, erquicen, laben; k. se, sich
stärken, sich laben.

krepčáva, f. die Stärfung, die Labung, Cig., C.
krepčíca, f. die Stärfung, C.

krépek, pka, adj. 1) starr, steif, hart, C.; k.
kruh (kadar je suh), C.; krepko zapečen
kruh, resch gebaden, 1.- Cig.; od mraza
krepka zemlja, C.; — = trd, karg, geizig,
C.; — 2) kräftig, rüſtig, ſeſt; k. junak.; k. glas;
krepke besede, nachdrückliche Worte; krepko
govoriti; — pravilnejši naglas: krepék, pkà,
Cv. X. 12.; (krépek, Št.).

krepét, m. 1) = krepel f., Mur., Cig., Jan.;
ptice se s krepelom ne lovijo, Npreg.-C.;
— 2) krepeli, die Pflugnarbe, Dol.

krepěł, f. der Prügel, Med., Polj., Zv.; —krep-
peli, zaničlj. o nogah in rokah, Dol.; svojih
krepeli ne morem ugreti, Jur.

krepeláti, âm, vb. impf. s krepelom (ali krep-
peljo) zbijati: k. jabolka, Polj., Notr.

krepěla, f. 1) = krepel, f., Rib.; — 2) pl.
krepěle, majhen jarmič, Št.-Valj. (Rad.).

krepělce, n. dem. krepelo, Let.

krepělčič, m. dem. krepelec, Dol.

krepětéř, łca, m. der Holzprügel, der Knüttel;
k. zagnati komu pod noge.

krepelěti, ím, vb. impf. = prepeleti, ſlattern,
M.; perotnica (na kolovratu) krepeli, Danj.
(Posv. p. J.).

krepelíca, f. = prepelica, Dol., Št.-Z.

krepělišče, n. kleiner Prügel, Rogatec-C.

1. krepelíti, ím, vb. impf. 1) mit Prügeln be-
werfen: k. koga, Lašeče - Erj. (Torb.), Dol.;
k. kokoši, DSv.; — 2) = kleščariti, die
Pflugnarbe beim Pflügeln halten, 1.- Cig.,
Dol.; prim. krepel m. 2); — tudi: krepěliti.

2. krepelíti, ím, vb. impf. 1) = krepeleti, C.,
Danj. (Posv. p. J.); = z rokami mahati (o
otroku, ki k materi sili), C., SlGor.; — 2)
k. se, mit den Pflügeln schlagend im Sande
baden (o kuretnini), C.; sich bäumen (o
konju), C.

krepelj, m. = krepelec, Jan. (H.).

krepěł, n. der Prügel, C., BlKr.-Mik.

krepělovje, n. das Knüttelholz, das Prügel-
werk, C., Z.

krepěn, adj. erstarrt, steif (3. B. vor Kälte),
Mur., C.

krepěnčiti se, ęčim se, vb. impf. zusammen-
fauern sich sträuben (n. pr. o otroci), M.

krepeněti, ím, vb. impf. 1) starr werden, Z.;
— 2) die Federn sträuben (o perotnini), C.;
— 3) = hrepeneti, C.

krepeniv, íva, adj. = hrepenljiv, begierig, C.

krepětec, tca, m. = utit zvonec, Krn-Erj.
(Torb.); — nam. hrepeterč prim. hrepetati.

krepřílen, Čna, adj. stárkend, erquicend, labend,
Cig., Jan., nk.

krepíłó, n. das Stärkungsmittel, das Labsal,
Cig., Jan., C.

krepíti, ím, vb. impf. kräftigen, stärken, laben,
Mur., Cig., Jan., nk.

krepkóba, f. = krepkost, Jan.

krěsníčica - krétanje

— 465 —

krétast - krévljast

v belo zavite popevat in pobirat od hiše do hiše, pa ne v hiše, nego samo pred hiše, Kres VI. 351.; prim. Navr. Let. 1887. 103.

krěsníčica, f. dem. kresnica.

krěsník, m. 1) der Monat Juni, Mur., Cig., Jan., Npes.-M.; če vinska trta ne cvete kresnika, ostane le lesnika, C.; — 2) bajeslovno bitje, podobno vedomcu, Vrsno pod Krnom-Erj.(Torb.); kresnika se tepejo, sekajo, es wetterleuchtet, C.; (krsniki, Kres. II. 578.); — 3) = kresnica 1), C.; — 4) die Gichtrose (paeonia), C., Medv.(Rok.).

krěsníka, f. neko jabolko, Volče pri Tolminu-Erj.(Torb.).

krěsníkar, rja, m. der Johannis- oder Juni-fäser (melolontha solstitialis), Nov.

kresníkovec, vca, m. der Johannisapfel, Jan.

krésniti, krěsnem, vb. pf. 1) mit einem Schlage Junken erzeugen, Mur.; — 2) k. koga, jemandem einen Schlag versehen; k. koga po glavi; — krěsnem, Valj.(Rad).

krěsnják, m. = kresnica 1), C.

krěsnost, f. der Muth, die Rüftigkeit, C.

krésóntati, am, vb. impf. mit dem Lichte herumsackeln, C.

krěsováti, újem, vb. impf. das Johannisfest durch Anzünden von Johannisfeuern begehen; Fantiči, dekliči kresujejo, Npes.-K.

krěsovávec, vca, m. ktor kresuje, Jan.

krestomatíja, f. izbrano berilo, die Chrestomathie, Cig., Jan., Cig.(T.).

krěša, f. die Kresse; travniška k., das Wieschen-Jaumfrat (cardamine pratensis), vodna k., die Brunnenkresse (nasturtium officinale), Tuš. (R.); kapucinska k., die Kapuzinerkresse (tropaeolum), Tuš. (B.); — iz nem.

krěšec, šca, m. das Saubrot (cyclamen euro-paeum), Cig., Medv. (Rok.).

krěšelj, šlja, m. die Karausche (cyprinus carassius), C., Z.

kréšič, m. bakrenasti k., der kupferrothe Lauf-fäser (carabus cancellatus), vijoličasti k., der veilchenblaue Lauffäser (carabus violaceus), zlati k., der Goldschmied (carabus auratus), Erj. (Ž.).

křespetáti, ám, vb. impf. rasseln, Guts., Mur., Cig.

krěšta, f. die Erdscholle, die Eisscholle, Bolc-Erj.(Torb.); — prim. it. cresta.

krět, m. 1) die Bewegung (mech.), Cig.(T.); die Geberde, Cig.(T.); — 2) das Steuer-ruder, das große Ruder, C.

krěta, f. 1) das Ruder, der Ruderbaum, ob Dravi-C., ogr.-C.; — 2) fauler, ungeschickter Mensch (psovka), C., M.

kretáren, ńa, adj. bewegend: kretalna moč, Cig.

kretálo, n. das Getriebe, die Bewegungsvorrichtung, der Motor, Cig.(T.), DZ.

krétanje, n. das Hinundherwenden, das Lenken, BIKr.-M.; — die Bewegung (mech.) Cig.(T.); — das Geberdenspiel, Mur., Cig.(T.); die Gesticulation, Jan.; k. telesa, die Action, Cig.(T.); k. obraza, das Mienenspiel, Cig.(T.); — der Betrieb (z. B. einer Eisenbahn), DZ.

krétast, adj. krüppelig, Cig.

krétati, am, vb. impf. ad 1. kreniti; wenden, lenken, Mik.; voz k., BIKr.-M.; k., ravnati in obračati barko, Dict.; ladjo k., C.; — herumbewegen, drehen, Cig., Jan., C., M.; — bewegen, rücken, Cig., Jan., Cig. (T.); — k. se, in Bewegung sein, sich hinundherbewegen, Cig.; in Betrieb sein, DZ.; — k. se, geïticulieren, agieren, Mur., Cig.; Geberden machen, Cig.

krétav, adj. ungeschickt, schwerfällig, C.

krétavec, vca, m. 1) der Beweger, Cig.; — 2) langsamer, schwerfälliger Mensch, C.

krětec, tca, m. = kretavec 2), C.

krětelj, tlja, m. = kretavec, C., Št.-Z.

krěten, tna, adj. 1) beweglich, Cig.; — 2) zum Betrieb gehörig: kretna oprava, DZ.

krétiti, im, vb. impf. 1) mit dem Ruder lenken, C.; — 2) intr. schwerfällig sich bewegen: tele kreti po hlevu, Zv.; — 3) k. se.

krětnja, f. der Betrieb, Cig.(T.), DZ.

krětnost, f. die Beweglichkeit, Cig.

kretoslovje, n. die Pantomimifc, Jan.(H.).

kretúlja, f. die Kraftmaschine, h.t.-Cig.(T.), DZ.

1. krévati, am, vb. impf. sich erholen, sich besser befinden, C., Levst. (Rok.); (kränkeln: zmerom nekaj kreva, Gor.); — prim. okretavi.

2. krévati, am, vb. impf. ad kreniti, nam. kretati: bewegen, C.

3. krévati, am, vb. impf. ad krěniti nam. krepati: starr werden, C.

krévcati, am, vb. impf. färmen, Dol.; — prim. krevkati, krivkati.

krévelj, vlja, m. der Haken; — ein zweizäkiger Karst, Št.-C.; — der Schürhaken, Celje-Strek. (LjZv.); — psovka staremu, sključenemu človeku, C., Mik., Valj.(Rad); krévelj, Valj.(Rad); —prim. stvn. krewel, Haken, C.; srvn. kreuel, bav. kraeuel, mistkraeuel, Štrek. (LjZv.).

kréven, vna, adj. = krven, vollblütig: krevna ženska, Svet. (Rok.).

kréviti se, im se, vb. impf. sich kaum bewegen, C.

krévkati, am, vb. impf. krächzen: vrana krevka, Hip. (Orb.); quacken: zelena žaba krevka, Vod. (Izb. sp.); — jammern (beim Unwohlsein), C.

krévkav, adj. fortwährend jammernd, kränkelnd, C.

krévlja, f. 1) die Oſenfrücke, die Feuerfrücke; krevlja se burkelj zadeva; gleich und gleich gesellt sich gern, Jurč.; — 2) etwas Gekrümmtes; = kljuka: krevlja pet (V), križ deset (X) dve in pa tri, koliko to stori? Valj.(Rad); — die Radſelge, Rez.-C.; — das Bugholz beim Schlitten, Štrek. (LjZv.); — 3) Spottname für einen Jahmen, Cig., Jan., M.; — prim. krevelj.

krevljáč, m. der Krummfuß, Jan., Lašče-Levst. (Rok.).

krevljánje, n. das Hinken, M.; das Knicken, Cig.

krévljast, adj. krückenförmig, gekrümmt, Mur., Cig., Jan., Krelj-M., Trub.-Mik.; krevljaste noge, krumme Füße, Cig.

Slov.-nem. slovar.

30

krevljáti — kŕhanje

— 466 —

kľhati — krhljánka

krevljáti, ám, vb. impf. 1) schief treten: čevrlje k., Jan., Notr.; — 2) intr. hinkend gehen oder im Gehen die Knie tiefer einbiegen, kniften, Mur., V.-Cig., Jan., C., BlKr., Lašče-Levst. (Rok.).

krevljáv, áva, adj. = krevljast, Jan.

krevljè, ćta, m. = krevljáč, Lašče-Levst. (Rok.).

krčvljec, vljeca (veljca), m. dem. krevelj; — das Schwintnhölzchen bei einem Zugnehe, Mur., Z.; krčvljec, Valj.(Rad).

krevljevína, f. das Krummholz, GBrda.

krčvljica, f. dem. krevlja, Cig.

krevljína, f. = krevljevina, GBrda.

krčvs, m. = krecman, Cig.

krčvsa, f. 1) ein Mensch, der im Gehen die Füße am Boden schleift, Cig., M.; — der Hin- fende, Strek.; — 2) eine Beschuhung (Stiefel, Pantoffel), die man am Boden schleift, Mur., Cig.

krevsáló, n. kdor krevsa, Z.

krevsáti, ám, vb. impf. 1) beim Gehen mit einem Füße an den andern streifen, Mik.; — mit den Füßen am Boden schleifen, M.; in großen Schuhen gehen, C.; mit den Pan- toffeln schleifend einhergehen, Cig.; nachlässig, schlottend gehen, Jan., Strek., BlKr.; kam krevsaš? Valj.(Rad); stara sem že in ne bom dolgo krevsala tod, Glas.; — 2) rade- brechen, Jan.; — prim. kresati.

krčvsniti, krčvsnem, vb. pf. mit den Stiefeln streifend anstoßen, M.

krčz, praep. c. acc. = črez, Poh.-C., SlGor.- Valj., ogr.-C.; krez red, übermäßig, C.

krčzelj, zlja, m. das „Kraußel“, die Halskrauje, C.; — iz nem.

krčzelje, m. dem. krezelj; 1) die Halskrauje, juzhv- St.; — 2) das Grimmdarmgekröse, Cig.

krezúlj, m. die Kieze, der Erdbeerköcher, Jan.; — prim. kozulj.

krezúlja, f. abgeschlagener grüner Zweig, Kr.- Valj.(Rad); — prim. kozúlja 2).

krčželj, žlja, m. = krezelj, C., M.

krčželje, m. 1) = krezelje, Cig., Bes., Zilj- ska dol.-SIN.; usnjat k., Jsvkr.; — 2) das Halsstraut (campanula trachelium), Cig.; — 3) das Gefröse: čeva so pripeta na neko me- zdro, kreželjej imenovano, Vrtov.(Km. k.).

krezúljica, f. die Dolde, Cig., C.; = češulja, C.; — prim. krezulja, kozulja 2).

krezúljičast, adj. doldenartig, Cig.

kŕgati, am, vb. impf. 1) auſſleſsen, Cig.; — 2) intr. sich abſondern, herausdringen: maslo iz deže, smola iz drevesa krga, Z.; — 3) k. se, kſeſen, Cig.; luč se krga, das Licht fließt, Cig.; oči se krgajo, die Augen triſen, Cig., Jan.

kŕgav, adj. krgavo oko, das Triesauge, Cig.

krgčjec, jca, m. = kravajec, Rihenberk-Erj. (Torb.).

kŕh, kŕha, m. 1) der Anbruch, C.; die Scharfe, Z.; — 2) der Bruch, das Zervürfnis, C.

krhák, hkä, adj. = krhek.

kŕhanje, n. das Wegbrechen, das Scharſtig- machen.

kŕhati, kŕham, vb. impf. 1) k. kaj, von einem spröden Gegenstande Stückchen losbrechen, los- schlagen, Mur.; — k. koruzo, die Maiskolben abbrechen, Dol.; — 2) schartig machen, ab- stumpsen; k. nož; k. pero, die Feder ab- nüßen, Cig.; — 3) verderben: k. ceno, Z.; k. veselje, vereiteln, Cig.; to nič ne krha, das macht nichts, Gor.; k. se, Störungen erleiden: podjetje se mi krha, nk.; — 4) k. koga, jemanden mit der Hand leicht schlagen, Mur., C.

kŕhek, hka, adj. spröde, zerbrechlich, brüchig, reſch, mürbe; k. les; k. kruh; krhka hruška; krhka voda, harteß Wasser, Vrtov.(Km. k.); — krhko govoriti, reſch, deutlich sprechen, BlKr.-M., Z.; krhko izreči, geschärft aus- sprechen, Cig.; s krhko besedo, z modrim govorjenjem se je zelo prikupil, Glas.; krhko udariti na zvon, einen kurzen Blockenschlag ge- ben, DZ.

kŕhel, hla, adj. = krhek, Z.

krehlj, hlja, m. 1) das Stückchen, die Schnitte, die Schnitte (z. B. von Obſt, Rüben, Erd- apſeln u. dgl.); na krhlje rezati, in Stückchen, Würſel schneiden; suhi krhlji; — 2) der Adamš- apſel, Cig., Jan., Fr.-C.; tudi: Adamov k., Cig.; — khelj, St.

krhèt, htà, m. das Bruchstück, der Brocken: k. cukra, Danj.-Cig., C.; k. soli, C., Mik., vzhSt.

krhkóba, f. = krhkost, Jan.

krhkča, f. = krhkost, ogr.-M., Lct.; — die Gebrechlichkeit, die Schwäche, ogr.-C.

krhkopádina, f. neka vinska trta, St. - Erj. (Torb.), Trumm.

krhkóst, f. die Sprödigkeit, die Zerbrechlichkeit.

krhkóta, f. = krhkost, Jan., M.

krhlíca, f. 1) die Glasſchleiche (ophiosaurus), Erj.(Z.); — 2) die Bruchweide (salix fragilis), Z.; — 3) die Eisbirne, Cig.

krhlíčevje, n. = krhlíčje, Cig.

krhlíčje, n. coll. Faulbäume, Mur.

krhlíka, f. der Faulbaum (rhamnus frangula), Mur., Cig., Jan., Tuš.(R.); — die Bruch- weide (salix fragilis), Zemon-Erj. (Torb.).

krhlíkov, adj. Faulbaum-, Cig.

krhlíkovec, vca, m. der Faulbaum, Mur.; — krhlíkovci, Wegdorne (rhamneae), Tuš.(R.); — krhlíkovvec, neka vinska trta, Hal., Mari- borska ok. - Erj. (Torb.); grüner Kanigl, Trumm.; der Kracher, Vrtov.(Vin.).

krhlíkovina, f. 1) das Faulbaumholz, Tuš.(R.), Erj.(Torb.); — 2) der Krachgutgedel, Z.

krhljáč, m. das Reibeisen, Mur., Cig., Met.

krhljád, f. coll. spröde, zerbrechliche Dinge, Mur., Mik.

krhlják, m. das Klößenbrot, Mur., Cig., Jan., vzhSt., Pjk. (Črt.).

krhljálnik, m. das Reibeisen, Burg.; das Scharbemesser, Polj.

krhljánje, n. das Gerstückeln.

krhljánka, f. in Würſel geschnittene Rüben (als Speise), V.-Cig., ogr.-C., Ip.-Erj. (Torb.); — neko jabolko, Sv. Duh pri Kr- škem-Erj. (Torb.).

krilobòb — kristālast

— 468 —

kristālen — kriticīzem

Leber, Lunge, Cig.; — die Klappe eines Tisches, Cig.; — der Thürsflügel, Cig.; — der Flügel einer Armee, Cig., Jan., nk.; — krilo železne ceste, der Zweig einer Bahn, Cig.; — 2) der Weiberkittel (vom Gürtel bis zu den Fützen reichend), der untere Theil des Frauenrockes; — breites Vortuch, die Schürze, Cig., Jan., C.; — die Hutfrämpe, C.; — krila, die Wände des Beutelneues, Cig.; — die Glockenwand, Cig.; zvon je v krilu počil, Z.; — 3) der Schoß; na Jozefovem krilu, Dalm.; v Abrahamovem krilu, Trub.; otroka na krilo vzeti, S/Gor.; na krilu kaj imeti, Levst. (Rok.).

krilobòb, bóba, m. die Spargelerbsje (tetragolobus purpureus), C.

krilonţžec, ţca, m. der Flügelsuß, Jan.

krilòt, f. = perot, der Flügel, C.; — prim. kreljut.

krilotnìca, f. = krilot, C.

krilotáti, âm, vb. impf. = kriliti (z rokami), C.

krilòtnat, adj. geflügelt, C.

krilùt, f. = krilot, Cig., Jan.

kriminālen, lna, adj. kazenski, Criminal; kriminalno pravo, das Criminalrecht, das Strafrecht, Cig., Jan.

1. krínja, f. posoda, zgoraj ožja nego spodaj, der Mehlkübel, Kras, ZgD.; — prim. skrinja.

2. krínja, f. der Einschnitt, die Kerbe, Fr.-C.; — prim. nem. die Krinne, lat. crena, C.

krínjica, f. dem. krinja; das Mehlkübelchen, Notr.-Levst.(Rok); k. medú, Vrt.

krínka, f. die Maße, Jan., nk.; pod krinko prijateljstva, Cig.(T.); — hs.

krinolina, f. der Reisrock, die Crinoline.

kriofór, m. priprava, s katero se led dela, der Kryophor (phys.), Cig.(T.).

kriolit, m. der Kryolith (min.), Cig.(T.).

1. krípa, f. 1) = koš, die Wagenfrippe, Mur., Cig., C.; — 2) = koš, der Rückenforb, C.; = listni koš, Dol.; — iz nem. Krippe.

2. krípa, f. der Fels, der Steinklumpen, Rez.-C.; — prim. it. greppo.

3. krípa, f. der Hebel, Rib.-Levst.(Rok.); zelezen drog, na enem koncu nekoliko ploščnat, na drugem koničast, Dol.

krípar, rja, m. kstor v kripi kuretino na prodaj nosi, C.

kripêvec, vca, m. die Filzlaus, Ip.-Mik.(Et.); — prim. krpelj.

1. krípica, f. dem. 1. kripa; 1) das Steirervägelschen, C.; — 2) das Handkörbchen (aus Weidenruthen), C.

2. krípica, f. dem. 2. kripa, das Steinchen, Rez.-C.

kriplje, v reku: na vse kriplje, aus allen Kräften, mit aller Anstrengung; (temna beseda: kriplji, m. pl. Valj. [Rad]; „kriplje“ nam. „kreplje“ compar. ad krepko, Svet. [Rok.]; drži kar kriplje moreš, halt so fest du kannst, Z.).

kristál, m. der Krystall.

kristālast, adj. krystallinisch, Cig., Jan., Cig. (T.); kristalasta hribina, Erj.(Min.).

kristālen, lna, adj. krystallen, krystallinisch, Krystall-, Cig., Jan., nk.; kristalna leča, die Krystallinse, Cig., Jan.; kristalna prizma, das Krystallpríjma, Znid.; kristalni liki, Krystallgestalten, Cig.(T.).

kristalizácija, f. die Krystallisation, Cig.(T.).

kristalizovânje, n. die Krystallisation, Cig.(T.).

kristalizováti, ûjem, vb. impf. krystallisieren, Cig.(T.), nk.; tudi: k. se, Cig.(T.).

kristálnica, f. leča k., die Krystallinse, Jan. (H.).

kristalnína, f. die Krystallware, Cig.

kristálnost, f. die Krystallform, Cig.(T.).

kristalogrîja, f. nauk o kristalih, die Krystallographie, Cig.(T.).

kristalopis, písa, m. die Krystallographie, Cig. (T.).

kristalopîsje, n. die Krystallographie, Cig., Jan.

kristálov, adj. krystallen, Cig., Jan.; kristalova voda, das Krystallwasser, Cig.(T.).

kristalovína, f. die Krystallware, DZ.

kristalovânje, n. die Krystallisation, Jan.(H.).

kristalováti, ûjem, vb. impf. krystallisieren, Jan.(H.).

kristan, m. das Pfluggestell, Jan.

krístavec, vca, m. der Stechapsel (datura stramonium), Cig., Jan., Tuš. (R.), M., C.; tudi: die Stechpalme (ilex aquifolium), Cig., Medv. (Rok.); — menda bi se moralo pisati: kristovec; prim. božje drevce (ilex aqu.), C.

kristijân, m. = kristjan, Jan., nk.

kristjân, m. der Christ.

kristjâna, f. 1) die Christin; — 2) = krščenica, die Magd, Mur., Cig.

kristjániti, ânim, vb. impf. christianisieren, Jan., nk.

kristjânka, f. die Christin.

kristjânski, adj. = krščanski, christlich, Christen.

kristjânstvò, n. = krščanstvo, das Christenthum, die Christenheit.

kristováti, ûjem, vb. impf. (den Ausruf „Krustus“ oft hören lassen): klagen, lamentieren, jammern, C.

kristovec, vca, m. der Holst, die Stechpalme (ilex aquifolium), Cig.; — prim. kristavec.

krîšpa, f. die Runzel, Bes.; — prim. it. crespa.

krîšpanje, n. das Kripſeln; — das Schmücken: unanje lišpanje in k., Cv.

krîšpati, am, vb. impf. 1) mit dem Kripſelholz narbig machen, kripſeln: usnje k.; — 2) ausreiben: perilo k., ogr.- C.; — 3) k. koga, foltern, martern, Cig.; prügeln, Gor.; — 4) falteln, V.-Cig.; lase k., die Haare kräuseln, Z.; s krišpanimi lasmi, Dalm., Jap.(Sv. p.); — k. se, sich pußen, C.; — prim. lat. crispare, nem. kripſeln.

krîšpavec, vca, m. das Kripſelholz, Cig.

krîtba, f. die Eindeckung, nk.

kriti, krîjem, vb. impf. decken, bedecken; njega ze hladna zemlja krije; ein Dach decken: s slamo kriti hišo.

kriticizem, zma, m. kritična metoda modrovanja, der Kriticizmus, Cig. (T.), Lampe (D.).

krīčiën — krīvec

— 469 —

krīvec — krivína

krītičen, čna, adj. presoden, kritisch, Cig. (T.), nk.; — = nevaren, nk.

krītičnost, f. presodnost, die Kriticität, Cig.(T.).

kritik, m. presojevavec, der Kritiker, Jan., Cig. (T.), nk.

kritika, f. posodba, die Kritik, Cig., Jan., Cig. (T.), nk.

kritikar, rja, m., Jan., pogl. kritik.

kritikäster, stra, m. kritikun, der Aſterkritiker, der Kritikaſter, Jan.

kritikováti, šojem, vb. impf. kritisieren, sich mit der Kritik beschäftigen, nk.

kritikün, m. der Aſterkritiker, Levst. (Zb. sp.).

krittje, n. die Deckung; — die Dachung, das Gedef, Cig., Jan.

kriv, m. = reша, Ročinj-Erj. (Torb.).

kriv, kriva, adj. 1) von der geraden Linie abweichend, krumm; k. nos; kriva črta, kriva ploskev (math.), Cig. (T.), Cel (Geom.); — krivo gledati, scheel sehen, Cig.; krivo stopiti, schief treten, Cig.; — 2) unrichtig, falsch; krivi prerok; kriva vera; kriva priseega; krivo, po krivem priseči; po krivem dolžiti, fälschlich beschuldigen; — 3) schuld, schuldig; on je kriv, da ..., er ist schuld daran, daß ...; jaz nisem kriv, ich bin nicht schuld daran, ich fann nichts dafür; on je kriv moje nesreče, er trägt die Schuld an meinem Unglück; k. hudodelstva, eines Verbrechens schuldig; za krivega spoznati koga, jemanden schuldig erkennen.

kriváč, m. 1) der Krummfüßige, C.; — 2) majhen, zakrivljen nož, das Gartenmesser, das Rebenmesser, Cig., Goriška okol.-Erj. (Torb.), C., Gor.; (krivač, Mik., Štrek.).

kriváča, f. das am Ende gekrümmte Abwärmesser, Polj.

krivačěla, f. ein Täschenvitel mit gekrümmter Klinge, Idrija.

kriváti, am, vb. impf. = skrivati, verbergen, k. se, sich verbergen, ogr.-C.

krivávka, f. = pokrov, der Hesendeckel, ogr.-C.

krivček, čka, m. dem. krivec; — krivčki, frumme Federn als Hutschmuck: za klobuk vtekniti krivčke, DSv.

krivčina, f. die Nordseite, C.

krivčen, čna, adj. Nordwind-, nördlich, C.

krivda, f. das Unrecht, Jan., nk.; — die Schuld, C., nk.; krivda prelite krvi, die Blutschuld, Cig.; — hs.

1. krivec, vca, m. 1) der Krummsuß, M.; — 2) ein gekrümmter Gegenstand: der Krummsäbel, C.; — das Krummesseſer, das Garten- oder Rebenmesseſer, Cig., Jan., C., Goriška ok.-Erj. (Torb.), Rez. (Baud.); das Schrotsetjen der Schuſter, Cig.; črevljarski k.: e je podoben črevljarskemu krivcu, LjZv.; — ein gekrümmter Hebel, Notr.; — der Birkhußenschwanz als Hutſchmuſc, C.; (nav. pl. krivci), Gor.; — 3) der Nordostwind, St.-Kres, IV. 401.; vstal je vihar, kateri se imenuje krivec („eine Wirdſbraut, die man nennet Nordost“), Dalm.; (der Nordwind, Mur., Cig., Jan., Mik.; der Ostwind, Tolm.); — 4) der Schuldtagende, der Schuldige, der Thäter, Meg,

Mur., Cig., Jan., Mik., Hip. (Orb.), Npes.-Vraz, DZ., Dol.; vseh teh grehov si ti krivec, Jsvkr.

2. krīvec, vca, m. = krovec, der Dachpeder, Celjska ok.

krīvelj, vlja, m. 1) die zweizackige Spitzhaue, zweizackiger Krampen, Maribor, Šaleška dol.-C., Z.; — 2) seitwärts getretener Schuh, C.; — menda nam, krvelj.

krīven, vna, adj. zum Dachdecken gehörig, C.

krivěnča, f. 1) ein Mensch mit krummen Händen oder Füßen, Cig., M.; — 2) der Krüppelbaum, Cig.

krivěnčast, adj. verfrümmt, Cig.; krivenčasto drevo, der Krüppelbaum, Cig.; krivenčaste veje, Erj. (Zb. sp.).

krivěnčiti, čěnčim, vb. impf. 1) verfrümmen, verunstalten, C.; — krümmen: svoje suhe nožice je vil in krivenčil, Andr.; — 2) mit krummen Füßen gehen, M., Z., Levst. (Zb. sp.); mit krummen Händen arbeiten, M., Z.

krivěnka, f. der Weiderich, Cig.; navadna k., gemeiner Weiderich (lythrum salicaria), Tuš. (R.).

krivíca, f. 1) etwas Gefrümmtes: Narvekši krivica (klobasa) Pa dobra pravica, Vod.(Pes.); — 2) krivice, die englische Krantheit (Rhačitiš), Cig.; — 3) das Unrecht; krivica se mu godi, es geschieht ihm unrecht; ne godi se mu krivica, er hat keinen Grund sich zu beſlagen; krivico komu storiti (delati), je- mandem unrecht thun; ne delajte nikomur krivice, füget niemandem ein Leid zu; kri- vico vreči na koga, jemandem die Schuld bei- messen, Dict.; po krivici, mit Unrecht, unge- rechterweise; na krivico, zuſeide, Jan. (H.); — 4) krivica, die etwas verbrochen hat, die Schul- dige, Mur., Danj.-Mik.

krivičen, čna, adj. ungerecht; krivična sodba, krivičen sodnik; krivično dejanje, das Unrecht; krivično blago, widerrechtlich erworbenes Gut, ungerechtes Gut.

krivičenje, n. das Anſchuldigen, ZgD.

krivičiti, ićim, vb. impf. anſchuldigen, C., Let., ZgD., DZ.

krivčnica, f. die Ungerechte, Z.

krivčnik, m. der Ungerechte, der unrecht thut, der Uebelthäter.

krivčnost, f. die Ungerechtigkeit; die Widerrechtlichkeit.

krivíka, f. 1) krumm gewachſener Baum, C.; — 2) ein falsches Wort, Vest.

krivílnica, f. die Reißbeuge (der Böttcher), Cig. krivílnik, m. = krivilnica, Cig.

krivína, f. 1) die Krümmung; lepa k. mesene klobase, Levst. (Zb. sp.); k. reke, die Strombiegung, DZ.; izravnavati krivine (Ljubljaniči), Levst. (Močevi); želodčna k., die Magenfrümmung, Erj. (Som.); — etwas Gefrümmtes: der krumme Theil des Schlittenbaumes, Cig., Gor., Poh.; — ein Stück der Seitenwand des Mühlradkreises, Dol.; — die Wrange im Schiffbau, V.-Cig.; — 2) = krivica, das Unrecht: po krivini, Trub.; krivino voljno trpeti, Trub.; nas očisti vse krivine, Schönl.

krivínast — krivoplósk

— 470 —

krivopríčnica — kríž

krivínast, adj. mit Krümmungen, krumm verschlungen: krivinasta kača, C.

krivínavec, vca, m. = divja vinska trta (vitis vinifera), *Tolm.-Erj.*(*Torb.*).

krivínski, adj. Krümmungsz: k. polumer, der Krümmungshalbmeister, Žnid.

krivíti, ím, vb. impf. 1) krünmen, krumm biegen, Cig., Jan.; usta kriviti, Grimassen schneiden, Cig. (T.); — 2) k. koga, česa, jesanden einer Sache beschuldigen, Cig., Jan., Cig. (T.), M., Zora, vzhŠt., Dol.

krivívec, vca, m. 1) der Krümmer, Cig.; — 2) der Beschuldiger, Cig.

krivjópéta, f. = divja baba, *LjZv.* (IV. 220.).

krivka, f. 1) der Thürangelhafen: vrata se na krivkah vrte, Glas.; — 2) die Schuldige, die Thäterin, Cig.

krivkati, am, vb. impf. schreien: žrjavi krivkajo, *Mur*.

krivljénje, n. 1) das Krümmen; k. ust, das Grimassenschneiden, Cig.; — 2) das Beschuldigen.

krivljénka, f. sablja k., der Krummsäbel, Zora.

krivníca, f. das Duerholz, Cig.

krivnja, f. das Verschulden, die Schuld, Cig., Jan., ogr.-Mik., *Valj.* (*Rad*), SIN.

krivóba, f. die Krümmung, C.

krivočrten, tna, adj. krummlinig, Cig. (T.), nk.

krivóglati, am, vb. impf. = brez dela postopati, pohajati, *Krn-Erj.* (*Torb.*).

krivogléd, gléda, adj. schielend, scheel, Jan., *Valj.* (*Rad*); — scheelsüchtig, Cig.

krivogléd, gléda, m. der Schielende, V.-Cig., M.

krivogléddec, dca, m. der Schielende, Cig., Jan.

krivoglédden, dna, adj. = krivogled, Jan.

krivogléděž, m. der Schielende, *Valj.* (*Rad*).

krivoglédka, f. die Schielende, Cig.

krivoklětnik, m. der Meineidige, Cig. (T.); — hs.

krivokljún, kljúna, adj. krummschnäbig, Cig., Jan.

krivokljún, kljúna, m. der Kreuz- oder Krunnuschnabel (loxia curvirostra), Cig., Jan., *Erj.* (Ž.).

krivokljúnast, adj. = krivokljun, Cig.

krivokljünek, nca, m. = krivokljun, Cig., Jan.

krivoluščinast, adj. krummschalig, C.

krivomějka, f. = postolka, *BLKr*.

krivonóg, nóga, adj. krummbeinig, säbelbeinig, Cig., Jan.

krivonós, nósa, adj. krummnasig, schiefnasig, Cig.

krivonôsec, sca, m. der Krummnasige, Cig.

krivonôsen, sna, adj. = krivonos, Cig.

krivonôžec, žca, m. der Krummbeinige, Cig., Jan.

krivoòk, óka, adj. schieläugig, Cig., Jan.; krivoooko človeče, *Zv*.

krivopét, péta, adj. = krivonog, *Habd.-Mik*.

krivopětnica, f. krivopetnice so bajeslovna bitja, ki imaja noge zasuknjene, peto spredaj a prste zadaj, Trenta-Slovan I. 311.

krivopísen, sna, adj. unorthographisch, Jan.

krivoplósk, plóska, adj. krummflächig, Cel. (*Geom.*).

krivopríčnica, f. die ein falsches Zeugnis ablegt, M.

krivopríčnik, m. der ein falsches Zeugnis ablegt, falscher Zeuge, Cig., Jan., Mik., Svet. (Rok.), Navr. (Let.).

krivoprisěžen, žna, adj. meineidig, *Mur.*, Cig., Jan.

krivoprisěžnica, f. die Meineidige, Cig., Jan.

krivoprisěžnik, m. der Meineidige, Cig., Jan., M.

krivoprisěžnost, f. die Meineidigkeit, Cig.

krivorěpka, f. neka hruška, *Šebrelje (Goriš.)-Erj.* (*Torb.*).

krivoróg, róga, adj. krummhörnig, Cig., Jan.

krivoróten, tna, adj. meineidig, Cig., Jan.

krivorótnica, f. die Meineidige, Cig., Jan.

krivorótnik, m. der Meineidige, Cig., Jan., Cig. (T.), M.

krivorótnost, f. die Meineidigkeit, Cig.

krivorótstvo, n. der Meineid, Cig., Jan.

krivoróžen, žna, adj. = krivorog, Cig.

krivôst, f. 1) die Krümme, Dict., Cig., C.; — 2) die Unrichtigkeit, die Falschheit, Cig. (T.), C.; krivost nauka, C.

krivóta, f. 1) = krivost 1), Cig., Jan., C.; — 2) krivost 2), C.

krivóten, tna, adj. krummwendig, Jan.

krivotóna, f. die Krümmung, Jan.

krivotópec, pca, m. der unrecht leidet, C.

krivotvôrje, n. die Beifälschung, Cig. (T.), DZ.

krivoúčen, žna, adj. irrlehrig, Cig.

krivoúst, ústa, adj. = krivousten, Jan.

krivoústen, stna, adj. schiefmäulig, mit einem schiefen Munde, Cig., Jan., M.

krivoústnež, m. = krivoustnik, Cig.

krivoústnica, f. das Schiefaul, M.

krivoústnik, m. das Schiefaul, Mik., *Valj.* (*Rad*).

krivověrec, rca, m. der Frsgläubige, der Keßer.

krivověren, rna, adj. irrgläubig.

krivověrje, n. der Frsglaube, die Kekeerei.

krivověrka, f. die Frsgläubige, die Kekeerin.

krivověrnica, f. die Frsgläubige, Cig., Jan.

krivověrnik, m. = krivoverec, *Mur.*, Cig., Jan.

krivověrnost, f. die Frsgläubigkeit.

krivověrski, adj. Keßer, keßerisch.

krivověrstvo, n. die Kekeerei, der Frsglaube.

krivovrát, vráta, adj. krummhalsig, Cig.; krivovrate živali, *Zv*.

krivovrátec, tca, m. der Krummhals, Jan.

krivovráten, tna, adj. = krivovrat, C.; — schcheinheilig, topsphängerisch, *Zv*.

krivúlja, f. 1) die krumme Linie, die Curve (math., mech.), Cig. (T.), DZ.; vlak se pomikuje v krivuljah v klanec, Bes.; — 2) der Wiesenkerbel (anthriscus silvestris), Vrsno (Tolm.-Erj. (*Torb*).

krivúljar, rja, m. das Krummlineal, Cig. (T.).

kriza, f. odločilni čas (v bolezni, v političnem življenju i. t. d.), die Krise, Cig., nk.

krízma, f. = krízma, sveto olje, sveto mazilo, Cig.

kríž, m. 1) das Kreuz; na k. pribiti, anš Kreuz schlagen; nadgrobní k., das Grabkreuz, Cig.,

križ - križarica

— 471 —

križarski — križem

nk.; — das Fensterkreuz, Cig., C.; pl. križi, das Gitter, Cig.; — das schriftliche Kreuzzeichen; križe kraže delati, Kreuz = und-Querstriche machen, Z.; — das mit der Hand gemachte Kreuzzeichen; k. narediti; križ božji! (tako se pobožno reče, kadar se kako delo začne); — die Kreuzform: na k., kreuzweise; v k. tkati, köpern, so weben, daß der Anschlag die Kette schräg durchkreuzt, Cig.; roke v k. držati, die Hände verschränkt halten; poti gresta v k., die Wege durchkreuzen sich, Cig.; pl. križi, der Kreuzweg: na križih sva se srečala, Z.; Sem b'la s križev ukradena, Npes.-Vraz; — v k. mi gre, hodi, es kreuzt meine Pläne; ako kaj v k. ne pride, wofern nicht etwas dažwischen kommt; v k. biti z naredbami, mit den Verjügungen im Widerpruch stehen, DZ.; — 2) das Kreuzbild, das Kirchenkreuz; k. nositi, Kreuzträger sein; — pl. križi, die Kreuz- oder Bittwoche: o križih, Z.; veliki križi, Christi Hippelsfahrt, C.; — šmarni križ, svete Helene križ, Sternbilder, C., Z., Pjk. (Črt.); — sv. Helene k. tudi: eine Art Knopsblume (scabiosa columbaria), Josch; — das Kreuz (= Plage, Widerwärtigkeiten, Leiden); vsak človek ima svoj križ; križi in težave; križ imeti (s kom, s čim), mit jemandem, mit einer Sache ein Kreuz haben; velik križ je ž njim; k. si nakopati; — 3) das Rückenkreuz, v križu me boli, ich habe Schmerzen im Kreuz, Cig.; — 4) eine Art Garbenschober (15 Garben kreuzweise gelegt), vzh.St., ogr.-C.

križ, praep. č. gen. = križem; križ potov, Mik., Levst. (Zb. sp.); križ sveta, StGor.

križáda, f. = križišče 3), Kras.

križáj, m. die Kreuzlinie, C.

križák, m. 1) der Kreuzritter, Jan., C.; — 2) der Kreuzthaler, Mur.; — 3) eine Art Fischneß, Mur., C.; — 4) eine Art Garbenhaufen, vzh.St.-C.; prim. križ 4).

križališče, n. der Kreuzungspunkt, Cig. (T.), DZ.

križałnik, m. der Weihbrunn in der Kirche, Cig.

križanec, nca, m. 1) der Gekreuzigte, Cig., C.; — 2) der Kreuzfahrer, Mur., Cig., Jan.

križanek, nka, m. = križanik 2), C.

križanija, f. die Commende (der Kreuzritter), Cig.

križanik, m. 1) das Crucifix, C., Z.; — 2) der Kreuzfahrer, Mur., Cv.; — der Kreuzritter, der Kreuzherr, V.-Cig.

križanje, n. 1) das Kreuzigen, die Kreuzigung; — 2) das Machen des Kreuzzeichens; — 3) die Kreuzung (zool.), Cig.(T.); — die Durchkruzung, Cig.; — die Interferenz (des Lichtes, der Wellen), Cig. (T.).

križanka, f. die gemeine Kreuzblume (polygala vulgaris), Josch.

križanski, adj. die Kreuzfahler betreffend: križanske vojske, die Kreuzzüge, Mur., Cig., Jan.

križar, rja, m. 1) der Kreuzträger, Cig.; — 2) der Kreuzfahrer, Cig., Jan., Cig.(T.).

križarica, f. die Kreuzschwester (neki red), ZgD.

križarski, adj. Kreuzfahrer: križarska vojska, der Kreuzzug, Cig.(T.).

križast, adj. 1) mit einem Kreuze versehen: križasti prapori, Let.; križasta krona, der Kreuzthaler, Cig.; križasti pajek, die Kreuzpinne, Z.; — freuzförmig gestreift, jvzh.St.; — 2) kreuzförmig.

križát, áta, adj. mit einem Kreuze versehen, Cig.; pet križatih, fünf Kreuzthaler, Jurč.; križata kola, Kreuzräder, Notr.

križati, am, vb. impf. 1) befreuzen; mati otroka križa, die Mutter macht das Kreuzzeichen an dem Kinde; — k. se, sich befreuzen; — 2) durchkreuzen; k. se, sich kreuzen, sich durchkreuzen; poti se križajo, Erj. (Torb.); križala sva se, unjere Wege kreuzten sich, jvzh.St.; take misli se mi križajo po glavi, Z.; — sich schneiden (math.), Cig.(T.); — 3) anš Kreuz schlagen, kreuzigen; — 4) k. se s čim, sich mit etwas plagen, martern, Cig.

križatija, f. = križanija, C.; (križetija), Cig.

križátina, f. neka vinska trta, Dol.-Erj. (Torb.);

križáva, f. der Kreuzweg, Svet. (Rok.).

križavec, vca, m. 1) der Kreuziger, Cig., Jan., C.; — 2) der Kreuzthaler, Cig., Jan., M.; svoje plesnive križavce preštevam, LjZv.; križavec, Dol.; — 3) die Kreuzspinne (epeira diadema), Erj.(Ž.).

križávka, f. der Kreuzthaler, Cig., DZ.

križce, adv. = križem, C.

križčast, adj. kreuzweise gestreift, C.

križčec, čeca, m. dem. križec, Valj. (Rad.).

križček, čka, m. dem. križec; das Kreuzchen.

križec, žca, m. dem. križ; 1) das Kreuzchen; das Verdienstkreuz; k. dobiti; — Marijin k., ein Sternbild, Glas.; — 2) das Wirbelbein, V.-Cig.; — 3) pl. križci, das Kreuz (am Ende des Rückgrates): križci me bolijo, ich habe Kreuzschmeizen; — 4) die Klatschrose (papaver rhoeas), Vrtojba (Goriš.-) Erj. (Torb.).

križeglėd, glėda, adj. schielend, Svet. (Rok.).

križeglėdec, dca, m. der Schielende, Dict.-Mik.

križek, žka, m. dem. križ.

križem, I. adv. kreuzweise, überzwerch; roke k. držati, mit verschränkten Armen, d. i. müßig dastehen; noge k. dejati, die Füße kreuzweise übereinanderschlagen; k. gledati, schielen; k. sejati, zweigängig säen, V.-Cig.; k. hoditi, hin und her wanken, Z.; k. iti, fehlingschlagen, Cig.; vse križem, alles durcheinander, Cig., Jan.; vse križem govori, Z.; — (attributivno) k. pot, der Kreuzweg, der Kreuzgang, Cig.; na križem poti, Dict.; So na križem pot me djali, Npes.-K.; k. les, das Kreuzholz, Cig.; križem balta! (kletvica), Z.; po križem svetu, in der Welt herum, Pohl. (Km.); = k. svet (nam. v križem svet ali: križem v svet), Cig.; Pošlji osla križem svet, Nazaj ti pride uhat ko pred, Zv.; — II. praep. c. gen. križem potov, allerwegen, Mik.; križem sveta, überall in der Welt herum; k. sveta iti, in die weite Welt gehen; k. morja se voziti, herumkreuzen, Cig.

križema — križezobnost

— 472 —

križič — kŕkniti

križema, adv. = križem, kreuzweise, Mur., Cig., Jan.; Ne nosi mi križema rok, Greg. križemglědec, dca, m. = križegledec, Jurč.

križemnög, nôga, adj. mit gekreuzten Beinen: križemnoga stoja, Telov.

križemnik, m. das Taushemdchen, das die Patheu dem Täuflingchen, Mur., Cig., Levst.(Rok.); „krizamnik“, Gor.-Valv. VI. 282.); — prim. bav. chrisam-hemed, Levst. (Rok.).

križen, žna, adj. 1) Kreuz-, kreuzförmig, Mur., Cig., Jan., Cig.(T.); križni rez, der Kreuz- schnitt, Cig.; križno obložje, das Kreuzge- wölbe, Cig.; križna cerkev, die Kreuzkirche, Cig.; — po križnih cestah, auf sich kreuzenden Straßen, Ravn.; — 2) Kreuz- (in kirchlicher Beziehung); križna nedelja, der Bittfonntag, Cig.; križni pot = križev pot, der Kreuz- weg, Mur., Cig.; — 3) das Rückenkreuz be- treffend: križna kost, das Kreuzbein, Cig., Jan., Cig.(T.); križna čutnica, der Kreuz- nerv, Cig.

križenščec, sca, m. der Kreuzträger, Cig., Jan.

križepštje, n. der Kreuzweg, Habd.-Mik., Cig., Jan., ogr.-M.

križetáti, ám, vb. impf. hinundherfahren (z. B. mit dem Lichte), C.

križev, adj. Kreuz- (in kirchlicher Beziehung): k. pot, der Kreuzweg (ein Gottesdienst); križev teden, die Kreuz- oder Bittwoche; o križe- vem, zur Zeit der Bittage, jvzhŠt.; križev dan, der Kreuztag, die Kreuzerhöhung, Cig.

križeváč, m. 1) = križevača, Levst.(Zb. sp.); — 2) eine Art Zisfscherně, Valj. (Rad).

križeváča, f. der Kreuzhaler.

križevát, áta, adj. 1) ein Kreuz oder Kreuze ent- haltend: križevato kolo, eit unbeschienteš Rad mit kreuzweise stehenden starken Speichen, ein Kreuzrad, Dol.-M.; — gitterig, Cig.; — 2) kreuzförmig: k. šiv, die Kreuznaht, Cig.; — križevato (kreuzweise) smo si v rodu, C.

križeváten, tna, adj. = križevat: križevatno kolo, Notr.-Levst.(Rok.).

križevátina, f. = zelenika, der Grünhainer: mala, velika k., Radgona - Trumm., Erj. (Torb.).

križevátka, f. die Kohlmeise (parus maior), Cig., Dol.-Z.

križevátnik, m. = križevatina, C.

križevec, vca, m. das Johanniskraut (hype- ricum perforatum), vzhŠt.-C.

križevíliti, šlim, vb. impf. kreuzweise gerichtet sein: veje križevilijo = navzkriž rastejo, jvzhŠt.

križevka, f. eine Art Taubnessel (lamium), C.

križevnast, adj. kreuzförmig, Jan.
križevnik, m. = križemnik, Cig., C., Celje- Pjk.(Črt.), Notr.; „robačica, ki jo boter otroku daruje; na zavratniku ima križ všit ali je s križem zaznamenovana“, BlKr.; „dar, ki ga dete dobode od krstnega kuma, navadno kako krilce“, Rihenberk-Erj.(Torb.).

križevski, adj. zu den Bittagen geschörig: kri- ževska nedelja, der Bittfonntag, Cig.

križezobnost, f. kreuzweise stehende Zähne, Dict.

križič, m. = križič, kokorik, DŠv.

križički, adv. kreuzweise: križem križički, C.

križišče, n. 1) der Friedhof, Notr.-Trt.; — 2) der Drt, hiš zu welchem man auf dem Lande die Leichen zu begleiten pflegt, (križiše) Cig.; — 3) der Kreuzweg, Svet.(Rok.), Bes.; ko je prišel na neko križiše, ni vedel, kam bi se obrnil, Cv.; na križišču posedeti, Jurč.; der Kreuzungspunkt, DZ.

križiti, im, vb. impf. kreuzweise stellen: noge k., Telov.

križka, f. das Fensterkreuz, ogr.- C., Valj. (Rad).

križljaj, m. gelegtes Backholz, Valj.(Rad); k. narediti v peči, das Backholz legen, Cig.

križljast, adj. gitterig, C.

križljáti, ám, vb. impf. 1) kreuz und quer fliegen: lastavice križljajo, C.; — 2) slackern: z lučjo k., C.

križma, f. 1) das geweihte Del, das Chrisma, Mur., Cig., Jan., Mik.; — 2) = botrina, das Tausmahl, C.

križman, m. die Kreuzblume (polygala sp.), Prešnjica (Istra)-Erj.(Torb.).

križmati, am, vb. impf. mit dem Chrisma salben, Mur.

križmek, meka, m. = križemnik, križevnik, Dol.

križmica, f. = križemnik, križevnik, („kri- žemca“) GBrda.

križnica, f. 1) das Kreuzbein, das heilige Bein, Mur., Cig.(T.); — 2) pl. križnice, das Kreuz- gestell, Cig.; — 3) pl. križnice, Kreuzblütler (cruciferae), Cig.(T.), Tuš.(R.).

križnik, m. 1) der Kreuzträger, Mur., C., GBrda; — 2) der Kreuzritter, Jan., C., nk.; nemški križniki, der Deutschritterorden, Let. — 3) linnenes Tödtentuch: s križnikom mrlča pokrivajo, Gor.

križnják, m. der Kreuzritter, C.

križpot, m. = križem pot, Cig., Jan.

križpštje, n. = križepotje, Cig.

križpajek, jka, m. die Kreuzpinne, Gor.-M., Mik.

kŕka, f. neko jabolko, Kobarid-Erj.(Torb.).

kŕkati, am, vb. impf. einen der Stammisſel des Wortes ähnlichen Laut von sich geben (von den Bienen, bevor sie schwärmen), Mur.

kŕkav, adj. mit zerzaußen Haaren, C.

kŕkavec, vca, m. noční k., der Ziegenmelker (caprimulgus), C.

kŕke, f. pl. die langen Kopfhaare, vzhŠt.-C., Trst.(Let.).

krketati, etám, áčem, vb. impf. tak glas od sebe dajati, kakor kokoš, kadar jastreba vidi, Krelj; — tudi purman krketa, Mik, Glas.

krketjáti, ám, vb. impf. = krkljati, Rez.-C.

krkljáti, ám, vb. impf. brodeln: voda krklja, kadar vre, Z., Krv-Erj.(Torb.).

kŕkniti, kŕknem, vb. pf. 1) muſſen, Jan., Svet.(Rok.); od strahu ni mogel besede krkniti, Glas.; — 2) „noga mi je krknila, če sem namreč nerodno stopil“, a ne da bi si je spchnil, Bolc - Erj.(Torb.); — 3) = erkniti, Z.

krkoč — kŕmec

— 473 —

kŕmek — kŕmiti

krkoč, (m. 2), na krkoč, jučepač: na k. nesti, zadeti, C.; — prim. hs. na krkače nositi.

krkōn, m. das Amphibium, Cig. (T.), Žnid.; pl. krkoni, Amphibien oder Lurche (amphibia), krezrepi krkoni, Frösche (batrachia) = žabe, repati k., Molche (caudata) = pupki, Erj. (Ž.),

kľa, f. razkuštrano, nemarno opravljeno dekle, BlKr.; — prim. karla.

krláv, áva, adj. = kuštrav, C., Z.

krleš, m. der Knüttel, Z.; — ein dicer Stift beim Pferdegechirr (s krlešem se ogrlini k ojesu pritrjujejo), Mur.

krlětka, f. = kletka, C., Mik

krlíncati, am, vb. impf. grunzen, C.; — nam. krulincati, prim. kruliti.

krlińkati, am, vb. impf. = krlincati, C.

kľj, á, m. gladko deblo do dveh sežnjev dolgo, Dol., Soška dol.-Erj.(Torb.); — der Baumkloß, C., Gor.; — der für die Sägemühle bestimmte Baumkloß, der Sägeriegel, Cig., Jan., Svet.(Rok.), Notr., Gor.; predarja, koliko bo dalo deblo krlijev in koliko se bo iz njih izrezalo žaganic, Bes.; — čebelni k. = panj, Istra-SIN.; — prim. srb. krlja, der Holzblöf; (Strek. [Arch.] primerja ben.-it. corlo = velik kos lesa).

krljáča, f. der Prügel, Gor.

krlúzgati, am, vb. impf. knarren: škarniki krluzgajo, Glas.

krlúžiti, úžim, vb. impf. = krluzgati: deske krlužijo, Glas.

krlňkati, am, vb. impf. = krlinkati, grunzen, C.

kŕm, kŕma, m. das Schiffsende, Z.; zadnji k., das Schiffshintertheil, Z., Burg.; štiri mačke vržejo iz zadnjega krma, Ravn.; prednji k., das Vordertheil des Schiffes, Cig., Jan., DZ.; — prim. krn.

1. kŕma, f. der Lebensunterhalt: telo mora svojo krmo imeti, Trub.(Post.); ob skopej krmi ohraniti si življenje, Vrt.; — das Vieb-futter, Mur., Cig., Jan., Krelj, Dalm.; — črna k. = mrva, Heu, Št.; krma, das Heu, BlKr. - Navr.(Let.), jvzhŠt.; krmo sušiti, spravljati, jvzhŠt.

2. kŕma, f. das Hintertheil des Schiffes, Mur., Cig., Jan., Met.; = zadnji krnj v ladji, Mik.; Ti nam otel si čolnič, si mu z jadrami (nam. jadri) krmo popravil, Preš.

krmáč, m. = krmar, Zora.

krmáča, f. weibliches Maſtschwein, Cig.

krmák, m. das Maſtschwein, Z., Jan.(H.).

krmân, m. der Floßführer, Cig.; — pogl. korman.

krmânec, nca, m. der Steuermann, Cig., C.; — pogl. korman.

krmániti, ânim, vb. impf., Cig., pogl. kormaniti.

krmár, rja, m. der Steuermann, Cig., Jan., C.; — Lel bil naš je krmar, Preš.

krmáriti, ârim, vb. impf. mittelst des Steuerruders lenfen, Jan.; krmaril nas je po prekrasni vodni poti, Cv.

kŕmec, mca, m. 1) der Mäster, Jan.; — 2) das Maſtschwein, ogr.-C.

kŕmek, mka, m. das Maſtschwein, kajk.-Valj. (Rad).

krmělj, m. 1) der Eiter in den Augen, die Augenbutter Mur., Cig., Jan., Mik.; — 2) schafendes Pflanzenauge (ž. B. an der Rebe), SlGosp.-C., Nov.

krmeljévati, am, vb. impf. krmeljiv biti, Jan. (H.).

krmeljiv, íva, adj. voll Augenbutter, C.; triefäuig, Mur., Cig.

krmeljívost, f. die Triefäuigkeit, Mur.

1. kŕmen, mna, adj. zum Futter gehörig, Futter-, Mur.; kŕmna travina, das Futterkraut, Mur.; krmna kaša, der Futterbrei (für die Bienen), Danj.-Cig.

2. kŕmen, mna, adj. zum Schiffshintertheil gehörig, C.

krmes, m. = kermes, Cig., Jan.

krmětina, f. das Borstenvieh, Cig.

kŕmež, m. = kermes, Z.

krměželj, žlja, m. das Eiterlümpchen in den Augen, Mur., Cig., Jan., C.; tudi: krměžěl, žljá, Valj.(Rad); — prim. stsl. grb-měždš, Mik.(Et.).

krměževáti, újem, vb. impf. triesen (o očeh), Guts, Jarn., M.

krměžlast, adj. = krmežlav, Dict.

krměžláv, áva, adj. triefäugig, eiteräugig; krmežlavo oko, das Triefauge, Cig., Jan.; krmežlavo gledati, jvzhŠt.

krmežlávec, vca, m. der Triefäugige, Cig.

krmežlávica, f. der Fluß der Augen, Cig.

krmežlávka, f. die Triefäugige, Cig.

krmežlávost, f. das Augentriefen, Cig.

krmežljinek, nka, m. der Augeneiter, Jarn., Cig., Jan.

krmežljíti se, ím se, vb. impf. triesen (o očeh): oči se krmežlje in zalepljajo, kajk. - Levst. (Rok.).

krmežljiv, íva, adj. triefäugig, Meg., Dict., Mur., Cig., Jan., Mik.; stara, krmežljiva baba, Zv.; tudi: krměžljiv, Dict.

krmežljîvec, vca, m. der Triefäugige, Z., Valj. (Rad).

krmežljívost, f. die Triefäugigkeit, Cig., Jan., M.

kŕmica, f. dem. 1. krma, Mur.

krmîlar, rja, m. der Steuermann, Jan., nk.

krmíten, lna, adj. Steuerruder-, Cig.

krmínik, m. der Steuermann, Z., SIN.

krmíłq, n. das Steuerruder, Cig., Jan., M., nk.; — (pri vozu), das Drehschiff, Sv. Peter (Goriš.), Erj.(Torb.); voz na k. dejati = razdejati ga na dvoje, da se lahko dolga drva naložijo, Gor.; — die Steuerung bei der Dampfmaschine (mech.), Cig. (T.).

krmîne, f. pl., Cig., Levst.(Nauk), pogl. karmina.

1. kŕmiti, im, vb. impf. 1) füttern; otroka k.; starka mladiče v gnezdu krmi, Št.; — 2) mästen, Cig., Jan.

2. kŕmiti, im, vb. impf. das Steuerruder führen, Cig.; ladijo k., das Schiff lenfen, Cig., Jan.; — k. voz = kadar je na dvoje razdejan in so dolga drevesa naložena, zadnji del rav-

krmivec — kŕniti

— 474 —

kŕnj — krógelj

nati, Gor.; — k. (= napeljevati) vodo na svoje fužine, Vrtov. (Km. k.).

krmîvec, vca, m. der Fütterer, der Mäster, Cig., Jan.

krmiželj, žla, m., Gor., pogl. krmeželj.

kŕmljenje, n. die Fütterung, die Mästung, Mur., Cig., Jan.

krmljénka, f. das Maſtschwein, Mur., Cig., Jan., Danj. (Posv. p.), St.Gor.

krmljénščak, m. der Stall für Maſtschweine, Mur., Št.-Cig.

krmol, m. = 1. krmulja, Jan.

1. krmúlja, f. der Felseworsprung, Kor.-Cig., Jan.; — die Anhöhe, C.

2. krmúlja, f. das Stenerruder, C.

krmúljiti, úljim, vb. impf. steuern, rudern, C.

kŕn, kŕna, m. 1) das Schiffsende, C.; prvi, zadnji k., Ravn.-Valj. (Rad); — das Schiffshintertheil, Jarn., Svet. (Rok.); sedeč na krnu, Hip. (Orb.); — 2) die Kante, Jan.; pogl. krn f.

kŕn, š, f. die Bergspitze, C.; die Klippe: skalnata krn, StGosp.-C.

kŕn, krna, adj. verstümmelt, Cig. (T.); krn zbor, ein Rumpfparlament, Cig. (T.); kurzzählig (o verzih), Cig. (T.); — prim. stsl. krňsnb, hs. krjn.

krnáč, m. der Thürriegel, Štrek.

kŕna, f. ein verstümmeltes Ding, der Muž, Cig.; — prim. krnja.

kŕnast, adj. verstümmelt: k. zob, rog, C.

krnáti, ám, vb. impf. = nagibati (čoln): veter krna, Barkovlje (Prim.)-Štrek. (Let.).

kŕnčič, m. dem. krnec; = nožiček, Koborid-Erj. (Torb.).

kŕnec, nca, m. das Rebenmesser, Hip.-C.

1. krníca, f. 1) tieſe Stelle im Wasser, der Tümpel, Cig.; — der Wasserwirbel, Meg., Dict., Mur., Cig., Jan., Boh.; k. ali vrtuljka, Hip. (Orb.); vse twoje krnice in tvoji valovi gredo črez me, Ravn.; vrzimo ga v krnico v Krko, Jurč.; bati se krnice, LjZv.; priti med krnice in pečine, = zwischen Scylla und Charybdis, Z.; — die Flußtieſe (geogr.), Cig. (T.); — 2) das Kesselthal Mur., Cig., Jan., Poh.-C.; — 3) iz lesa izdolbena, okrogla posoda: skleda, v kateri testo za kruh pojejo, StGor.; na Gregorjevo pravijo: krnico (leseno posodo) na glavo pa hajdi kopat, Pjk. (Črt.); = nečke, V.-Cig.; — 4) plitvi dolb v prešni kladi, der Presſboden, Cig.; — die Presſkuse, Mur., Danj.-Mik.

2. krníca, f. eine Art Halſgeschwulſt: k. se mu dela v grlu, Dol.; — prim. skrnica.

krničica, f. dem. krnica; v steno izdolbena shramba za sol, Glas, Št.-Pjk. (Črt.).

krnička, f. dem. krnica: lesena skledica ali koritce ali nečke, vzhŠt.

krnír, m. das Felleisen, der Kanzen, Mur., Cig., Jan.; — prim. bav. karnier, it. carniere, Zagbiaſche, Mik. (Et.).

1. kŕniti, kŕnem, vb. pf. verstümmeln, Cig. (T.), Mik.

2. kŕniti, kŕnem, vb. pf. lenken, richten, Štrek.; wegſchieben, Met.

kŕnj, kŕnja, m. = krn: zadnji krnj, das Schiffshintertheil, Dict.

kŕnja, f. 1) die Kerbe, die Scharfe, M., C.; die vom Kraßen oder Nagen herrührende Verſtümmelung, Z.; — zobna škrbina, BlKr.; — 2) ein Scharfiges, Schlechtes Schneidenverſzeug, C., Notr.; — eine verstümmelte Kuh, Dol.-Mik. (Et.); — 3) das Schwein, ogr.-C., BlKr.; — 4) razkustrana ženska: krnja je prišla iz trnja, C.

krnják, m. = skopljen prasec, Mik. (Et.).

kŕnjast, adj. schartig, M., Z.; — verstümmelt, Mur.

krnjati, am, vb. impf. verstümmeln, Mur.

kŕnjav, adj. 1) schartig, verstümmelt, Z., Zv.; — 2) mit zerraufstem Haar, vzhŠt.-C., Npes.-Vraz.

kŕnjavec, vca, m. der Zerraufste, vzhŠt.-C.

kŕnjavka, f. die Zerraufste, vzhŠt.-C.

kŕnjávkati, am, vb. impf. raunzen, Mur.; miauen, Mur.; svinja, mačka krnjavka, Hal.-C.

kŕnjěſ, m. = tkalec, Notr.-Z., C.; (na No-tranjskem so nekda j le Karnjeli bili tkalci).

kŕnjětec, łca, m. = krnjel, Cig., C., Nov.

kŕnjúcati, am, vb. impf. grunzen, C.

kroca, f. = krokar, C.

krĝeatí, am, vb. impf. = krokati, Notr.-Z.

kŕcoelj, clja, m. = krokelj, svinja: Mišelj mišlja, Krocelj kroclja, Mišelj dolu pade, krocelj ga popade (= svinja in želod), Senpas (Goriš.) - Erj. (Torb.).

krocljáti, ám, vb. impf. grunzen, prim. krocelj.

kročénje, n. die Bändigung, die Bezähmung, Cig.

krĝčati, ím, vb. impf. = kučati, C.; — prim. kročiti.

kročáti, ám, vb. impf. zähnten, im Zaume halten: s potrpežljivostjo k. koga, Slom.; beſänftigen, C.; k. živalice, Zora; — menda nam. krotčáti.

kročávec, vca, m. der Zähmer, C.

kročiti, im, vb. impf. krümmen, biegen, ogr.-C.; — prim. krucati in rus. krjučitb. (?)

kročílo, n. ein Werkzeug zum Krümmen, C. króf, krófa, m. der Kropſ; — iz nem.

krôg, m. 1) der Kreiß; v krog se vrteti; v krog (e) iti, im Kreise herumgehen, freisen, Cig.; solněni k., der Sonnenchelus, Cig. (T.); zverinski k., der Thierkreiß, Cig., Jan.; — die Felgen am Mühlrad, V.-Cig.; — letorastni krogi, die Jahreſringe (an den Bäumen), Nov.; — 2) die Kreißfläche, Cig. (T.); die runde Scheibe, Cig., Jan., Cig. (T.);lončarski k., die Töpſerscheibe, Cig., Jan.; — 3) die Kuppe, der Kogel, Cig. (T.).

krôg, I. adv. krog, in krog, ringscherum, Mur., Cig., Jan.; — II. praepr. c. gen. um — herum; Vsem ogenj se krog glave sved, Npes.-Mik.

krôgast, adj. sphaeroidisch, Cig.

krôgel, gla, adj. = okrogel, Mur., Cig., Jan.; Pod tretjo (n. lipo) kroglo rajajo, Vod. (Pes.).

krôgelj, glja, m. zweizackiger Karſt, C., Z.; — prim. krevelj, bav. kráuel.

krôgla — krojáštvó

— 475 —

krôjba — krokotáti

krôgla, f. die Kugel, Cig., Jan., Cig.(T.), nk.

krogláča, f. neka vrsta sliv, kajk.-Valj.(Rad).

krôglast, adj. 1) = okroglast, Mur., Cig., Jan.; — 2) kugelsörmig, Cig., Jan., Žnid.

krogláš, m. kroglasi, Kugelkäfer (coccinellina), Cig.(T.), Erj.(Z.).

kroglát, áta, adj. rundlisch, Mur., Cig.

krôglica, f. 1) dem. krogla; das Kügelchen, Cig.; s kroglico glasovati, ballotieren, Cig.; — 2) das Kügelthierchen (volvox), Erj.(Z.); — 3) mesnate kroglice, runde Fleischwürste, Zil.-Jarn.(Rok.); — 4) neka vrsta sliv, Valj. (Rad).

kroglína, f. die Rundung, Mur., Jan.

kroglíti, im, vb. impf. runden, Cig., Jan.; — k. se, sich ringeln, Jan.; — rus.

krogljáti, ám, vb. impf. ringeln, V.-Cig.

kroglolík, líka, adj. kreisförmig, Žnid.

kroglolívec, vca, m. der Kugelgießer, Cig., Jan.

krôglost, f. die Rundheit, Mur., Cig., Jan.

kroglovát, áta, adj. rundlich, Mur., Cig.

kroglovátost, f. die Rundlichkeit, Cig.

kroglovít, adj. sphaerisch: krogloviti konci palic, DZ.

krogoměren, rna, adj. chlometrisch, Cig.(T.).

krogoměrje, n. = krogomerstvo, Cig.

krogoměrstvó, n. die Kreismessung, die Chkometrie, Cig.(T.).

krogosěňnik, m. krogoseněniki, umšchattige Bewohner (geogr.), Cig.(T.).

krogotěk, těka, m. der Kreislauf, Jan., M.; das Kreislaufen, Telov.

krogotók, tóka, m. der Umlauf, Cig.(T.).

krogováti, újem, vb. impf. sich im Kreise bewegen, kreisen, C.; razgovor je začel krogovati, Bes.

krogovít, adj. kreisförmig, Cig.(T.); krogovito se suče kolovrat, Vrt.

króha, f. das Berstreuen der Getreidekörner beim Schnitt, Lašče-Levst.(Rok.).

krôhahnica, f. die Kröte, C., Z., (krohovnica), 1.-Cig.

króhati, am, vb. impf. grunzen: svinja kroha, C., Z.; — krächzen, Cig.; — k. se, laut lachen, C.

krohljáti, ám, vb. impf. schmeichend grunzen, Z.

krohöt, hóta, m. = grohot, Mur., Cig., Jan.

krohotáč, m. der laute Lacher, Cig.

krohotáti, otám, óčem, vb. impf. 1) = grohotati, grunzen, Mur.; — 2) überlaut lachen, Mur.; k. se, Cig., Jan.

krohotáv, áva, adj. kdor se rad krohota, Cig.

krohotávka, f. die laute Lacherit, Cig.

krohótniti, ótnem, vb. pf. aufkrächzen, Bes.

krôj, krója, m. der Zuschnitt, der Schnitt, Jarn., Cig., Jan.; die Mode, Cig., Jan., nk.

krója, f. = kroj: po stari kmetski kroji, Jurč.

krojač, m. der Schneider, der Kleidermacher.

krojačica, f. die Schneiderin, Jan.

krojáčiti, áčim, vb. impf. das Schneiderhandwerk ausüben, schneidern, Jan.

krojáčnica, f. die Schneiderwerfstätte, Jan.

krojáški, adj. Schneider, Jan.

krojáštvó, n. das Schneiderhandwerk, Cig., Jan.

krôjba, f. das Zuschneiden, C.

krójen, jna, adj. schneidbar, Jan.; krojno blago, Schnittware, DZ.; — trennbar, Jan.

krojeníca, f. 1) vom Kern gehende Pfirsich, C., Rihenberk, Ip. - Erj.(Torb.); — 2) die Spleiße, DZ.

krojénje, n. 1) das Spalten, das Trennen; — 2) das Zuschneiden; — 3) die Scheidung: k. zlata, Cig.

krojíten, kna, adj. 1) zertheilend, zerstreuend, krojítna moč, das Vermögen, (das Licht) zu zerstreuen, Žnid.; — 2) auflösend, Jan.

krojílnica, f. die Spaltaßt, Cig., Jan.

krojínik, m. = krojilnica, Cig.

krojíło, n. 1) das Spaltwerzeug, der Spalter, Cig.; — 2) das Zuschneidemüster, C.

krojítev, tve, f. die Zertheilung; — die Scheidung (chem.), Cig., Jan.

krojíti, im, vb. impf. 1) nach der Flächenlage zertheilen, spalten; skrili k., Schiefer spalten, Cig., Gor.; k. se, sich spalten, sich schiefern, Cig., Jan., Cig.(T.); skrilavec se kroji povsem lehko v gladke, tenke skrili, Erj.(Min.); — 2) (Genähtes) trennen, C., M.; — 3) zu schneiden, Jarn., Mur., Cig., Jan.; — sodbe k., Urtheile ausprechen, Levst.(Zb. sp.); — zna vsakemu besede k., — zna se vsakemu odrezati, Kr.:-4) in die Bestandtheile zerlegen, zertheilen, Cig., Jan., C.; svetlobo k., das Licht zerstreuen, in seine Farben zerlegen, Žnid.; — chemisch zerlegen, Vrtov.-Cig., Jan.; krojiti, im, Mur., Erj.(Min.) i. dr.

krojívec, vca, m. kdor kroji, der Spalter, Cig., Jan.

krojník, m. = krojívec, Cig.

krok, króka, m. das Rabengefrächze, Cig., Jan.

krokáló, n. der Krächzer, Cig.

krokanje, n. das Krächzen, das Gefrächze.

krokánica, f. die Kröte, BlKr.; — prim. krohalnica.

krôkar, rja, m. der eigentliche oder Kolkrabe (corvus corax).

krôkarček, čka, m. dem, krokar, ein kleiner Rabe.

krôkarica, f. zelena k. = zelena vrana, zlatovranka, die Mandelkräfte (coracias garrula), Frey.(F.).

krôkarski, adj. Raben.

krôkati, kam, čem, vb. impf. krächzen; krokar kroka, Cig.; vran kroče, C.; quačen: žaba kroče, C.; grunzen: svinja kroče, C.

krôkelj, klja, m. = svinja: krokelj kroklja, činkelj činklja, činkelj dolu pade, krokelj ga popade (svinja - želod), Tolm.-Erj.(Torb.).

kroketjáti, ám, vb. impf. quačen: žaba krokotja, Rez.-C.

krokljáti, ám, vb. impf. grunzen, prim. krokelj.

krokodil, m. navadni k., das gewöhnliche Flußs- oder Mil-Krofodil (crocodilus vulgaris), Erj. (Ž.): amerikanski k., der Alligator, Cig.

krokót, kóta, m. das Gefrächze (der Raben), Cig., Jan., Mik.

krokotânje, n. das Krächzen, M.

krokotáti, otám, óčem, vb. impf. krächzen (o vranu), Mur., C.; — glucken (o kokoši), C.

krōkva — króniti

— 476 —

kronogrām — krósna

krōkva, f. der Dachsparren, Jan.; (krokla, Pohl.); tudi čes.

kroliti, im, vb. impf. = kruliti, Volk. - M., Npes.-Vraz, Raič(Let.).

krōm, m. neka kovina, das Chrom, Cig.(T.).

kromātičen, čna, adj. barven, chromatisch (phys., mus.), Cig.(T.), Sen. (Fiz.).

krōmov, adj. Chrom, Cig., Jan., Cig.(T.).

krōmovec, vca, m. der Chromeisenstein, Jan. (H.).

krompīr, rja, m. die Kartoffel, der Erdapsel (solarnum tuberosum); — coll. Erdäpfel; krompirja skuhati; —iz nem. „Grundbirne", C.; (prim. gen. krompirna, Fr.-C.); tudi: -fr, Dol.

krompířeč, čca, m. dem. krompirec; kleine Kartoffel.

krompířeček, čka, m. dem. krompirec; kleine Kartoffel.

krompírec, rca, m. dem. krompir; kleine Kartoffel.

krompírišeče, u. 1) njiva, kjer je krompir rastel; — 2) = krompirjevec 1), Štrek., Dol.

krompírjev, adj. Kartoffel-, Erdäpfel-; krompirjeva jabelka, die Samenköpfe des Kartoffelkrautes, Cig.; — krompirjeva hvala (nam. hvala krompirja), das Lob des Erdapsels, Levst. (Zb. sp.).

krompírjevec, vca, m. 1) das Kartoffelkraut, Cig., Nov., Valj.(Rad); — 2) der Kartoffelbrantwein, Cig., Jan., C.; — 3) amerikanski k., der Colorado-Kartoffeltäfer (doryophora decemlineata), Erj. (Z.).

krompírjevica, f. 1) voda, v kateri se je krompir kuhal, Gor.; — die Kartoffelsuppe, ogr.-C.; — 2) das Kartoffelkraut, Jan., Dol.; — 3) eine Art Taubnessel (lamium orvala), Rihenberk-Erj. (Torb.).

krompírjevina, f. 1) das Kartoffelkraut, Polj.; — 2) jedi iz krompirja pripravljene, Gor.

krompírjevišeče, u., Cig., Gor., pogl. krompírišeče.

krompírjevka, f. das Kartoffelkraut, Cig., Jan.

krompirnica, f. die Kartoffelgrube, Cig.

krōna, f. 1) die Krone; grofovска, mučeniška k.; — 2) der Thaler, nekdaj na Dol.-Levst. (Rok.); — die Krone (novi denar); — 3) rdeča k., neko jabolko, C.

krōnanje, u. die Krönung.

krōnast, adj. kronenartig, Cig., Jan.; kronasti odrastek, der Kronenfotszag (zool.), Cig.(T.).

krónas, m. die krontaube, Jan. (H.).

krónati, am, vb. impf. (tudi: pf.) krönen; s trnjem k., mit Dornen krönen.

krōnavec, vca, m. der die Krönung vornimmt: škof k., Cv.

krōnica, f. dem. krona, 1) kleine Krone; — 2) der Rosenkranz, Jan., C., DZ.; (hs.).

krōnika, f. letopis, die Chronik, Mur., Cig., Jan., Cig. (T.), nk.

krōnin, adj. der Krone gehörig, Kron-, Cig., Jan.; kronina pravica, das Regale, Jan.

króniti, krônem, vb. pf. sprißen, eine geringe Menge gießen: kroni mi vode, C.; — nam. kropniti.

kronogrām, m. letokaz, die Jahrzahbinschrift, das Chronogramm, Cig., Jan.

kronolōg, m. der Chronolog.

kronologija, f. die Wissenschaft von der Zeit- cintheilung, Zeitrechnung, die Chronologie.

kronolōgičen, čna, adj. chronologisch, Cig., Jan., Cig.(T.), nk.

kronomēter, tra, m. časomer, zelo natančna ura, das Chronometer.

krononōsec, sca, m. der Kronenträger, Jan.

kronovina, f. das Kronland, Cig., Jan., C., nk.

kronovščina, f. = kronsko posestvo, Jan.(H.).

krônski, adj. Kron-, Kronen-, Cig., Jan., nk.; k. vojvoda, der Kronfeldherr, Cig., Jan.; kronska imovina, das Krongut, Jan.; — kronsko zlato, das Kronengold, Cig.

krôntej, m. koruzen strok, kateremu se je vse perje potrgalo, Ben. - Erj. (Torb.); — prim. furl. corôndul, Štrek. (Arch.).

1. kròp, krópa, m. siedend heizs Wasser; s kropom politi kaj; tak je bil, kakor bi ga bil s kropom poparil, = betroffen, bestürzt; ni ne krop ne voda, er (eš) hat feinen aušsgeprägten, entschiedenen Charakter; še neslanega kropa nisi zaslužil, Str.

2. kròp, krópa, m. = kap, die Dachtraufe, C.

krópati, pam, pljem, vb. impf. glücken; kokla kroplje, Cig., jvzhŠt.

krôpček, čka, m. dem. 1. krôpec, Dol.

1. krôpec, pca, m. dem. krop, Dol.

2. krôpec, pca, m. debela, na koncu čvršasta palica, Sv. Peter (Goriš.-)Ej. (Torb.).

kropělka, f. = krepel, Rib.-Mik.

kropica, f. = sodra, babje pšeno, Jan.; — prim. hs. krupa, nem. Graupen.

kropíčce, n. der Sprengwedel, M.

kropíten, ła, adj. zum Besprengen gehörig, Spreng-, Jan.; kropiła nava voda, das (zum Besprengen bestimmte) Weihwasser, Z., Dalm.; kropilni kamen, der Weihbrunnstein, Jarn.

kropišnica, f. das Geschirr mit dem zum Besprengen dienenden Weihwasser, der Weihwasserkessel, Cig., Jan., Gor.

kropíšnik, m. das Weihwasserbecken, Štrek., Gor., Kras.

kropílo, n. 1) der Sprengwedel, Alas., Mur., Cig., Jan., C., Valj.(Rad); — 2) die Brause an der Gießkanne, Cig.; — 3) das Besprengen, Krelj; ne pomaga ne kropilo ne kadilo = eš ist Tauf und Chrisam verloren, M., Z.

kropíti, im, vb. impf. besprengen; mrišiča kropit iti.

kropiva, f. = kopriva, Mur., Cig., Jan., C. kropljénje, u. das Besprengen.

krôpnica, f. = kropnik, Danj. (Posv. p.).

1. krôpnik, m. pisker za krop, großer Kochtopf, C.

2. krôpnik, m. = kapnik, der Tropffstein, Bes.

kropnjáča, f. großer Kochtopf, Mur., Mik., vzh-Št.; narede si iz kropnjače boben, Pjk. (Črt.).

krósma, f. = krošnja, Rez.-C.

krosmár, rja, m. = krošnjar, Rez.-C.

krósna, n. pl. der Weberstuhl, Št.-Cig., Jan., C, Kres, Vrt.; (krosne, f. pl., Cig., C.).

krósna, f. = krošnja, Jan.

kroš – krotītev

— 477 —

krotīti – krozúlja

kroš, m. das Saubrot (cyclamen), Cig., Medv. (Rok.); menda nap. nam. krož.

krošec, šca, m. = kroš, Cig., Medv. (Rok.); — pogl. krozec 4).

krôšelj, šlja, m. 1) kleines Messer, V.- Cig., Dol., Kr-Gora; — 2) das Abästmesser, BlKr.

krôšljek, šljeka, m. kleines Taschennmesser, C., vzhŠt.

krosnja, f. 1) ein hölzernes Gestell, um darin eine Last vor sich oder auf dem Rücken zu tragen, das Tragreff (bav. krächsen, krachsen); kramarska, tesarska, k., C.; — 2) das Gebüsch, C.; — die Baumkrone, Z.; zelena gosta k. drevesa, Vrt.

krošnják, m. ein unterseßter, corpulenter Mann, M.; — prim. krošnjast.

krošnjár, rja, m. der Reffträger, der „Krachenträger“, Mur., Cig.; der Hausierer, Sol., Hip (Orb.), nk.

krošnjarica, f. die hausierende Krämerin, C.

krošnjáriti, árim, vb. impf. den Hausierhandel treiben, DZ., nk.

krošnjárjenje, n. das Hausieren, DZ., nk.

krošnjárski, adj. Hausier-: k. list, der Hausierpaš, Levst. (Nauk).

krošnjárstvő, n. der Hausierhandel, DZ.

krošnjast, adj. breitästig, C.; — breitleibig, corpulent, C.

krošnját, áta, adj. unterseßt, corpulent, Cig., M.

krošnjeváti, ûjem, vb. impf. = krošnjariti, Z.; krošnjeval („krošnjéval“) je ter drobiž pobiral od gospodinj, Jurč.

krot, adj. heftig, ogr.- C.; kroto divjati, Ij-Zv.; kroto (= ostro) podnebje, Raič (Slov.); kroto, sehr, Krelj, St.- Cig., ogr.-Mik.

króta, f. die Kröte; — iz nem.

kroták, tka, adj. = krotek.

krotba, f. die Zähmung, C.

krótek, tka, adj. zahm, kirre; sanft, sanftmühdig, friebjam, fromm; krotko jagnje.

króten, tna, adj. = krotek, M., Z.

krotež, m. der Wütherich, C.

krotica, f. verdrehter, zusammengelaufener Fäden, der Knoten am Gespinnst, C., Dol.-Mik.; nit v krotice gre = krotiči se, C.; — v krotice iti, sich sehr ängftigen, C.; (krtice, Cig.).

krotičav, adj. voll Knoten: krotičava preja, ein Gespinnst mit verdrehten Fäden, C.

krotičiti, ťčim, vb. impf. 1) zusammendrehen, nav. k. se, durch Verdrehung Knoten bilden: preja se krotiči, C., Dol.-Mik.; — 2) zůchtigen, Mur., Cig., Jan.; Bog je z lakoto krotičil celo ljudstvo, Ravn.; — 2) k. se, Knoten bilden (durch Verdrehung): preja se krotiči, C., Dol.-Mik.

krotíten, łaňa, adj. bändigend, besánftigend, Z.

krotílo, n. das Besánftigungsmittel, Cig.

krotína, f. = krotica, C.

krotínast, adj. = krotičav, C.

krotíniti se, ťnim se, vb. impf. = krotičiti se (o preji), C.

krotitelj, m. der Bändiger, nk.

krotitev, tve, f. die Bezähmung, die Bekämpfung, Cig., nk.

1. krotiti, ím, vb. impf. bändigen, im Заume halten; tudi ko nas tepe in kroti, je naš oča, Kast.-Valj.(Rad); otroka k., Z.; hudo nagnenje, strasti, sebe krotiti.

2. krotiti, im, vb. impf. wenden, lenken: k sebi krotiti, C.; — prim. stsl. kráti, drehen.

3. krotiti, im, vb. impf. = klatiti: jabolka k., Kr-Gora.

krotivec, vca, m. der Bezähmer, der Bändiger, Cig., Jan.

krotivka, f. die Bezähmerin, die Bändigerin, Cig.

krotkôča, f. = krotkost, Mik.

krotkosřčen, čna, adj. sanftmühig, Cig., Jan.

krotkosřčnost, f. die Sanftmuthigkeit, Cig., Jan.

krotkôst, f. die Zahnheit, das fanste Wesen, die Sanftmuth.

krotkôta, f. = krotkost, Trub.-C.

krotnik, m. najdebelejše vrste oreh, Ip.-Erj. (Torb.); — prim. krota, Kres.

krótnost, f. die Zahnheit, Mur.

krotôst, f. die Heftigkeit, C.

1. krótovati, ujem, vb. impf. = klatiti: k. sadje, (krotvati) Kr-Gora.

2. krotováti, ûjem, vb. impf. mit „Kröte“ schimpsen, Mik.

krotovica, f. = krotica, der Únoten am Garn, der sich durch Zusammendrehen bildet, Jan., Rib.-Mik.; — k. las, ein Büschel Haare, Bes.; — 2) die Schlinge, Jan., Gor.-Mik.; — 3) die Blutfstrieme, Cig.; s palico udrihati oslu krotovice po životu, Jurč.

krotovičast, adj. = krotičast, Jan.

krotovičiti, ťčim, vb. impf. 1) zusammendrehen, nav. k. se, sich zusammendrehen (vom Faden, wenn man ùhn zu stark windet), M.; sich ver- wirren, sich filzen, Cig., Jan.; — 2) k. koga, bedrüden, bedrängen: kmeta pa že vse krotoviči, Gor.; zůchtigen: s kneftro k. koga, LjZv.

krotovičnica, f. = tirada, Jan., Cig. (T.).

krotovína, f. = krotovica (na preji), Cig.

krôv, króva, m. 1) das Dach, das Dachwerk, die Dachung, Mur., Cig., Jan., C.; — 2) der Deckel (an Kisten, Särgen u. dgl.), Mur., Cig.; — 3) das Verdeck (des Schiffes), nk.

krovájec, jca, m., Cig., Jan., C., pogl. krovájec.

króvec, vca, m. der Dachdecker; krovca imamo.

króven, vna, adj. Deck.; C.; krovni list, Deckblätter, krovne luske, Deckschuppen, Cig. (T.).

krovína, f. das Niedgras (carex sp.), Cirkniško ježero-Erj. (Torb.); — prim. hs. krovina = le za pokrivanje streh porabno seno.

krovíšeč, n. der Dachstuhl, M.

krovjè, n. das Obdach, Cig.

krovníca, f. 1) die Bindruthe im Strohdache, Z., Polj.; — 2) die Schindel, Cig., Jan., DZ., C.; (hs.).

krozúlja, f. das Büschel, der Zweig, Z., C.; ajda nima klasovja, ampak nekake krozulje, C.; ščinkavec se stiska pod košato krozuljo v senci, Vrt.

krôž - krôžnost

— 478 —

kŕp - krpelka

krôž, m. 1) = krog, ogr.-Valj.(Rad); — 2) die europ. Erdscheibe (cyclamen europaeum), (menda nap. kroš, Cig., Medv./Rok./).

krôža, f. großes Trinkglas, C., Npes.-Vraz.: — prim. kravža.

krôžati, am, vb. impf. = krožiti, kreisen, Bes., Let.

krôžčast, adj. rundscheibig, Cig.

krôžčec, čeca, m. dem. krožec, Valj.(Rad).

krôžček, čka, m. dem. krožec; der Teller, M., nk.

krôžec, žca, m. dem. krog; 1) kleiner Kreiß, der Ring, Mur., Cig., DZ.; — lase v krožce zavijati, das Haar locken, Bes.; — 2) das runde Scheibchen, Cig., Jan., Cig. (T.); k. voska, ein rundes Stück Wachs, Cig.; k. masla, Z.; — 3) der Teller, C.; — 4) die europäische Erdscheibe (cyclamen europaeum), Dict., (krošec, Cig., Medv. [Rok.]).

krôžek, žka, m. dem. krog; 1) kleiner Kreiß, C.; der Ring, Cig., Jan.; — 2) eine runde Scheibe, Cig.

krôželj, žlja, m. das Baummeffer, das Astmesser, Cig., Valj.(Rad); — pogl. krošelj.

krôžen, žna, adj. Kreißs-, kreisförmig, Cig.; krôžni oblok, der Rundbogen, Cig. (T.); krôžni dokaz, der Zirkelbeweis, Cig. (T.).

krôženje, n. das Kreisen, C.; die Kreisbewegung, der Kreislauf, Cig. (T.); der Umlauf (3. B. des Gefdes), C.

krôžica, f. dem. kroža; das Trinkglas, Mur., Cig., vžhŠt.; dati komu krožico vina, Npr.-Kres.

krožič, m. dem. krog; — = krompir, Pohl. (Km.).

krožilice, f. pl. ein Sternbild: die Gluckhenne, Z.

krožilički, m. pl. das Sternbild der Plejaden, M.

krožitev, tve, f. das Kreisen, der Kreislauf, Cig., Jan.

krôžiti, im, vb. impf. 1) abrunden, Mur., Cig.; — repo k., die Rübe schälen, Z., Dol.; — 2) žito k., das Getreide reitern, Z., C., Lašče-Levst. (Rok.); — 3) pesem k., ein Lied schlecht singen, Cig.; Reime machen, Z.; ktor pevcev peti kaj ne ve, Od letnih časov kroži, Pres.; — 4) umgeben: v ozadju jih (griže in holme) krozijo nizki bukovi in gabrovi gozdi, Lj-Zv.; — 5) sich im Kreise bewegen, kreisen, Z.; k. z glavo, s trupom, z rokami, Telov.; — sich herumtreiben, vagieren, Cig., Jan., M.; — lavieren, kreuzen: z ladjo k. (polj.), Cig., Jan., Cig. (T.), Zora; — in Umlauf sein, circulieren, Cig., Jan., C., nk.

krôžka, f. die Kreismuschel, Cig.

krôžnica, f. die Kreislinie, Cig., Jan., Cig. (T.), C., Cel.(Geom.).

krôžnik, m. der Teller, Cig., Jan., M., nk.; — čarodelni k., der Thaumatrop, Cig. (T.).

krožnína, f. der Flächeninhalt des Kreises, Cel.(Geom.).

krožnosénčen, čna, adj. kreisschattig, Cig.

krožnosénčnik, m. krožnosenčniki, kreisschattige Völker, Cig.

krôžnost, f. die Kreissförmigkeit, Cig.

kŕp, kŕpa, adj. hart, seft, compact: krpa zemlja, ogr.-C.; — prim. krpek.

kŕp, kŕpa, m. psovka staremu človeku: stari k., Npes.-Vraz.

kŕpa, f. 1) der Flicklappen; der Leinwand, Tuch- oder Lederfleck; krope prišiti; — 2) der Flecken: mačka ima črne krpe, ogr.-C.

krpác, adv. instande, Z.; — prim. it. capace.

krpáč, m. der Flicker; črevljarski k., der Flickschuster, Vrt.

krpáča, f. die Stopfnadel, Jan. (H.).

krpačíca, f. die Flickerin, Jan.

krpátnica, f. 1) das Flidzimmer, DZ.; — 2) orodje, s katerim se izkopava repa, korenje, Dol.

krpátnik, m. der Reutipaten, V.-Cig.

krpanína, f. das Geflicde, Cig.

kŕpanje, n. das Flicken.

krpár, rja, m. = krpač, Cig., Jan.

krparíca, f. = krpačica, Cig., Jan.

krparíja, f. die Flickerei, das Flickwerk.

krparína, f. der Flickerlohn, Cig.

krpáriti, árim, vb. impf. sich mit dem Flicken abgeben; — pfuschen, Cig., C.

kŕpast, adj. gelappt, Jan.; k. list, Tuš. (B.); krpaste noge, Lappenfüße, Cig. (T.).

kŕpati, pam, pljem, vb. impf. 1) fliichen, hlače, črevlje k.; streho krpati, das Dach ausbeffern, vžhŠt.; — 2) reißen, auſreißen, Lašče-Erj. (Torb.); — ein Hirtenspiel spießen, bei dem Erde aufgeriffen wird, Lašče-Levst. (Rok.).

kŕpavec, vca, m. der Flicker, Mur.; — der Pfuscher, M.

krpávsati se, am se, vb. impf. sich zupfen, C.; — zanken: otroci se krpavsajo, Guts, Cig.

krpčáti, ám, vb. impf. steif machen, stärken, Z.; pogl. krepčati.

kŕpec, pca, m. der Schuh (zaničl.), Zora.

kŕpek, pka, adj. nam. krepek; steif, vžhŠt.; — starf, seft, Krelj-M., Notr.; krpko platno, starke Leinwand, Cig.; k. les, festes Holz, C.; vsako bolj krpko reč neka čudna moč skupaj drži, da ne razpade v svoje prvine, Vrtov. (Km. k.).

krpělj, élja, m. 1) die Vogelmilbe (dermannyssus avium), Staro Sedlo-Erj. (Torb.); — die Filzlaus, Cig., Mik., Lašče-Erj. (Torb.); (krpělj, Mik., Valj. [Rad.]); — 2) oni locec pri plužnih kolesih, za katerega drži, ktor ravna plug, da gre jedno kolo zmerom po jarku, (krpělj) BIKr.; prim. krepela — 3) der Taſchenweitel, (krpel) vžhŠt.-C.

krpěli, f. pl. 1) die Seitenhölzer des krplje genannten Regezs, Mur.; — 2) die gabelförmige Doppeldeichſel, in die das Vieh gespannt wird, C.

krpělje, f. pl. 1) = krplje 2), Danj.(Posv. pis.), vžhŠt.; — 2) der hölžerne Bogen am Dreschſlegel, C., vžhŠt.

krpěljen, ljna, adj. h krpeljam (krpljam) spadajoč: krpěljni locenj, das Seitenholz des Tragnegezs (krplje), Danj. (Posv. p.).

krpétjiti, čljim, vb. impf. za krpelj držati in ravnati tek kolescem plužnim, BIKr.

krpelka, f. = krepelec, der Knüttel, C.

krpenček — krslupati

479 —

krsmotati — krščánjenje

krpenček, čka, m. = podlasica, *Dol*.; — prim. kepen.

krpetáti, âm, *vb. impf. fücken, C.*

krpetína, f. stara krpa, M., Z.

krpezíca, f. der Knüttel, *Vrt*.; Mečeš bratca in sestrico S kamenom in krpezico, *Levst.* (*Zb. sp.*); kratka palica, da se ž njo sadje klati, *Banjščice (Goriš.-Erj. (Torb.)*.

kŕpež, m. daš Flickwerk, Z.; krpež, trpež kočo obdržava, Npreg. - Kr.; tudi: krpež, ča, *LjZv.*, *Levst. (Zb. sp.)*.

kŕpica, f. dem. krpa; pl. krpice, in Fleckchen geschnittener dünn gerollter Rudeleig („Fleckerl“), *Mur.*, ogr.-C., *vzhŠt.*

krpiguz, m. daš Mlettengras (tragus racemosus); Cig.

krpína, f. der Lumpen, *Mur*, Cig.

krpínica, f. krpinice so zobčasti ob šivih rashevnaite obleke prišiti traki med hribovci v Savinski dolini, *Pjk* (Črt.).

kŕplja, f. 1) der Schneeschuh, Cig., Jan.; krplje so prepleteni obročki, katere si na noge vezujejo, da se ne vdirajo toliko, kadar po snegu hodijo, *Notr.*, *Gor.*, *Lašče*, *Bolc-Erj.* (*Torb*.), *Savinska dol.*; popotovati v najhujši zimi v krpljah, *Cv.*; krplje navezati na noge, *Zv.*; — 2) pl. krplje, ein Meß mit zwei gebogenen Seitenhölzern, die zusammengeschlagen dasSELBE schließen; es dient zum Tragen von Heu, Stroß, Streu u. *dgl.*, *Mur.*, *Kres*, *vzhŠt.*; — (o velikih ustih), C.

krponţžec, žca, m. der Blattfußkrebs (apus cancriformis), *Erj.* (Ž.)

krpóta, f. daš Flickwerk, ogr.-C.

1. krpúca, f. der Flicklappen (zaničlj.), Jan.

2. krpúca, f. krpuco držati = krputiti se, *Ig.* (*Dol.*).

krpúcanje, n. daš Fücken, Cig., M.

krpúcar, rja, m. der Flicker, der Pfuscher, Cig., Jan.

krpúcati, am, *vb. impf. fücken* (zaničlj.), *Mur.*, *Cig.*, Jan.; kdo bi na Martinji dan vbadal in krpucal! *Glas.*; — *pfuschen*, Jan.

krpůcnik, m. der Flicker (zaničlj.), M., Levst. (*Zb. sp.*).

krpúča, f. = gruča, *Notr.*; — prim. kopuča, klopuča.

krpúčica, f. dem. krpúča: k. leščnikov, *Notr.-Levst.(Rok).*

krpúlja, f. = divja koza, die Gemſe, V.-Cig.

krpútiti se, útim se, *vb. impf.* = jezno se napenjati (o živalih), *Tolm.*; — nam. kreputiti se, *Levst.(Rok).*

krsíka, f. = krhlíka, die Bruchweide (salix fragilis), *Lašče-Erj.(Torb).*

krsíkovina, f. = krsika, *Lašče-Erj.(Torb).*

krslepati, am, *vb. impf.*, *Buče (Št.)*-C., pogl. krslupati.

krslepíčiti, íčim, *vb. impf.* = krslepati, *Buče (Št.)*-C.

krslipa, f. (m.) eine triefäugige Person, ogr.-C.; (nam. krslupa?).

krslupalica, f. daš Augentriefen, *vzhŠt.-C.*

krslupati, am, *vb. impf.* mit dem Lichte facheln, C.; naglašati je menda: krslupáti; prvi del

besede je morda nastal iz „kres“; prim. kresontati.

krsmotati, am, *vb. impf.* = krslupati, Z.

kŕst, kŕsta (kŕst, *Dol.*), m. 1) die Taufe; h krstu nesti otroka; — sprejem v fantovstvo: vina za krst plačati, *Zora*; — 2) der Christ, *Jan.*; tega živ krst ne ve, daš weiß keine lebende Christenseele; storil bom, če je le živemu krstu mogoče, *Zora*; tega ne more živ krst povedati, *Jurč.*; ni božjega krsta, es ist keine Seele da, C.

kŕsta, f. die Todtentruhe, der Sarg, *nk.*; — die Truhe: krsta peska, *Levst. (Cest.)*; — stsl.

krstan, m. = kristan, das Pfluggestell, Jan. kŕsten, stna, adj. *Taufs*; krstno ime, der *Tauf*; name; krstni list, der *Taufschein*; krstni oče, der *Taufspathe*, Cig.

krstibog, m. = krstnik: Ivan krstibog, *Levst. (Zb. sp.)*.

krstilnica, f. der Taufbrunnen, C.

krstilnik, m. der Tauffstein, M.

krstilnják, m. der Tauffstein, Nov.

krstína, f. = botrina, C.; pl. krstine, das *Taufmahl*, C.; (krstinje, *Jan.*).

krstítek, tka, m. die Taufe, *Raič(Slov.)*; nav. pl. krstitki, die Taufhandlung, C.; tudi: das *Taufmahl*, C.

krstitelj, m. der Täufer, *ogr.-Let.*, *Valj.(Rad).*

kŕstiti, kŕstim, *vb. impf. et pf.* (Mik. V. 9. IV. 297., 771.) 1) taufen; otroka k., za krščeni svet! = um Gottes willen! *Jurč.*; — 2) einen Namen geben: nelepo k. koga, *Jurč.*; — 3) vino k, dem Wein (int *Faſſ*) Wasser beimengen; krščeno vino; — tudi krstiti, *St.*

krstítka, f., C.; nav. pl. krstitke = krstitki, Jan.

krstítva, f. die Taufhandlung, C., DZ.; — die Namengebung (3. B. bei naturgeschichtlichen Objecten): k. po zasluženih možeh, *Erj.(Izb. sp.)*.

kŕstki, m. pl. krstna pojedina, C.

1. krstníca, f. die Todtenkammer, Svet. (Rok.), Spod. Idrija-Erj. (Torb.), Notr.

2. krstníca, f. 1) daš *Taufwasser*, *Mur.*; — 2) der *Taufstein*, *Mur.*; kamenita k., *Bes.*; — 3) der *Taufsamstag*, *Mur.*; krstnico obhajati, Z.; binkoštna k., Cig.

krstník, m. 1) der Täufer; sv. Janez krstnik; — 2) = bajeslovno bitje, *Navr.(Let. 1887.*, 106.); prim. kresnik 2).

krsútati, tam, *vb. impf.* mit dem Lichte fuchtein, facheln, C.; — pogl. kresontati.

1. kŕš, kŕša, m. 1) der Feſſ, C.; na nerodovitni krš zemlje nanašati, *SlN.*; — prim. hs. krš.

2. kŕš, kŕša, m. 1) der Strauch, Jan., *Fot.-M.*; — 2) der auſgepreſſte Traubenſtock (= koš), C., Poh.

krščák, m. = klobuk, *ogr.-C.*, *Valj.(Rad).*

krščán, m. = kristjan, Jan., *ogr.-M.*

krščânka, f. = kristjanka, *Valj.(Rad).*

krščánjenje, u. die Bekehrung zum Christenthume, C.

krščânski — krtáča

— 480 —

krtáčar — krůh

krščânski, adj. christlich; k. nauk, die Christen-
lehre, der Katechismus; to ni po krščansko,
daš ist unchriftlich.

krščânstvō, n. das Christenthum.

krščávanje, n. das Taufen, M.

krščávati, am, vb. impf. taufen, ogr. - Mik.,
Valj. (Rad).

kŕšča, f. = krstitva, C.

krščęnee, nca, m. der Täufling, Cig., Jan., C.

krščenica, f. 1) die Christin, Mur., Jan., ogr.-
C.: joh tebi, o krščenik, o krščenica, Guts.
(Res.); tudi: krščenica, Valj.(Rad); — 2) die
Dienstmagd, Mur., Cig., Jan., Mik., Ljub.,
Notr.; v tem pomenu krščenica ali krščé-
n(i)ca; — das Mädchen, (krščenica) Notr.
Dol.-Levst. (Rok.).

krščeník, m. der Getaufte, Mur.; pobožni
krščeniki — neso radi govorili o poganskej
gnusoti, Levst. (LjZv.); — kristjan, Guts.,
Mur., Jan., Trub., Dalm., Krelj, Jsvkr., Bas.,
Guts. (Res.), ogr.-C., Notr.

kŕščenje, n. = krščevanje, Mik.

krščevālnica, f. die Taufkapelle, C., Burg.

krščevanje, n. das Taufen, die Taufhandlung.

krščeváti, ûjem, vb. impf. taufen, in der Er-
theilung der Tause begriffen sein; — vino
krščevati, LjZv.; — prim. krstiti.

kršec, šca, m. der Kies, C.; železni, bakreni
k., der Eisen, Kupferkies, Erj. (Min.).

kršek, ška, adj. záh, Jan. (?)

kršēlj, m. 1) die Filzlausz (pediculus pubis),
Mur., Cig., Mik., SlGor.; — 2) neki črv
v živinskem črevesu, M., Valj.(Rad), vzhŠt.

kršeljica, f. die noch nicht vollgesogene Zeke,
Štrek.

kršen, šna, adj. 1) prächtig, Z.; bieder, Dol.-
Cig.; — 2) kršno, hurtig, C.; — prim. hs.
kršan, felsig; wacker.

kršń, m. die Pollinie (pollinia gryllus), Kras,
Goriška ok.-Erj. (Torb.), Štrek.

krševina, f. steiniger Boden, Sl.N.; — prim.
1. krš.

krševit, adj. steinig, voll Gerölle, C.

1. kŕšiti, kŕšim, vb. impf. brechen, abbrechen,
M.; — z Golavca se krši prst, lagert sich
ab, Levst. (Močv.); schmälern, M.; založnino
k., die Caution schmälern, DZ.; pomoč k.
komu, Levst. (Pril.); Eintraq tjun: k. po-
nižnost, Cv.; — prim. krušiti in hs. kršiti.

2. kŕšiti se, kŕšim se, vb. impf. sich empor-
sträuben (von Federn), Z.; sich brüsten, Jan.;
— prim. 2. krš.

křšje, n. das Steingerölle, Cig., C., Nov.

kršljíkovec, vca, m. neka vinska trta, Jarenina
(Št.)-Erj. (Torb.); die rauchfarbige Zimmet-
traube, Trumm.

kŕt, kŕta (kŕt, Dol.), m. der Maulwurf (talpa
europaea); boji se dneva kakor kŕt; — slepi k.,
der blinde Maulwurf (talpa caeca), klati k., der
Goldmaulwurf (talpa inaurata), Erj. (Z.).

krtáč, m., Danj.-Mik., pogl. krtača.

krtáča, f. 1) die Bürste; — 2) der Wollkamm,
Mur., Jan., Savinska dol.; — prim. nem.
die Kardätsche, lat. carduus, Distel.

krtáčar, rja, m. der Bürstenbinder, Cig., Jan.;
— der Kardätschenmacher, Cig.

krtáčenje, n. das Bürsten.

krtáčica, f. dem. krtača.

krtáčiti, âčim, vb. impf. 1) bürsten; obleko
k.; — 2) kardätschen, Mur., Cig.; volno k., Z.

krtár, rja, m. der Maulwurffänger, Cig., C.,
Gor.

kŕtati, am, vb. impf. = škrtati, Fr.-C.

kŕtec, tca, m. dem. krt.

kŕtek, tka, m. dem. krt; 1) kleiner Maulwurf;
— 2) der Ameisenföwe, Cig.

1. krtíca, f. 1) = krt, Mur., Frey. (F.); —
das Maulwurfsweibchen; — 2) die Scher-
maus (hypudaeus terrestris), Frey.(F.), Št.;
— 3) = roka (šaljivo), Dol.

2. krtíca, f. 1) der Knoten am Garn: nit v
krtice gre, C.; — v krtice iti, hoditi, sich
hinter den Ohren krazen, zappeln, Cig.; —
zabrekla žila na nogi, die varix der Benen,
Podkrinci-Erj. (Torb.); — nam. krotica.

krtíce, f. pl. das Raffholz, Cig.; ausgerodetes
Wurzelwerk, Z.

krtíčiti se, ïčim se, vb. impf., Slom., pogl.
krotičiti se.

krtiči, m. pl. neke sani z debelimi kratkimi
saninci, na katere debeli konec dolgh debel
nalogajo, Gor.; (morda nam. kratiči?).

krtína, f. der Maulwurfshaufen.

krtínjak, m. der Maulwurfshaufen.

krtínovec, vca, m. = krtinjak, Mur.-Cig.

krtíš, m. ein Büschel Rauchtabat, SlGor.-C.;
— prim. madž. kötés, C.

krtíšče, n. = krtinjak, Cig.

krtníca, f. die Maulwurfsfalle, C.

krtnína, f. = krtina, Gor.

krtoróvina, f. = krtina, C.

kŕtov, adj. Maulwurfs=; v krtovi deželi, im
Grabe, v krtovo deželo iti, kšferen.

1. krtovíca, f. die Maulwurfsgrille (gryllo-
talpa), Kras-Erj. (Torb.).

2. krtovíca, f. Cig., Jan., Valj. (Rad), pogl.
krotovica.

krtovína, f. 1) = krtina, Zil.-Jarn. (Rok.);
— 2) das Maulwurfsfel, Cig.

krtovínjak, m. = krtina, C., Npr.-Kres.

krtovinovec, vca, m. = krtina, Pjk. (Črt.).

kŕtvokva, f. das Maulwurfsweibchen, Cig., Jan.

krūc, m. ein tüchtiger Bursche, vzhŠt.

1. krúcelj, clja, m. alter, gebeugt einhergehender
Mann, C.

2. krúcelj, clja, m. der Eiszapsen, Rez. - C.,
Zil.-Jarn. (Rok.); — prim. kruncelj.

krúcati, am, vb. impf. gebeugt einhergehene, C.;
sich neigen: cvetje, trava, seno kruca, ako
se ne pokosi, Vrsno-Erj. (Torb.).

krucljáti, ám, vb. impf. gebeugt, schwersällig
einhergehene, C.

krůgla, f. der Krug, Mcg. - Mik., Dict., C.;
eno kruglo medu, Dalm.; lončena posoda
za vodo, Kr.; —prim. bav. krugel f., Levst.
(Rok.).

krüh, krúha, m. 1) das Brot; domač k., das
Hausbrot; črn, bel k., Schwarze, Weißbrot;
belega kruha pijan = kstor se prevzame,

krúhar — krúhovec

— 481 —

krúka — krúšen

ker se mu predobro godi, LjZv.; mlad k.,
frisch gebacenes Brot, Cig., Jan., C.; mali
k., der Pfesferkuchen, der Honigfuchen, Cig.,
Gor.; črstvi k., der Zwieback, C.; veseli kruh,
(ki ga svatje ali botre dele), Pjk. (Črt.);
močni k., das Weihnachts- oder Dreikönigs-
brot, C., Št.-Pjk. (Črt. 7.3.); nebeški k., das
Himmelsbrot; — Koder solnce teče, povsod
kruh se peče, Npreg.-C.; iz te moke ne bo
kruha, daraus wird nichts; — der Unterhalt,
das Auskommen; beraški k., das Bettlerbrot;
ob svojem kruhu živeti, vom eigenen Ver-
dienste leben, M.; iti s trebuhom za kruhom,
nach Brot gehen, Cig.; — 2) stari kruh, das
Mutterkorn (secale cornutum [claviceps pur-
purea]), SlGor.-Ejr.(Torb.); tudi: das Geiß-
blatt (lonicera caprifolium, St.-Ejr.(Torb.);
— stari ali božji k., die Heckenfirsche (loni-
cera xylosteum), vžhŠt.-C.; — zeleni k., der
Ephcen, C.; bogčev k., = božji kruhek, zajęja
detelja, der Hasenklee (oxalis acetosella), C.

krúhar, rja, m. 1) der Brotverkäufer, der Plaž-
bäcker, 1.- Cig., C. Let.; — 2) der Brot-
Klopfäser (anobium paniceum), Erj.(Z.).

krúharica, f. die Brotverkäuferin, Cig., C.

kruhárnica, f. das Brotmagazin, Levst.(Pril.);
die Brotbank, Cig.

krúhavec, vca, m. človek, ki ima dosti kruha:
čič ne da nič, delavec je kruhavec, Valj.
(Rad).

krúhec, hca, m. dem. kruh.

krůhej, m. = kruhek, Jan., C., Slom.

krůhek, hka, m. dem. kruh; das liebe Brot,
M.; mali k., der Pfeffer- oder Honigfuchen,
Cig., Gor.; das Zuckerbrot, Cig.; božji k.,
der Hasenklee (oxalis acetosella), Dol.

krůhič, m. = kruhek; — das Weißbrot, C.

kruhobôrec, rca, m. der nur um sein Aus-
kommen, sein Brot sich bemüht, C., nk.

kruhobôrstvo, n. das Ringen um das Aus-
kommen, C., nk.

kruhodájen, jna, adj. Brot gebend: kruhodájni nauk, das Brotstudium, Cig., Jan.

kruhodávec, vca, m. der Pflegevater, Cig.

kruhodávka, f. die Pflegemutter, Cig.

kruhojědec, dca, m. der Brotesser, Cig.

kruhopěčica, f. die Brotbäckerin, die Plaž-
bäckerin, BlKr.

kruhopěčiti, pěčim, vb. impf. Brotbäcker, Plaž-
bäcker sein (kruh peči za prodajo), BlKr.,
jvžhŠt.

kruhopěčlja, f. die Brotbäckerin, Ljublj. ok.

kruhopěk, pěka, m. der Brotbäcker, der Plaž-
bäcker, Habd.-Mik., Jan., Dalm.

kruhopěkovica, f. die Brotbäckerin, Habd.-Mik.

kruhopěkinja, f. die Brotbäckerin, Dalm.

krúhov, adj. Brot-; kruhova skorja, die Brot-
rinde; k. močnik, der Brotbrei, Cig.

krúhověc, vca, m. 1) jed iz kruha, Valj.(Rad),
Notr.; der Brotbrei, Cig.; die Brotʃuppe, C.;
— 2) gemengtes Getreide, 1.-Cig.; = meh
zita za kruh, Gor.-DSv.; — 3) der Brot-
baum, Cig., Jan.; pravi k., echter Brotfrucht-
baum (artocarpus incisa), opični k., der Affen-
brotfruchtbaum (adansonia digitata), Tuš.(R.).

krúka, f. 1) die Kurbel, C., ťapŠt.; — 2) die
Dchsenochfrümmung, C.

krúkla, f. die Krücke, Meg., Jarn., Goriš.; —
iz nem.

krúkniti, krúknem, vb. pf. sich neigen, zu-
sammenziehen, C., Irsno-Ej.(Torb.); — prim.
krucati.

krůl, m. das Gegrunze, Jan. (H.).

krůlba, f. das Grunzen, Jan.(H.).

krúle, eta, n. das Schwein, Čb.-Valj.(Rad).

krúlec, lca, m. 1) der Grunzer, Z.; — 2) der
schwalbenartige Knurrhahn (trigla hirundo),
Ejr.(Z.).

krulíncati, am, vb. impf. grunzen (o mladih
prasičkih), M., Notr.

1. krúliti, im, vb. impf. grunzen; svinje krulijo;
— kollern: po trebuhu mi kruli, Cig., Jan.,
jvžhŠt.; nič v ustih — kruli po čeřesu,
Npreg.-Jan.(Slom.); — balžen (vom Birl-
hahn), Cig.; — girren: golob kruli, Z.

2. kruliti, im, vb. impf. verstümmeln, Meg.-Mik.

krulívec, vca, m. der Grunzer; — der Bauch-
redner, Valj.(Rad).

kruljáti, ám, vb. impf. hinken, Cig.

krúljav, adj. lahm.

krúljavec, vca, m. der Lahme.

krúljavost, f. die Lahmheit.

krúljenje, n. das Grunzen; das Gefoller; das
Gegirre.

krúmpast, adj. = šantav; — prim. bav. krump.

krûmpež, m. der Kreuzschnabel (loxia), Cig.,
Jan., Frey. (F.).

krûmpiška, f. = krompir, ogr.-Valj.(Rad)

krúncati, am, vb. impf. hinken, C., Z., Polj.;
— prim. krucati.

krúncelj, clja, m. der Eiszapfen, Cig., Jan.

krúneč, nca, m. der Eiszapfen, Jan.

krúnkelj, klja, m. dicer Prügel, C.; der Klok,
Cig.; krajši odžagan kos celega hloda, Dol.;
— entkörnter Maiškolben, Bolc, Krn - Erj.
(Torb.); prim. krontej; — (das Krummholz,
Leskovca pri Litiji - Štrek. [LjZv.]; iz nem.,
Štrek. [Arch.]).

krúpa, f. die Gerstengraupe, Cig., C.

krúpi, f. pl. der Hagel, C.

krúpica, f. 1) der Hagel, Meg., C.; — 2) der
Gries, C., Bes.; die Gerstengraupe, C.; —
prim. češ. krupice.

krúšar, rja, m. der Brotbäcker, der Brotver-
käufer, Cig., Jan.; pridne gospodinje in skrbne
krušarice, Vrtov. (Km. k.).

krúšarica, f. die Brotbäckerin, die Brotver-
käuferin, Cig., Jan., C.; pridne krušarice in
krušarji, Vrtov. (Km. k.).

krušáriti, árim, vb. impf. Brot verkaufen.

krúšček, čka, m. dem. kruhek, Valj.(Rad).

krúsee, šca, m. 1) dem. kruh, das Brötchen,
Cig., Jan.; — 2) der Brotbettler, C.

krúšen, šna, adj. 1) Brot-; krúšni dar, die
Brotspende, Cig.; krušno drevo, der Brot-
baum, Cig., Jan.; krušna peč, der Backošen,
Cig., Jan., Levst. (Pril.); — krušni oče, der
Náhrvater; krušna mati, die Ziehmutter; krušni
roditelji, LjZv.; krušna pijanost, der Muth-
wille infolge des Wohlstandes, Z.; — 2) brot-

Slov.-nem. slovar.

31

krúšiti — krvâvee

— 482 —

kravvênje — krvolôčnica

reich, (Cig.; kadar je leto mušno, je tudi krušno, Erj.(Torb.); krušen kraj, krušni ljudje, Z.

krúšiti, krúšim. vb. impf. 1) von einem harten Gegenstande Stücke abtöfen, in Stücke brechen, bröckelt, Cig., Jan., nk.; — k. se, sich in Stücken abtösen, Jan.; apno se kruši, der Kalk löst sich ab, Z.; sich anšrühren (vom Getreide), Cig.: lan, proso se kruši, fällt aus, Z.; — 2) ernähren, erhalten: k. koga, Jarn., Cig., C.; k. se, sich erhalten, sich ernähren, C.; kako se bomo lotos krušili, ker ne žita? vzhŠt.-C.; sam se kruši, er verdient seinen Unterhalt selbst, StGor.-C.

krušljiv, íva, adj. bröckelig, Jan.(H.).

krúšnar, rja, m. der Brotverkäufer, Levst. (Nauk)

krúšnarica, f. die Brotverkäuferin: ponuja kakor k. hlebec, Lašče-Levst.(Rok.).

krúšnica, f. 1) das Brottuch, das Tischtuch, Mur., Cig., Jan., Št.; krušnico razprostreti, Slom.; — 2) der Brotkorb, Jarn., Cig., Jan.; slamnata pletenica, v kateri se kruh hrani, Dol.; — 3) = krušna mati, Cig.

krúšnik, m. 1) der Nährvater, Z.; krušniki, die Pflegefernern, Cig.; — 2) der Brotesser, ZgD.; dovolj krušnikov, malo delavcev, Z.; — 3) = krušnjak, Mur., Bes.

krušnjáča, f. das Brottuch, das Tischtuch, Mur., Mik.

krúšnjak, m. das Brotbehältniß, der Brotschrank, Mur., Cig., Jan.; die Brotkammer, kajk.-Valj.(Rad); — der Brotkorb, Poh.

krût, krúta, adj. hartherzig, grausam, strenge, Jan., nk.; — hs.

krûtež, m. der Unmensch, der Wütherich, SlN., Bes.; — prim. krut.

kŕv, krví, f. = kri, Mur., Cig., Jan., Hrušica v Istri-Erj.(Torb.), na vzhodu-Mik.

krvánja, f. neka krvavordeča olika, Rihenberk-Erj.(Torb.).

krvár, rja, m. der Blutvergießer, M.; der Thyrann, Mur.

krvarína, f. das Blutgeld, Jan.; — hs.

krváriti, árim, vb. impf. Blut vergießen, bluten machen, Z., ogr.-M.

krvârstvø, n. die Blutthat, Ravn.

kŕvast, adj. blutig, ogr.-M.; — glutartig, C.; blutfarbig, ogr.-C.

krvát, áta, adj. glutreich, Mur., C.

krvátost, f. die Vollblütigkeit, M.

krvâv, áva, adj. blutig; ves k.. ganz blutig; krvava rana; krvava klobasa, die Blutwurst; krvava bolezen, der Blutgang, Trub.-M.; — krvava sodnija, sodba, das Blutgericht, Cig., Jan.; krvavi oder, die Richtbühne, Cig.; krvavo znamenje, der Richtplab, Ravn.-Cig.; krvavi denar, das Blutgeld, C.; — krvavo potrebovati, potreben biti česa, entvas in hohem Grade benöthigen; to si je krvavo zaslužil.

krvâvee, vca, m. 1) neka vinska trta, Štrek.; — 2) das Hartheu (hypericum perforatum), Ben.-Erj.(Torb.); — 3) der Blutstein, Erj. (Min.).

krvavênje, n. das Bluten, die Blutung.

krvavéti, im, vb. impf. bluten; rana krvavi.

krvavíca, f. 1) die Blutwurst, Meg., Mur., Cig., Jan., C., Ravn.(Abc.), Vrt.; — 2) die Blutbeule (bei Pferden), Mur., Cig.; — 3) der Blutfluss, Jarn., Jan.; die rothe Ruhr, Cig.; — 4) eine Art Pfirsich, C.; — neko jabolko, Raždrto pod Nanosom-Erj.(Torb.).

krvavíka, f. neka hruška z rdečim mesom, BIKr.

krvavína, f. der Blutsleck, Jan.(H.).

krváviti, ávim, vb. impf. blutig machen, mit Blut beslecken, Dict., Mur., Cig., Jan.

krvávka, f. die Blutbirne, Cig.; — neka breskva okolo kosti rdeča, Rihenberk - Erj. (Torb.).

krvávnica, f. 1) die Haemorrhoiden, Cig.; — 2) die Blutbirne, C.

krvavoglåv, gláva, adj. blutköpfig, Cig.

krvavomočenec, nca, m. das Schnabelkraut (geranium Robertianum), Cig.

krvavosódnji, adj. Criminal-, halsgerichtlich, Cig.

kŕvca, f. dem. kri, C., Prip.-Mik.; bratovska k., Zora.

kŕven, vna, adj. 1) Blut-; kŕvna gruda, der Blutfuchen, Cig.(T.); krvno rdečilo, der Blutfarbstoff, Cig.(T.); — 2) glutreich, Jan., M., Dol.

krvín, m. = vinika, C.; — prim. korbin.

krvína, f. der Blutfuchen, Cig.

kŕvkast, adj. glutartig, C.

krvnát, áta, adj. glutreich, vollblütig, Mur., Cig., Jan.

krvnátost, f. der Blutreichthum, die Vollblütigkeit, Mur.

krvníca, f. 1) krvna žila, Cig., Jan.; — 2) der Flockenstäubling, der Bodift (lycoperdon bovista), Mur., Cig., Jan., Tuš.(R.).

krvník, m. 1) der Henker, Jan., Zv.; — 2) der eines Mordes Schuldige, Mur.; — 3) das Schöllkraut (chelidonium majus), Cig.

krvnína, f. das Henkergeld, Jan.

krvníški, adj. Henkers-, Jan., C.

krvnják, m. das Blutgefäß, Mur., Cig.

krovočisten, stna, adj. glutreinigend (prav. nam. -čistilen, Cig., Jan.).

krovočistílen, lna, adj., Cig., Jan., pogl. krovočisten.

krvočistnik, m. das Grundteil (hypericum androsaemum), Z., Medv.(Rok.).

krvožnica, f. neka hruška, Sebrelje(Goriš.); Ijubljanska ok.-Erj.(Torb.); — pogl. kravajka.

krvolákomnik, m. der Blutsauger, SlN.

krvolij, lija, m. der Blutsturz, Jan., Nov.

krvolija, f. der Blutfluss, Jan.(H.).

krvolitje, n. das Blutvergießen, Cig., Vrt.

krvolja, f. die rothe Ruhr, Kor.-Jarn.; krvolja („krvola“) ali griža, Jarn.(Sadj.); — nam. krvolija?

krvolóčen, čna, adj. blutdürstig, grausam, Cig., Jan., nk.

krvolóčnica, f. die Blutfürstige, die grausame Thrannin, Cig., Jan.

krvolčnik - krvotčnica

— 483 —

krvotòk — ksēnija

krvolčnik, m. der Blutdürstige, der grausame
Tyrann, Cig., Jan.

krvolčnost, f. die Blutgier, Cig., Jan., C.

krvotòk, łóka, m. der Blutdürstige, der Blut-
hund, grausamer Tyrann, Cig., Jan., M.
kajk.-Valj. (Rad).

krvolčstvò, n. die Blutgier, grausame Ty-
rannei, Cig., Jan.; — die Blutthat, kajk.-
Valj. (Rad).

krvolužen, žna, adj. krvolužna sol, das Blutlaugenjulz, C.

krvoměšnja, f. die Blutschande, Cig.; — hs.

krvomlčen, čna, adj. mit glutiger Milch: -čna krava, Z.

krvomlčnik, m. der Hörnermohn, Cig.

krvomča, f. das Blutharnen, Cig., Jan.

krvomčen, čna, adj. blutharnend, Cig., C.;
k. vol, BlKr.; — an Blutfluss leidend, Jarn.,
Cig.

krvomčiti, mčim, vb. impf. Blut harnen, Z.,
C.; — den Blutfluss haben, Cig.

krvomčje, n. das Blutharnen, C.

krvomčnica, f. der Storchschnabel: travniška k., der Wiesen-Storchschnabel (geranium pratense), Tuš.(R.); krvava k., das Blutkraut (g. sanguineum), Tuš.(B.), Gor.; — tudi: das Schüllkraut (chelidonium maius), Cig., Medv. (Rok.); — neka goba, ki jo surovojedo, Dol.

krvomòk, móka, m. das Blutharnen, Cig.,
Jan.; črmast k., milzbrandartiges Blutharnen,
Strp.

krvomóka, f. das Blutharnen, der Blutgang
(ježonders vom Bieh), C., Gor.

krvomóža, f. das Blutmilchen, Cig.

krvopija, m. der Blutsauger, der Bluthund,
Cig., Jan., Nov.; — hs.

krvopiječ, jca, m. = krvopija, nk.

krvopláh, pláha, adj. blutscheu, Cig.

krvoprelítje, n. das Blutvergießen, Mur., Cig.,
Jan., nk.; — stsl., hs.

krvosečen, čna, adj. blutharnend: krvosečna
žival, Poh.

krvosès, sèsa, m. = vampir, der Vampyr
(phyllostoma spectrum), Cig., Jan., Erj. (Ž.),
BlKr.

krvosrácmen, mna, adj. blutschänderisch, Mur.,
Cig., Jan.

krvosrámnež, m. = krvosramnik, Cig.

krvosrámica, f. die Blutschänderin, Jan.

krvosrámnik, m. der Blutschänder, Mur., Cig.,
Jan.

krvosrámnost, f. = krvosramstvo, Mur., Cig.,
Jan., Zv.

krvosrámstvò, n. die Blutschande, C.

krvosŕden, dna, adj. blutdürstig, Mur.

krvošnica, f. das Sperberkraut (geracium),
Medv. (Rok.); (menda nam. krvosečnica).

krvotěk, těka, m. der Blutumlauf, Jan.

krvotčec, čea, m. der Henfer, ogr.-C.

krvotčen, čna, adj. an Blutfluss leidend,
Mur., Jan., M.; krvotočna žena, C.

krvotčiti, tóčim, vb. impf. Blut harnen, C.

krvotčnica, f. goldene Ander, C.

krvotòk, łóka, m. der Blutfluss, Mur., Cig.,
Jan., Danj.-Mik.

krvotvòren, rna, adj. blutbildend, Cig. (T.);
krvotvorna živila, blutbildende Nahrungsstoffe,
Erj. (Som.).

krvozměsje, n. die Blutschande, Levst. (Nauk).

krvožějen, jna, adj. blutdürstig, Mur., Cig.,
Jan., nk.

krvožéljen, ljna, adj. blutgierig, Mur., Cig.,
Jan.

krvožéljnost, f. die Blutgier, Mur., Cig., Jan.

kíza, f. schlechtes Messer, Cig., M., Dol.

kízati, am, vb. impf. mit einem schlechten Messer
schneiden, Z., Dol.

kízence, n. dem. krzno, Habd.-Mik.

kízma, f. otroke v krzmi imeti = hudo, ostro
jih imeti, BlKr.

krznár, rja, m. der Kürschner.

krznarica, f. die Kürschnerin.

krznarīja, f. = krznarstvo.

krznáriti, árim, vb. impf. das Kürschnerhand-
werk betreiben, Cig., Jan., M.

krznárnica, f. der Kürschnerladen, Cig., Jan.

krznárski, adj. Kürschner-; k. siv, die Kürschner-
naht, Cig.

krznárstvò, n. das Kürschnerhandwerk.

krznáš, m. das Pelzthier, h. t.-Cig. (T.).

krznína, f. die Rauhware, die Kürschnerware,
Cig.

kízniti, im, vb. impf. Felle zubereiten, gerben:
kože k., Navr. (Let.).

kíznó, n. rauhgarés Fell, das Kürschnerleder,
Mur., Cig., Jan.; — der Pelz, Habd.

krznovína, f. die Kürschnerware, Jan.

kŕž, kíža, m. = storž, der Fruchtkolben, Polj.;
der Zapfen am Nadelholz, Cig.; smrekov k.,
der Fichtenstriezel, Nov.-C.; — der Mais-
kolben, BlKr., Notr.; — der Brotstriezel,
Guts, Mur., Cig.

kŕžati, am, vb. impf. rezljaje kvariti, Litija;
— prim. kržati.

kržè, éta, m. scheefiger Dsch., Gor.-Cig.

kržek, žka, m. = hrček, Mur., Cig.

kržetija, f. das Kreisgericht, LjZv., Dol.; —
prim. križatija.

kržič, íča, m. dem. krž: 1) der Brotstriezel,
Guts, Jan., M., Rož.-Kres; — 2) das Sau-
brot (cyclamen europaeum), Plužna - Erj.
(Torb.).

kržilj, m. die Pollinne (pollinia gryllus), Pe-
drovo nad Rihenberkom-Erj. (Torb.).

kržíšče, n., Cig., pogl. križišče 2).

kržljáti, ám, vb. impf. = rezljaje kvariti, Li-
tija; — prim. kržati.

kržljáv, áva, adj. verfümmert, zwerghaft: k.
otrok, Bes.; kržljavo grmičje, Let.; rastlin-
stvo je redko in kržljavo, SI.N.; —prim. hs.
kržljav, kržljav, verfümmert.

kržljávec, vca, m. zwerghafter Mensch, Trst.
(Let.).

kržoł, m. der Krug, Jan.; — prim. kravža.

kržoła, f. ordinärer Thonkrug, Laško (Št.).

ksében, bna, adj. na levi strani idoč: ksébni
konj, das Sattelpferd, Jan. (H.).

ksēnija, f. eine Art Zinngedicht, die Kenie.

318

ksilogrāfija — kúfa

— 484 —

kufáč — kuharičiti

ksilogrāfija, f. lesorestvo, die Hylographie, Cig. (T.).

ktéri, pron. = kateri.

kūb, m. der Cubus (math.), Cig. (T.), Cel. (Ar.).

kubatūra, f. die Cubatur, die Cubierung (math.), Cig. (T.).

kūbičen, čna, adj. Cubik-, cubisch, Cig., Jan., Cig. (T.), Cel. (Geom.), nk.

kubováti, újem, vb. impf. (pf.) cubieren, Cig. (T.).

1. kúc, m. das männliche Glied, SlGor.-C.

2. kue, m. die Welle, Rez.-C.; voda dela kuce, Z.

kue-krüh, m. nekak kruh, ki ga peko o božiču, Št., Pjk. (Črt. 13.); — prim. nem. „Hutzelbrot“, Navr. (Let. 1886. q1.).

kúca, f. die weibliche Scham, M., Notr.

kúcati, am, vb. impf. den Begattungsact aušüben (bej. von Thieren), BlKr.

kúcati se, cam, čem se, vb. impf. Wellen geschlagen: morje se kuca (kuče), Rez.-C.; —prim. kucniti. (?)

kūcek, cka, m. 1) der Hund, ogr.-C.; — 2) = prasiček, Goriš.-Ejr. (Torb.); — 3) die Frucht der Herbstzeitloje (colchicum autumnale, Spodnja-Idrija-Ejr. (Torb.).

kucín, m. der Hund, C.

kúcniti, kúcnem, vb. pf. = prekucniti, Mur., C.

kúča, f. das Büschel, der Schopf, die Quaſte, C.; — die Garbe, Mik. (Et.).

kúčati, im, vb. impf. hocken, fauern, Jan., C., jvzhŠt.; ded kuči za pečjo, C.; megla kuči, der Nebel liegt nieder, C., Z.

kůček, čka, m. 1) der Hund, Z.; — 2) der Hundšfai (squalus canicula), Erj. (Z.); — prim. kucek 1).

kúčet, m., Mur., Danj.-Mík., pogl. kolčet.

kůčevje, n. coll. Büschel von Blüten, Samen u. dgl., Hal.-C.; — prim. kuča.

kúčiti se, im se, vb. impf. niederhocken, Z., Caf. (Vest. I. 138.).

kůčje, u. = kučevje, C.

1. kůčka, f. dem. kuča; das Büschel, SlGor.-C.; der Buschen, vzhŠt.-C.

2. kůčka, f. die Hündin, Hrušica v Istri-Ejr. (Torb.).

3. kůčka, f. dem. kuca, Levst. (Rok.).

kůčkast, adj. buschig (n. pr. o cvetju), C.

kůčkovnat, adj. voll Büschel (z. B. Samenbüschel), C.

kůčma, f. 1) die Pelzmüge; — 2) die Vogelhaube, der Schopf, vzhŠt.-C.

kůčmar, rja, m. 1) der Pelzmüßenhändler, Z.; — 2) die Müßenrobbe (phoca cristata), Erj. (Z.).

kůčnat, adj. = kučkast, C.

kúditi, im, vb. impf. rügen, tadeln, Guts., C.; — verſchmähen, Prip.-Mik.

1. kúfa, f. das Schröpfglas, das Schröpfhorn, Meg.-C., Mur.; — der Blütenkelch, C.; — prim. 1. kupa.

2. kúfa, f. 1) das Quadrat (z. B. in farbigen Kfeiderſtoſsen), C.; — das Carreau im Kartenspiel, Mur., Cig., Jan., St.-C.; — 2) spleteni

lasje na glavi, kajk.-Valj. (Rad); — prim. 2. kupa.

kufáč, m. dolgonos človek, kajk.-Valj. (Rad).

kúfast, adj. quadrilliert, C.

kúfer, fra, m. = baker, das Kupfer; — iz nem.

kúfica, f. = kupica, das Trinkglas, der Becher, C.; — das Schröpfhorn, Guts.

kúfič, m. der Deckel bei einer Weinfresse, jvzhŠt.; — prim. 2. kufa.

kůſka, f. = kukma, ogr.-C.

kúfrast, adj. = bakren, kupfern; —prim. kufer.

kúga, f. die Seuche, die Pest; živinska k., die Vichseuche; goveja k., die Rinderpest, die Löſer-dürre, Cig.; sramna k., die Luftseuche, Mur., Cig., Jan.; die Beschäſuche, DZ.; smrdi, kakor kuga, C.; — prim. nem. (dial.) die Koge = Pest, Mik. (Et.).

kúgast, adj. seuchenartig, Cig.

kúgla, f. = krogla, (iz nem.).

kugopázen, zna, adj. kugopázna komisija, die Seuchen commission, DZ.

kugosléden, dna, adj. = kugopazen, DZ.

kugosópen, pna, adj. pěſthauchend, Šol.

küguvar, m. der amerikanische Löwe, der Kuzuar (felis concolor), Erj. (Ž.).

kúha, f. 1) das Kochen, die Kocherei; drv v kuho potrebujemo, Ravn. (Abc.); kuhe se učiti, kochen lernen, Nov.-C.; na kuho iti, hoditi, als Köchin auſhelfen gehen, SlGor.; ze kuho mora biti studenčnica, C.; kuha in peka, LjZv.; kuha = kuhanje žganja, DSv.; — der Bräu, das Gebräu, Cig., Jan.; — 2) vse, kar se navadno kuha z ljudi in za živali, posebno za svinje, n. pr. repa, korenje, zelenjava itd.; v malin prinesti za kuho in kruh, DSv.; kuho (korenje in repo) porvati na polju, SIN.; Gefochtes, C.; kuha iz žita storjena, Dict.; — 3) kolikor se enkrat skuha, Valj. (Rad); krompirja za eno kuho, Levst. (Rok.).

kuhača, f. der Kochlöffel, der Rührlöffel, Mur., Cig., Jan., Št.

kuhačíka, f. = kuhača, Mursko polje-Vest.

kuhařen, ła, adj. zum Kochen gehörig, Koch, Cig., M.

kúhalica, f. največja vročina, die Schwüle, Senočeče-Ejr. (Torb.).

kúhałnica, f. 1) der Kochlöffel; (kuhałnica, Št.); v kuhałnico dajati, bei Hochzeiten Geschenke geben, Cig.; — 2) die Schiene der Töpfer (die Töpfe von innen zut ebnen), Cig.

kúhałničnik, m. das Kochlöffelbrett oder Blech, Cig.

kúhałnjak, m. der Kochtopf, C.

kuhałq, n. der Kochapparat, Jan., DZ.

kúhanje, n. 1) das Kochen; — 2) Getoches, Cig.

kúhar, rja, m. der Koch; der Küchenmeister, Trub.; veliki k., der Küchenmeister, mali k., der Unterkoch, Cig.

kúharček, čka, dem. kuhar, Cig.

kúharica, f. die Köchin.

kuharičiti, ťčim, vb. impf. Köchin sein, Cig., Jan.

kuharīja – kújati se

— 485 —

kújav – kúkavičen

kuharīja, f. die Kocherei.

kuháriti, árim, *vb. impf.* Koch *sein*, Cig., *Štrek*.

küharnica, f. (= kuhalnica 1), *Tolm*.

küharski, adj. Koch=; kuharske bukve, das
Kochbuch.

küharstvo, n. die Kochkunft, Cig., Jan.

kúhati, kûham, *vb. impf.* kochen: jedi k.; v (na) mehko, trdo kuhana jajca, weich, hart gesottene Eier; ali ga kuhaj ali peci, nič ne pomaga = an ihm ist Hopfen und Malz verloren, Cig.; nisem ne kuhan ne pečen, ich weiß nicht, woran ich bin; k. se, kochen (intr.): jedi se kuhajo; — zганje kuhati, Brantwein brennen; pivo (ol) k., Bier brauen; smolo k.,ech sieden; ogljje k., Kuhlen brennen, Cig., *Erv. (Izb. sp.)*; apno k., den Kaff ausbrennen, Cig.; perilo k., sechteln, Cig.; — huda vročina me kuha, es ist mir sehr heiß, *Erv. (Izb. sp.)*; grozdje se kuha v hudi vročini = zori, *jvžhŠt.*; — (v srcu) k. jezo, sovraštvo, *Zorn, Haff hegen*; —k. kaj, etwas brüten, vorhaben; nekaj se kuha, man hat etwas vor; (prim.: Savla je kuhalo maščevati se, Ravn.). — prim. stvn. chohhön iz: coquere, Mik. (Et.).

kúhavec, vca, m. der Zerlith (min.), Cig. (T.).

kúhelj, hlja (heljna), m. kuheljni so to, kar
flancati, Dol., Notr.; v kuheljne iti = v bo-
trino iti, Notr.

kúhinja, f. die Küche; — prim. stvn. chuhhina,
Mik. (Et.).

kúhinjica, f. dem. kuhinja.

kúhinjski, adj. Küchen-, küchenmäßig; kuhinjska posoda, das Küchengeſhirr; kuhinjska sol, das Kochſalß; — kuhinjska, die Küchen- magd; služiti za kuhinjsko.

kúhinjstvo, n. das Küchenweſen, Jan.

kúhinjščak, m. das Küchenvortuch, C.

kûhlja, f. der Kochlöſſel, M., SlGor.

kûhljaj, m. kolikor se enkrat kake jedi pri-
stavi: k. ječmena, moke, Senožeče - *Erv.*
(Torb.).

kühnja, f. kar se kuha, pos. okopavina, Haſſ-
früchte (krompir, repa itd.), Podkrnci- *Erv.*
(Torb.); vsak dan lonec kuhnje za uboge
pristaviti, *Vrtov. (Sh. g.)*; — =kuhan ječmen,
GBrda- *Erv.* (Torb.); — vse, kar se kuha
prascem v krmo, Kobarid- *Erv.* (Torb.).

kúhovina, f. Gefochtes, Nov.-C.; der Abjud, Str.

kûhta, m. der Küchenjunge, C., Mik.

1. kúja, f. die Hündin, Cig., M., BlKr.; tudi psovka za žensko, BlKr.; — prim. hs. kuja.

2. kúja, f. das Schmollen, der Troß, Cig., Jan.,
C.; pusti ga, da ga kuja mine, Gor.-Z.

kujálnik, m. der Schmollminkel: ob koncu službenega leta hodijo posli v kujalnik, = kujajo se, Notr.

kujálo, n. der Schmollende, Cig.

kújanica, f. das Schneeglöſchen (galanthus ni-
valis), Sežana- *Erv.* (Torb.).

kújanje, n. das Schmollen.

kújast, adj. zum Schmollen geneigt, launisch,
Mur., Cig., C.

kújati se, am se, *vb. impf.* schmollet, mucken;
sich weigern etwas Versprochenes zu thun;

einen Vertrag rückgängig zu machen, suchen,

Ravn.-Mik.; = kutiti se, das Nest meiden, C.

kújav, adj. zum Schmollen geneigt, eigenſinnig,
troßköpfig, Alas., Cig., Jan., C., Bes.

kújavec, vca, m. der Schmoller, der Troßkopf,
Cig., Jan., C.

kújavica, f. das Schmollen, der Troß, Z., ZgD.

kújavka, f. die Schmollende, Z.

kújavost, f. die Reigung zum Schmollen, Jan.,
Bes.

1. kújež, m. der Stúžkopf, Jan.

2. kújež, m. = kovač: Da turški kujež si,
poznam, Čb.-Valj.(Rad).

kujón, m. der Schurke, der Cujon.

kújsa, f. 1) = kusa, die Hündin, vžhŠt., kajk.-Valj.(Rad); — 2) das Schweinchen, Štrek.

kûk, m. 1) die Unke, Pot.-Cig.; — 2) = kuka,
C.

kúka, f. 1) das Insect, Cig., vžhŠt.; — das
Würmchen, vžhŠt.; — der Eingeweidewurm:
kuka me je, ich habe Bauchgrinnen (nav. le
v otročjem govoru), vžhŠt.; — 2) das Schwein,
Z., Štrek.

kukáča, f. = kukavica 1), kajk.-Valj.(Rad).

kukářce, n. dem. kukalo, S.N., DZ.

kukálnica, f. der Guckkasten, Cig., Jan.

kukátnik, m. = kukalnica, Jan.

kukáló, n. kleines Perspectiv, der Gucker, Cig., Jan., Nov.-C.; gledališčno k., das Opernglas, Žnid., Sen. (Fiž.).

1. kúkanje, n. das Geschrei des Kuckucks.

2. kúkanje, n. das Gucken.

kúkast, adj. traurig, düfter, C., Z.; kukasto
gledati, Z.; kukasto vreme, C.

1. kúkati, am, *vb. impf.* 1) schreien, wie der
Kuckuck; kukavica kuka; — 2) traurig, be-
trübt sein, C.

2. kúkati, am, *vb. impf.* gucken, spähen; — iz nem.

kúkav, adj. traurig, düfter, C.; kukavo vreme,
Z., Hal.-C.; — elendich, erbärmlich, Jan.,
Nov.-C.; — prim. hs. kukav, kukavan,
traurig.

kukáva, f. ein in Schluchten verborgener, ein-
samer, spärlich bewohnt Ort, Lašeče-Levst.
(Rok.); die Wüste, Hip.-C., Drosb.-C.; na
povelje božje bodo po kukavah skriti po-
koro delali, Škrinj.

kúkavec, vca, m. das Knabenfraut, die Rag-
wurz (orchis Morio), Tuš. (R.).

kúkaven, vna, adj. jämmerlich, Jan.; — weh-
müthig, C.; — prim. kukav.

kúkavica, f. 1) der Kuckuck (cuculus canorus); čopasta k., der Haubenkuck, Cig.; — 2) die Kuckuckſlichtneſſe (lychnis flos cuculi), vžh-Št.-C.; — das Knabenkraut (orchis Morio), Pol.-Erv. (Torb.); kukavice, Orchideen: čeładada k., helmartige Ragwurz (orchis militaris), dvolistna k., zweiblättrige Ragwurz (orchis bifolia), širokolistna k., breitblättrige Ragwurz (orchis latifolia), Tuš.(R.).

kukavičati, am, *vb. impf.* wie der Kuckuck
ſchreien, C.

kúkavičen, čna, adj. = kukavičji, Z., Kr.

kúkavičji — kukuričnjak

— 486 —

kukuríkati — kûmej

kúkavičji, adj. Kukufčuš, Jan.; kukavičja roža, = kukavica 2), die Kufučslichtnelke, C.

kûkec, kca, m. 1) der Troßtopf, die Todden- uhr (anobium pertinax), Erj.(Ž.); — 2) der Fingerwurz, St.-C.; — 3) = prasec („na Goriškem je navadno ta žival črna“) Rihen- berk-Erj.(Torb.), Vrt.

kukèlj, klà, m. die Ecke, der Winfel, der Jipf, ogr.-C.; (kukèł, klà, Valj. fRad.).

kuklját, áta, adj. eigf., ogr.-C.

kukljèn, adj. = kukljat, ogr.-C.

kukljévje, n. coll. die Ecken, ogr.-C.

kukljica, f. die Kapuze, (kuklica) Jan.; — prim. it. cucullo, die Kapuze.

kûkma, f. der Schopf, Jan., C., Trst. (Let.); k. na kapici, Zora; der Schopf der Vögel, vzh.St.; — das Zusammenfüschel (z. B. vom Klee), SlGor.-C.; — das schopfartige Ende der Strohdachfüste, ogr.-C.; — die zusammen- gewickelten Weiberzöpfe am Kopfe, C., Ščav.; omožene so si zvijale kite v kukmo, Pjk. (Črt.).

kûkmak, m. der Feldz., Blätterpilz oder Cham- pignon (agaricus campestris), Meg., 1.-Cig., Tuš.(R.); — iz nem. kucken-mucken, LjZv.

kûkman, m. = kukmak, Hal.-C.

kûkmanek, nka, m. = kukmak, Fr.-C.

kûkmanka, f. = kukmak, Dict., Fr.-C.

kûkmast, adj. schopfig, mit großem Schopf, C.; kukmasta kapa, Npes-Vraz; — gefüllt, dop- pelt (von Blüten): kukmasti fajgeljni, vzh- Št.-Pjk.(Črt.).

kúknič, kúknem, vb. pf. niederhocken, Fr.-C., Caf(Vest. I. 1.38.); zusammenstinken, Št.-Z.

kukorěkati, am, vb. impf. krähen (vom Hahn), ogr.-Valj.(Rad).

kukorica, f. = koruza, ogr.-C.

kukoríšeč, n. = koruzíšeč, ogr.-C.

kukováča, f. = kukavica 1), kajk.-Valj.(Rad).

kukováti, újem, vb. impf. schreien wie der Kufucf: kukavica kukuje, Npes.-Vraz.

kúkovica, f. der Wurmlstich am Holze, bes in einem Fassé, C., jvzh.St., Sr. Lucija(Goriš.)- Štrek.(Let.); — prim. kukec 1).

kúkovič, m. der Schueeball (viburnum sp.), Gorica - Štrek. (LjZv.).

kukovîčka, f. eine Art eſſbarer Schwamm, C.

kukovîčnik, m. das Bergwohſolverlei (arnica montana), Medv. (Rok.); (kokovičnik, Tuš. /R.J.).

kukovniščnik, m. = kukovičnik, C.

kukûcati, am, vb. impf. = kukati, Rez.-C.

kukúkati, kam, čem, vb. impf. schreien wie der Kufud, C.

kukúla, f. die Kapuze, Cig.; — prim. lat. cucullus, it. cucullo.

kukúlica, f. dem. kukula, Jan, C.

kukumer, mra, m. = kumara, C.

kukumra, f. = kumara, Celj-C.

kukurek, m. die schwarze Rieswurz (hellebo- rus niger), („kokovjek“ menda nam. „kukur- jek“ Dict.-Mik./Et.); prim. hs. kukurek, ku- kurijek, schwarze Rieswurz).

kukurica, f. = kukorica, ogr.-C.

kukurîčnjak, m. = koruznjak, ogr.-C.

kukuríkati, kam, čem, vb. impf. krähen (vom Hahn), Cig., ogr., Hal., Rez.-C.

kukúrjast, adj. = kukurjav, C.

kukúrjav, adj. Frau, Habd.-Mik., C.

kukurúza, f. = koruza, Dol.-C.

kukuváča, f. = kukovača, kukavica, Habd.- Mik.

kukúvati, am, vb. impf. = kukovati, kukati: kukavica kukuva, C.

kulísa, f. die Seitenwand auf Bühnen, die Cou- liffe, Jan., Cig.(T.), nk.; za kulisami, hinter den Couliffen, nk.

kûlj, kúlja, adj. mit verstümmelten Hörnern oder ohne Hörner, vzh.St.-C.

kúlja, f. = kuljava krava, C.

kuljáča, f. = kuljava krava, C.

kúljast, adj. = kuljav, C., Z.

kúljav, adj. 1) verstümmelt, C.; mit verstüm- melten Hörnern: k. vol, C.; mit herab- oder gegeneinander gebogenen Hörnern, C.; —ohne Hörner: kuljavo govedo, SlGor.; — 2) = gologlav, ohne Haare, C.; — ohne Haarzöpfe (o ženski), C.; — prim. rus. kuljavyj.

kúljavec, vca, m. ein Dchs ohne Hörner, SlGor.; — der Krüppel, C.

kuljháča, f. = kuljača, C.

kúlhati, am, vb. impf. die Haare stußen, C.

kúljhav, adj. glaßtöpfig, vzh.St.; fahl, kahlöpfig, C.; — mit gestußtem Haar, C.

kúljič, m. = kuljav vol, C.

kúljiček, čka, m. dem. kuljić („kulček“ = te- liček, KrGora).

kulminácija, f. = vrhovanje, die Cultivation (astr.), Cig.(T.).

kultra, f. = kolter: konjska k., die Schabrade, Rez.-C.

kultúra, f. olika, omika, die Cultur.

kultúren, rna, adj. Cultur.

kulturonôsec, sca, m. der Culturträger, nk.

1. kûm, kûma, m. der Kümmel, Cig., Mik., vzh.St.-C., jvzh.St.; po čem je kum? — pra- sajo šaljivo človeka, kateri dremljoč kima? Lašče-Levst.(Rok.).

2. kûm, m. = boter, Mur., Cig., Jan., kajk.- Valj.(Rad).

1. kûma, f. = botra, Cig., Jan., kajk.- Valj. (Rad).

2. kuma, f. der Hund, die Hündin, C.; der Bauernhund, V.-Cig.

kúmara, f. die Gurke (cucumis sativus); — konjska k., der Pferdesame, der Roſſenfenchel (phellandrium aquaticum), Cig., Medv.(Rok.); — prim. nem.-dial. gugkumer, lat. cucumis, Mik.(Et.).

kúmarar, rja, m. der Gurkenhändler, Cig.

kúmarast, adj. gurkenförmig, Cig., Jan.

kúmarica, f. dem. kumara; kumarice, kleine Gurken.

kúmaričen, čna, adj. von (kleinen) Gurten: kumarična omaka.

kûmba, f. = kamba 1), Štrek.

kûmče, eta, n. das Pathenkind, der Täufling, Mur., Mik.

kûmček, čka, m. dem. kumek, Valj. (Rad).

kûmej, m. = kum, M.

kûmek — kúna

— 487 —

kúnadra — kúpa

kûmek, mka, m. dem. 2. kum, Valj.(Rad).

1. kûmen, mna, m. = 1. kum, kumena, Cig.

2. kumen, mna, m. ein Vorprung beim Osen, der als Sitz dient, BlKr.; — prim. komen.

kúmena, f. gemeiner Kümmel (carum carvi), Tuš.(R.), Gor., Tolm.

kúmer, mra, m. 1) die Magerkeit: od kumra slabeti, Lašče-Levst (Rok.); — 2) ein magerer Mensch, Valj.(Rad).

kumes, l. adv. aufrecht, empor, ogr.-C.; kumes stati, aufrecht stehen, ogr.-C., Mik.; — ll. praep. c. gen. über — hinauf: kumes glave moje, C., Mik.; („ein dunkles Wort“, Mik.(Et.)).

kûmica, f. 1) dem. kuma; — 2) weibliches Pathenkind, C.; skrbela je za svoje kumice, Cv.

1. kûmič, m. das Pathenfind, C.

2. kûmič, m. der Kümmel (carum carvi), Mur., vzhŠt.-C.

kumîn, m. der Kümmel, Mur., Cig., Jan., DZ.; navađni k., gemeiner Kümmel (carum carvi), Tuš.(R.); divji k., der Wiesenkümmel, Cig.; zamorski k., schvarzer Kümmel (nigella sativa), Cig.; — prim. it. comíno, lat. cuminum.

kúmina, f. = kumena, Cig., Jan., C., Josch.

kumînast, adj. kümmelartig: kuminasta okamenina, der Kümmelstein, Cig.

kumînov, adj. Kümmel-, Cig., Jan.

kumînovec, vca, m. der Kümmelbrantwein, Cig., Jan.

kumînovica, f. das Kümmelwasser, Cig., Jan.

kumînovka, f. die Kümmelbirne, Cig.

kûmiti, im, vb. impf. zu Gevatter bitten, Z., Jan. (H.).

kûmkati, am, vb. impf. = kunkati, grunzen, Vest.

kumováti, ûjem, vb. impf. Gevatter stehen, Jan.

kûmp, m. das Mühlenschiff, vzhŠt.-C., Trst.(Let.); — prim. nem. „Kumpf“ = etwas Vertieftes.

kûmratı, am, vb. impf. abmagen, Cig.

kúmrica, f. die Waldbirne, die Holzbirne, Celjska ok.-C.

kûmrn, adj. mager; (prim. nem. „kümmerlich“, C. ?)

kumrněti, ím, vb. impf. abmagern, Jan.

kumrnják, m. magerer Mensch, Kr.-Valj. (Rad).

kûmrnost, f. die Magerkeit.

kúmržen, žna, adj. schwach (von jungen Thieren), C.

kûmski, adj. Pathen-, Cig.

kûmstvo, n. die Gevatterschaft, Mur., Cig., Jan.

kûmščina, f. das Pathengeschenk, Cig., Nov.-C.

kumura, f. „velika skleda, v kateri pred ženina in nevesto postavijo razno drobnino, predno spat gresta,“ Vest. I. 185.

kúna, f. 1) der Marder; k. belica, der Hauss oder Steinmarder (mustela foina), Erj. (Ž.), = hišna k., Cig.; gozdna k., der Baum oder Ebelmarder (mustela martes), tudi: plemenita k., Erj. (Ž.), ali: k. zlatica, Cig., Jan., Svet (Rok.), Rib.-Levst. (Zb. sp.); — 2) psovka dolgočasní ženski, ki vedno javče, Pjk. (Črt.); — 3) die weibliche Scham, Mur.; — tudi: kuná, Kr.-Valj. (Rad).

kúnadra, f. = kundra 1), Mur.

kúnadrast, adj. = kundrast, Cig., Jan.

kunčevína, f. das Kaninchenfell, Cig., Jan., DZ.

kûnda, f. = kundra 2), kuca, kajk.-Valj.(Rad).

kúnder, dra, m. = koder, vzhŠt.-C.

kúndra, f. 1) die Flocke, Št.-Z.; — 2) = kuca, Valj.(Rad); — 3) nepočesana ženska, kajk.-Valj.(Rad); — prim. kunder.

kúndrast, adj. floßig, Z.

kúndrav, adj. = kundrast; — kundravo vreme, trübes Wetter, vzhŠt.-C.

kûnee, nca, m. das Kaninchen (lepus cuniculus), Guts., Cig., Jan., M., C., Erj. (Ž.); — prim. nem.-dial. Rün, küniglein.

kúnica, f. 1) dem. kuna; — kunica, der Marder, Guts., Cig., Jan.; — 2) die Schafsgarbe (achilea millefolium), C., Z.

kunilič, m. = kunec, Jan., Dalm.

kunína, f. das Marderfell, Cig., Jan., C.

kûnji, adj. Marder-, Cig., Jan.

kunjína, f. = kunina, Jan.

kûnka, f. die Feuerkröte, C.

kunkáč, m. = kunka, C.

künkati, am, vb. impf. den Laut kun von sich geben, Mur., C.; — grunzen, Trst. (Vest.); — jammern, verdrießlich sein, Mur.

kúnkav, adj. mürrisch, verdrießlich, Mur.

kúnkavee, vca, m. die Feuerkröte, C.

kunovína, f. das Marderfell, C.

küntur, m. der Condor (sarcorhamphus gryphus), Erj. (Ž.).

1. kûp, kúpa, m. der Haufe; k. sena, denarja; cel kup otrok; vse leži na kupu, alles liegt über einem Haufen; na kupe devati snopje, das Getreide in Haufen fegen; denarja na kupe, Geld in Menge; s kupom, gegupft, Cig.

2. kûp, m. der Kauf; k. narediti, den Kauf abmachen, Zv.; k. se je razdrl, der Kauf schlug um, Cig.; — na volovski, kravji k. iti, Dohsen, Mühle kaufen gehen, C.; — der Kaufpreis: zadnji k., der genaueste Preis, Cig., Jan.; srednji k., der Durchschnittspreis, Svet. (Rok.); v dober k., wohlseil, Levst. (Zb. sp.); nav.: dober k. biti, dober k. kupiti, dobiti kaj; boljši k., wohlseiler; po nizkem kupu, billig, C.; prodati v mrtev k., spottbillig, Ročinj-Erj. (Torb.); v noben k., um keinen Preis, durchaus nicht, Jan.; v noben kupo niso kos tacemu delu, Levst. (Zb. sp.); zdaj mi je že vse en kup, ještě ist es mir schon gleichgültig, Zv.; h kupu biti = v ceno (wohlseil) biti, Trsno-Erj. (Torb.); — der Kaufschilling: od kupa kaj pridržati, Svet. (Rok.).

1. kúpa, f. 1) der Becher, der Kelch, die Schale, Dict., Mur., Cig., Jan., C., Dalm., Kast.; polno kupo žolča in strupa, Npes.-Kres.; cerkvena k., der Almosenttock, Gor.; — prim. stvn. chuofa, srlat. copa, Mik.(Et.).

2. kúpa, f. 1) der Würfel, V.-Cig.; der Quaderstein, C., Z.; viereckiger Ziegelstein, C.; — 2) das Viereck, Cig.; das Carreau im Kartenspiel, Cig., Jan., Blc.-C.; — prim. it. cubo, lat. cubus. (?)

kupljiv — kurbár

— 489 —

kurbarija — kûrežen

kupljiv, adj. kaufbar, Cig., Jan.; pogl. kupen.

kûpma, f. = kukma, das Büschel, der Schopf,
Mur., Jan., St Gor.

kûpmak, m. = kukmak, C.

kûpmast, adj. = kukmast, schopfig, Mur.

kûpmica, f. dem. kupma, das Schöpfchen, Jan.
(II.).

kûpmiščast, adj. schopfig, Jan. (H.).

kûpna, f. Danj.(Posv. p.), pogl. kupma, kukma.

kupnica, f. gefaufter Acker, Jan., Mik.

kupnína, f. der Kaufschilling, das Kaufgeld,
Cig., Jan., nk.; obilna k., namthafter Erlöß,
Navr. (Kop. sp.).

kûpnja, f. der Kauf, Cig., Jan., DZ., LjZr.;
k. in prodaja. Kauf und Verkauf, C.

kûpnjak, m. eine Art Blätterpilz (agaricus
phaloides), Selnica (St.-)Erj. (Torb.); — prim.
kupmak.

kûpola, f. die Kuppel, V.-Cig., Jan., Cig. (T.),
nk.; parna k., der Dampfdom am Dampf-
keffel, DZ.; — prim. it. cupola, Kuppel.

kûpolast, adj. kuppelsörmig: kupolasta streha,
das Kuppeldach, Cig.

kûpoma, adv. zu Haußen, hausenweise; k njim
so se kupoma stekale množice, Cr.

kupōn, m. odrezek, der Coupon.

kupovānje, n. das Kaufen; der Einkauf, der
Aussauf.

kupováti, ūjem, vb. impf. ad kupiti; kaufen;
kaj kupuješ? feilschen, handeln: trdo kupuje,
gotovo plačuje, C.; s kom (= od koga) kaj
k., C.; od njega kupujem, ich bin seine Kunde.

kupovávec, vca, m. der Käufer.

kupovávka, f. die Käuferin.

kupóven, vna, adj. = kupen, täußlich, Kauß,
Jan. (H.).

kupovilő, n. der Kauf, Jan.; der Einkauf,
Strek.

kupovína, f. 1) der Kaufgegenstand, gekauftes,
Jan., C.; — 2) = kupnina, Jan. (H.).

kupovít, adj. kauflich, Frei, Jan. (H.).

kupovje, n. das Hauswerk, Cig.

kupovnik, m. = kupec, der Käufer, Jan. (H.).

kupovnína, f. = kupnina 2), StN., Bes.

kûpšček, ščka, m. mala južina, Tolm.-Štrek.
(Let.); — prim. kopščak, kopsko.

kûpščina, f. der Kaufschilling, die Kauſſumme,
Cig., Jan., DZ., Kr.-M.

kùr, kúra, m. der Hahnt, Cig., Jan., Vrt., vzh-
Št.-C.; kuri pojo, Dict., Npes.-Vraz.; kadar
kuri zapojo, Trub.; Kur zapoje, kura koko-
daka, Levst. (Zb. sp.).

kúra, f. das Huhn; kure, Hühner (gallinaceae),
Erj. (Ž.); tudi slepa kura zrno najde; do-
mača k., das Hauſhuhn, poljske kure (te-
traonidae), Feldhühner, Cig. (T.), Erj. (Ž.);
divja kura, die Auerheenne, Jan.; (divje kure,
Fasane, Meg.); ruševa kura = ruševec, das
Birthuhn, Frey. (F.).

kurátor, rja, m. skrbnik, der Curator.

kuráža, f. die Courage, Mur.; (nav. kurajza,
kurajza).

kûrba, f. = kurva, die Hure.

kurbânje, n. das Huren, die Hurerei.

kurbár, rja, m. der Hurer.

kurbarija, f. die Hurerei.

kurbárnica, f. das Hurenhaus, Cig., Jan.;
(-varnica, Mur.).

kurbárničar, rja, m. der Hurenwirt, Cig.

kurbárski, adj. hurerisch.

kurbârstvą, n. die Hurerei.

kurbáti se, âm se, vb. impf. huren, Hurerei
treiben.

kurbênta, f. die Hure, Dict.

kûrbež, m. = kurbir, Jan.

kûrbič, m. das Hurentind, Cig., Jan.

kurbîn, m. = krbin, vînika, Vrtov.-C

kurbîr, rja, m. der Hurer.

kurbírski, adj. hurerisch.

kurbíšče, n. das Hurenneſt, das Boildell.

kurbíščnica, f. die Hurenwirtin, Cig.

kurbíščnik, m. der Hurenwirt, Cig.

kûrbji, adj. Huren=: po kurbje, nach Huren=
art, Cig., Jan.

kurbljiv, íva, adj. hurerisch, Dict.

kurbnína, f. der Hurenlohn, Cig.

kurbůšnica, f. neko jabolko, Mariborska ok.-
Erj. (Torb.).

kurdej, m. der Žcorbut, Bleim.-Cig., Jan.; — češ.

kurdejen, jna, adj. ſcorbutijch, Cig.

kûre, eta, n. das Huhn, M., Z., Met., Valj.
(Rad.).

1. kûrce, rca, m. das männliche Glied.

2. kûree, rca, m. kurjak 1), der Hühnerkołh,
Cerkljansk-o-Strek. (Let.).

kûrečjak, m. 1) = kurjak 1), der Hühnertoth,
C.; — 2) der Hühnerſtall, ogr.-C.

kûrečji, adj. = kurji, Hühner=, Mur., C., Danj.-
Mik.; — k. pogled, die Kurzſtichtigkeit, C.;
— kurečje oko = kurje oko, vzhŠt.

kûrečjica, f. 1) das Hühnerauge, ogr.-C.: —
2) die Hühnerlaus, C.; — 3) das Žchnee-
glöchchen (galanthus nivalis), C.

kûrelj, rlja, m. „pri plugu lesen klin, na ka-
teri se natika gož, vezoča gredelj na kolca",
Kameno na Soči-Erj. (Torb.); — prim. koreš,
kurgelj.

kûrent, m. bajeslovno bitje; prim. Trst. (Vest.
III. III.); kurent je znal tako na gosli gosti,
da je plesati moral, kstor ga je slišal, Slom.-
C.; sv. kurent (šaljivo) = predpust, Mur.;
— prim. korant.

kûreselj, slja, m. = koreselj, Frey. (F.).

kûreš, m. = koreš, kurelj, pretikač, der Fort-
ſtehnagel, Valj. (Rad.).

kûrešnica, f. die Kuhblume (caltha palustris),
St Gor. - Erj. (Torb.); — die Taubneſſel (la-
mium), Hal.-C.

kûret, m. der Frosch, Kras - Mik.; — prim.
korant 2).

kúretina, f. das Federvieh, das Geſlügel; —
das Hühnerſleifich.

kuretnína, f. = kúretina, Cig.

1. kûrež, m. die Heißstätte im Feißen, C.; —
das Hirtenfeuer, vzhŠt.; pod velikim hra-
stom užgemo košat kureč, Glas.

2. kûrež, m. = kureš, Cig., vzhŠt.-C.

kûrežen, žna, adj. zum Heizen geeignet: ku-
rezno poleno, Danj. / Posr. pes.).

kürgelj — kûrji

— 490 —

kûrjica — kûrzen

kürgelj, glja, m. železen klin na gredanjici, Skrilje-Erj.(Torb.), Notr.-Levst.(Rok.); — prim. kurelj.

1. kûrica, f. dem. kura, das Hühnchen, kleine Henne.

2. kurica, f. die weibliche Scham, C., Z.; (kurjica, Mur.).

kurič, m. = kurjač, Jan.

kuríten, lna, adj. Heiz—kurilna ploskva pri parnem kotlu. die Heizfläche, DZ.

kurítnica, f. die Heiztammer, Cig. (T.), C., Levst.(Pril.), DZ.

kurítnik, m. die Herdgrube, Z.

kurílo, n. 1) der Heizapparat, Jan.; die Beheizungsanlage, DZ.; — 2) das Reizmittel: vino je kurilo sladnosti, Slom.-C.; — 3) die Heizung, die Feuerung, Cig., C., jvzhŠt.

kuripêčič, m. der Tsenheizer, Mik.

kurír, rja, m. hitri sel. der Courier.

kurírski, adj. Courier.; kurirski vlak, der Courierzug, DZ.

kurísče, n. die Heizfläche, die Feuerstätte.

kurítev, tve, f. die Heizung, Jan., Nov., Levst. (Močv.).

kúriti, im, vb. impf. 1) Feuer machen, heizen; dobro, slabo k.; v peči k., peč k.; k. s sumihimi drvi; (les. šoto k., Z.); — 2) Rauch machen, Mur., k. (tobak), Tabat rauchen, Cig., Jan.; — k. se, einen Rauch oder Dunst von sich geben, Mur., = pariti se (o senu), C.; — 3) k. komu, einem warm machen, Cig.; — k. se, sich gegenseitig aufmuntern, M., C.; — 4) k. koga, prügeln, C.

kurivec, vca, m. der Heizer, Cig., Jan.

kurívka, f. die Heizerin, Cig., Jan.

kurívq, n. das Heizmaterial, Cig., Jan., Cig. (T.), DZ.

kurivóst, f. die Heizkraft, DZ.

kurjáč, m. der Heizer, Levst.(Nauk).

kurjâd, f. coll. das Geflügel, Z., Skrilje-Erj. (Torb.).

kúrjak, m. 1) der Hühnerkoth, Cig., Jan., M., Valj.(Rad); — 2) kurják, die Geflügellaus (liothear pallidum), Bilje na Ipavi-Erj. (Torb.); — 3) = kanjuh, C.

kurjástiti, ástim, vb. impf. brunsten (von Hühnern), Cig.

kurjáva, f. 1) die Heizung, die Beheizung; — 2) das Heizmaterial, Mur., Cig., Jan., C.; — das Reizmittel: priložnosti h grehu, kurjava k hudemu, Jap.(Prid.).

kurjáven, vna, adj. Heizungs-; —zum Heizen dienend, brennbar, Cig.

kurjávščina, f. = kurjava 1), Jarn., Mur., Jan.; zvečer je bilo ob kurjavščini, Ravn.

kúrjenec, nea, m. = kurják 2), die Hühnermilbe, Ipavska dol.-Erj (Torb.).

kúrjenje, n. das Heizen.

kúrji, adj. Hühner; kurje oko, das Hühnerauge; kurja polt, die Gänsehaut, Cig., Jan.; kurja slepota, die Nachtsblindheit, Cig. (T.); kurjo slepoto ima, ktor o mraku ne vidí, Zora; — kurji pogled, die Kurzjüdigkeit, Jan.; kurji pot, falter Schweiß, L. - Cig.; kurji pot me je polival, Nov.

kûrjica, f. 1) die Hühnerfeindin: lisica k., Jan. (Slom.); — 2) die Hühnerlaus, der Federling (menopon pallidum), Solkan-Erj.(Torb.), Strek.; — 3) die Nieswurz (helleborus niger), Kr.-Valj.(Rad), Tuš. (R.), Nov.-C.; = kurja smrt, C.; (das Schneeglöckchen, Cig.; — das Märzveilchen, C.); — 4) das Hühnerauge, Tolm.-Štrek. (Let.); — 5) das Hühnerhaus, Mur., Jan.

kûrnica, f. temen prostor pod stopnicami, kamor kure zapirajo, Dol.; ein fünsteres Loch überhaupt, Z

kûrnik, m. 1) der Hühnerstall, die Hühnerkleige; — 2) der Hühnerkoth, Slom.-C.; pest kurnikov, Pjk. (Črt.).

kûrnjak, m. = kurnik 1), Mur., Cig., Jan., Valj.(Rad), Bes.

kurnprat, m. die Schnepse, Mur., Jan., Mik.; die Rebschuhnereschnepse, Jan, C.; (kornbrat, die große Waldschnepse [scolopax rusticola], Frey.[F.], Guts.); — prim. rus. kuropatb, das Rebschuhn. (?)

kuropénje, n. petelinovo petje, das Hahnengechrei, Jan., Jurč. (Tug.); — češ.

kuroslěk, slěka, m. scharfer Hahnenfuß (rannunculus acris), Št.-Erj. (Torb.); tudi: kúroslek, vžhŠt.

kuroslěp, slěpa, m. das Gauchheit (anagallis), Tuš. (B.), Jan.

kûrs, m. = kurz, Cig.

kursár, rja, m. der Korsar, der Pirat, Cig.; — stsl, hs.

kursârstvq, n. das Seeräuberwesen, Cig.

kursîven, vna, adj. Cursivs-: kursivno pismo, Cig. (T.).

kurtáč, m. ein Thier mit gestußtem Schweif, Prip.-Mik.

kurtánjek, njka, m. ein Thier mit gestußtem Schweif oder Dhr, kajk.-Valj.(Rad).

kúrtast, adj. gestußt, Jan., C.; k. pesek, Npes.-Vraz.; — stumpf, C.; k. nož, Z.

kûrtek, tka. m. prasec, kateremu je rep odsekan ali uho, kajk.-Valj.(Rad).

kúrtelj, tlja, m. = die Feuerkröte, Hal.-C.; — prim. kuret.

kûrtež, m. eine Art Fisole, vžhŠt.-C.

kûrtke, f. pl. der Handschlitten, Jan.(H.).

kurúza, f. = koruza, Mik., Tuš.(R.).

kûrva, f. = kurba, Mur., vžhŠt.; (tako tudi v drugih slov. jezikih).

kurváča, f. = kurba, C.

kurvák, m. = kurbir, Mur., C.

kurván, ána, m. = kurbir, C.

kurváriti se, árim se, vb. impf. = kurbati se, C., M.

kurvênda, f. = kurva, kajk.-Valj.(Rad); (-ta?).

kurves, m. = kurbir, ogr.-Mik.

kurvêstvq, n. die Hurerei, ogr.-Valj.(Rad).

kurvîn, m. = kurbir, Npes.-Vraz.

kurviš, m. der Hurer, ogr.-Valj.(Rad).

kûrz, m. der Courš, Cel.(Ar.), nk.

kûrzen, zna, adj. Courš-: kurzni list, der Courz-gettel, Cig.; kurzni razloček, die Courzdiffereńz, Levst.(Pril.).

kûs — kût

— 491 —

kúta — kužnína

1. kûs, m. der Geschmacksinn, Cig. (T.); — hs.

2. kûs, m. der Hund, ogr.-C.

1. kúsa, f. = skušnjava, Ogr.-C.

2. kúsa, f. die Hündin, Ščav.-C., ogr.-C.; —
die Hure, C.

kúsek, ska, m. = psiček, v7hŠt.

kustɒvnica, f. gemeiner Bocksdorn (lycium barbarum), Tuš. (R.); — (češ. ž).

kûš, m. die Salbei (salvia pratensis), Istra-Evj. (Torb.).

kušálɒŋ, n. das Geschmacksorgan, Cig.

kúšati, am, vb. impf. kosten, Mur., Mik.; —
verjuchen, C.

kúščar, rja, m. 1) die grüne Eidechse (lacerta viridis); — 2) der kleine Rebenzapfen, Hal.-C.; — 3) die Mörserlunte, C., Poh.; — 4) einSPIRALSÖRMIGER Ring, 1.-Cig.; — 5) nav. pl. kuščarji, Haßmandelgeschwüre, Hip., Mur., Cig., Slom.-C., v7hŠt.-C., M.; kuščarji mi otečejo, Pjk. (Črt.); — 5) der Muškel, C.; tudi: kúščar, Dol.

kuščarček, čka, m. dem. = kúščarec.

kuščarec, rca, m. dem. kuščar, Mur.

kuščarica, f. 1) kuščarice, Eidechsen (saurii): siva k., die graue Eidechse (lacerta agilis), Erj. (Ž.); — 2) neka hruška, Tolm.-Erv. (Torb.); — 3) pusta, izprana, izmolzena in zatorej nerodovita zemlja, Ip.-Erv. (Torb.).

kuščarjevka, f. eine wildsalfbeiartige Blume mit kleinen Spitzen: k. je živinska, svinjska in človeška, v7hŠt.-C.

kuščer, ra, m. = kuščar, Mik., kajk.-Valj. (Rad); — prim. stsl. gušterb.

kuščerica, f. die Mauereidechse, Štrek., Go-
riška ok.

kuščerinec, nca, m. das Eidechschen, Habd.-Mik.

kuščernják, m. das Lungenkraut (pulmonaria),
C.

kûšec, šca, m. = poljubek, der Kusš, Valj. (Rad); — iz nem.

kuševáti, ûjem, vb. impf. = poljubovati,
küssen; — iz nem.

kûšljaj, m. = poljub, Cig., C.; — prim. kušec.

kušniti, kušnem, vb. pf. = poljubiti, küffen; —
iz nem.

kušter, štra, m. 1) die Flocke, die Locke, Cig., Npes.-C.; kuštri, zerrauftes Haar, C.; — das Flockengekräusel, Cig.; — 2) kdor ima kuštrave lase, eine männliche Person mit zeruraufstem Haar, Cig., Jan., C., M., Dol.-Erv. (Torb.).

kûštra, f. 1) die Locke, die Gotte, C.; — 2)
ein Weib mit zeruraufstem Haar, SlGor.-C.,
Valj. (Rad), v7hŠt.

kúštrast, adj. = kuštrav.

kuštráti, ám, vb. impf. zerzausen, kraus ma-
chen, Cig., M.; — k. se, sich sitzen, Cig., Jan.

kuštrav, adj. mit zerzaustem, gekrauštem Haar;
zottig, Cig., Jan.; k. pes, BlKr.

kuštravec, vca, m. ein Mensch mit krausem oder zerzaustem Haar.

kuštrek, trka, m. = kuštravec, Valj. (Rad).

kût, a, m. die Unfe (bombinator igneus), Bilje-Evj. (Torb.).

kúta, f. die Kutte; — iz nem.

kûtar, rja, m. der Kuttenträger, Cig., Jan.

kûter, tra, m. ein schnell segelndes Schiff, der Kutter, Cig. (T.).

kuti, kovem (kovêm, ogr.), vb. impf. = ko-
vati: kaj, kovači, vi kovete: ogr.-C.

kútina, f. die Quitte (cydonia vulgaris); prim. stvn. chuttina, bav. kütten, Levst. (Rok.).

kútinar, rja, m. der Quittennapfel, Jan.

kútinarica, f. die Quittenb carn, Jan.

kútinica, f. dem. kutina, neko jabolko, Mari-
borska ok.-Erv. (Torb.).

kutinjáča, f. der Quittennapfel, kajk.-Valj. (Rad).

kútínov, adj. Quitten-: k. sok, Jan.

kútinovec, vca, m. der Quittensaft, Jan.

1. kútiti se, im se, vb. impf. sich bücken, sich neigen, sich verstecken, hocken, v7hŠt.-C.

2. kútiti se, im se, vb. impf. = skutiti se:
ptič se kuti, der Vogel meidet das Nest, v7h-
Št.-C.

kûtman, m. = kukman, C.

kûtmanka, f. = kukmak, C.

kútna, f. = kutina, Cig.

kúza, f. die Hündin, Volkm.-C., M., Kr.-Valj. (Rad); — prim. 2. kusa.

kúzej, m. der Hund, C.

kúzelj, zlja, m. der Hund, Mur., Mik., Rez.-C.

kûzla, f. 1) die Hündin; — 2) der Weinbarg
= vinski meh, C., Notr.-Z.; v kuzlah vino
tovoriti, Z.; — 3) eine Art Doppelpflug für
Gebirgsgegenden, C.; — 4) eine Art Floß
auf der Sann, Št.; — (kúzija, Valj. [Rad]).

kuzlák, m. neko zvedzje, Pjk., Črt. (259.).

kuzmɒrka, f. = motovilec, der Rapunzel,
C.; — die wilde Möhre (daucus carota),
Medv. (Rok.).

kúža, f. = kužek, Cig., Kr.

kúžav, adj. siech, schwach, im Wachsthum zurück-
geblieben: kužavi prasci, C.

kúže, eta, n. = kužek, Dol.

kúžej, m. = kužek, Jan.

kúžek, žka, m. kleiner Hund, Mur., Cig., Jan., Kr.

kúžen, žna, adj. Pěst-, pěsthaft, Seuchen-;
kužna bolezen, eine Pěstkränheit; kužna bula,
die Pěstbeule; kužna komisija, die Seuchen-
commission, DZ.; — verpestet; kužni kraji,
kužen zrak; — pestkrank, Cig., Jan.

kužěti, im, vb. impf. in gebückter Stellung
sein, hocken, v7hŠt.

kužíłɔ, n. der Seuchenstoff, das Miasma, Cig., Jan.

kužiti, im, vb. impf. verpesten.

kužljiv, iva, adj. verpestend, anstecend, Z.; —
(pren.) kužljivo pajdaštvo, SlN.

kúžnat, adj. seuchenschwanger, Cig.

kúžnica, f. 1) die Pestkranke, Cig.; — 2) die Einbere (paris quadrifolia), Poh.-Erv. (Torb.).

kúžnik, m. 1) der Pestkranke, Jarn., Mur., Cig.; — 2) das Zungenkraut (ruscus hypo-glossum), Cig.; — beli k., die weiße Eber-wurz (carlina caulescens), Hip.-C.

kužnina, f. der Pest- oder Seuchenstoff, das Miasma, Cig., Jan., C., DZ., Nov., Strp.

kužnóba — kvânta

— 492 —

kvantáč — kvartáč

kužnóba, f. = kužnina, Cig.

kúžnost, f. die Pesthaftigkeit.

kvacáti, ám, vb. impf. patſchen, Z.; — schwer-
fällig ſteigen, C.; raca kvaca, Hip.-C.

kvácelj, elja, m. die Fischangel: s kvacjlem
ribe loviti, ogr.-C.

kváčen, čna, adj. kváčni stol = obročni,
rezni stol. die Schußbaut, Hal.-C.

1. kváčiti, im, vb. impf. mit Klammern ver-
binden, klemmen, C.

2. kváčiti, kváčim, vb. impf. = kvakati, Jan.
(H.).

kváčka, f. dem. kvaka; 1) die Häfelnadel,
Cig.; — 2) neko zvezdje, Pjk. (Črt. 249.).

kváčkanje, n. das Häfeln, Cig.; igla za kva-
čkanje, die Häfelnadel, Jan., DZ.

kváčkati, am, vb. impf. hätleit, Cig., Jan., C.

kváčnica, f. die Schußbaut = kvačni stol,
ogr.-C.

kváčnik, m. = kvačnica, C.

kvadránt, m. četrt kota, astronomsko orodje:
četrtnik, der Quadrant.

kvadrát, m. štirjak, das Quadrat.

kvadräten, tna, adj. Quadrat-, quadratisch.

kvadratūra, f. die Quadratur, Cig., Jan., Cig.
(T.).

kvadrinōm, m. četveročlenec, das Quadri-
nom (math.), Cig. (T.).

kvadrováti, újem, vb. impf. (pf.) quadrieren,
Cig. (T.), Cel. (Ar.).

kvága, f. das Luagga (equus quagga), Erj. (Ž.).

kvák, interj. quak! Cig.

kváka, f. 1) der Hafen, Cig., Jan., C.; s kvako
vejo pripogniti, Z.; kvaka je na koncu vrvi ali
verige, s katero se kaj povezuje, BIKr.;
— 2) die Klinke, Mur., Cig., Jan.; kljuka
se kvake drži, gleich und gleich gesetzt sich
gern, vzhŠt.- C., Z.; — 3) die Klammer,
Guts., Cig.

kvakáč, m. der Nachtreiher (ardea nycticorax),
C.

kvákanje, n. das Duaken, Z.

kvákast, adj. háfenförmig, Jan.

kvákati, kam, čem, vb. impf. quaken, Guts.,
Mur., Cig., Jan.; — opravljati, ver-
läumden, Diet.

kvákav, adj. quakend, Jan., Mik.

kvákavee, vca, m. der Quafer, Cig., C.

kvákavka, f. = žaba, Cig., C.

kvákelj, klja, m. = kvaka, C.

kvaker, m. = kvekar, Cig.

kvaketáti, etám, ččem, vb. impf. = kvakati,
Jarn.

kvákniti, kváknem, vb. pf. einen Quaklaut
von sich geben, Mur.

kvapa, f. = nesnaga, ogr.-C.

kvapati, am, vb. impf. = kapati, tropfen (tr.
in intr.), ogr.-C.

kvapiti, im, vb. impf. = kvapati (tr. in intr.),
ogr.-C.

kvânta, f. 1) leeres, albernes Zeug, die Posſe,
die Zotte; to so kvante! das ſind Posſen!
kvante pripovedati, Jurč.; — 2) = kvantač,
Levst. (Rok.); — prim. nem. der „Quant“, ein
lustiger, poſſenhafter Mensch.

kvantáč, m. der Posſenreiſer, der leeres Zeug
schwägt, der Zotenreiſer.

kvantáti, ám, vb. impf. Posſen reiſen, albern
oder unanständig reden.

kvantúza, f. grda kvanta, Gor.

kvâr, m. 1) der Schade, der Nachtheil; na (v)
k. biti, zum Nachtheil gereichen, Cig., C.; v
k. iti, zugrunde geſen, verderben, C., Z.; za
k. mi gre, es verdirbt mir, geſt mir zugrunde,
Meg., C.; za k. spraviti kaj, beschädigen, ver-
derben, C.; pod k. prodati, mit Schaden ver-
kaufen, C.; k. je = škoda je, C., juzhŠt.;
— 2) der Fehler, der Naturfehler, Cig., Jan.,
C.; — 3) die Weinranke, Goriš.

kvâr, f. = kvar m. 1), Jurč., Žnid.

kvára, f. = kvar, 1) Cig., Jan., Ig (Dol.); na
kvari biti, Schaden leiden, Levst. (Močv.); na
svojo kvaro, zum eigenem Nachtheile, Levst.
(Nauk); poljska k., der Feldschadeit, Levst.
(Nauk); taka nemarnost je kvara dobrega,
Slom.

kvarantîna, f. eine Anordnung zur Verhütung
der Einschleppung epidemischer Krankheiten,
die Quarantaine, Cig.

kvarantinski, adj. Quarantaine: k. troški, DZ.

kvarcit, m. der Quarzit (min.), Cig. (T.).

kvârčen, čna, adj. Quarz: kvarčni pesek,
der Quarzland, Cz.

kvârec, rca, m. = kremenjak, der Quarz,
Cig. (T.).

kvaren, rna, adj. 1) schädlich, nachtheilig, Mur.,
Cig., Jan., M.; — 2) schadhaft, Cig. (T.);
beschädigt, benachtheißt, Cig., SIN.; v blagu
k., ogr.-Let.

kvârež, m. der Schädiger, der Verderber, C.

kváriti, im, vb. impf. 1) beschädigen, verderben;
orodje k.; k. koga, jemandem Nachtheil zu-
füßen, Cig.; bližnjega na poštenju k., C.; —
2) kvari mi = škoduje mi, Vrt.

kvariyee, vca, m. der Verderber, Cig.

kvárjati, am, vb. impf. = kvariti, C.

kvárjenje, n. das Verderben, das Beschädigen.

kvarljiv, íva, adj. schädlich, Cig. (T.), nk.;
kvarljivi ptiči, Levst. (Nauk).

kvarljívost, f. die Schädichkeit, nk.

kvarníca, f. die Beschädigerin, die Verderberin,
Cig.

kvarník, m. der Beschädiger, der Verderber,
Cig., (C.)

kvárnost, f. die Schädlichkeit, die Nachtheilig-
keit, Cig., Jan.

kvarohlépnost, f. die Schadenfreude, kajk.-
Valj. (Rad).

kvarováti, újem, vb. impf. k. komu, jeman-
dem schaden, C.

kvârstvû, n. das Verderbnis, C.

1. kvârta, f. = karta, die Spieltarte; igrati
na kvarte, Marten spielen, Cig., Zora; =
igrati s kvartami, Cig.; k. metati, Marten
aufwerfen, Cig., gospod ska k., die Figuren-
karte, V.-Cig.

2. kvârta, f. četrtica, die Quarte, Jan.(H.);
= roguša. C.; = die Quarte (in der
Toukunft), Jan.(II.).

kvartáč, m. der Kartenspieler.

kvartânje – kvasnína

— 493 —

kvâsovka – kvînt

kvartânje, *n.* das Kartenspielen.

kvârtar, rja, *m.* der Spielkartenerzeuger, Cig.,
DZ.

kvartären, rna, adj. četrtogorski, quartär
(min.), Cig. (T.).

kvârtarstvo, *n.* die Spielkartenerzeugung, DZ.

kvartarina, *f.* = kvartaščina, Jan. (H.).

kvartáščina, *f.* das Kartengeld, Cig.

kvartáti, *âm*, *vb.* impf. Karten spielen; = *k.*
se, Cig.

kvartâvce, *vca*, *m.* der Kartenpieler.

kvartâvka, *f.* die Kartenpielerin.

kvâarten, tna, adj. Karten; kvartni papir, Cig.

kvartét, *m.* četverospev, das Quartett.

kvârtica, *f.* dem. kvarta; das Kärtchen.

kvartír, rja, *m.* das Quartier.

kvartomět, *měta*, *m.* die Kartenkunst, Cig.

kvartomětee, *tca*, *m.* der Kartenfünstler, Cig.

kvartopîree, *rea*, *m.* der Kartenpieler.

kvartopíriti, *prim*, *vb.* impf. sich mit dem Karten-
spielen abgeben: pijančevati in *k.*, Str.

kvartopîrka, *f.* die Kartenpielerin.

kvartnína, *f.* das Kartengeld, Cig.

kvâs, *m.* der Sauerteig, der Gährteig: k. po-
staviti, den Sauerteig anlegen; das Ferment,
Cig. (T.); nemški *k.*, die Prešheje, Kras-
Erj. (Torb.).

kvasáč, *m.* der Maulmacher, der Schwäger,
der Zotenreißer.

kvasáti, *âm*, *vb.* impf. schwägen, Maul ma-
chen, Zoten reißen; — prim. nem. quaſen,
= läppisches Zeug reden.

kvasè, éta, *m.* = kvasač, Mur., Cig., Ravn.

kvasèca, *sca*, *m.* der Sauerteig, C.

kvasèk, skà, *m.* dem. kvas; kvaski = kravajci
Železniki (Gor.).

kvâsen, sna, adj. zum Sauerteig gehörig, Gähr-:
kvasne glivice, *nk.*

kvasenica, *f.* eine Art Kuchen, Pjk. (Črt. 60.).

kvâsija, *f.* das Bitterholz (quassia), Cig.

kvâsijev, adj. vom Bitterholz: kvasijev les,
Tuš. (B.).

kvasînica, *f.* die Gährkammer, Cig.

kvasîl, *n.* das Gährmittel, der Zauerteig,
Guts., Cig., Jan.

kvasina, *f.* das Ferment, Z., Vrt.

1. kvásiti, *im*, *vb.* impf. säuern, ansäueru, Mur.,
Cig., Jan.; testo *k.*, Cig.; kvašena repa, C.;
kvašeno zelje, Mur.; testo se kvasi, der Teig
geht auf, Cig.; — *beizen*, C.; — hudo se
kvasi, es geht ihm schlecht, Danj-M.; es naht
ihm eine schlimme Krankheit, Ščav.

2. kvásiti, *im*, *vb.* impf. schwägen; prim. kvasati.

kvâsničar, rja, *m.* der Hesenhändler, Jan (H.).

kvâsnica, *f.* 1) nav. pl. kvasnice, die Hesen,
Jan.; besonders Bierhefen, Mur.; — 2) das
Hesengefäß, DZ.; — 3) posoda, v kateri se
repa kvasi, C., vzh-St.; — 4) = kvašena
repa, C.

kvâsničnica, *f.* = repnica, das Wasser von
geäuerten Rüben, C.

kvâsničnik, *m.* = sod za kvašeno repo, C.

kvasnína, *f.* 1) gesäuertes Kraut, gesäuerte
Rüben, C.; — 2) pijana *k.*, berauschendes,
gesäuertes Getränk, Ravn.

kvâsovka, *f.* neka gliva, ki se nareja pri ki-
sanju sladkih kapljin (cryptococcus fermenti),
Tuš. (B.).

kvâša, *f.* 1) die Beige, die Säuerung (3. B der
Rüben), ogr.-C.; — 2) posoda, v kateri se
repa kvasi, Valj. (Rad).

kvâšenica, *f.* gesäuerte Rüben *u.* dgl., Mur.

1. kvâšenje, *n.* das Säuern; — die Gährung
(vom Brot), Jan., Cig. (T.).

2. kvâšenje, *n.* das Geschwäß, das Gewäsch, Cig.

kvatěrna, *f.* die Quaterne, Cig. (T.).

kvátre, *f.* pl. die Bierzeiten, der Quatember;
vsake kvatre, jedes Vierteljahr.

kvátri, *m.* pl. = kvatre, Cig., M., Vrt., Levst.
(Rok), Notr.-Navr. (Let.).

kvâtrn, adj. Quatember; kvâtrni teden, kva-
trna nedelja, kvatni post; — kvatrna baba
= čarovnica, GBrda.

kvâtrnica, *f.* der Quatembersonntag, die Qua-
temberzeit, Mur.

kvatrilijón, *m.* eine Quadrillion, Cig. (T.).

kvêčast, adj. verkrüppelt, SlGradec-C.

kvečáti, *im*, *vb.* impf. quäfen (von Hasen),
Mur.-Cig.

kvečica, *f.* die Richteile, C., Z.

kvêčiti, ččim, *vb.* impf. krümmen, biegen, senfen,
neigen, St.-C., Trst. (Let.); starost me kveči,
C.; eindrücken, zerfüllen, C.; verfümmeln,
C.; zum Krüppel machen, Cig.; — prim.
kveka.

kvêder, *dra*, *m.* črevlji na *k.*, na *k.* šivati,
t. j. podplat na oglavje tako prišiti, da je
rob oglavja ven obrnjen in se šiv na oglavju
vidi; — prim. nem. das Dieder, eine Ein-
saffung mit einem Sanme; *srvn.* querder,
bav. quartier, C.

kvêdrast, *adj.* na kveder narejen; *k.* črevlj,
Zora.

kvêdrnik, *m.* = kvedrovece, Cig.

kvêdrovec, *vca*, *m.* žrebelj za črevlje na
kveder narejene, Polj.

kvêdrski, *adj.* = kvedrast, Jurč. (Zb. sp.).

kvêk, *m.* das Gequäfe, Mur.

kvêka, *f.* etwas Vertrümmtes, Verkrüppeltes,
der Krüppel, C., M., Trst. (Let.); — prim.
pokveka.

kvêkast, *adj.* glicederlahm, Cig.

kvêkati, *am*, *vb.* impf. quaſen (von Hasen),
M.; winseln, schreien, Fr.-C.

kvêker, rja, *m.* ud neke angleške verske
družbe, der Důtér.

kveketáti, etâm, čćem, *vb.* impf. = kvekati,
M.

kvêkniti, kvêknem, *vb.* pf. einen Quäklant
von sich geben, Mur.-Cig.

kvêstor, rja, *m.* starorimski finančni uradnik,
der Quästor, Cig., Jan.

kvestûra, *f.* die Quästur, Cig.

kvíčati, *im*, *vb.* impf. zwitschern, winseln =
cvičati, Bole-C.

kvîč, *m.* ein Küffigkeitsmaß (= 60 Maß,
= 84 Lit.), Cig., C., Prim.

kvînt, *m.* das Quentchen, M.

kvinta — láora

— 494 —

kvôka — láčen

kvinta, f. die Quinte in der Tontunst, Cig.,
Jan.

kvintál, m. der Quintal (Zentner), Cig.; —
prim. it. quintale.

kvintelje, teljca, m. = kvintič.

kvintěrna, f. die Quinternere, Cig. (T.).

kvintét, m. petersospev, das Quintett.

kvintič, m. das Quentchen, Mur.

kvintilijön, m. eine Quintillion, Cig. (T.).

kvišku, adv. = k višku: in die Höhe, empor;
k. gledati; na kvišku, nach aufwärts, Mur.,
Cig.; cena gre na kvišku, der Preis steigt,
Cig.

kviškoma, adv. = kvišku, Cig., Jan., C.

kvôčati, cam, vb. impf. = kvokati, Jan.

kvocijent, m. der Quotient, Cig. (T.). Cel.
(Ar.).

kvôčka, f. die Bruthenne, die Bluckhenne, Mur.,
Cig., Jan., Dalm.-M., Mik.; kvočka kvoka,
kadar leže piščeta, BlKr.

kvôka, f. = kvočka, ogr.-C.

kvokáča, f. die Bluckhenne, Jan.; — das also
genannte Gefüstn, vžhŠt.-C.

kvôkanje, n. das Glucken.

kvôkati, kam, čem, vb. impf. glucken, na vzhodu;
— ächzen, C.

kvôklja, f. 1) = kvočka, Mur.; — 2) der
Kirchenlufter, C.

kvortěš, m. = kureš, Valj. (Rad).

kvřěje, n. die Binse (scirpus lacustris), C.; —
prim. kovrěje.

kvřd, kvfda, m. = kveder, Št.; — diche Schub-
šohle, SlGradec-C.; — schlechter Schuh, C.

kvŕga, f. = hrga, der Knorren, Valj. (Rad),
BlKr.

kvřhati, am, vb. impf. hüsteln, känkeln, C.,
SlGor.

kvŕhav, adj. kränkelnd, C.

kvřkati, am, vb. impf. 1) den Laut kvrk von sich
geben, Jarn., C.; — 2) vino k., Wein saufen, C.

L.

lába, f. ime kravi, jatk.-Valj.(Rad).

láber, bra, m. bajeslovno bitje: majhen dedek,
bel in svetel, Pjk. (Črt. 85.).

laberdán, m. der Laberdan, der eingesalzene
und gedürnte Stodfisch, Erj.(Ž.); — prim. rus.
labardanš.

láberje, n. die Geröllhalde, die Schutthalde:
naše njive so vse v laberju, Plužna pri
Bolcu-Erj.(Torb.);

labijálec, lca, m. der Lippenlaut, der Labial-
laut, nk.

labijálen, lna, adj. labial, nk.

labirint, m. blodnjak, der Zrrgang, das Labyrinth.

labirintski, adj. labrintfisch, Jan.(H.).

labód, m. der Schwan, Jan., Mik.; 1. grbec,
der stumme oder Höckerfischwan (cygnus olor),
l. pevec, der Zingschwan (cygnus musicus),
Erj (Ž.); (lobod, labud, Meg., Guts.; lobot,
Alas.; labud, Habad., Dict., Mur., Cig., Jan.,
Dol.-Levst. [Rok.]); — prim. stvn. albiz,
Mik (Et.).

labodíca, f. das Schwanenweibchen, Mur., M.;
zg nezdo šaro znašati pomaga labod labo-
dici, Cv.

labódič, m. junger Schwan, Mur., C.

labodišče, n. Jarn., Mur., pogl. labodnjak.

labódji, adj. Schwanen-, Cig., Jan., M.

labôdnica, f. = labodja pesen, der Schwanen-
gefang, Cv.

labodnják, m. der Schwanengarten, Cig.

labódov, adj. = labodji, Cig.

1. lábora, f. das Conglomerat, die Nageſſlue,
Cig., Jan., Cig.(T.), Gor.-Erj.(Torb.); struga
je povsod od same labore, die Flusſſohle be-
ſteht durchgehends aus Scholterrauten, Levst.
(Močv.).

2. lábora, f. 1) ein Milchgefäß, C., Rib.; de-
lat je lonce, piskre, kozice, labore, Jurč.; —
2) eine Vorrichtung zum Vogelfang, C., Z.

láborast, adj. Conglomerat-, Jan.(H.).

laboratörj, m. delavnica, das Laboratorium,
Cig., Jan., Cig. (T.).

lábornat, adj. = laborast, Z.

labôt, f. das Maul, C.; tudi pl. laboti, vžhŠt.;
grobe laboti imeti, ein loses Maul haben, C.;
— prim. lape.

labótati, am, vb. impf. Unſinniges, Ungehöriges
ſchwäken, C., Z., vžhŠt.

labótniti, ótnem, vb. pf. eine Maulschelle geben,
C.

labôzast, adj. schwäßhaft, C.

labôzati, am, vb. impf. = labotati, C.

lábra, f. ein geschwäbiger Mensch, C., jvžhŠt.

labráč, m. der Schwäger, C.

labráti, ám, vb. impf. schwäken, plappernt, Cig.,
Jan., C., Št.; — prim. švab. láfern, C.

labráv, áva, adj. geschwäbig, Cig., Jan., C.

labrávec, vca, m. der Schwäger, Cig., C.

labrâvka, f. die Schwägerin, Cig.

lábrica, f. = 2. labora 1), ein tieſes Milchgefäß,
jvžhŠt.; (nam. laborica?).

labriv, iva, adj. = labrav, C.

labrîvec, vca, m. = labravec, C.

labud-, pogl. labod-.

labradór, m. der Labrador, (min.) Cig.(T.).

labradorit, m. der Labradorit, (min.) Cig.(T.).

labus, m. bajeslovno bitje, star dedek, Pjk.
(Črt. 85.).

láč, m. 1) = zanka, die Schlinge zum Vogel-
ſang, GBrda-Erj.(Torb.); — 2) der Wagen-
ſtrang, Cig.; — prim. it. laccio, die Schlinge,
der Fallstrid.

láč, m. = lac, Z.

láčati se, am se, vb. impf. ad lotiti se, DSv.;
— prim. hs. láčati se.

láčen, čna, adj. 1) hungrig; 1. kakor pes; 1.,
da se vanj vidi; 1., da se duša v njem lovi,
Cig.; láčnega beliti, majiti, am Hungertuche

láčiti - Iadjemčrce

195

ladjemčrski - lágodnik

nagen, M.; — 1. biti česa, ein gieriges Ver-
langen nach etwas haben, Cig.; — 2) láčno
črevo, der Leerdarm, Cig.(T.); — láčno, g.
-nega, die Weiche, Tolm.

láčiti, im, vb. impf. 1) l. po čem, nach etwas gierig verlangen, Z., Istra-Nor.; — 2) l. koga, = lakotovati, hungern lassen, Z.

láčna, f. die Weiche, C.; nav. pl. láčne, die
Weichen, Krn-Frj.(Torb.); — prim. láčnica,
lakotnica.

láčnež, m. der Hungeleider, C.

láčni, f. pl. = láčne, Krn-Frj.(Torb.).

láčnica, f. die Weiche, Mariborska ok.-C.

láčnik, m. = láčno črevo, der Leerdarm, Cig.

láčnost, f. die Hungrigkeit.

lačůnec, nca, m. die Siegwurz (gladiolus com-
munis), Zemon(Notr.)-Erj.(Torb.).

1. lada, f. das Geschrei, Cig.; lado gnati, schreien,
plärren, Cig.

2. lada, f. die Lade: 1. zakona, die Bündeслade,
ogr.-C.; — iz nem.

ládanje, n. 1) der Besit, das Landgut, C.,
kajk.; — 2) na ladanje iti, aufs Land gehen,
BKr., kajk.; — nam. vladanje.

ládanjiče, n. dem. 1) ladanje, kajk-Valj.(Rad).

ládanjstvō, n. das Land (opp. Stadt), ogr.-M.

1. ládati, am, vb. impf. = vadati, Mur., Dalm.,
vzh.St.; oče sina ne more ladati (meistern)
vzh.St.; — besitgen, C.; — 1. se. sich betragen,
vzh.St.

2. ládati, am, vb. impf. = peti, BIKr.-DSv.;
— prim. 1. lada.

ládijen, jna, adj. Schiff-, DZ., (-din, Cig.,
Jan.).

ládijnik, m. der Rheder, DZ.; — stsl.

ládijski, adj. Schiff.

ládja, f. das Schiff; vojaška, trgovska l.; re-
dovna l., das Linienchiff, DZ.; vadbena l.,
das Schiffschiff, DZ.; l. oklopnica, das Panzer-
schiff, Cig.(T.); l. parnica, das Dampfschiff,
DZ.; l. veselnica, das Ruderschiff, Cig.(T.),
DZ.; prevozna l., das Transportschiff, Cig.;
l. naznanjavka, das Wieldeschiff, Cig.; l. za-
zigavka, der Brander, Cig.; l. mostovnica,
das Ponton, Jan.(H.); hitra l., die Facht,
Cig.; — 2) das Schiff einer Kirche, Cig.(T.),
nk.; — 3) die mit Brettern eingefasste Stelle
des Müthtwaffercanats, unmittelbar vor der
Minne, Dol.

ladjár, rja, m. der Schiffer, Cig., Jan., M., C.,
DZ.; ladjarji, die Schiffslente, Cig.

ladjárnača, f. = ladjedelnica, Cig.(T.).

ladjárski, adj. Schiffer, Cig.

ládjati, am, vb. impf. schiffen, Alas., Mur.,
Cig., Jan.; = 1. se, KrGora.

ládjavec, vca, m. der Schiffer, Mur.

ladjedětec, tca, m. der Schiffsbauer, Cig.

ladjedělnica, f. die Schiffswerfte, Cig.

ladjeděški, adj. Schiffsbau: 1. mojstri, DZ.

ladjeděstvō, n. der Schiffsbau, Jan., C.

ladjelòm, lóma, m. der Schiffbruch, Guts,
Mur., Cig., Hip.(Orb.).

ladjelóv, lóvá, m. die Caperet, Cig.

ladjemčrce, rca, m. der Schiffsaicher, DZ.

ladjemčrski, adj. die Schiffsaichung betreffend:
1. list, der Schiffmesßbrief, DZ.

ladjemčrstvō, n. die Aichung der Schiffe, DZ.

ládjenica, f. die Schiffswerfte, Cig., Jan., DZ.,
Zora; — nam. Iadujnica?

ládjenka, f. die Schiffsbootmenschel, C.

ladjenóscn, sna, adj. schiffbar, Jan.

ladjeplôveec, vca, m. der Seefahrer, DZ.

ladjeplôvstvō, n. die Seeschiffahrt, DZ.

ladjestája, f. der Hafen, Mur., Cig., Jan.; —
die Rhede, DZ.

ládjevati se, ujem se, vb. impf. schiffen, Gor.

ladjévje, n. die Nlotte, Mur., Cig., Jan., nk.

ladjevlák, vláká, m. der Schiffszug, DZ.

ladjevôdec, dca, m. der Pilot, DZ.

ladjevôdja, m. = kapitan, Jan.(H.).

ládjica, f. 1) dem. ladja; das Schiffchen; —
2) das Schiff bei den Butchdruckern, V.-Cig.;
— 3) papirnasta l., das Papierboot oder der
Papiernautiluš (argonauta Argo), Erj.(Ž.).

ládičar, rja, m. = čolnar, Jan.(H.).

ládjin, adj. Schiff-, Cig., Jan.; pogl. Iadijen.

ládjišce, n. der Plaß, wo die Schiffe stehen,
Gor.-Mik.; — der Hafen, Cig.; die Rhede,
Jan.

ladopér, m. = netopir, C.

láfra, f. die Larve, Mik.(Ft.); = iz nem.

lafráti, am, vb. impf. herumlungeru, schlendern,
BKr.

láfrnica, f. das Henster am Dache, Gor.

läg, m. v lag, gemächlich: pojdi v lag, Vrsno-
Erj.(Torb.).

lagák, hkà, adj. Meg, Dict.-Mik., Boh., Krelj
pogl. legak.

lagân, adj. = lagen, leicht, sanft, leise, Jan;
lagano spanje, Cig.; na laganem spati, Cig.

läganje, n. pogl. leganje.

lagáti, lážem, vb. impf. pogl. legati.

lágek, hka, adj. = lahek, Mur., Cig., Jan.,
Mik.

lägen, gna, adj. leicht, bequem, Z.; sanft, ge-
linde; 1. glas, C.

lágev, gva, m. das Weinfaši, C., vzhSt.-Zora,
ogr.-Valj.(Rad); — prim. bav. lagen f., dem.
lagl, lat lagena, lagellum, Lerst (Rok.), Mik.
(Ed.).

lágev, gve, f. die Flasche, Jan.; velika lagev
z žganjem napolnjena, Glas.

lagévati, am, vb. impf. zu lügen pflegen, Jan.,
Mik.(V. G. IV. 307).

láglje, adv. compar. = laže, lažje, leichter,
na vzhodu.

lágod, f. = lagot, C., Z.

lágoda, f. die Wertlosigkeit, Mur.; — die Schwäche,
ogr.-C.; — die Schlechtigkeit: 1. in zlost, C.;
— der Muthwille, die Ausgelassenheit, Jan.,
C., Danj.-Mik., vzhSt.

lágoden, dna, adj. 1) sacht, mild, V.-Cig.; —
bequem, Jan., C.; najlagodnejša lov, LjZv.;
— 2) wertlos, schlecht, Mur., Cig., vzhSt.-C.;
— übel: lagodna navada, C.; nichtsnuß, böse,
C., SlGor.; lagodno dete, Mik.; ausgelassen,
Jan., Mik., SlGor.

lagoditi, ím, vb. impf. erquicken, Cig., C.

lágodnik, m. ein schlechter Mensch, Raič Let.).

Lágodnjak — láhek

— 196 —

láhen — láhóven

Lágodnjak, m. = lagodnik, St.Gor.

Lágoj, adj. schlecht, gering, C.; — boje, ogr.-Mik., Caf. (Vest.); lagoja mačeha, Npes- Vraz.

Iagôj, m. der Lärm, das Geschrei, Cig., Jan., Gor.; lagoj zagnati, Z.; l. gnati, S.N.; lagoje delati, Gor.

Iágojina, f. die Schlechtigkeit, ogr.-M., C.

Iagojôča, f. die Schlechtigkeit, die Bosheit, C., Valj.-Valj. (Rad).

lagom, praep. = razen, BiKr.-DSv.

lágoma, adv. = polagoma, Cig.

lágost, f. die Leichtigkeit, C.

Lágot, f. die Bequemlichkeit, die Gemächlichkeit, Jan., C.; z lagotjo, Cig.; z lagotjo smo delali, Vrsno, Lašče-Erj.(Torb.); stara, dobro uglajena steza lagoti, Zv.

Iagóta, f. 1) = legota, die Leichtigkeit, die Bequemlichkeit, Jan., C., Bes.; — 2) die Schlechtigkeit, die Bosheit, C., Mik., ogr.-Valj. (Rad).

Lágoten, tna. adj. bequem, Jan.

Iagotica, f. die Schlußfejlbume (primula veris), C.

Lágotnost, f. die Bequemlichkeit, Cig. (T.), C., Levst. (Pril.).

Iágov, adj. = lagoj, schlecht, ogr.-C.; — 1. lok, cin koser Vogen, ogr.-Mik.

Iagovec, vca, m. der Kuphit (min.), Cig.(T.).

Iagovīja, f. die Schlechtigkeit, ogr.-C., Valj. (Rad).

lagúna, f. morska plitvina, die Lagune.

Iagünski, adj. Lagunen-: Lagunskas grebenina, das Lagunenriff, Cig.(T.).

lágva, f. das Fais, Habd.

Iagvica, f. dem. lagva, Ev. tirn.-Mik., (die Flasche, Jan., Bes.).

Iagvič, m. dem. lagev, das Fäššen, C., Valj. (Rad), vzhŠt.

Iagviček, čka, m. dem. lagvič, vzhŠt.

lahâk, hkà, adj. pogl. lehak.

lahât, htû, m. pogl. laket, lekat, Tolm.

lahčáti, âm, vb. impf. Mur., pogl. lehčati.

láhek, hka, adj. leicht; l. kakor pero, federleicht; lahka mu zemljica! leicht sei ihm die Erde! lahki kamen, der Tuffstein, Cig., Jan.; lahki korak, der Paßgang, Cig.; l. jezik, gefäußige Bunge, Cig.(T.); lahko konjištvo, leichte Reiterei, Cig.; lahko spanje, leifer Schlaf, Cig.; lahko noč, gute Nacht! lahke krvi, leichtblütig, Cig.; l. za delo, arbeitsschon, Cig.; lahka bolezen, eine ungefährliche Krantzkeit, Unpäfzšlichkeit, Cig.; lahka smrt, sanfter Tod; lahko je s tujim polenom orehe klatiti = aus anderer Leute Haut ist gut Niemen schneiden, Cig.; lahko se smeješ, l. se ti je smejati, du hast gut fachen; lahko si misliš, du kannst dir vorstellen; zdaj že lahko nehaš, ješt kannst (darſſt) du schon aufhören; lahko, da je, lahko da, leicht möglich, es kann schon sein; na lahko dihati, leife athmen; na lahko hoditi, leicht aufreten; na lahko prijeti koga, jemanden sanft angreifen; po lahko, gemach, langjam, z lahka (iz lahka), leicht, C., Mik., Levst. (Močr.; wohlfeil, BiKr.; —comp. lâžji, lehkejši (lahkejši); adv. lâžje, läglje; tudi: lažc, Levst. (Močr.), nk.; (nav. lôžc; lažej, Trub.-Mik.).

láhen, hna, adj. leicht, facht, gefinde, Mur., Cig., Jan., C.; lahno stopati, leise treten, Cig.

láhet, hta, m. = laket, lekat, na vzhodu.

lahkaj, adv. vielleicht, Meg., Jan., Boh., Dalm., C.; ali je na poti, ali lahkaj spiz Dalm.

lahkáti, âm, vb. impf. V.-Cig., pogl. lehkati.

lahkiž, adv. leicht möglich, vielleicht, Mur., C.

lahkob-, pogl. lehkob-.

lahkôča, f. M., Dol., pogl. lehkoča.

lahkodušen, adj. = lahkomiseln, C.

lahkokriš, krila, adj. leicht beſlügelt, nk.; lahkokrila lastovica, Str.

lahkokrûhar, rja, m. ein leichtlebiger Mensch, Zv.

lahkokrven, vna, adj. leichtblütig, sanguinisch, Cig., Jan., Cig.(T.), M.

lahkokrîvnik, m. der Sanguinifer, Cig.

lahkokrîvnost, f. die Leichtblütigkeit, Cig., M.

lahkoma, adv. leicht, C.

lahkomîseln, selna, adj. leichtsinnig, leichtfertig, Mur., Cig., Jan., nk.

lahkomîsežn, m. der Leichtsinnige, Cig.

lahkomîselnik, m. der Leichtsinnige, Cig.

lahkomîselnost, f. der Leichtsinn, die Leichtfertigkeit, Mur., Cig., Jan., nk.

lahkomîſlež, m. = lahkomiselnik, Ravn.-C., M.

lahkomîslije, n. der Leichtsinn, Cig.(T.).

lahkomîšljen, adj. = lahkomiseln, leichtsinnig, Cn.; (govori se sploh tako).

lahkonôg, nóga, adj. leichtfüßig, Cig., Jan., nk.

lahkoperôten, tna, adj. = lahkokril, Cig.

lahkopét, péta, adj. leichtfüßig, Z.

lahkorôk, róka, adj. von leidster Hand: 1. biti, eine leichte Hand haben, Cig.

lahkôst, f. Mur., Cig., Jan., pogl. lehkost.

lahkot-, pogl. lehkot-.

lahkoûmje, u. = lahkomiselnost, Zv.

lahkovec, vca, m. = lahki kamen, der Tuffstein, Cig., Jan.

lahkovêren, rna, adj. leichtgläubig, Mur., Cig., Jan.

lahkovêrje, n. der Schneuglaube, Cig.

lahkovêrnež, m. der Leichtgläubige, S.N.

lahkovérnost, f. die Leichtgläubigkeit, Mur., Cig.

lahkoživ, živa, adj. leichtlebig, leichtsinnig, C.

lahkoživček, čka, m. dem. lahkoživec, LjZv.

lahkoživec, vca, m. ein leichtsinnig, ohne Sorgen lebender Mensch, Cig., Jan., nk.

lahkožíven, vna, adj. leichtlebig, leichtsinnig lebend, Jan.

lahkoživka, f. leichtsinnig, flott lebendes Werb, Jan.

lahkožívost, f. die Leichtlebigkeit, C.

lahkoživstvo, n. das leichtsinnige, sorglose Leben, C.

lahnák, m. Polj., Cirk.-Baud., pogl. lehnjak.

lähnost, f. Mur., Cig., pogl. lehnost.

lahnóta, f. Mur., pogl. lehnota.

lahnóten, tna, adj. Mur., pogl. lehnoten.

lahôn, m. der es mit der italianisierenden Partei hält, C.

lahóven, vna, adj. pogl. lehoven.

lākmusov — lákotnica

498 —

lakotnīja — lámpica

lākmusov, adj. Lākmusъ: lakmusov papir,
Lakmtuspapier, Cig. (T.); lakmusova barva,
Tuš.(B.).

láknast, adj. = vlaknast, Cig., Zv.

lákniti, lāknem, vb. pf. hungrig werden, Mik.

lákņņ, n. = vlakno, Mur., Cig., Jan., C.

lákom, adj. 1) gierig, lüfstern, Dict., Jan., Mik.,
Vrt.; — habgierig, Jan., M.; — 2) 1. biti,
begehrt sein, Absaß finden, Jan.; tako blago
je zdaj lakomo, Z.

lákomček, čka, m. der Trichter, Jan.

lákomec, mca, m. 1) ein habgieriger Mensch,
Jan., Krelj; — 2) = lakomnica, das Gieß-
schaff, Cig.

lákomen, mna, adj. 1) gierig, habgierig; 1. česa, na kaj; 1. biti na denar; — 2) = lakom 2): to blago je zelo lakomno, Ig.

lákomica, f. = lakomnica 2), Mur.

lakomīja, f. die Habsücht, C., Krelj.

lákomiti, im, vb. impf. = lakomen biti, Vrt.;
l. po čem, C.

lákomka, f. die Habsüchtige, Vrt.

lakoměníti, ím, vb. impf. = lakomen biti,
Cig.

lákomnež, m. der Habsüchtige.

lákomnica, f. 1) die Habsüchtige, Jan., M.;
— 2) das Trichterschaff, das Gießschaff, Cig.,
Jan., C., M., Valj.(Rad), Rib., St.

lákomnik, m. der Habgierige; 1. bi še last-
nega brata prolad, Jan.(Slovn.).

lákomnost, f. die Gier, die Habgier.

lakomnováti, ûjem, vb. impf. habgierig sein,
geizen, C., Trub.; vsakateri lakomnuje za
se v svojem stanu, Dalm.

lákomstvo, n. = lakomnost, Mur.

lakōničen, čna, adj. lakonisch, Cig., Jan., Cig.
(T.), nk.; (pravilneje bi bilo: lakonski).

lakonīzem, zma, m. jedrnata kratkobesed-
nost, der Lakonismus, Jan.

lákot, f. 1) = lakot, der Hunger; 1. ne iz-
bira, der Hunger ist der beste Koch, Cig.; —
die Hungeŕsnoth, Mur., C.; — die Gier, die
Habgier, Mur.; — 2) ein unersättlicher Mensch,
Cig.

lákota, f. 1) der Hunger; lakoto (instr.) umreti,
vor Hunger sterben, Krelj, Zv., Kamnik-Svet.
(Rok.); lakoto pasti, darben, kümmerlich le-
ben, Jan.; — volčja 1., der Heißhunger, Jan.;
= predrta 1., Cig.; — die Hungeŕsnoth; bila
je huda 1.; — die Habgier, Mur.; — 2) =
der Nimmerfatt, Cig., Jan.; živa 1., C.; —
3) navadna 1., weißes Labfraut (galium mol-
lugo), Tuš.(R.); = bela 1., Medv.(Rok.);
rumena 1., echtes Labfraut (galium verum),
Cig., Tuš.(R.), Medv.(Rok.); divja 1., das
Heidelabfraut (galium saxatile), Cig., Medv.
(Rok.).

lákotec, tca, m. der Fresser, der Völler, Mur.,
Jan., Danj.-Mik.

lákoten, tna, adj. eſſgierig, freſſgierig; —
gierig, lüſtern; 1. na vino, na denar.

lákotiti se, im se, vb. impf. gierig sein, be-
gehren, C.; 1. se po čem, Danj.-M.

lákotnica, f. 1) ein weiblicher Bielfraß, Cig.;
— 2) die Rippenweichgegend, die Weiche (bei

Menschen und Thieren), Mur., Cig., Jan.,
Kr., Savinska dol.; v lakotnici ga bode, die
Milz sticht ihu, Cig.; — 3) = lakomnica
2), C., Z.

lakotnīja, f. = lakomnost, Mur., Cig.

lákotnik, m. 1) der Bielfraß, 1.-Cig.; — 2)
der Hungerleider, Dict.; — 3) der Habſüchtige;
— 4) = lakotnica 2), die Weiche, Cig.,
M., C., Ravn.-Valj.(Rad), Šmartno pri Li-
tiji-Strek. (LjZv.); — 5) = lakotnica 3),
das Gießschaff, Rib.-DSv.; — 6) der haarige
Ginſter (genista pilosa), Cig., Jan., Medv.
(Rok.); — tudi: das Hungerblümtjen (draba),
Z., Medv.(Rok.).

lákotnost, f. die Gier, die Habgier.

lakotováti, ûjem, vb. impf. hungern, C., Bes.,
Drežnica nad Kobaridom-Erj. (Torb.).

lákoveč, vca, m. die Gummitack = Schidlaus
(coccus lacca), Erj.(Ž.).

lákoven, vna, adj., Jarn., Vrtov.; pogl. la-
komen.

lákovnica, f., Mik., Šmartno pri Litiji-Strek.
(LjZv.), BlKr.; (lakonca, Mik., jvžhŠt.);
pogl. lakomnica 2).

lákši, adj. compar. nam. lažji, M., jvžhŠt.

lakúša, f. ime svinji, kajk.-Valj.(Rad).

lálok, m. 1) die Halšvamine, Cig., Jan., Mik.;
— 2) pl. laloki, = laloke, der Mund, das
Maul, ogr.-M.

láloka, f. 1) = čeljust, die Kinnlade, Habd.-
Mik., ogr.-C., Valj.(Rad); — pl. laloke, der
Mund, das Maul, C.; — 2) der untere Theil
der Flachsbreche: trlek v laloko tere (poka), vžh-
St.-C.; — 3) pl. laloke, die Pflöcke des Mühl-
grendels, C.

lálovka, f., C., Valj.(Rad); pogl. laloka.

láma, f. das Schafkameel oder Lama (auchenia
lama), divja 1. = gvanako (auchenia gua-
naco), Erj.(Ž.).

lámč, m. der Brecher, C.

lámanje, n. das Brechen; 1. kruha, ogr.-Valj.
(Rad).

lámas, m. ime psu, kajk.-Valj.(Rad).

lámati, mam, mljem, vb. impf. brechen, Mur.,
Jan.; 1. kamenje, Dict.; kruh 1., ogr.-Valj.
(Rad); zlodej ga lama in tare, Trub.; roke
1., die Hände ringen, Dalm.; — (pren.) 1. božjo
postavo, Krelj; 1. komu srce, C.; kaj se jo-
čete inamljete mi srce moje? ogr.-Valj.
(Rad).

lámbura, f. = 2. labora 1), Valj.(Rad).

lamentácija, f. die Klage, das Klagehied, die
Lamentation.

lāmp, lāmpa, m. = vamp, Mur., vžhŠt.

1. lāmpa, f. die Lefše, die Lippe, ogr.-C.; pl.
lampe, der Rachen, kajk.-Valj.(Rad); —prim.
lapa, lapati, C.

2. lāmpa, f. = svetilnica, die Lampe; — iz
nem.

lampáč, m. = vampež, vžhŠt.

lámpar, rja, m. der Lampenfabrikant, C.; —
der Lampenwärter, Jan.(H.).

lámpast, adj. = vampast, C., vžhŠt.

lampaš, m. = 2. lampa, C.

1. lámpica, f. dem. 1. lampa; die Lippe, C.

lâmpica — lânjščak

— 499 —

lânjščina — lâptati

2. lâmpica, f. dem. z. lampa.

lamprêda, f. die Lamprete (petromyzon marinus), Erj. (Z.).

lân, lâna, lanû, m. der Lein oder Flachs (linum usitatissimum); 1. goditi (mladiti, rotiti), den Lein rösten, Cig.; — divji 1. der Klebrige Lein (linum viscosum), Josch; tudi: das Leinkraut (antirrhinum linaria), Cig., Medv. (Rok.); = matere bozje 1., Cig.; — novozelandijski 1., neuefeländischer Flachs (phormium tenax), Tuš. (B.).

Iancîniti, înim, vb. impf. = pohajati, GBrda.

lânča, f. die Lanze, Meg., Dict., Dalm.; (lonča, Mas.); — prim. nem. Lanze, lat. lancea.

lânčar, rja, m. der Kettenschmied, Jan.

lânček, čka, m. dem. lanec; das Kettchen, C.

lânčen, čna, adj. Ketten: lančna številka, die Kettenrechnung, Jan.

lânčič, m. dem. lanec = lanček, Cig.

lânčnica, f. die Kettenkugel, Cig.; — črta 1., die Rettentinie, Cig.

lândra, f. die Schmerhaut des Rindes, kajk.-Valj. (Rad).

lânec, nca, m. die Kette, Habd.-Mik., Mur., Cig., Jan., Cig. (T.), C., ogr.-Valj. (Rad), DZ., nk.; pes na lancu priklenjen, Slom.; lance svojih grehov potrgati, C.; — prim. srvn. lan, lanne, Kette, Mik. (Et.).

lanšn, adj. Lein, Flachs-, leinen; lanene glaše; laneno seme, olje; lanena pogača, der Leinfuchen, Cig., Jan.

lanenîna, f. die Flachsware, C., DZ.; človek se oblači z lanineno, Vrtov. (Km. k.).

lanenják, m. eine Leingattung, C.

lanenji, adj. = lanski, C.

láni, adv. im vorigen Jahre, voriges Jahr; vsako lani je bolje, man löbt immer die vergangene Zeit, Cig.

lânč, m. der Frauenflachs (linaria vulgaris), Josch.

lánika, adv. = lani, C.

1. lanîna, f. was vom vorigen Jahre ist, Mur.; z. B. die vorjährige Ernte, Z.

2. lanîna, f. was von Flachs ist, Linnen, C., M.

lanîše, u. der Acker, auf dem Lein gewachsen.

lanîščen, ščna, adj. kar na lanišču raste: lanščena repa, C.

lanîščnica, f. 1) die Flachsdörre, Mur.-Cig.; (len-), Danj. (Posv. p.); — die Leinbrechelhütte, C.; — 2) = ajda po lanišču posejana, Kr.-Valj. (Rad).

lanîšnji, adj. = lanski, C.

laníta, f. die Wange, C., Danj. (Posv. p.); ima črnele lanite, Reţ.-C.

lániti, lânem, vb. pf. aufbellen, C., Z.; — grob anfahren, kaj si lanil na me? Vrsno, Krn-Erj. (Torb.).

lânjec, njca, m. der Damhirsch (cervus dama), Jan., Erj. (Z.).

lánjski, adj. vorjährig; lanjsko leto, im vergangenen Jahre; maram zanj, kakor za lanjski sneg, ich kümmere mich ganz und gar nicht um ihn.

lânjščak, m. ein im vorigen Jahre geworfenes Thier, St.; vorjähriges Schaf, vorjähriger

Hase, C.; vorjähriger Och, Z.; — vorjähriger Wein, SlGor.-C.

lânjščina, f. etwas Vorjähriges, C.; die vorjährige Ernte, Z.

lânjšnji, adj. = lanjski, ogr.-C.

lanopêrka, f. das Leinblatt (thesium linophyllum), Medv. (Rok.).

lánovec, vca, m. lan, ki se ne preza, Z.; (lanjevec) Cig.

lanož, m. die Trüffel, C.; — prim. čes. lanyž.

lánski, adj. = lanjski.

lantína, f. die Segelftange, Mur., Cig.; — prim. it. l'antenna.

láp, lápa, m. 1) der Rachen, der Schlund, C.; — 2) ribji 1., großes Löwenmaul (antirrhinum maius), Selnica (St.)-Erj. (Torb.).

1. lápa, f. 1) das Maul, das Mundstück, C., Danj.-M.; nav. pl. lape, das Maul, Mur.-Cig., C., vzhŠt.; das Hundsmaul, Npes.-Vraz; das Wolfsmaul: Volk odpre lape, Danj. (Posv. p.); — 3) das Blappermaul, C.

2. lapa, f. die Pfote, Jarn., Mik., Vrt., LjZv.; — stsl.

lapàn, ána, m. 1) das Wurstmaul, Pot.-Cig., Jan., M., C.; — 2) der Schwäger, C.

lápast, adj. schwatzhaft, C.

lápati, am, vb. impf. 1) schnappen, haschen, Jarn., C., Z.; — 2) schwaken, ein loses Maul haben, C.

lápav, adj. ein loses Maul habend, C.

lápavec, vca, m. ein Mensch, der ein loses Maul hat, C.; der Plauscher, C., Trst. (Let.).

lapávs, m. = lapavec, C.

lapávsati, am, vb. impf. = labrati, lapati 2), C.

lapet, pta, m. der Grundantheil, ogr.-C.

lápica, f. dem. 2. lapa, das Täfchen, Let.

lapidären, rna, adj. Lapidar: lapidarno pismo, Nachahmung der Schrift auf Denksteinen, die Lapidarschrift, Jan., Cig. (T.); — lapidarni slog, der Lapidarstit, Cig. (T.).

lápiti, im, vb. impf. = lapati 1), Z., Jan. (H.).

lápman, m. = lapan, C.

lápniti, lápnem, vb. pf. 1) mit dem Maul nach etwas haschen, Z.; — 2) mit etwas herausplagen, C.

lápor, rja, m. der Mergel, Mur., Cig., Jan., Cig. (T.), Erj. (Min.); ilnati 1., der Thoumergel, Cig.; sivi 1., der Graumergel, Cig.; kredasti 1., der Kreidemergel, Cig.; — gen. tudi: lapora, Mik.

láporast, adj. Mergel, mergelartig, Cig.; laporasta zemlja, der Mergelboden, Cig., Jan.

lápornat, adj. Mergel enthaltend, Mur., Cig.

láporjev, adj. Mergel: laporjeva jama, die Mergelgrube, Cig.

láporščica, f. neka hruška, Mariborska ok.-Erj. (Torb.).

lapotáti, otám, ččem, vb. impf. plappern, Mik. (Et.).

lapótec, tca, m. der Plauderer, Jan. (H.).

lápta, f. = latva, lata, Mur., SlGor.-C., Danj. (Posv. p.);

1. láptati, am, vb. impf. latten, Mur., C.

321

latinīzem — látvička

— 502 —

láva — lāzar

latinīzem, zma, m. latinčevanje, der Latiniz-
nus, Cig.

latīnski, adj. lateinišč.

latinščina, f. die lateiniſche Sprache.

látiti, im, vb. impf. belatten: streho l., C.

1. látiti se, im se, vb. impf. in Rispen schießen, Cig.

2. látiti se, im se, vb. pf. = lotiti se, C.,
Lašče-Levst.(Rok.).

latjě, n. coll. 1) die Rispen, Cig., Jan., Valj.
(Rad); proso gre v latje, Notr.; — 2) divje
l., das Hirſengras (milium), Cig., Medv.
(Rok.); — medvedovo l., die Sumpſpierstande
(spiraea ulmaria), Tuš.(R.), Polj.

lātkati, am, vb. impf. eine Achrennachleſe halten,
Mik. (Et.).

lātki, m. pl. die Waden, Guts., Pohl., Mur., Met.

lātnat, adj. rispenreich, ährenreich, Nov.

latník, m. 1) der Lattennagel; — 2) die Latte,
an welcher die Rebe gezogen wird, die Reben-
latte, die Rebenſtange, M., C.; — 3) das
Rebenſpalier, das Rebengeländer, ein daraus
gemachter Laubengang oder eine ſolche Laube,
Alas., Cig., C., Štrek., Notr., Ip., Prim.;
tudi: lātnik.

latnják, m. 1) der Lattennagel, 'C.; — 2) der Lattenbohrer, ogr.-C.

latopír, m. = netopir, C.

latov, m. der leberreiter (Finanzwächter), Mik.
(Et.) — prim. magy. látó, Mik.(Et.).

latováti se, újem se, vb. impf. in Rispen,
Achren schießen, Mur., Cig., C.

látovca, f. pogl. latevca, latvica.

látovec, vca, m. der Lattennagel, Cig.

latóvina, f. entkörnter Maiſkolben, Bilje(Goriš.)-Erv. (Torb.).

latovjě, n. coll. Rispen, Mur., Cig., Jan., Vrt., Valj.(Rad).

latovka, f. das Rispengras (poa), C., Tuš.(R.).

látovnat, adj. Rispen tragend: latovnati oves,
Bes.

látovnik, m. das (aus Latten bestehende) Garten-
geländer, C.

látovski, adj. 1. jezik, eine Art Gaunersprache,
Kr.; (n. pr. lantje-fate lazte-pate, lah-strate
le-grcte = fantje pazite, strah gre, IjZv.
II. 7-32.).

látovščina, f. = latovski jezik, v katerem se
zlogi navadnih besed prestavljajo ali med
nje drugi na razne načine vrivajo, SIN.

latrōvje, n. der Alpenwegdorn (rhamnus al-
pina), Krn-Erj. (Torb.).

1. látva, f. eine ſeichte Milchschüſſel, Mur., C., Valj.(Rad).

2. látva, f. die Latte, Cig., Jan., C.; — die
Leiſte, Jan., C.; latve rabijo krovci, BIKr.

látovenik, m. das Lattengeländer, C.

látvica, f. dem. 1. latva; 1) plitva mlečna po-
poda s nšobo“, ſeichte Milchschüſſel; pod latvico
tudi pečjo pogačo, Štrek.; — 2) die Napf-
ſchnecke (patella), Erj. (Z.).

látvičast, adj. = latvici podoben, C.

látvička, f. die Weißwurz (polygonatum), Št.-
Cig., C.

1.láva, f. tieſe, jumſpige Stelle neben einem
Flusſe oder in einem vertroſneten Flußſbette,
St.-C.

2.láva, f. der Kantin, Cig., C.; — der Cre-
denztichj, Pohl., Mur.; — prim. leva.

3. láva, f. die aus einem Krater fließende Maſſe,
die Lava, Cig., Jan., Cig. (T.).

lavdica, f. = skrjanec, Z., Vtov.(Km. k.); —
prim. lat. alauda, Lerche.

lavdičica, f. dem. lavdica: Ptičica lavdičica,
Npes.-Glas.

lávek, vka, m. M., nav. pl. lavki, die Ueber-
bleibſel (an Achren, Dßſt, udgl.) nach der
Ernte, Z.; (lavke, f. pl. C.).

lávkanje, n. die Nachleſe, Mur., Cig.

lávkar, rja, m. der Nachleſer, ZgD.

lavkašica, f. die Nachleſerin, Jan.

lavkati, am, vb.impf. Nachleſe halten, Mur., Cig.,
Jan., Savinska dol., 1. jagode, klasje, Ravn.

lavkavec, vca, m. = lavkež, Cig., Jan.

lavkavka, f. = lavkežka, Cig.

lavkež, m. der Nachleſer, Cig., Jan.

lavkežka, f. die Nachleſerin, Cig., Jan.; kdo
je ta lavkežka? Ravn.

lavor, rja, m.=lavorika,Z.,nk.;—prim.hs.lovor.

lavoričje, n. der Lorbeerhain, Cig.

lavoríka, f. der Lorbeer (laurus), Cig., Jan.,
Tuš(R.); (javorika, Guts.).

lavoríkast, adj. Lorbeerhännich, Jan.

lavoríkov, adj. Lorbeer-, Jan.

lavoríkovina, f. das Lorbeerholz, Jan.

lávorjev, adj. Lorbeer-, Cig.; 1. venec, nk.

lávra, f. ein durch das Eis geschlagenes Loh,
die Wuhne, die „Lauer“, Jarn.; Mur., Cig.,
Jan., C.; — iz nem.

lávrica, f. dem. lavra, C.

lávšek, m. die Hirtentasche, Dol.-Cig.; —prim.
lavžak.

lávta, f. die Laute, Cig.; — iz nem.

lávtar, rja, m. der Lautenmacher, Cig.

lávtáti, ám, vb.impf. haschen, C.; —prim. 2. láptati.

lávti, m. pl. strm, skalovit svet, kjer trava
raste, Tolm.-Štrek. (Let.).

lávtniti, lávtnem, vb. pf. haschen, schnappen:
pes lavtne po kom (čem), Tolm.

lávžak, m. der Hosensach, C.; —gotovo iz nem.

1. láz, m. 1) baumleere Fläche im Walde, das Ge-
reute, das Neutland, neuer Acker, neue Wieſe
(meißt umzáunt); laze delati, Cig.; laze
žgati, Dol.-Mik.; laze kopati, Z.; — 2) eine leere
Fläche im Weingarten oder Acker, Št.-C.; —na
laz orati = ne delati leh, Tolm.-Štrek. (Let.).

2. láz, láza, m. neka ranta pri stogu ali ko-
zolcu, Žabče, Krn-Erj. (Torb.); — gol, ka-
tera se na kozolskem odru predeva, da
skladač nanjo stopa, Tolm.-Levst.(Rok.); —
prim. laziti.

3. láz, m. v reku: nemam laza, ich habe keine
Zeit, keine Muſſe, Cig., Jan., C., M., BIKr.

láž, f. die Baunthüre, Cig., Jan.

láza, f. nekaka lestva, Gor.; einarmige Leiter,
Jan. (H.).

1. lázar, rja, m. 1) der Bewohner eines Ge-
reutels, Cig., C.; od hribovskega selišča do
samotnega lazarja, Zv.; — 2) der Roder, Cig.

lâzar — lažljîvče

-- 503 --

lažljîvec — lěca

2. lâzar, rja, m. 1) ein Kind, das noch nicht gehen kann, M.; — 2) die Nacktschnecke (limax sp.), Ip.-Erj. (Torb.).

lazarët, m. bolnica, hiralnica, das Lazareth, Cig., Jan.

lazarica, f. neko jabolko, Drežnica pod Kr- nom-Erj. (Torb.).

lázavica, f. = lazica 1), die Lauš, C.

låze, f. pl. = i. laz 1), M., C, Kr., Št.

lázěcina, f. = lezavčina, Cig.

lázen, zna, adj. Muže-: lázna ura, die Muße- stunde, die Freistunde, Jan.; ni mi lazno, ich habe keine Zeit, Jan.; lazno, die Muße, Cig., Jan.; — prim. 3. laz.

lázica, f. 1) die Lauš, Cig., C., Mik., jvžhŠt.; — 2) das liegende Leinkraut (linaria elatine), Zemon (Notr.)-Erj. (Torb.).

lázina, f. 1) der Pachtzins für einen Neubruch: lazino dajati, Dol.; — 2) = i. laz 1), M., C., Goriš.-Erj. (Torb.).

láziti, lâzim, vb. impf. zu kriechen pflegen, kriechen, herumfrieden, schleichen; po zelju gosечnice lazijo; vsako noč okoli hiše lazí.

lâznik, m. der Schleicher, Mur., Cig.

1. laznína, f. die Abgabe vom Gereut, Cig.

2. laznína, f. coll. kriechende Thiere, das Ge- würm, Cig., Jan., M., C.

laznōča, f. die Muße, die freie Zeit, Cig.

lázovina, f. 1) die Abgabe von einem Gereut, Cig., C.; — 2) = i. laz, lazina 2), Cig.

lazürec, rca, m. der Laſurstein, Cig. (T.), Erj. (Min.).

lazûren, rna, adj. lazurblau, azurblau, Cig., nk.

lazútati, am, vb. impf. schwerfällig einhersteigen, schleichen, C., Z.

lazútelj, tlja, m. der Lump, C.

láž, leží, nav. laží, f. die Lüge; debela, ko- smata 1., eine grobe Lüge; = košata 1., C.; na laž koga postaviti, staviti, devati, je- manden einer Lüge zeiten, jemanden Lügen strafen; na lažeh ostati, der Lügen über- wiesen werden; laži je plitko dno = kjer laž kosi, ondi ne večerja = laž ima kratke noge, Npreg.-Cig.

láž - besěda, f. das Lügenvort, Valj. - Jan. (Slovn.).

láž, m = lažnivec, kajk.-Valj. (Rad).

lažà, è, f. = laž, f. Meg., V.-Cig., Krelj, Dalm., Trub. i. dr.; na lažo staviti, Krelj, Trub.; na lažo se zanesti, Jap.(Prid.); ima redke zube, pa goste laže, jvžhŠt.; — nam. leža.

lážec, čza, m. der Lügner, ogr.-Mik.

lažem, praep. = lagom, razen, BlKr.-DSv.

lážen, žna, adj. lügenhaft, falšch, Pseudo-, Cig., Jan., Cig.(T.); lážna pobožnost, die Frömmelei, Cig.; lažno umstvovanje, die Gophisterei, Cig.(T.); — pod lažnim imenom, pſeudonym, Cig.

láženje, n. das Schleichen.

laži- v sestavah, Pseudo-, Aſter-, n. pr. laži- liberalizem, der Pseudoliberallismus, SIN.; laživrač, der Aſterarzt, Bes.; lažiustavnost, die Pseudoconſtitution, C., itd.

lažljiv, ava, adj. = lažniv, Mur., Jan., Št.

lažljivče, eta, n. = lažljivec, C.

lažljîvec, vca, m. = lažnivec, Mur.

lažljîvka, f. 1) = lažnivka, Mur.; — 2) die Schliſſelblume (primula veris), C.

lažljívost, f. = lažnivost, Mur., Jan.

lažně, éta, m. der Lügner, Notr.

lažníca, f. 1) die Lügnerin, Mur., Cig., Jan.; — 2) das Hirtentäſchel (capsella bursa pistoris), Josch; tudi: die Kauke (sisymbrium), Josch.

lažník, m. der Lügner, Mur., Cig., Jan.

lažniv, íva, adj. lügenhaft, lügneriſch; 1. pro- rok, ein Lügenprophet, Cig., Jan.; lažnive besede, lügenhafte Worte; — nam. ležniv.

lažnîvec, vca, m. der Lügner; —nam. ležnîvec.

lažnivka, f. die Lügnerin; — nam. ležnivka.

lažnivost, f. die Lügenhaftigkeit; — nam. lež- nivost.

lažnivstvō, n. lügenhaftes Wesen, Mur., Ravn.- C.; — nam. ležnivstvō.

lažnoiměnski, adj. pſeudonym, Jan. (H.).

lážnost, f. = lažnivost, Cig.

1. lě, adv. 1) nur, (pri izpodbujanju in dovo- ljevanju); le pridi! kommt nur! le počasi! nur langsam! le čakaj! warte nur! naj mi le pride, er möge mir nur kommen! rekli so mi, da naj le pridem, man sagte mir, ich möge nur kommen; — 2) nur immerfort: tolažil sem ga, on pa je le jokal; le še pro- siti, fortbitten, Cig.; — 3) nur, bloß, allein; le možje smejo biti voljeni; ne le — ampak tudi, nicht nur — sondern auch; — le eden ne, kein einziger; le toličkaj ne, auch nicht das Geringste, Cig.; samo le, einzig nur; — 4) v vprašanju: nur; kam je le šel? wohin uit er nur gegangen? kaj le delata? was ſie nur etwa machen? Mur.; — prim. stsl. lětъ, licet, Mik.

2. le, (breznaglasna besedica, ki se pristavlja demonstrativnim besedam ali pa tudi pred nje stavi; v pisavi se navadno loči s črtico od demonstrativne besede; včasi pa je samo- stalnik vmes); da, hier; ta-le človek, dieser Mensch da; tam-le, tod-le, le-ta, le-tod, le- sem i. t. d.; le-k mesti, sogleich, Ogr.-C.; — nastalo iz „gleja“, Mik. (Et.).

lěb, lebà, m. die Hirnſchale, C.; — die Ţfirne, Jarn.

lebánja, f. 1) der Schädel, C., Z., Japelj. (Prid.); — 2) die Anhöhe, der Hügel, C., Z.

leběd, m. = labod, Jarn., Jan.

leběda, f. die Melde, Mik., Medv.(Rok.); bela ali povrtna 1., die Garten- oder Zuſdermelde (atriplex hortensis), divja 1., die Pizblättrige Melde (atr. patula), morska 1., die Meer- melde (atr. halimus). Cig.; — prim. loboda.

leběden, dna, adj. Melden-: lebědna uš, die Meldenlauš, Cig.

lebědnica, f. lebednice, die Melden (cheno- podiacæceæ), Cig. (T.), Tuš.(R.).

lěbka, f. der Helm, ogr.-Valj. (Rad).

1. lěca, f. die Kanzel, der Predigtschuſl, Mur., Cig., Jan., Hip.(Orb.), Kr.-Valj.(Rad); — prim. srvn. letzte, Worſung eines Abschnittes der Bibel in der Kirche, lat. lectio, Mik. (1Gr. I. 314.).

ledeník — ledosěk

- 505 -

lédovec — legálén

ledeník, m. 1) der Eisberg, Cig.; plaziti se
po snežnikih in ledenikih, Erj. (Izb. sp.);
prim. lednik; — 2) der Eisapfel, Cig.; —
3) der Eisschuh, M., C.; —das Steigeisen, C.

ledenína, f. 1) das Eisfeld, Mur.; — 2) =
slađoled, Gefrorenes, Cig.

ledeníti, ím, vb. impf. 1) beeisen, Cig.; — 2)
1. se, zu Eis werden, Cig.; ledenijo se vode,
DSv.; — 3) 1. (se), kryfstallieren, Cig.(T.).

ledenják, m. ein Hufnagel für eisige Wege,
der Eisnagel, Cig.

ledénka, f. die Hagelschloſe, C.

leděnost, f. die Eiſigkeit, M.

ledětina, f. 1) das Gefrorene, Jan., C.; — 2)
die Sutze, Blc.-C.

ledevjè, n. die Lenden: okoli ledevja, ogr.-
Cv. IV. 10.; prim. ledovje.

1. ledíca, f. das Gefrorene, Jan., C.

2. ledíca, f. = ledvica, Mur.

1. ledič, íča, m. kleines Eis, Bes,

2. ledič, íča, m. die Waldbiehweide, C.

lédija, f. die Wade, jvžhŠt., Kamnik(Gor.)-
C.; — pogl. ledeja.

ledína, f. unbebautes, brachliegendes Ackerland;
ledino orati; v ledino pustiti, öde laffen, nicht
bearbeiten; —ein mit Gras bewachsener Platz,
der keine Wiese ist, der Anger; na ledini pred
hišo se otroci igrajo.

ledinast, adj. unbebaut, mit Gras bewachsen, M.

ledínica, f. 1) dem. ledina; kleiner Anger; 1.
pred hišo; — 2) ledínica, die Rasenerde, C.

lédinja, f., C., pogl. ledija.

ledínjak, m. der am Anger Wöhnende, Fr.-C.

ledínski, adj. das Brachland, den Anger be-
treffend, M.

ledínščica, f. das Marienblümchen (bellis pe-
rennis), jvžhŠt.

ledíše, n. 1) das Eislager, das Eisfeld, Cig.,
Jan.; — 2) der Gefrierpunkt, der Eispunkt,
Cig.(T.), C., Sen. (Fíz.).

ledíti se, ím se, vb. impf. zu Eis werden,
Cig., Jan.

ledje, f. pl. die Lenden, die Lendengegend am
Körper, Mur., Cig., Jan., Cig.(T.), Notr.

lédje, n. die Lenden, Cig., Jan., Mik., vžhŠt.;
tudi: pl. ledja, Cig., Jan.; vaša ledja imajo
prepasana biti, Ev. (Rok.).

1. ledníca, f. die Eisgrube, der Eiskeller, Jan.,
M., DZ.

2. lédnica, f. das Lendenbein, das Darmbein,
Mur., Cig., Vod. (Bab.).

1. ledník, m. 1) der Gletscher, Jarn., Cig.,
Jan., Jes., Erj.(Min.); — 2) eine Steinart,
Polj.; — 3) der Eismonat (Bänner), Mur.

2. lédnik, m. eine Art Wicke (vicia): mala gra-
šica v silju, ima bridko vrno in majhno
stročje, C.; po ledniku kruh pogreni, Z.

lednîški, adj. Gletscher-: 1. ulom, die Gletscher-
lavine, ledniška groblja ali griza, die Gletscher-
moräne, ledniška miza, der Gletschertisch, Cig.
(T.).

ledolòm, lóma, m. der Eisbrecher, der Eisbock
(an Brücken), Cig.(T.).

ledolómen, mna, adj. eisbrechend, Cig.

ledosěk, sěka, m. der Eishauer, Jan.

lédovec, vca, m. der Eisspat, h. t.-Cig.(T.).

ledóven, vna, adj. Eis-: lédvni toplomer,
das Fiscalorimeter, Cig.(T.).

lédoven, vna, adj. Lenden-, C.

ledovíše, n. das Eisfeld, Jan.(H.).

ledovít, adj. eisig, Bes.; Do ledovitih mej sveta,
Levst. (Zb. sp.).

1. ledôvje, a. coll. Eismassen.

2. ledovjè, n. die Lenden, die Lendengegend,
Dict., Cig., Mik., vžhŠt., Gor.; („ledavje",
Trub., Krelj); tudi: lédovje, vžhŠt.; = pl. le-
dovja: opaši svoja ledovja, Dalm.; (— tudi:
ledovje f. pl. twoje ledovje te bodo bo-
lele, moje ledovje so polne beteža, Dalm.);
— nam. ledevje; prim. ledje.

lédrik, m. die Wegwarte, die Eichorie (cichorium intibus), Goriš-Evj. (Torb.); — prim. jedrik, regrad.

1. ledvěn, adj. = leděn, Habd.-Mik.

2. lédven, dvena, adj. 1) Lenden-: lédvena
mišca, der Lendenmuskel, ledvena odvod-
nica, die Lendenarterie, ledveno vretence,
der Lendenwirbel, Cig.(T.).

3. ledvěn, adj. 1. koš, koš za seno, iz tankih,
dolgih ledvic, ki so druga od druge po eden
decimeter oddaljene, dno pa je iz trt, Do-
brepolje (Dol.).

ledvěnec, nca, m. der Hornklee (lotus corniculatus), Cig.; — iz rus.

ledveníca, f., Z., die Niere, pl. ledvenice, die
Nieren, Bes.

1. ledvíca, f. die Niere, pl. ledvice, die Nieren.

2. ledvíca, f. eine Art Ruthe, Dobrepolje (Dol.).

ledvičast, adj. nierenförmig, Cig., Jan., Erj.
(Min.).

ledvičen, čna, adj. Nieren-; ledvična pečenka,
der Nierenbraten, V.-Cig.; — ledvično vret-
tence, der Lendenwirbel, Erj.(Som.); led-
vični pesek, der Lendengries, Cig.

ledvičnik, m. der Lendenwurz, Cig.

ledvičnjak, m. der Nephrit (min.), Cig.(T.).

lédvije, f. pl. = ledvice, die Nieren, Poh.

lég, m. die Brut: kokoši enega lega, Dol.

léga, f. 1) das Vliegen, Cig., Jan.; lena lega
srečo bega, Npreg.-Cig., M.; lega mu do-
bro de, C.; — jabolka v lego dejati, ab-
liegen laffen, Danj.-Mik.; — der Beifchlaf,
C.; nezakonska l., Dalm.; — 2) die Lage,
Mur., Cig., Jan., Cig.(T), nk.; zemljepisna
l., die geographische Lage, Jes.; — pri legi
mi je, es ist mir gelegen, ich kann es leicht
thun, C.; — die Schichte, die Lage, Cig.,
DZ.; — 3) die Lagerstätte, Mur; močiti
svojo lego s solzami, Dalm.; — 4) der
Kragstein, V.-Cig.; —der Tragbaum =greda,
Z.; — pl. lege, die Tragbäume für Fässer,
Ljub.; die Lagerbäume auf dem Wirtschafts-
wagen, Notr.; die hängenden Tragbalken zur
Transportierung von Bienenstöcken, Lasče-
Levst.(Rok.); — 5) der Einschnitt, die Kerbe
(der Zimmerteute), vžhŠt.-C.; — 6) das Ge-
brüte, Cig.; — 7) die Thierrače, C.

legák, hka, adj. = lahek, Cv.

legálén, Ina, adj. postaven, zakonit, legal,
Cig.(T.).

léhniti — lekováti

— 507 —

ěkovit — lěnivka

léhniti, nem, vb. pf. vergehen, aufhören: sen
lehne, vse lehne, ogr.-C.; (lejhniti, ogr.-
Valj.[Rad]).

lehóven, vna, adj. leicht: oves je lehoven,
Gor.

lehti, f. pl. pogl. lekat f.

lehtica, f. der Heidehrenpreis (veronica arven-
sis), C.

lehtiti, im, vb. impf. = legotiti, C.

lěj, interj. = glej, sieh, sieh da (lejta, lejte);
lejte si! seht doch! Levst.(Zb. sp.); — prim.
gledati.

lěj, lěja, m. = lij, Dict.

lejáti, lějem, vb. impf. = liti, Mik., kajk.-
Valj.(Rad); lejêm, ogr.-Valj.(Rad).

lějka, f. der Trichter, Dol.

lějtra, f. = reta, veliko rešeto, Volče-Erj.
(Torb.).

lék, m. 1) das Heilmittel, Istra-Mur., Cig.,
Jan., Štrek., nk., pod Poreznom-Erj.(Torb.);
za smrt ni leka, gegen den Tod ist kein Ktaut
gewachsen, Cig.; — die Dosiš, Notr.-Cig.;
— ein kleines Quantum: zlata ni v njem
niti za lek, Erj.(Izb. sp.); — der Tališman,
Čepovan(Goriš.)-Erj.(Torb.); vedomca vrniti
z mogočnimi leki, da ne pride v hišo, pri
Trstu- LjZv.; — das Mittel, C.; pravni
l., das Rechtsmittel, DZ.; — 2) kačji l., der
Lauch (allium sp.), Podgorje (Istra) - Erj.
(Torb.).

lékár, rja, m. 1) der Pharmaceut, Cig.; der
Apotheker, Cig., Jan.; — 2) = zdravnik,
Vod.(Bab.), Valj.(Rad).

lékarica, f. die Apothekerin, Cig., Nov.

lékaríja, f. 1) coll. Arzneien, C.; — die Cur,
C.; — 2) lekarije, Droguen, Cig.(T.).

lékarína, f. die ärztliche Gebäur, Jan.(H.).

lékáriti, árim, vb. impf. Pharmaceut, Apotheker
sein, Cig.

lékárna, f. = lekarnica, C.

lékárnica, f. die Apothekе, Cig., Jan., nk.

lékárničar, rja, m. = lekarnik, nk.

lékárnik, m. der Apotheker, Cig., Jan., DZ.,
Levst.(Nauk).

lékárski, adj. Pharmaceuten, Apotheker, Cig.,
Jan.; 1. zapis, das Recept, C.

lékárstvō, n. die Pharmacie, die Apotheker-
knüft, Cig., Jan.

lekât, htů, m. = laket, der Ellbogen, die Elle,
Levst.(Sl. Spr.); (pl. lehti f., Levst.(Sl. Spr.)).

lekât, htů, f. = laket, lahet, Mik.; — der
Ellenstab, Met.; pl. lehtů, der Arm: gornje,
spodnje lehti, der Ober-, Unterarm, Erj.
(Som.); — prim. laket.

lēkcija, f. die Lecion (Vorlesung, Lehrstunde,
Lernstück), Cig.(T.), nk.

lékniti, lěknem, vb. pf. 1) diegen, M., C.; —
2) 1. se, sich entsehen, erschrecken, ogr.-Mik.;
— 3) intr. lekniti, auffahren (ɔ. B. vom Hasen),
C.; erschrecken, C., Mik.; erstaunnen, C.

lěknō, n. die Seerosse (nymphæca), C., Z.

lékoslōvec, vca, m. der Pharmaceut, Jan.

lékoslōvje, n. die Arzneilehre, Cig.

lékováti, újem, vb. impf. = lečiti, Z., Notr.

lékovít, adj. heilsam, Heil-, Cig., Jan.; leko-
vita voda, der Gesundbrunnen, Zora; leko-
vite toplice, Zv.

lékovítost, f. die Heilsamkeit, Jan.

lékovše, n. Mur., C., pogl. lokovše.

lékoznánstvō, n. die Pharmafologie, Cig., Jan.

lélahen, hna, m. = rjuha, ogr.-C., M., Valj.
(Rad); — prim. lilahen.

lělija, f. = lilija, Mur.

lěmba, f. kozje ime, Krn-Erj.(Torb.).

lemenát, m. = alumnat, Erj.(Izb. sp.), Kr.

lemenātar, rja, m. der Priesterhausalumne,
Eij.(Izb. sp.), Kr.

lěmez, m. 1) der Dachsparren, V.-Cig., Jan.,
M., C., Tolm.-Levst.(Rok.), Krn-Erj.(Torb.),
vzhŠt.; lemezi ali roženice, ogr.-Valj.(Rad);
— 2) die Ruderstange, der Ruderbaum der
Flößer, ob gornji Dravi- Caf(Vest. I. 68.).

lémeš, m. = lemež, C.

lémež, m. die Pflugichar.

lémežen, žna, adj. lemežna kost, die Pflug-
schar (anat., vomer, os impar), Cig.

lémežnica, f. = lemežna kost, Cig.(T.).

lemežnják, m. der Dachsparrenbohrer, ogr.-C.

lěming, m. = postrušnik, der Lemming, Jan.

lěmp, m. 1) lempa, Tolm.-Erj.(Torb.); —
2) kratek in širok človek, Tolm.-Erj.(Torb.).

lěmpa, f. lesena posoda, ki se optiv nosi na
hrbtu, Tolm.-Erj.(Torb.), Gor.; ein plattes,
sechs Zoll tieſes Faſs, auf dem Rücken zu
tragen, Frey.(Rok.); — prim. jempa, ?

lěn, m. = lenoba, BlKr.-DSv.

lěn, lěna, adj. träge, läßig, faul; len, da ga
je zemlja žalostna, da smrdi, sehr faul, Cig.;
1. tek, träger Lauf, Cig.(T.).

lěnarīja, f. das Faulenzen, die Bärenhäuterei,
Cig.

lěnáriti, árim, vb. impf. faulenzen, C., Dol.

lěnárjenje, n. das Faulenzen, Valj.(Rad).

lěnast, adj. = len: lenoba lenasta, LjZv.

lěnati, am, vb. impf. faulenzen, C.

lěnav, adj. träge, C.

lěnčáriti, árim, vb. impf. faulenzen, Bes.

lěnčě, éta, m. der Faulenzer, Cig., Jan., Zora.

lěndi, adv. = le-ondi, Z., jvzhŠt.

lěně, éta, m. der Faukelz, Jan., Mik.

lěnee, nca, m. der Faulenzer, Trub., Valj.
(Rad).

lěněti, im, vb. impf. = lenariti, SIN.-C.

lěneš, m. C., pogl. lajnež.

lěnílo, n. = kačji lev, Z.; — prim. leniti se.

lěniti se, im se, vb. impf. faulenzen, Mur.,
Cig.

lěniti, im, vb. impf. 1) 1. koga, plündern, C.;
— 2) 1. se = dlako ali kožo menjati, sich
mausen, sich häuten, C., Krn, Staro Sedlo-
Erj.(Torb.); — prim. leviti se.

lěnov, íva, adj. träge, faul, Mur., Cig., Jan.,
Zora.

lěnívati, am, vb. impf. faulenzen, Bes.

lěnîvec, vca, m. 1) der Faulenzer, Cig.; —
2) troprsti l., das dreizehige Fauθthier (bra-
dypus tridactylus), Erj.(Z.).

lěnivka, f. die Faulenzerin, Cig., Jan.

lenívost — lěp

— 508 —

lepàn — lepiti

lenívost, f. die Trägheit, die Faulheit, Mur.,
Cig., Jan.

lenják, m. der Faulenzer, Mur., Cig., kajk.-Valj./Rad.).

lenkovec, vca, m. das schwarze Bilfenkraut
(hyoscyamus niger), Medv.(Rok.).

lenóba, f. die Trägheit, die Faulheit; lenobo
pasti, faulenzen.

lenóben, bna, adj. = len, Mur., Jan., vzhŠt.-C.

lenóbiti se, óbim se, vb. impf. faulenzen, träge
sein, M.

lenóbnež, m. der Faukenzer, Jan.

lenóbnica, f. die Faukenzerin, Cig., Jan.

lenokŕven, vna, adj. phlegmatich, Cig.

lenokŕvnost, f. das Phtlegma, Cig.(T.).

lenšt, f. = lenoba, Dict.

lenov, adj. = lanen, ogr.-C.

lenováti, újem, vb. impf. faulenzen, V.-Cig.

lenovec, vca, m. = lanovec, lan, ki se ne
preza, Mik.; der Winterlein, dessen Kapseln
von der Sonnenhiige nicht gerne ausspringen,
M., C., Z., Nov.

lența, f. 1) die Landungsstätte, die „Lände",
C.; — 2) das Ruder, Mur.; — prim. lentati.

léntam, adv. iz le-ondi tam, Z., Jurč., jvzhŠt.

léntati, am, vb. impf. 1) „anfällen", C., Rož.-Kres; — 2) steuern, rudern, Mur., Poh.; — prim. bav. lentn, landen, lenken, Štrek.(Arch.).

lenüh, m. 1) der Faukenzer, der Faukelz; —
2) der Polsterapsel, C.

lenúha, f. die Faukenzerin, C.

lenúhati, am, vb. impf. faulenzen, Zora.

lenúhinja, f. träges Weib, die Faukenzerin,
Cig., Jan.

lenúsina, m. = lenuh, Jurč.

lenúšiti, úšim, vb. impf. = lenuhati, Jan.; v
nedeljo doma 1., LjZv.

lenúška, f. = lenuhinja, Z., Jan.(H.).

leopārd, m. der Leopard (felis leopardus), Cig., Jan., Erj.(Ž.).

leopárdovina, f. das Leopardenfell, Cig.

lěp, m. 1) der Leint, Cig., Jan., Mik.; ptičji
1., der Vogelleim, Cig., Jan.; — der Witt,
Cig., Erj.(Min.); — 2) die Městel (viscum), Kor.

lěp, lépa, adj. schön; lepo ga je videti, er
nimmt sich gut aus; — lepo dišati, einen
angenehmen Geruch haben, lep duh, ange-
nehmter Geruch; — lepo vreme, schönes
Wetter; lepo je, es ist schönes Wetter; lepa
prilika, eine gute Gelegenheit; — lepi de-
narci, viel Geld, lepo reč žita smo pri-
delali, wir haben eine reichliche Getreideertein
gehabt, Cig.; Denarja v skrinji je lepo, hübsch
viel Geld, Npes. - Mik.; lep čas že, schon
lange, Cig.; — lepo ravnati s kom, jemau-
den freundlich behandeln; z lepo, in Güte,
auf gütlichem Wege (opp. z grdo); = z lepa,
Mik.; = z lepim, Jan.; take ni bilo z lepa,
eine solche war nicht leicht zu finden, Erj.
(Torb.); na lepem vas bodo posvarili, Ravn.;
za lepo bode vzel = dobro se mu bode
zdelo, Gor.; lepo živeti, 1. vesti se, wohl-
geſſtet, auſtändig; to ni lepo, das ist keine
Art; — lepega se delati, seinen Fehter be-
ſchönigen, Cig.; — (ironično) lepa je ta!

eine saubere Bescherung! Cig.; lepo ravnas
z menojo! — compar. lepši; zavoljo lepšega, zur
Zierde, damit es ein schöneres Ausſehen habe.

lepàn, ána, m. = lepar, Jarn., Frey.(F.).

lepár, rja, m. der Gimpel (loxia pyrrhula),
Guts., Jarn., Mur., Cig., Frey. (F.).

lepátika, f. die Frömmlerin, Kr.-Valj.(Rad).

lepáva, f. = lepota, Ravn.

lépča, f. die Klette (lappa), Valj.(Rad).

lépec, pca, m. der Vogelleim, Guts., Mur.

lépek, pka, m. 1) der Leim, Z., DZ., Valj.
(Rad); — 2) die Klette (lappa), C.; — 3)
neki ptič, C.

lépek, pka, adj. klebrig, Cig., Jan., Cig. (T.),
C., Erj.(Som.).

lépen, péna, m. 1) das Blatt, bes. ein großes
Baum= oder Pflanzenblatt, Guts., Mur., Cig.,
Jan., Mik., C., (3. B. das Krautblatt, C.); —
1. papirja, ein Bogen Papier, Cig., C.; —
2) der Drüfengriffel, der Alpenboſt (adeno-
styles alpina), Goriško-Erj.(Torb.); = pla-
ninski 1., Nov.; — lepen = die Platane, Valj.
(Rad).

lepénast, adj. (mit großen Blättern) belaubt,
Guts., Mur., Cig.

lepenát, áta, adj. = lepenast, Mur., Cig., Jan.

lepénée, nca, m. 1) lepenci, Blattkäfer (chry-
somelinae), Erj. (Ž.); — 2) = lapuh, der
Huſtattich, Jan., C.

lepeník, m. der Huſtattich, C.

lepénjast, adj. großblättrig, Guts., Mur.

lepenját, áta, adj. = lepenjast, Cig.

lepénje, n. coll. Pflanzenblätter (3. B. vom
Kraut, Mangold udgl.), Cig., C., Z.; staro
lepenje sproti obirati, Erj. (Let.); — die
Blätter, das Laub, Guts., Mur., Jan.

lepénka, f. die Pappe (Carton), der Pappen-
deel, Cig., Jan., DZ.; — iz češ.

lepěnkar, rja, m. der Pappenmacher, Cig.; —
iz češ.

lěpetáti, etám, ččem, vb. impf. 1) = frfrati,
Nov.; (hs.); — 2) fallen: „Nično!“ jezik bi
mi lepetal, Lerst./Zb. sp.); (rus.).

lěpěti, im, vb. impf. kleben, haſten, V.-Cig.,
Jan., C.

lěpež, m. das Klebewerf, Cig.

lépica, f. das Scharfkraut (asperugo), Medv.
(Rok.).

lěpič, íča, m. 1) der Kleber, Cig., Jan.; —
2) eine Art Schwamm, Z.

lěpír, rja, m. die Klette (lappa), Jan., Dol., Št.

lěpiš, m. = lapuh, der Huſtattich (tussilago
farfara), Cig., Jan.

lépiček, čka, adj. gar hübsch, niedlich, Mur.,
C., Danj.-Mik.

lépičen, čna, adj. = lepiček, Tolm.-Erj.(Torb.).

lépiłó, n. 1) das Klebenmittel, der Witt, der
Kleister, Cig., Jan., C.; das Bindemittel
(zool.), Cig. (T.); — 2) die Papparbeit,
Cig., Jan.; — 3) das Schönheitsmittel, ogr.-C.

lěpíti, im, vb. impf. 1) kleben, kitten, Cig.,
Jan., M.; 1. kamen z zemljo, Vrt.; — 2)
pußen, jäubern, schnücken, M., C.; snažnost
je čednost: mladino lepi, Rawn.-Valj.(Rad);

lepívee — lepóten

— 509 —

lepótica — lepovid

judovske žene so oblačile se nečimerno, se lepilo ino snažile, Škrinj.

lepívee, vca, m. der Kleber, Cig.

lepívka, f. die Kleberin, Cig.

lepívq, n. der Klebestoff, der Kitt, C., DZ.; —
der Kleber (gluten), Cig.(T.), C.

lépje, n. der Vogelcim, Mur.

lépkast, adj. klebrig, kleisterig, Jan.

lépljenica, f. die Leimruthe, C.

lépljiv, iva, adj. klebrig, Cig., Jan., Cig.(T.),
DZ., Erj.(Som.).

lépljívost, f. die Klebrigheit, Cig., Jan.

lépnica, f. das Leimkraut (silene nutans), Cig.,
Medv.(Rok.).

lépobesédén, dna, adj. wohlfredend, Jan.(H.);
rhetorisch, Jan.

lépobesédnost, f. die Wohlfredenheit, C.

lépobesédnik, m. der Wohlfredner, Jan (H.);
— der Declamator, Cig.(T.).

lépőča, f. 1) die Pracht, C., — 2) der Schmud,
die Schmuckfache, C., Erj.(Min.), Vrt.

lépočúten, tna, adj. ästhetisches Gefühl besitzend,
nk.

lépočûtje, n. das Schönheitsgefühl, ästhetisches
Gefühl, Cig., Jan., Cig.(T.).

lépodúha, f. wohlfriedendes Maiglöckchen (con-
vallaria majalis), Tuš. (R.).

lépoglásen, sna, adj. wohltlingend, Cig., Jan.

lépoglásje, n. der Wohlfklang, der Wohllaut,
Cig., Jan.

lépogovórnen, rna, adj. rethorisch, Cig.

lépogovórnik, m. der Redekünstler, Cig.

lépokrít, kríla, adj. schón geſüllgelt, C.

lépolás, lása, adj. schónhaarig, Cig.

lépolíčen, čna, adj. schónwangig, Cig., Jan.

lépolik, líka, adj. wohlfgeſtaltet, Jan.(H.).

lépolist, lista, adj. schónblättrig, Cig., Jan.

lépoma, adv. na l. (komu kaj hudega storiti),
ohne Anlaſs, BlKr.-Levst.(M.).

lépoobrázen, zna, adj. von schöner Form:
lepoobrazne besede, Levst. (Nauk.).

lépoök, őka, adj. schönäugig, Cig., Jan.

lépopis, pisa, m. die Kalligraphie, Cig.(T.);
die kalligraphische Schrift, Jan.

lépopísec, sca, m. der Kalligraph, Cig., Jan.,
Cig.(T.).

lépopísen, sna, adj. kalligraphisch, Cig., Jan.

lépopísje, n. die Schönschreibekunft, die Kalli-
graphie, Cig., Jan.

léposlővec, vca, m. der Belletrift, Cig.

léposlőven, vna, adj. 1) ästhetisch, Cig., C.;
— 2) = leposlovstven, Cig., Jan., C.; l. list, nk.

léposlővje, n. 1) die Aſſhetik, Cig.; — 2) =
lepo slovstvo, Jan.

léposlővstven, adj. belletriftisch, Cig.(T.); le-
poslovstveni pisatelí, der Belletrift, Cig.(T.).

léposlovstvováti, újem, vb. impf. sich mit der
Belletriftik besaffen, Zv.

lépőst, f. = lepota, Cig., C.

lépóta, f. die Schönheit, Cig.

lepotec, tca, m. = prečka, die Abtheilung der
Haare am Scheitel, C.; pogl. potec.

lepóten, tna, adj. 1) Zier-, lepotna črka, der
Zierbuchtabe, Cig.; lepotno drevje, Zier-
bäume, Levst.(Nauk); — 2) nett, Guts.

lepótica, f. 1) der Schmud, C.; die Schmud-
sache: mnoge lepotice si je napravila, Škrinj.;
— die Verzierung: lišpane začetne črke in
lepotice, Vod.(Zb. sp.); — 2) die Schminke,
Mur., V.-Cig., Lašče-Erj.(Torb.), Erj.(Min.);
z lepotico se lepo delati, Dalm.; — 3) der
Rothlauf, die Gesichtsrose, Bole-Erj.(Torb.),
GBrda; — 4) ein schönes Weib, Jan., Jurč.;
— 5) die Weißwurz, das Gefenkraut (con-
vallaria polygonatum, Cig., Krn-Erj.(Torb.),
Strp.; — der Natterkopf (echium vulgare),
(otroci si s korenom lepotičijo lica), Rihen-
berk-Erj.(Torb.).

lepótičar, rja, m. der Šchminkhändler, Cig.

lepótičenje, n. 1) das Aufpužen, das Gezire,
Cig.; — 2) das Schminken, Cig.

lepótičiti, ſeim, vb. impf. 1) aufpužen, schmücken,
verzieren, Cig., Jan.; z iskricami (cveticami)
se l., Vod.(Pes.); — 2) schminken, Cig., Jan.,
M.; skrbele so lepotičiti svoje obliječje, Jsvkr.

lepótičje, n. 1) der Šchmud, der Aufpuž, Cig.,
Jan., C.; — prazno l. (v govoru), Hloškeln,
Jan.; — 2) Galanteriewaren, Jan.(H.).

lepótičnica, f. 1) die Schminkerin, Cig.; —
2) die Schminkbüchje, Jan.

lepótičnik, m. der Schminker, Cig.

lepótija, f. 1) die Schönheit, die Zierde, der
Schmud, Cig., Jan.; Odkrij mi proze naše
lepotije, Preš.; — 2) die Galanterieware,
die Pužware, Cig., Jan.

lepótika, f. die Kaženminje (nepeta), C.

lepótiken, ła na, adj. zur Verſchönerung dienend;
lepótínq drevo, der Zierbaum, Sól.; — koš-
metisch, DZ.

lepótilo, n. das Schönheitsmittel, Cig., Jan.;
— die Schminke, Cig., Jan.

lepótiна, f. 1) der Šchmud, die Zier, M., C.;
der Aufpuž, Jan.; — der Schmud (der Rede),
Cig.(T.); — 2) die Pužware, Cig.(T.), DZ.;
lepotine, Schmuckſachen, Vrt.

lepótnar, rja, m. der Schmuckhändler, Cig.;
der Galanteriewarenhändler, der Pužhändler,
Jan., C.

lepótnarica, f. die Pužhändlerin, Jan.

lepótnje, n. das Schmuckwerk, Jan.

lepótiiti, im, vb. impf. 1) schön machen, schmücken,
ziieren, Mur., Cig., Jan., Danj.-M., C.; tudi:
lepótiiti: Oj da te cvetene, Lepotiš mi dom,
Vod.(Pes.); — 2) schminken, Cig.; — 3) be-
chońigen, bemänteln, C.

lepótivec, m. 1) der Schmüler, Cig.; — 2)
der Schminker, Cig.

lepótnik, m. der Stužer, Slom.-C.

lepótnína, f. = lepotina 2), die Pužware, Jan.
(H.).

lepótnínar, rja, m. = lepotinar, der Pužwaren-
händler, Cig.

lepótnínarica, f. = lepotinarica, die Puž-
warenhändlerin, Jan.(H.).

lepótninárnica, f. die Pužwarenhandlung, Jan.
(H.).

lepóůmec, mca, m. der Schöngeißt, Cig.

lepóvéden, dna, adj. ktor se lepo vede, wohlf-
geſülltet, Vrt.

lepovid, vída, m. das Belvedere, Cig., Jan.

lépoznânce - lěsarstvø

— 510 —

lěsast — leskǒča

lépoznânce, nea, m. der Aesthetiker, Cig. (T.),
nk.

lépoznânski, adj. ästhetisch, Cig., Jan., nk.

lépoznânstven, stvena, adj. ästhetisch, Cig.
(T.), nk.

lépoznânstvø, n. die Aesthetik, Cig., Jan., Cig.
(T.), nk.

lépråv, adv. erst, eigentlich, C.; nur, ogr.-C.,
Ev. tirn.-Mik.

léprïn, m. die Stachelmyrte (ruscus aculeatus),
Vranja(Istra)-Ejr.(Torb.).

lépśåten, kna, adj. = lepotilen, Cig., Jan.

lépśåł, n. = lepotilo, Cig., Jan.

lépśanje, n. das Verschöneru, das Zieren, das
Schmücken.

lépśati, am, vb. impf. verschöneru; schmücken,
zieren; s cvetjem l., Cig.; — beschönigen:
greh l., C.

lépśåva, f. die Verschönerung, Cig., Jan., —
die Verzierung, der Zierat, Cig., Jan., C.

lépśavec, vca, m. der Schmucker, der Verzierer,
Cig.

lépśåvka, f. die Verziererin, Cig.

lépûn, m. die Klette (lappa), C.

lépüs, m. der Froschlöffel (alisma plantago),
Klanec(Istra)-Ejr.(Torb.).

léŕovka, f. das Lilienhähnchen (lema merdi-
gera), Erj. (Z.); —prim. hs. lijer, Lilie.

léš, lěså, lěsů, m. 1) das Holz, das Ruchholz;
trd, mehak 1.; jelov, bukov, hrastov 1.; iz
lesa narediti kaj; — das Holzfüc: dva le-
sova, Notv.; — 2) der Walß, St.-Mur., Cig.,
Jan., Npr.-Kres; Les 'mam posekan, In vse
je plano, Npes.-Schein.; oče gredo v les,
hrastov posekajo, Ravn./Abc.); temni lesovi,
LjZv.; viharji so bučali skozi les, LjZv.;
črni 1., der Nadelwald, das Nadelholz, Cig.,
Jan., Kr.; beli 1., das Laubholz, C.; mali 1.,
das niederstammige Holz, Cig.; — 3) bozji
l., die Stechpalme (ilex aquifolium), Saleška
dol-C., Motnik(St.-)Navr.(Let.); —kažji 1., der
gemeine Schneeball, die Baumrose (viburnum
opulus), Cig., C., Medv.(Rok.); — nedeljni
l. = dobrovita, der Schlingbaum (viburnum
lantana), C.; — nedeljski 1., die Eberesche
(sorbus aucuparia), C.; — pasji ali volčji 1.,
die Baunkirische (lonicera xylosteum), C.;
pasji 1. tudi: der Hartriegel (ligustrum vul-
gare), St.-C.; — sladki 1., die Lakrije (gli-
cyrrhiza), Cig., Tuš.(B.); —sveti l. = gvaja-
tov 1. (guajatum), Tuš.(B.).

lès, adv. iz: le-sem, hieher, Cig., Jan.; Prid',
zidar, se les učit, Vod.(Pes.).

lěsa, f. eine aus Ruthen geslochtene Wand, die
Hürde; die gewöhnlich aus Ruthen geslochtene
Zaunthür; — Flechtwerk zur Ueberbrückung
eines Morasteß, Cig., Zora; — die Dörr-
hürde; na lesah se sadje suši; — ein aus
Wieden geslochtener Käsebehälter, C.; — pl.
lese, die Wagenflechte, Cig.

lesandra, f. der Alpenlöwenzahn (leontodon
alpinus), Medv.(Rok.).

lésar, rja, m. 1) der Holzhändler, Jan. (H.);
— 2) der Waldbauer, C.; — der Holzer, Z.

lésarstvø, n. der Holzhandel, Jan (H.).

lěsast, adj. holzig, C.

lěsce, sca, m. dem. les; bozji 1., die Stechpalme
(ilex aquifolium), St.-Navr.(Let.).

lěsek, ska, m. dem. les; das Hölschen, Cig.

lésem, adv. = le-sem, hieher, Meg., Cig., Jan.,
Dol.(v pesnih)-Levst.(M.).

1. léšen, adj. hölzern, aus Holz versiert, Holz;
l. klin, l. obroč; lesena stanica, die Holzželle,
leseni kamen, der Holzstein, Cig.(T.); lesena
moka, das Holzmehl, DZ.; — lesena trgo-
vina, nam. lesna t., Kr.; — ungefent; ne
bodi tako l.!

2. lésen, sna, adj. 1) das Holz betreffend, Holz,
Cig., Jan.; lesni ocet, der Holzessig, Cig.(T.);
lesna vlaknina, die Holzfaſer, das Lignin,
Cig.(T.); — 2) = gozden, Cig.; lesna vla-
čuga, lesna žena, LjZv.

3. lesen, sna, adj. glänzend: lesna zvezda,
ogr.-C.; (lěsen?, prim. 1. lesk).

lěsenast, adj. holzartig, holzicht, Jan.(H.).

lěsenčika, f. = lesnika, Npr.-Krek(Lj. knj.).

lěsenčti, im, vb. impf. zu Holz werden, Mur.,
Cig., Jan.

lěsenina, f. die Holzware, das Holzwerk, das
Holzzeug.

lěseniti se, ím se, vb. impf. holzig werden,
C., Z.

lěsenjáča, f. die Bretterbude, die Baracke, DZ., nk.

lěsenonög, nógá, adj. mit einem hölzernen
Fuß, Jurč.

1. lesica, f. pogl. lisica.

2. lěsica, f. dem. lesa; — kleines geslochtenes
Zaunthor, Mur; der Hosenlatz, C., Ščav.-Pjk.

lěskivка, f. = bliskavica, das Bliben, (lisika-
vica) kajk.-Valj.(Rad.).

lěsje, n. das Gehölz, M., Bes.

1. lěsk, a, m. der Lichtglanz, der Schimmer,
Mur., Cig., Jan., Mik., Dol.; — tudi: lěsk,
Ravn.-Valj.(Rad), Gor.

2. lěsk, lěska, m. 1) der Knacklaut, Z.; — 2)
der dünne, äußerste Theil an der Peitsche,
die Schmiße, Vreme-Erj.(Torb.).

lěska, f. die Haselnußſtaude; navadna 1. (co-
rylus avellana) Tuš.(R.); — neka vrsta ja-
bolk, Bolc-Erj.(Torb.).

lěskaj, adv. = lesem, les, Jurč.

leskáti, ám, vb. impf. schimmeru, glänzen, M.,
BKr.-DSv.; = 1. se, Mur., Mik.

leskáti, ám, vb. impf. knačen, Z.

leskěč, adj. nam. lešeč, lesketajoć, glänzend,
schimmernd, Cig., Jan., Trub.-M i. dr.

leskèt, éta, m. Jan., pogl. lesketanje.

lesketanje, n. das Funkeln, das Geslimmer.

lesketáti, etám, áčem, (ćčem), vb. impf. schim-
mern, blinken, gleißen, Jan., M., SlGor.,
nav. 1. se, Cig., Jan., nk.; z zlatom se 1.,
Kast.(N. T.); oči so se lesketale, Jap.(Prid.);
lleskćem, Vrt., laskaćem, laskatati", Dalm.,
Kast., Jap. i. dr.; prim. Cv. N. 3).

lěskev, kve, f. = leska, ogr.-C.

leskljáti se, ám se, vb. impf. = lesketati se,
Zora.

léskniti, lésknem, vb. pf. einen Knacklaut
hervorbringen, Z.

lěskǒča, f. = lesketanje, Mur.

leskòt — lesníti se

— 511 —

łęsnjáča — lěstvenica

leskòt, óta, m. = lesketanje, Jan.

leskóta, f. der Schimmer, Jan.; — die Pracht,
der Prunk, Mur., Jan.

leskôtee, tca, m. der Klappertopf (rhinanthus
sp.), Stupica/ Ben) -Erj. (Torb.).

leskóten, tna, adj. schimmernd, Sol., C.; l. sijaz, schimmernder Glanz, Cig. (T.).

léskov, adj. Hasel-; leskov grm, der Hasel-
strauch; leskova palica, der Haselstof; leskova
mast, = Schläge; leskova mast je zdrava,
M.; (tudi: leskov močnik, leskovo olje,
Cig.).

łęskováča, f. der Haselstof, Valj. (Rad), Levst.
(Zb. sp.), Zv., Vrt.

léskovec, vca, m. 1) der Haselstrauch, Jan.;
— 2) die Haselruthe, Mur., Cig., vzh. Št.

léskovica, f. 1) die Haselruthe, Mur., Jan.,
Zora; — 2) die europ. Erdscheibe (cyclamen
europaeum), Strek.

léskovina, f. das Haselnußholz; — das Hasel-
gebüß, Jan.

leskovít, adj. glanzvoll, Jan.

léskovje, n. das Haselgebüß, Mur., Cig., Jan.

léskovka, f. die Haselruthe, Jan., M.

léskovnica, f. = leskovka, Mur., Danj. (Posv.
p.).

lésna, n. pl. nam. dlesna, C., Krn-Evj. (Torb.).
łęsnáča, f. die Holzbirne, Št.-Pjk. (Črt.).

łěsnat, adj. waldig, Cig., Jan.

lesněti, ím, vb. impf. = lesketati se, schimmernt:
perilo je tako belo, da kar lesni („lasni"),
Gor.

1. łęsníca, f. = lestvica; 1) die Leiter, (nam. lesnica), Ben. - Erj. (Torb); — die Stiege, Z.; — 2) = grot, ein Trichter, wodurch man Heu und Stroh in den Stall wirft, M.

2. łęsnica, f. = lesnika, Jarn., v Brkinih-
Erj. (Torb.).

łęsnîčnik, m. = lesnika, Cig., Valj. (Rad).

lesničnjak, m. der Holzäpfelmoſt, Jan.(H.).

1. łęsník, m. 1) = lesnika, der Holzapfel-
baum, M.; — der Holzapfel, Cig.; — 2)
shamba za les, Tolm.-Strek. (Let.).

2. łęsnik, m. kol, na katerem visi lesa, Cig.

3. łęsnik, m. der Leiterbaum, Cig.; (nam. lě-
stvenik).

łęsníka, f. 1) der Holzapfelbaum oder der Holz-
apfel; na lesniki nikdar jabelko ne zraste,
Rib.; — 2) das Birnkraut (pirola secunda),
Josch.

łęsníkov, adj. vont Holzapfelbaum oder Holz-
apfel; l. grm, l. les, l. mošt.

łęsníkovec, vca, m. 1) der wilde Apfelbaum,
Cig., M.; — 2) der Holzapfelmost; — der
Holzapfeleffig, M.

łęsníkovica, f. = lesnikovec 2), Mur.

łęsníkovina, f. das Holz von wilden Apfel-
bäumen.

łęsníkovnica, f. = lesnikovec 2), Mur.

łęsnína, f. 1) = lesenina, C.; — 2) der Forst-
zins, Jan.

lesníti, lěsnem (lásnem?), vb. pf. erglänzen,
Mik.

lesníti se, ím se, vb. impf. = lesketati se,
(„lasniti se“) Kast.

łęsnjáča, f. 1) = lesnika, Jan.(H.); — 2) der
Holzbirnbaum oder seine Frucht, C.

łęsnjáčevec, vca, m. der Holzbirnennuſt, C.
lesodótben, bna, adj. ryłoglyptich, Jan.(H.).

łesodólbstvø, n. die Ххlogyptif, Jan.(H.).

lesokvären, rna, adj. waldverderblich, Cig.

łęskovárnik, m. der Waldfreuder, Cig.

łęsipis, pisa, m. = lesorezba. die Ххlographie,
Cig.(T.).

łesorěja, f. die Holzpflege, die Holzzucht, Cig.,
Jan., C., DZkr., Nov.

lesorěstvø, n. die Ххlographie, C.

łesorěż, rěza, m. der Holzſtich, der Holzſchnitt,
Cig., Jan., Cig.(T.), DZ., nk.

łesorēzba, f. die Holzschneidekunft, die Ххlo-
graphic, nk.

łesorēzec, zca, m. der Ххlograph, Cig., Jan.,
Cig.(T.).

łesorězen, zna, adj. Holzchnitt, rylographisch,
Cig., Jan.; lesorēzne podobe, Zv.

lesorēzje, n. = lesorezba, Zora.

łęsosěčen, čna, adj. lesosěčni čas, die Schlag-
zeit, Jan. (H.).

łęsotisk, tiska, m. der Holzdruck, Cig.(T).

łęsováti, ûjem, vb. impf. Holzer ſein, Svet.
(Rok.).

łęsovína, f. 1) das Nutzholz, das Bauholz,
Jan.; — lesovine, Holzgaltungen, Z., Let.;
hölzerne Ware, Cig., Jan., C.; — 2) der
Holztoff, das Ххlogen, Cig.(T.); — 3) die
Waldung, Cig., Jan.

łęsovít, adj. waldig, waldreich, Cig., Sol.

łęšovje, n. 1) das Nutzholz, Jan.; — 2) das
Geschöß, die Waldung, die Waldgegend, Cig.,
Jan., C., Gor.

lesřovnat, adj. waldig, Cig., Jan.

lěst, î, f. die Finte, der Kniff, die Lîst, Cig.,
Jan., C., Vrt.; — stsl.

lestěn, tnà, adj. lîstig, Jan.(H.).

lestěnec, nca, m. der Luster, der Kronleuchter,
Notr.-Cig., Jan., C., DZ., Vip.-Mik., Štrek.,
Kras, Erj.(Torb.); — pl. lestenci = lesteni,
Sempas-Erj.(Torb.).

lestěni, m. pl. „neko zvezdje, menda Plejade“,
Sempas-Erj.(Torb.).

łęsti, łęzem, vb. impf. kriechen; 1. kakor polz,
langjam einhergehen; oči mu vkup lezejo
= er ist schläftig; tla lezejo niže ter niže,
der Boden senft sich, Levst.(Močv.); hiša na
kup leze, das Haus ist baußällig; (od žalosti,
starosti) vkup 1., eine gebeugte Haltung ha-
ben; človec v leta leze, man wird, ohne
es zu merken, immer älter; v posest 1., den
Besiß zu erschleichen suchen, Svet.(Rok.).

lestiv, íva, adj. lîstig, Z., Jan.(H.); intriguant,
Jan.

łěstor, adv. nur, C., Mik. (= le sů to že,
Mik. V. G. I. 358, IV. 445.).

łěstva, f. die Leiter, Cig.(T.), M.; požarna
lestva, die Brandleiter, Cig.; navpična, na-
poševna 1., Telov.; = pl. lestve, V.-Cig.;
die Treppe, Mur., Jarn.

łěstven, tvena, adj. Leiter, Jan.(H.).

łěstvenica, f. der Leiterbaum, Cig., C.

lěšvenik — lěščnikar

— 512 —

lěščnikarica — letěčki

lěšvenik, m. 1) der Steiger bei der Fener-
wehr, Levst.(Nauk); — 2) der Leiterbaum,
der Holm, Telov.

lěštvica, f. dem. lestva; die Leiter, Št., Mur.,
Cig., Jan., Mik., ogr.-Valj.(Rad), Goriš.;
vrvna l., die Strickleiter, Zora; lestvico po-
staviti, die Leiter antlegen, Cig.; — lestvice,
die Wagenleitern, Cig.; — lestvica, die Scala,
Cig.(T.); glasovska l., die Tonleiter, Cig.,
Jan.; trdotna l., die Härtescala, Cig.(T.).

lěštičen, čna, adj. Leiter=: lestvični klin, die
Leiterprosse, Cig.

lěšarba, f. die Gesellschaft, Gor.; — prim. mi-
šarba.

1. lěšča, f. = leska, Mur., Cig., Jan., Mik.

2. lěšča, f. molj v panju, die Wachsmotte (ga-
leria mellionella), Sv. Duh pri Krškem(Dol.)-
Erj.(Torb.).

lěščarica, f. 1) = leščarka, Z.; — 2) neka
hruška, Ponikve(Goriš.-)Erj.(Torb.).

lěščarka, f. das Haselhuhn (tetrao bonasia),
Erj.(Ž.).

leščáti, ím, vb. impf. glänzen, schimmern,
Strek.; Kaj na nogah, kaj na nogah, Šolniči
leščijo, Npes.-Vraz; = 1. se, Dict., Jan., Ko-
borid- Erj.(Torb.), BlKr., ogr.-Valj.(Rad);
v daljavi se lešče zidovi, Erj.(Izb. sp.); —
leščeč, glänzend, schimmernd, Mik., ogr.-C.;
leščeča Sava, Zv.

leščáva, f. der Glanz, der Schimmer, ogr.-C.

lěščee, šečea, m. die Bettwanze (acanthia lectu-
laria), Tolm.-Erj.(Torb.); — prim. laščee.

lěščerba, f. die Bauernlampe; v črep denejo
mašcobe in vano vtaknejo stenj, BlKr.; —
iz nem. Lichtscherbe"

lěščev, adj. = leskov, Cig., Jan., C.

lěščevina, f. = leskovina, Jan.

lěščevje, n. das Haselgebüsch, Mur., Cig., Jan.,
Nov., Jurč.; zagnal sem se v leščevje iztikat
za lešniki, LjZv.

lěščevka, f. = leskovka, Jarn., Cig., Jan.

lěščica, f. dem. leska; junge Haselruthje, M.,
Notr.; (Ptica) obsedela Na zeleni lešici,
Npes.-K.

lěšćina, f. die Haselnußstaude, Cig., Jan., M.,
Dol.

lěščínje, n. das Haselgestrüpp, C.

lěščiti, im, vb. impf. glänzend machen, polie-
ten: kamen, les 1., widjen: leščeni črevlije,\ ogr.-C.; (emailiieren, mit Glasur überziehen,
Cig. [čes.]).

lěščje, n. das Haselgebüsch, Mur., Cig., Rib.-M.

lěščivka, f. neka hruška, Tolm.-Erj.(Torb.).
lěščníca, f. der Tannenhäher, der gemeine
Rußhäher (caryocatactes nucifraga), Cig.,
C., Frey.(F.).

lěščniček, čka, m. dem leščnik; das Hasel-
nußchen.

lěščnik, m. die Haselnuß; laški l., die wäßche
Haselnuß: divji l., die Pimpernuß (staphylea
pinnata), C.; — piše in govori se nav.:
lěšnik.

lěščnikar, rja, m. 1) der Haselnußsammler,
Cig.; — 2) der gemeine Russhäher (caryocatactes
nucifraga), Frey.(F.); der Kernbeißer, Cig.;

— 3) neki hrost: der Rufsbohrer (balaninus
nucum), Erj. (Ž.).

lěščnikarica, f. die Haselnußsammlerin, Cig.

lěščnikovee, vca, m. = leščnica, der Tannen-
häher, Levst.(Nauk).

lěščnjak, m. = leščnik, Jan.

leščúr, rja, m. neka školjka (pinna squamosa),
Barkovlje-Strek. (Let.); — prim. luska.

lěšica, f. dem. leha; kleines Beet, Cig., Jan., C.

lěšiti, im, vb. impf. neben dem Säemann gehen,
um ihm zu zeigen, wie weit der Same fällt, C.

lěška, f. trdo, gladko in svetlo seno po pla-
ninah, Erj.(Torb.); — iz it., Štrek. (Let.).

lěški, adj. Gor., pogl., ljudski.

lěšnik, m. pogl. lešnik.

lěštarka, f. = leščarka, Mur., C.

lěštram, m. der Balken, auf dem in gezim-
merten Hänfern die Zimmerdecke ruht, C.;
— menda iz „Rüfttram", C.

lět, léta, m. der Flug, Cig., Jan.; v 1. se spu-
stiti, auffliegen, Gor.-Mik.; prepeličji 1., der
Wachtelstrich, Cig., Jan.

letāj, m. der Flug, Mur., Jan.

lětāten, kna, adj. Flug=: letátna peresa,
Schwungfedern, Cig.(T.).

lětātka, f. der Flügel, (-avka) Mur., Cig., C.;
Natora = Letalke dala ptici, Vod.(Pes.); —
der Flügel an der Spinnradspule, Cig., Dol.

lětātnica, f. 1) der Flügel, C.; — 2) das
Flugbrett der Bienen, Jan.; (tudi: das Flug-
lod, Jan.).

lětánnost, f. die Flugkraft, Sol.

lětálo, u. 1) das Flugwerk, Cig.; — 2) das
Gefiederwurd, Jarn.

lětanica, f. der Flügel, Mur., Cig., Poh., SlGor.

lětanja, f. ein vagabundierendes Weib, C.

lětanje, n. das Hinundherliegen, das Fliegen,
das Herumlaufen, das Laufen.

lětarec, rca, m. das Ruthenbündel, Jan.; (=
butara leto starih sibic, C.).

lětarica, f. einjähriger Schöfling, C.

lětas, adv. = letos, Mur, Cig., Jan.

lětati, tam, čem, vb. impf. zu fliegen pflegen,
hinundherfliegen, fliegen; ptica ne more le-
tati, dokler ji Bog ne da perja dorasti, BlKr.-
M.; herumflattern: metulji letajo po travniku;
— hinundherlaufen, herumjagen; 1. kakor
tele, Cig.

lětávec, vca, m. 1) der Drache (ein Spielzeug),
Jan.; — 2) der Läufer, M.; slaviten 1.,
Levst.(Zb. sp.).

lětávina, f. das Geflügel, Vrsno- Erj.(Torb.),
Goriška ok., Ip.

lětāvka, f. 1) die Läuferin, Jan.(H.); — 2)
pogl. letalka.

lětce, n. dem. leto; Bogu posvetite to lepo
zlato jutro svojih otroških letec, Ravn.

lětečáti, ám, vb. impf. slatfern, Jan.; auš dem
Nest fliegen: mladiči letečajo, Ravn.-Mik.

lětečevína, f. = letečina, Zv.

lětečína, f. coll. das Geflügel, das Federvieh,
die Vögel, Cig., Jan., C., Lašče-Levst.(Rok.);
tudi: letěčina, Zv.; pečena letečina, Erj.
(Izb. sp.).

lětěčki, adv. fliegend, ogr.-C.

łętokàz — łêv

— 514 —

łêva — łevîłnica

łętokàz, kàza, m. das Chronogramm, h. t.-
Cig.(T.).

łętoma, adv. jahrweise, Cig.

łetopír, rja, m. = netopir, C.

łętopis, písa, m. das Jahrbuch, Mur., Cig.,
Jan., nk.; die Chronif, Cig., Jan., Cig.(T.),
nk.; pl. letopisi, die Annalen, Jan.

łętopísec, sca, m. der Chronif, der Annalif,
Cig., Jan., Cig.(T.), nk.

łętopísen, sna, adj. chronographisch, Jan.

łętopísje, n. die Chronographie, Cig., Jan.

łętorásel, sli, f. der Zweig, C.; urezati si
leskovo letorasel, LjZv.; — stsl.

łętoråst, f. der Jahreswuchs, Cig., Jan.

łętos, adv. heuer.

łętošnjak, m. = letošnjik, Jan.(H.).

łętošnji, adj. heurig, diesjährig.

łętošnjik, m. der Heurige, der Heuerling, Jan.,
C., M.; der heurige Rebentrieb, Dict.-Mik.

łętošnjina, f. die heurige Fechung, C.

łętoštětje, n. die Jahresrechnung, Cig.(T.).

łętováti, ûjem, vb. impf. im Sommer sein: sv.
Urban letuje, Mik.; — im Sommer wohnen,
den Sommer zubringen, Cig., Jan., C.; ho-
diti kam letovat, Navr. Kop. Sp.).

łétovina, f. = letina 1), C.

łętoviščar, rja, m. der Sommergaft, der Sommerfrischler, LjZv.

łętovišče, n. der Sommersitz, der Sommer-
aufenthalt, Cig., Jan., nk.

łétovnik, m. das Sommerhaus, Jan.(H.).

łetunój, adv. = tonoj, onoj, Slom.-C.

łétva, f. die Latte, Habd.-Mik., Dict., Cig.(T.),
Dalm., DZ., BlKr.; die Leifste, Jan., C.; —
debela preklja na strehi, C.; letve so drogi,
vtaknjeni v pokončne stebre pri kozolcih,
Dol.; gen. tudi: letvě, Dol.

letvána, f. die Möchuerin, Staro Sedlo - Erj.
(Torb.); — iz it. lettuaná, Mik.

letvíca, f. dem. letva, Nov., Lašče-Levst.(Rok.);
— die Leifste, Cig., Jan.; satovna l., die Honig-
latte, Nov.; — letvice, klini, ki se n. pr.
pri merjenju zemljišč začasno v zemljo vti-
kajo, Dol.

letvíti, ím, vb. impf. belatten, Blc.-C.

1. łětvó, n. nam. dletvo, dleto, Bilje-Evj.(Torb.).

2. lětvó, n. „palica, ki je skozi čelešnik vtak-
njena“, Mik., Valj.(Rad); — prim. letva.

1. łěv, m. 1) die Mauſe (bei Krebſen, Schlan-
gen), Cig.; rak gre v l., der Krebſ mietert,
Dol.; — 2) die beim Mauſen abgestreifte
Haut, Mur.; kačji l., der Schlangenbalg, Dict.,
Mur., LjZv.; gosenični l., die Raupenhüſte,
Cig.; — tudi lěv, léva, Dol.

2. łěv, m. das Gießschaff = lakomnica, Mari-
borska ok.-C.

3. lěv, léva, m. der Löwe; amerikanski 1. =
kuguar, puma, Erj.(Ż.); morski l., der See-
löwe (otaria jubata), Erj. (Ż.); — tudi lěv,
léva, Valj.(Rad).

łěv, ł, f. = 1. lev m. 1), die Mauſe, Erj.(Iżb. sp.).

łěv, léva, adj. link; leva roka, leva stran, na
levi, linſerseits; na levo, linkſhin, linkſ; v
levo, linkſhin, Cig.; — levi brat, der Stieſ-
bruder, ogr.-C.

1. łêva, f. eine kaminitige, mit dem Rauchfang
eyn Verbindung stehende Mauernische oder ein
sotcher kleiner Herd im Zimmer, meist neben
der Thüre, gegenüber dem Fen, wo Span-
hölzer verbrannt werden, das Zimmer zu
erleuchten, eine Art Wandleuchtofen, (die
„Leuchte“) Mur., Cig., Jan., Zil.-Jarn./Rok.),
Valj.(Rad), Gor.; — v levo zakuriti, C.;
zakuriti s trskami na levi, Zv.; — der Kamin,
Mur., Cig., Jan.

2. łêva, f. neki majhen ptič, C., prim. levica 3).

1. łěváča, f. 1) die linke Hand, C., Z., vzhŠt.;
— 2) die Linthändige, C., vzhŠt.

1. łěvák, m. der Linkhand, Guts.-Cig., Mur.,
Metl.-M., ogr.-C., vzhŠt.

2. łěvák, m. der Trichter, C.

łěvákinja, f. die Linthändige, Mur.

łěvanec, m. levanci, neka jed: iz koruzne
moke in mleka se naredi sok ter vlije v
mast, na nje pridejo še jabolka ali kaj ta-
cega, vzhŠt.

łěvárnica, f. = livarnica, Jan.(H.).

łěvče, eta, n. junger Löwe, C.; Prišel je lev
z levčeti, Npes.-K.

łěvček, čka, m. dem. lev(ec); 1) junger Löwe,
Cig., Jan., C.; — 2) das Löwenhündchen,
das Bologneferhündchen, Cig., Jan., Erj.(Ż.).

1. łěvec, vca, m. ein Krebſ, der eben gemausſt
hat, der Mauſer, Cig., Jan.

2. łěvec, vca, m. die Herbtklerche, die Waldlerche,
C.; — prim. 3. levica, 2. leva.

3. łěvece, vca, m. der Luchſ, C., Z.; (dem.
3. lev?).

1evělj, m. = livelj, Frey.(Rok.).

lever, m. der Heber, Jan.(H.).

1everček, čka, m. dem. lever(ec); eine gebo-
gene Röhre, um Wein zu heben, Cig.

łěverica, f. = veverica, Cig., Jan., M., Dol.

łěvež, m. kratko (nav. jelševo) polence, s ka-
terim se v levi zakuri za svečavo, Valj.
(Rad), Gor.

1. łěvica, f. 1) die linke Hand; — 2) die Linke
(linke Seite, 3. B. eines Parlamentes), M., nk.

2. łěvica, f. 1) die Löwin, Mur., Cig., Jan.,
kajk. - Valj. (Rad); — 2) das Löwenmaul
(antirrhinum), C.

3. łěvica, f. die Lerche, Jan.; die Feldlerche
(alauda arvensis), Luče.(Št.)-Erj.(Torb.); 1.
ob setvi poje: hiti hiti! C.

1evič, ćica, m. 1) junger Löwe, Mur., Cig.,
Jan.; mlade leviče nasititi, Dalm.; — 2) das
Löwenäffchen (Midas Rosalia), Erj.(Ż.).

1evičar, rja, m. 1) der Linthand; — 2) ein
der Linken angehörendes Parlamentsmitglied,
C., nk.

1evičarka, f. die Linthändige, Štrek.

1evičarski, adj. 1) den Linthand betreffend;
— 2) die Linke (im Parlamente) betreffend, nk.

1eviček, čka, m. junger Löwe, Jan.

1evičen, čna, adj. linthändig; (linkseitig, Mur.).

1evičnica, f. die Linthändige.

1evičnik, m. der Linthändige, der Linkhand.

1evičnjak, m. der Linthand, Valj.(Rad), SIN.

łevitnica, f. = 1. lev 2), die bei der Häutung
abgestreifte Haut, Mur.

lěžnica - librácija

— 516 —

librast — liceměrnost

1ěžnica, f. 1) die Bienenzelle, C.; — 2) der Scheibenboden, der Schlauchboden (bot.), h. t.-Cig. (T.): — 3) eine hölzerne Lagerstätte, die Pritsche, Cig.

1ěžník, m. prav. nam. lažnik, der Lügner, C.

1ěžnina, f. der Lagerzins, C., DZ.

1ěžniv, niva, adj. prav. nam. lažniv, C., Cv. N. N.

1ěžnîvec, vca, m. prav. nam. lažnîvec, der Lügner, prim. ležniv

1ěžnîvka, f. prav. nam. lažnivka, die Lügnerin, prim. ležniv

1ěžnîvost, f. prav. nam. lažnîvost, die Lügnerhaftigkeit, prim. ležniv.

1ěžnjačič, m. der Rapunzel (campanula rapunculus), Cig.; (lažnjačič, Medv. [Rok.]).

1ěžuh, m. der Lieger, der Faulenzer, Jan.

1. li, conj. 1) breznaglasna vrašalna besedica, ki stoji nav. za prvo besedo v stavku: je li res? ist es denn wahr? Mik.; Bog vedi, ni li to znamenje prihodnih temnih ur, Jan. (Sl.): kdo ve, čaka li človeka sreča ali nesreča v prihodnosti? Jan. (Slovn.); kako li? kje li? kam li? wie denn doch? wo, wohin denn doch? Levst. (M.): — 2) pristavlja ali priveša se nekaterim veznikom: nego li, als (za komparativom, kakor hs.), nk.; = ne li: poprej ne li je nebesa videl, Krelj-Mik.; da li, obwohl, Guts. (Res.); — prim. tudi: ali, jeli, itd.; — redkeje stoji v začetku stavka: li ni to krivica? nk.; (Le [nam. li] kdo si ti? Le kaj si mi prinesel? Npes.-Schein.).

2. li, adv. = le, C., ogr.-Mik., Notr.; li udri ga, Notr.-Levst. (Rok.); nikar li — ampak, nicht nur — sondern, Dict., Schönl., Kast.; še li = še le, Danj. (Posv. p.); če dlje, li več, je länger, desto mehr, Dict.

1åasov, adj. Liasz-: liasova tvorba, die Liasz-formation (geol.), Cig.(T.).

1íba, f. s to besedo zovejo gosi ali race, C., Dol.-Z., Št.-Valj. (Rad); — = kokoš, Ip.-Erv. (Torb.).

1ibájka, f. ime kravi, kajk.-Valj. (Rad).

1ibek, bka, m. das Gänscchen, Valj. (Rad).

1iběl, m. die Libelle, die Wasserwage, Cig.(T.).

1iberálec, lca, m. ein der liberalen Partei An-gehöriger, der Liberale.

1iberálén, Ina, adj. svobodomiselnost, liberal.

1iberálizem, zma, m. svobodomiselnost, der Liberalizmus.

1iberálúh, m. = liberalec (zaničlj.), nk.

1ibet, m. s to besedo se zmerja potepene, Kr-Gora.

1ibivo, n. = libovina, kajk.-Mik.

1iboj, conj. = aliboj, C.

1ibovína, f. das Dicksleisch (ohne Knochen), Istra-C.

1. 1íbra, f. 1) das Pfund, Mur., Cig., Jan.; — 2) nekdaj neki denar (= 20 soldov), Mur., Jsvkr.-Valj. (Rad).

2. 1íbra, f. der Jahrwuchs, der Jahresring (eines Baumes), Fr.-C.

1ibrácija, f. die Libration des Mondes, Cig. (T.).

1ibrast, adj. Figuren spielend, gezeichnet: 1. les, C.; — prim. 2. libra.

1ibrati, am, vb. impf. prügeln, Jan., Dol., Gor.

1íbrn, adj. pfündig, Cig., Jan.

1íbrna, f. neko jabolko, Sv. Duh pri Krškem-Erv. (Torb.).

1íbrnica, f. die Pfundbirne, Cig., Jan.

1. 1ibrnik, m ein Ding, das ein Pfund schwer ist, der Pfünder, Cig., Jan.

2. 1ibrnik, m. der bearbeitete Baumstamm, der Tram, C.; — prim. 2. libra.

1ícast, adj. backig, Jan. (H.).

1iěát, áta, adj. = licast, Cig.

1íce, u. 1) die Wange, die Backe; lica, rdeča kakor kri, glutrothe Wangen; vdrtíh lice, mit eingesfallenen Backen; — zadnja lica, die Hinterbacken, Cig.; — 2) das Gesicht: bledo lice, ein blasses Untlitz; rdeč v lice, mit rothem Gesicht, Ravn.; mladega lica, er hat ein junges Gesicht; lice lepo, srcce slepo, Npreg.-C.; v lice (= vpričo) vseh, Vrt.; v lice povedati, ins Gesicht Jagen, ogr.-C.; na lice iti komu, jemandem in die Nähe gehen, Dol.; z lica k licu, von Angesicht zu Angesicht, Vrt.; po licu poznati koga, DZ.; — die Physiognomie, Cig.(T.); — das Aussehen, die Gestaltung, Cig.(T.); kovinsko lice, metallisches Aussehen, Cig.(T.); kraj dobi drugo lice, die Gegend nimmt einen anderen Charakter an, Sol.; po svojem licu, der Form nach, Levst. (Nauk); — 3) die Bild- oder Kopfseite einer Münze, Cig., Jan.; — 4) die Facade (arch.), Jan., Cig.(T.); — die Fronte, Cig., Jan.; — die rechte, außense-dige Seite eines Zeuges oder Tuches; na lice (opp. na robe); — die Narbenseite der Haut; — na lice priljuden, na robe ostuden, Npreg.-Jan. (Slovn.); — die glatte, glänzende Fläche an einem Gegenstande, z. B. die Bahn am Ambosß, Cig.(T.), am Hobel, Cig.; vejo z licem (t. j. tik debla) odžagati, Gor.; — die Oberfläche, Cig.; na licu zemlje, C.; vse lice (kranjske dežele), die gesammte Oberfläche Krains, Vod. (Izb. sp.); — na licu mesta, an Ort und Stelle, nk.; — der Spiegel einer Flüssigkeit, Cig.(T.), DZ.; jezersko 1., C.; tekočinsko 1., DZ.; — 5) die Person, Cig. (T.), nk.; odlična lica, C.; (hs., stsl.).

1iceálen, Ina, adj. k liceju spadajoč: Lyceal.

1iceglěd, glěda, m. der auf die Person steht, C. licěj, m. višja šola, das Lyceum.

1icešen, jna, adj. Lyceums-, Lyceal-, Cig., Jan.

1ícema, adv. in gleicher Fläche: licema je glava řeblju, če je tako globoko zabit, da ne moli iz ploskve, eingelassen, Cig.; in gleicher Fronte, Rib.-M.; — prim. zlicema.

1iceměr, měra, m. der Heuchler, Cig., Jan., nk.; — stsl.

1iceměrec, rca, m. = licemer, Jan.

1iceměren, rna, adj. heuchlerisch, Cig., Jan., C., nk.

1iceměrje, n. die Heuchelei, Cig.(T.).

1iceměrka, f. die Heuchlerin, Jan.

1iceměrnost, f. das heuchlerische Wesen, Jan.

lijávica — líkati

— 518 —

líkati — lílek

lijávica, f. 1) der Regenguß, Met.; dezhevne
lijavice prst odnesejo z bregov, Vrtov.(Km.
k.); — 2) die Diarrhöe, Dict., Cig., Rodik
(Kras)-Ejr.(Torb.); lijavica, M.

lijávičen, čna, adj. am Durchsall leidend, Dict.

lijávina, f. das Wasser der Gießbäche, Rut.
(Zg. Tolm.).

lijávka, f. 1) = lij, lakomnica, SlGosp.-C.:
— 2) = lijavica, der Regenguß, Vrtov.
(Km. k.).

lijec, jca, m. dem. lij; der Trichter, Cig., Jan.,
Štrek., Ip.-Ejr.(Torb.).

lijek, jka, m. = lijec, Šol.

1. lík, m. 1) die Figur, die Gestalt, das Bild, Cig.(T.), C.; die geometrische Figur, Cig. (T.); osnovni 1., die Grundgestalt, Cig.(T.); kristalni liki, die Krystallgestalten, Cig.(T.); dokončani likovi, endliche Gestalten, Cig. (T.); zvočni lik, die Klangfigur, Jan.(H.); — 2) der Glanz, M., Z.; die Politur, Jan. (H.); — der äußere Schliff des Menschen, Jan., Valj.(Rad); prim. hs. lik, das An- gesicht; — 3) govedje ime, Tolm.-Ejr.(Torb.).

2. lík, líka, m. der Baſt, C., Mik.; der Baſtſaden:
lik se trga, Nov.

1. líka, f. 1) die Form, die Gestalt, Z.; — die
Lage: vinograd, njiva, hiša v (na) lepi liki,
vzhŠt.-C.; — 2) govedje ime, Tolm.-Ejr.
(Torb.).

2. líka, f. 1) der Baſtſaden, Mur., Cig., Jan.;
— 2) das Blatt des Kufuruſkoſlbens, Mur.;
— 3) die Faser, Jan.; konopljena lanena
1., C., Mik., Svet.(Rok.); lesna 1., die Holz-
faser, Cig.; — pismena 1., der Strich, der
Haarstrich, C.; — 3) volčja 1., die Hecken-
kirsche (lonicera xylosteum), C.

likáč, m. der den Baſt von den Bäumen (Mur.)
oder die Schalen von den Maiskolben schält,
M.

likálen, lna, adj. zum Glätten, Polieren, Plätten
dienend, Cig., Jan.

likálnica, f. der Raum, wo etwas geglättet
wird, Cig., DZ.

likálnik, m. ein Werkzeug zum Glätten, Cig.,
Jan.; — das Plätt- oder Bügeleisen, Cig.,
Jan., Levst.(Pril.), M.; — leseno, gobi po-
dobno orodje za likanje, Notr., Gor.; —
ein Glätttholz der Schufter, Cig., M.; — das
Manghholz, die Rolle für Wäsche, C.; („lí-
kavnik“, Valj.(Rad)).

likálq, n. ein Glättwerzeug, Jan., C.; koščeno
1., das Glättbein, Cig.; — das Poliereisen,
Jarn., Cig., Jan.; — die Rolle, die Wäsch-
mange, C.; — ein Holz zum Glätten der
Strohhüte, Menges(Gor.).

likanje, n. das Glätten, das Polieren, Cig.

likar, rja, m. 1) eine Art Glätttholz für die
Wäsche, C.; (vormals statt des Bügeleisen
gebraucht, Z.); — 2) der Splinkäfer (ecopto-
gaster), Ejr.(Z.).

1. líkati, am, vb. impf. glätten, Mur., Cig.,
Jan.; 1. papir, Dict.; slamnate kite za slam-
nike z likalnikom likajo, Menges(Gor.); po-
lieren, Cig., Jan., Cig.(T.), DZ., Vrt.; platno,
perilo 1., plätten, bügeln, Cig., Jan.; man-

gen, Cig., Jan.; sukno 1., appretieren, Cig.;
klobuke 1., die Hüte rein streichen, Cig.; z
voskom 1., bohnen, Cig.; — schön machen,
pußen, Štrek.; — 1. kaj, die letzte Feile an
etwas anlegen, Cig.(T.); — verfeinern, civi-
liſieren, bilden, Cig., Jan., nk.

2. líkati, líkam, čem, vb. impf. abbasten, ab-
schälen, Mur., Cig.; konoplje 1., C.; turščico
1., Mur., Nov., Dol., vzhŠt.

3. líkati, kam, čem, vb. impf. schluchzen (beim
Weinen), C.; — schürfen: likati in piti, C.;
— prim. hlikati.

líkavec, vca, m. der Glätter, Cig., Jan., M.;
der Polierer, Cig., Jan.; der Plätter, der
Manger, Cig., Jan.; der Appreteur, Cig.

líkavka, f. die Glätterin, C.

líkeb, m. = oštir, Pohl., Trub.; — prim.
nem. „Leitgeb“ = Wirt.

líkér, rja, m. sladka, aromatična žganjica, der
Liqueur, Cig., Jan.

líki, conj. = kakor, wie, gleichwie, Jan., ogr.-
Mik., C., nk.; leteti liki ptić, M.; Megla gre
okrog, Liki cmrčni tok, Danj.(Posv. p.);
prvlje liki = prej nego, preden, ogr.-Mik.

líkq, n. der Baſtſaden, Rib.-Mik.; — die Faser,
Jan.

líkof, m. die Zehe oder das Maßl, das am
Abschluſſe einer Arbeit, eines Kaufes u. dgl.
gegeben wird, der „Leikauf“; 1. piti, za 1.
dati, Vrt. Lasče-Levst.(Rok.); nocoj bomo
imeli likof, jvzhŠt.; — der Gelöbnistrunk,
Meg., Mik.; — prim. svn. litkouf, Mik.(Et.);
švab., bav. leitkauf, Levst.(Rok.).

líkoma, adv. zusammenpassend: dva panja 1.
stekniti, C.

líkopísen, sna, adj. descriptiv, darſtellend: liko-
písnó merstvo, darſtellende Geometrie, h. t.-
Cig.(T.).

líkoslóvje, n. die Morphologie (bot.), Cig.
(T.).

líkovec, vca, m. der Seidelbаст (daphne Me-
zereum), C.

líkovina, f. das Baſtwerk, C.

líkovščnica, f. 1) eine Art Apſel, Mur.; —
2) der Häuptelsalat, Mur., Jan.

líktor, rja, m. služabnik starorimskih oblast-
nikov, der Lictor, Cig.

likvidírati, am, vb. impf. (pf.) ugotoviti, liqui-
dieren, Jan.

likvidácija, f. ugotovitev, die Liquidation, Jan.

líla, f. die Puppe, die Docke, Cig., Jan., M.,
Caf(Vest.).

lílahen, hna, m. = lelahen, das Leintuch, Sl-
Gor.; — prim. stvn. lilahhan, Mik.(Et.).

lílar, rja, m. der Puppenmacher, der Puppen-
verkäufer, Cig., Jan.

1. lílast, adj. puppenhaft, Cig.

2. lílast, adj. lilafärbig, Jan.

lílek, Ika (leka), m. 1) die abgelegte Schlangen-
haut: kačji 1., vzhŠt.-Kres; — 2) die weiche
Haut des Eies, C.; — 3) feiner Birkenbаст,
C.; — 4) mieternder Krebs, Mur., Jan., C.,
Mik.; — 5) die Fledermaus, Hal.-Zora; —
6) die Inſectenpuppe, Mur., Mik.; — 7) za-
padni štajerski Slovenci imenujejo Doljance

lisíčenje — lisketáti

521

lisóga — listínec

lisíčenje, n. die Fuchsschwänzerei, das Schmeicheln, Cig.

lisíčevina, f. der Fuchšbalg.

lisíčica, f. 1) dem. lisica, das Füchslein; — 2) = lisica 3), der Eierschwamm, der Pfifferling (cantharellus cibarius), Cig., C., Vrt.

lisíčina, f. 1) die Fuchshöhle, der Fuchšbau, Mur., Cig., Jan., C.; — 2) die Fuchshaut, C.; — 3) das Gurkenraut, der Borretsch (borrago off.), Medv. (Rok.).

lisíčiti se, ťcim se, vb. impf. (sich verstellend) schmeicheln, Mur., Cig., C.

lisíčjak, m. 1) der Fuchsmist, Cig.; — 2) der Bärlapp (lycopodium clavatum), Cig., Jan.; — der daraus gemachte Ofenwisch, Jarn., Cig.

lisíčje, n. der Bärlapp (lycopodium clavatum), Medv. (Rok.), Trnovo (Goriš.) - Erj. (Torb.); — der daraus gemachte Ofenwisch, Cig., M.

lisíčji, adj. Fuchs-; lisíčji rep, der Fuchschwang; lisíčja kapa, die Fuchsmüge; po lisíčje zvit, schlaf wie ein Fuchs.

lisíčka, f. dem. lisica, das Füchslein.

lisíčnik, m. 1) ein verschlagener Mensch, ZgD.; — 2) der Sadebaum (lycopodium complatum), Cig., Jan., Medv. (Rok.).

lisíčnjak, m. 1) der Fuchškasten, Cig.; — 2) das Fuchsschrot, Jan.

lisíčnost, f. die Schluheit, die Hinterlichtigkeit, Sln., Let., Bes.

lisíti, im, vb. impf. mit farbigen Flecken verjehen, flecken: solnce češnje lisi, die Sonne färbt die Kirschen, Cig.; — lisíti se, sich färben (o sadju), Cig.; slive se že lisijo, Svet. (Rok.); jerebi se lisijo = dobivajo liso, nehmen den Schild an, Cig.

lisíti se, im se, vb. impf. schmeicheln, C.; — grinsen, V.-Cig.

lisjáča, f. eine Art Schwamn, C.

lisják, m. 1) das Fuchsmännchen; — o cloveku: der Schlaue, der Hinterlittige; — 2) echter Eisenhut (aconitum napellus), Dict., Cig., C., Tuš.(R.); — die Trollblume (trollius europaeus), Ponikve na Št. Vidski gori (Tolm.)-Ejr.(Torb.).

lisjáštvó, n. die Hinterlichtigkeit, Nov.

liska, f. 1) dem. lisa, C., BlKr. - M.; — 2) ein weibliches Thier mit weißem Fleck an der Stirn; — 3) die Rohrdommel (ardea stellaris), Mur.; — das Wasserhuhn, das Rohrehuhn (fulica), Cig., Jan., C.; črna l., das schwarze Wasserhuhn (fulica atra), Frey. (F.), Erj.(Z.); — velika l., der Flussteufel (fulica aterrima), Cig.

liskast, adj. geſleſt: 1. hrast, C.; liskasta deklina, ein gepuſtes, geziertes Mädchen, C.

1. lískati, am, vb. impf. 1) pužen, glätten: lase l., Poh.-C.; — 2) l. se, glänzen, C., Met.; — prim. lesk. (?)

2. lískati se, am se, vb. impf. = lisiti se: češnje so se začše liskati, LjZv.

lisketáti, etám, ččem, vb. impf. = lesketáti, schimmern, glänzen, Habd.-Mik., C.

lisóga, f. weibliches Schwein mit einer Stirnblässe, Mur., C., Mik.; lisoga, jvzhŠt.

list, lista, listů, m. 1) das Blatt einer Pflanze, Meg., Mur., Cig., Jan.; on je naše gore list, er ist einer von den Unsrigen, C.; — živi l., das wandelnde Blatt (phyllium siccifolium), Erj.(Ž.); — 2) das Papierblatt, Mur., Cig., Jan.; das Blatt eines Buches, ogr.-Valj. (Rad), nk.; — das Blatt = das Journal: tedenski l., = das Wochenblatt, vladni l., das Regierungsbhatt, nk.; — der Schein: krstni l., der Tausschein, rojstni l., der Geburtsschein, (= rojeni l.: Dajte meni rojeni list. Npes.-K.), mrtvaški list, der Todtenschein, poročni l., der Trausschein, vozni l., der Frachtbrief, tožilni l., der Klagebrief, doprovinski l., der Heimatschein, iskalni list, der Steſkbrief, popotni list, der Reijepaſs, plačilni l., der Jahlschein, pejemni l., der Empfanglschein, ubožni list, der Armutschein, Cig., Jan., nk.; — 3) der Sендbrief, Meg., Mur., Cig., Jan., Boh., Trub., Dalm., po besedah tega listu, Dalm.; tudi pl. listi, Meg.; list pisati komu, Meg., Dict., Dalm.; in ona je tako pisala v listeh, Dalm.; — die Epistel, Cig., Jan., Schönl., Jap.; listi in evangelij, Danj.; — 3) das Sigeblatt, Cig., C., Št.; železen l., ein Blechblatt, Cig.(T.); kositrni l., die Zinſſolie (Stanniol), Jan.(H.).

listánjek, njka, m. 1) die Wade, ogr.-Mik., vzhŠt.-C.; — 2) deska pri plugu, ki zemljo odriva, kajk.-Valj. (Rad); prim. hs. listanj, stsl. lystb., tibia, xvqulç.

listánka, f. die Blätterkoralle (flustra foliacea), Erj.(Ž.).

listár, rja, m. der Briefbote, der Briefsträger, Meg., Alas., Dict., Boh., Krelj; hitri listarji, Eilboten, Dalm.; jezdeči listarji, reitende Boten, Dalm.

listaríná, f. das Briefboten-, das Zettelgeld, DZ.

listast, adj. blattförmig, Cig., Jan., Cig.(T.); graſt je listast ali luskast, Erj.(Min.).

listáti, am, vb. impf. 1) blättern: 1. knjigo, Cig.(T.). Raič(Let.); — 2) 1. se, sich blättern (min.), Cig.(T.).

listav, adj. blätterig, Cig.(T.).

listek, stka, m. dem. list; 1) das Pflanzenblättchen; — 2) das Papierblättchen, der Bettel, Cig., Jan., nk.; — das Briefchen, das Billet, Meg., Cig., Jan., nk.; vozni l., das Fahrbillet, DZ., nk.; (listěk, čka, ogr.-Valj. (Rad)); — das Feuilleton, nk.

listen, stna, adj. 1) Blatt-, Blätter-, Laub-; listna zemlja, Cv.; — 2) blätterig, Cig., Jan.

listič, m. dem. list; das Blättchen, das Kärtchen, das Briefchen, Cig., Jan., nk.; — ein kleines periodisch erscheinendes Blatt, nk.

listína, f. die Urkunde, das Document, Cig., Jan., Levst.(Nauk), nk.; pravna l., die Rechtsurkunde; zemlječnižna l., die Tabularurkunde, zastavilna l., die Verpfändungsurkunde, ustanovilna l., die Errichtungsurkunde, DZ.

listínec, nca, m. ein Aufbewahrungsort für das Laub, Valj. (Rad.).

lízavka — ljubězen

— 524 —

ljúbezen — ljúbka

lízavka, f. die Leckerin, die Schmarožerin, Mur., Cig.

lízavt, m. = der Schmarožer, M.

lízdav, adj. = hinavski, (= z vsemi na oko dober), Fr.-C.; — nam. lizav?

lizéčen, čna, adj. Mur., pogl. lizav 1).

lízgati se, am se, vb. impf. sich schminken, Rez.-C.; — prim liskati se.

lizkáriti, árim, vb. impf. našchen, Cig., C.

lizman, m. das Leckermaul, C.

lizniti, liznem, vb. pf. einmal lecken, C., M., Z.

lizúlja, f. die Näscherin, Cig.

lizûn, m. 1) der Lefer, Cig.; — der Schmarožer, Mur., Cig.; — 2) niedriger Schmeichler, Cig., Jan.

lizûnski, adj. schmeichlerisch, Cig.

lizûnstvø, n. die Speichellekerei, Cig.

ljûb, ljúba, adj. lieb, wert, theuer; ljubi moji otroci! — ni mi ljubo, es ist mir nicht lieb; kakor ti je ljubo, wie du willst; za ljubo imeti (vzeti) kaj, sid) mit etwas zufrieden geben, Cig., Jan., C., Met.; (prim. nem. „vorlieb“ nehmen) za ljubo imeti koga, kaj, lieb haben, Dict., Trub., Kast.; Bog imej nas za ljubo! Trub.; komu na ljubo, jemandem zu Gefallen („nufieb“); vso ljubo noč prebedeti, die ganze liebe Nacht durchwachen; ljubi kruhek, das liebe Brot; — ljubi, der Geliebte.

ljûb, f. iz ljubi, auš Liebe, Polj.; po ljubi, nach Wunšch, C.; k ljubi, zulieb, C.

ljûba, f. die Geliebte, das Liebchen, Cig., Jan., Dalm., nk.

ljubankast, adj. = ljubek, ljubezniv, Dict.

ljubâv, f. die Liebe, Mur., V.-Cig., Jan., Kast., nk., Notr., St.; — der Liebesdienst, die Geselligkeit, Cig., Jan.; kako ljubav komu stori, Cig., Dol.-Levst.(Rok.), Notr.; komu na ljubav, jemandem zulieb, C., Z., Dol.-Levst.(Rok.).

ljubâven, vna, adj. Liebes-, Mur.; erotisch, Cig., Jan.; — kiebevoll, Mur.

ljubâva, f. = ljubav, Dict., M., C.

ljubâvec, vca, m. = ljubec, ljubček, C.

ljúbček, čka, m. dem. ljubec; der Liebling, das Busenkind, der Schat; der Liebste, der Geliebte.

ljúbčica, f. der (weißl.) Liebling, C., Z.

ljúbčič, m. = ljubček, C.

ljûbec, bca, m. der Geliebte, der Verkehrer, der Liebhaber, Mur., Cig., Jan., C., Danj.(Posv. p.), Let., Cv.

ljûbej, m. der Liebling, der Geliebte, Jan., C., Npes.-M., Mik., Slom.

ljûbek, bka, m. der Liebling, C.; božji ljubki, Ravn.

ljúbek, bka, adj. lieblich, wunderlieb, graziös, Cig., Jan. Cig. (T.); — hs.

ljúben, bna, adj. lieb, C.; ljubna deklica, SIN.

ljubězen, zni, f. 1) die Liebe; ljubezen nima oči, die Liebe ist blind, Cig.; ljubezen je bolezen, Npreg.; lj. do koga ali česa, die Liebe zu jemandem oder zu etwas; lj. do Boga, do domovine; — 2) goreča lj., die Feuernelke („brennende Liebe“) (lychnis calc

donica); tudi samo: ljubezen, ali: žgoča l., Fr.-C.

ljúbezen, zna, adj. lieb, liebenswürdig, C., Zora; wohlwollend, C.; — prim. hs. ljubazan.

ljubězenski, adj. Liebeš-: ljubezenske sanje, Zora; ljubezenski ogenj, Levst.(Zb. sp.).

ljuběznica, f. das Liebesmaß, V.-Cig.

ljubezničanje, n. die Liebelei, Cig.

ljubezničati, am, vb. impf. liebeln, freundlich thun, SIN.

ljuběznik, m. der Geliebte, Mur., C.

ljubězniti se, čznim se, vb. impf. liebeln, ogr.-C.

ljubezniv, iva, adj. liebenswürdig; lj. otrok, ljubeznivo vedenje.

ljubeznivček, čka, m. dem. ljubeznavec; der Liebenswürdige, Mur.; der Liebling, V.-Cig.

ljubeznîvec, vca, m. liebenswürdiger Mensch, Ravn.

ljubeznivost, f. die Liebenswürdigkeit.

ljubeznôča, f. = 2. ljubeznost, ogr.-C.

1. ljúbeznost, f. die Lieblichkeit, die Liebenswürdigkeit, V.-Cig., Cig. (T.), C.

2. ljuběznost, f. die Liebe, ogr.-Valj. (Rad); bratinska lj., ogr.-C.

ljubeznóta, f. = 2. ljubeznost, ogr.-C.

ljubîč, adv. = ljubo: če vam je ljubi = če vam je prav, Młinsko pri Koboridu(Goriš.)-Erj.(Torb.).

ljubîca, f. 1) die Geliebte, das Liebchen; — 2) das wohlkriechende Weichen oder das Mátzveilchen (viola odorata), Cig., Jan., Tuš.(R.); — bčelna lj. = melisa, C.

ljúbič, m. der Buhle, C.

ljubîmec, mca, m. der Liebling, Mur., Cig., nk.; der Geliebte, Jan.; — prim. stsl. ljubimč, amabilis.

ljubîmka, f. die Geliebte, Let.-C., Zv.; — prim. ljubimec.

ljubîtelj, m. der Liebende, Met, kajk.-Valj. (Rad); — der Liebhaber, der Freund, der Verehrer, Mur., C.; 1. znanosti, Zora; 1. mira, kajk.-Valj.(Rad).

ljubîteljica, f. die Liebhaberin, kajk.-Valj. (Rad).

ljúbiti, im, vb. impf. 1) lieben; 1. koga, 1. resnico; ljubite se med seboj (sabo), liebet einander; — 2) liebkosen, herzen, Cig., Jan., Rez.-C.; (on je detete) ljubil, objemal in kušal, Trub. (Post.); — küssen, Cig., Jan., Zora; (hs.); — 3) Versprechungen machen: tako dolgo mi je ljubil, na zadnje mi vendar ni storil, Krn-Erj.(Torb.); — 4) ljubiti, behagen, wohl bekommen: vino mu ljubi, C.; zrak mu ljubi, Svet. (Rok.); izmed vsega sadnega drevja so mu hruške najbolj ljubile, LjZv.; gospodi ljubi veliko oko, LjZv.; ta jed mu ne ljubi, schnecht ihm nicht, Levst. (Rok.); — lj. se, belieben, gefallen: ne ljubi se mi jesti; ljubi se mi spati; kakor se komu ljubi, wie es jedem beliebt; nič se mu več ne ljubi; gefallen, Jan., Cig.(T.); — prim. bav. es liebet, beliebet mir, Levst.(Rok.).

ljúbka, f. = ljubica, Jan., M.

ljûbkanje — ljûd

— 525 —

judân — ljudomûr

ljûbkanje, n. das Liebkosen, die Liebkosung,
Cig., nk.

ljûbkati, am, vb. impf. l. koga, liebkosen, herzen,
Cig.; l. se, kosen, nk., Dol.

ljûbkavec, vca, m. der Liebkofer, Cig.

ljûbkost, f. die Lieblichkeit, die Anmuth, Cig.,
Jan., Cig.(T.); — prim. ljubek.

ljubkováti, ûjem, vb. impf. liebkosen, C.; l. se,
liebeln, Jan.

ljubljánka, f. neka hruška, Ponikve na Go-
riškem-Erj.(Torb.).

ljúbljenec, nča, m. der Liebling, der Favorit,
Cig., Jan., nk.

ljúbljenček, čka, m. dem. ljubljenec; der Lieb-
ling, das Schoßfind, Cig., Jan.

ljúbljenčič, m. = ljubljenček, C.

ljúbljenik, m. der Liebling, Cig., Mik.

ljúbljenje, n. das Liebeu; — das Liebkosen,
Cig.

ljúbljenka, f. 1) die Liebste, der (weibl.) Lieb-
ling, die Favoritin, Cig., Jan.; — 2) die
Maßliebe (bellis perennis), C.; die große
Maßliebe (chrysanthemum leucanthemum),
Kres.

ljúbljenost, f. die Beliebtheit, Cig.

ljubljiv, iva, adj. = ljub, ljubezniv, Mur., Cig.

ljûbmi, adv. freiwillig, nach eigenem Belieben,
C.

ljúbnik, m. der Amant, der Buhle, Pohl.-Valj.
(Rad).

ljúbniti, ljûbnem, vb. pf. = poljubiti, Mur.

ljutodînstvō, n. die Wohllußt, Habd.-Mik.,
Jan.; — prim. stsl. ljubodějstvo.

ljuboglásen, sna, adj. lieblich klingend, Zora.

ljubomórren, rna, adj. eiserfüchtig, Jan., C.;
— hs.

ljubohlépen, pna, adj. kokett, Jan.(H.).

ljubohlépnica, f. die Kokette, Jan.(H.).

ljubohlépnost, f. der Wiebedurst, die Koket-
terie, Jan.(H.).

ljubosúmen, mna, adj. eiserfüchtig, Mur., Cig.,
Jan., nk.

ljubosůmnež, m. der Eiferfüchtige, Cig., Jan.,
M.

ljubosůmnica, f. die Eiferfüchtige, Jan.(H.).

ljubosůmnik, m. der Eiferfüchtige, Jan., M.

ljubosůmnost, f. die Eiferfucht, Mur., Cig.,
Jan., Cig.(T.), nk.

ljuboválen, lna, adj. buhlerisch, Jan.(H.).

ljubovánje, n. die Liebelei, die Bußlerei, Cig.,
Jan., Npes.-M., C.; ljúbovanje, Valj.(Rad).

ljubováti, ûjem, vb. impf. lieben, liebeln, lieb-
ken, C., Npes.-Mik., Zora; ljúbovati, Valj.
(Rad).

ljubôvca, f. = ljubica, C., Prip.-Mik.; —
tudi hs.

ljubôven, vna, adj. = ljubaven, Jan.

ljubôvnica, f. = ljubica, Jan.; — hs.

ljubôvnik, m. der Geliebte, Cig., Jan., C.,
Zv.; — hs.

ljubožéljnost, f. das Verlangen nach Liebe,
kajk.-Valj.(Rad).

ljûbša, f. das Kebšweib, Meg.-Mik.

ljûd, m. = ljudstvo, das Volf, Mur., Jarn.,
Jan.; ves ljud, Ravn.; popameten ljud, Vod.

(Pes.); neposajeni ljud. der tolle Pöbel, Cig.;
— stsl.

Ijudân, dnà, adj. = liuden 2), leutseig: lj.
človek, Lašeče-Levst. (Rok.).

ljúden, dna, adj. 1) = ljudnat, V.-Cig.; na
ljudnem, an einer frequenten Stelle, Savin-
ska dol.; 2) = priljuden, leutseig, Mur., Cig.

ljudjê, dî, m. pl. die Menschen, die Leute;
dobri ljudje, priprosti ljudje; veliko ljudi je
bilo pri pogrebu; kaj poreko ljudje? was
wird die Welt dazu jagen? med ljudmi biti
(o denarju), im Umlauf sein, Cig., DZ.; —
ljudje = posli, delavci, vzhšt.- C.; Z go-
spodinjo 'no ljudmi sedem k mizi, Danj.
(Posv. p.).

ljudnát, áta, adj. bevölfert, volkreich, Jan., C.,
nk.

ljudnátost, f. die starke Population, Zora; die
Population, C., nk.

ljúdnik, m. = ljudnjak, Mur., Jarn.

ljúdnjak, m. der Menschenfoth, Guts.-Cig.

ljúdnost, f. 1) = ljudnatost, Cig., Jan.; —
2) = priljudnost, die Leutseigkeit, Mur.

ljudočrten, tna, adj. menschenfeindlich, Cig.

ljudočtnost, f. die Menschenfeindlichkeit, Cig.

ljudodèr, déra, m. = ljudoderec, Jan.(H.).

ljudodêrec, rca, m. der Menschenschinder, Let.

ljudogrâbstvō, n. der Menschenraub, DZ.

ljudojèd, jéda, m. der Menschenfresser, Cig.,
Jan.

ljudojèd, jéda, adj. = ljudojeden, Jan.(H.).

ljudojêdec, dca, m. = ljudojed, m. Cig., Jan.

ljudojèden, dna, adj. menschenfresserisch, Jan.
(H).

ljudojêdstvō, n. die Menschenfresserei, Cig., Let.

ljudokrádec, dca, m. der Menschenräuber, Cig.,
C., ogr.-Valj.(Rad).

ljudokrádstvō, n. der Menschenraub, Cig.

ljudokûpec, pca, m. = ljudotrţec, Jan.

ljudoljúb, ljúba, m. der Menschenfreund, Jan.,
nk.

ljudoljúb, ljúba, adj. menschenfreundlich, C., nk.

ljudoljûbec, bca, m. = ljudoljub, m., Cig.,
Jan.

ljudoljúben, bna, adj. menschenfreundlich, hu-
man, Cig., nk.; ljudoljúbni nazorî, Levst.
(Pril.).

ljudoljubiv, íva, adj. = ljudoljuben, Levst.
(Pril.).

ljudoljûbje, n. die Menschenliebe, die Huma-
nität, M., nk.

ljudoljúbnost, f. die Menschenfreundlichkeit, Cig., nk.

ljudolöv, löva, m. der Menschenfänger, Mur.,
Jan., Ravn.-Valj.(Rad).

ljudolôvec, vca, m. = ljudolov, Jan.

ljudomît, míla, m. der Menschenfreund, Cig.,
Jan.

ljudomît, míla, adj. menschenfreundlich, Cig.,
Jan., M., nk.

ljudomîlost, f. die Menschenfreundlichkeit, die
Humanität, Cig.(T.), M., nk.

ljudomîstvō, n. die Philanthropie, Jan.

ljudomór, mórá, m. 1) der Menschenmord,
Jan (H.); — 2) = ljudomorec, Jan.

Ijudomôrec — Ijûdski

— 526 —

Ijûdstven — lobódica

Ijudomôrec, rca, m. der Menschenmörder, Mur.,
Cig., Jan.; poslavši svojo vojsko pogubil
je one ljudomorce, ogr.-Valj.(Rad).

Ijudomôren, rna, adj. menschenmörderisch, Z.

Ijudomôrnica, f. die Menschenmörderin: ječa
l., der Vernichtungsferker, C.

Ijudomôrnik, m. = ljudomorec, C.

Ijudomôrski, adj. menschennörderisch, Mur.,
Cig.

Ijudomôrstvô, n. der Menschennord, Mur.,
Cig., kajk.-Valj.(Rad).

Ijudomŕz, míza, adj. = ljudomrzen, Jan. (H.).

Ijudomŕzec, zca, m. der Menschenfeind, der
Misanthrop, Jan., C., Cig. (T.).

Ijudomŕzen, zna, adj. mijanthropisch, Jan.

Ijudomŕznost, f. die Misanthropie, Jan. (H.).

Ijudonósen, sna, adj. Menschen tragend: ljudonosni vozovi, Personenwagen, DZ.

Ijudoodrtník, m. = ljudoderec, Jan. (H.).

Ijudopis, pisa, m. die Menschenbeschreibung,
Jan. (H.).

Ijudopísen, sna, adj. demographisch: ljudopísní
ali demografski podatki, LjZv.

Ijudopísje, n. die Menschenbeschreibung, die
Demographie, Cig., Jan.

Ijudorád, ráda, m. der Menschenfreund, Mur.,
C., Ravn.-Valj.(Rad).

Ijudorôpstvô, n. der Menschenraub, Cig., Jan.

Ijudoséčen, čna, adj. Menschen niedermachend, C.

Ijudoslôvje, n. = antropologija, LjZv.

Ijudotržec, žca, m. der Menschenhändler, Jan.
(H.).

Ijudovláda, f. die Republik, Jan., C., M., nk.

Ijudovláden, dna, adj. republikanisch, Cig.,
Jan., nk.; demokratisch, Cig. (T.).

Ijudovládje, n. die republikanische Verfassung,
Cig.

Ijudovládski, adj. = ljudovladen, Cig.

Ijudovládstvô, n. die Republik, die Demokratie,
Cig. (T.), nk.

Ijudovózen, zna, adj. Menschen führend: ljudovozni vlak, der Personenzug, DZ.

Ijudoznánje, n. die Volkskenntnisch, Zv.

Ijudožer, žéra, m. der Menschenfresser, Cig.,
Jan.

Ijudožêrec, rca, m. der Menschenfresser, Cig.,
Jan., C.

Ijudožěrka, f. die Menschenfresserin, Cig.

Ijudožěrski, adj. kannibalisch, Cig.

Ijudožěrstvô, n. die Menschenfresserei, Jan. (H.).

Ijudožítje, n. die Menschenfresserei, Cig.

Ijûdski, adj. 1) Menschen-, Cig., Jan., nk.;
ljudski strah, Menschenfurcht, C.; ludskadrhal,
der Pöbel, C.; ljudsko delo, das Menschen-
werf, C.; — 2) Völkse, Mur., Cig., Jan.,
nk.; ludske učilnice (sole), Völksschulen,
Levst. (Nauk), nk.; ljudski starejšina, der
Völkskälefte, Ravn.; — 3) leutseig, C.; on
je tako ljudski, Gor.; on je preveč ljudski,
zato nima nič, Z.; (izgovarja se na Gor.
(„lěski“); — 4) fremd; ljudsko blago; ne
hodite za ljudskimi bogovi, Dalm.; gledati
po ljudskih ženah, Dalm.; v ljudski deželi,
Dalm.; na ljudske stroške, Cig.; posestvo

je prišlo v ljudske roke, Zv.; ljudske lase
nositi, falsches Haar tragen, Polj.

Ijûdstven, vena, adj. Völkse, M., C.

Ijûdstvô, n. die Menschen, das Völk; veliko
ljudstva je bilo na senjmu; priprosto lj., das
gemeine Völk; — tudi: ljudstvô, Valj.(Rad).

Ijúlika, f., Mur., Cig., Jan., pogl. ljuljka.

Ijûlj, m. die Dachtrespe (bromus tectorum),
Medv. (Rok.).

Ijúljčen, čna, adj. 1) Lolch; — 2) vom Lolch
betäubt, Mik.

Ijúljka, f. der Lolch, der Schwindelhafer; omotna
lj., der Taugmellolch (lolium temulentum),
travna lj., der gemeine Lolch oder englisches
Raigras (lolium perenne), (ljulika) Tuš. (R.);

francoska lj., französisches Raigras (arrhe-
naterüm elatius), Nov.; divja lj. = travna
lj., C.; laška lj., italienischer Lolch (lolium
perenne italicum), C.; — prim. stvn. lloli,
lat. lolium, Mik. (Et.).

Ijun, m., Cig., Jan., pogl. lunj.

Ijûščak, m. der Menschenkoth, Jan.; — prim.
ljudski.

Ijût, ljúta, adj. 1) heftig, grimmig, wild, C.,
Mik.; zornig, Cig., Jan.; lj. na koga, C.;
— ljut kon), hižiges Pferd, Rib.-C.; — grau-
sam, Mur., Jan.; — 2) (o okusu): ljut ocet,
scharfer Essig, Z.; ljuta jed, eine herbe Speise,
M.

Ijutéti, ím, vb. impf. wild, heftig sein, C.

Ijútica, f. 1) = kača, tudi: ljutica, kajk.-Valj.
(Rad); — 2) die Furie (po češ.), Cig., Jan.

Ijutína, f. der Aerger, Dol.-Cig.; — die Schärfe,
die Härte, Valj.(Rad).

Ijútiti, ljútim, vb. impf. böse machen, Jan. (H.);
lj. se, grimmig, wild sein, C., Z.; pes se ljuti,
C.; böse sein, sich ärgern: lj. se proti Bogu,
kajk.-Valj.(Rad).

Ijútnik, m. ein grausamer Mensch, der Tyrann,
Mur., C.

Ijútost, f. die Grimmigkeit, die Grausamkeit,
Mur., Cig., Jan., kajk.-Valj.(Rad).

Iob, m. mošt, ki nateče iz zdruzganega grozdja,
preden pride v stiskalnico, Celjska ok.

Ióba, f. der Abscheſs, das Aaſ (veliko ulje brez
vršica), Zemon (Notr.)-Erj. (Torb.).

Iobánja, f. 1) die Hirnschale, Cig. (T.), Erj.
(Som., Ž.); — 2) die Anböhje, die Verg-
kammgegend, Poh.-C.; — prim. stsl. Ibb,
die Hirnschale.

Ióbnica, f. neka hruška, Mariborska ok.-Erj.
(Torb.).

lobód, m. = labod, Levst. (LjZv.), („lobót“,
Alas.).

Ióboda, f. die Melde (atriplex sp.), Dict., Mur.,
Tuš. (B.), Strev., Prešnjica (Istra) - Erj.
(Torb.); loboda je rastlina, ki se da za špi-
näco porabiti, SlGor.; rdeča 1., die rothe
Melde (a rubra), C., Medv. (Rok.); — bela
1., die Garten-, Zuckermelde (a. hortensis),
Cig., Medv. (Rok.), ogr.-Valj.(Rad); — tudi
lobóda.

lobódelj, dlja, m. = bobovnik, C.

lobódica, f. der wilde Rosmarin (ledum pa-
lustre), C.

ločitva — łóg

— 528 —

łogar — łojtra

ločitva, f. = ločitev.

ločitvō, n. = ločitev: čas tvojega ločitva, Trub. (Post.).

ločivec, vca, m. der Scheider, der Sonderer, Cig. Jan.; der Separator (phys.), h. t.-Cig. (T.).

ločívka, f. die Scheiderin, Cig.

lóčje, n. coll. Binsen (juncus), Cig., Jan., M., DZ.; — das Riedgras (carex), Dict.; — sordarsko ločje = rogoz, Saleska dol. (Št.) - C.

lóčka, f. das Trennungsz- oder Abtheilungsz- zeichen, ogr.-C.

lóčkast, adj. aus Binsen, Binsen, Jan., Mik.

ločljiv, iva, adj. trennbar, Mur., Cig., Jan.; ablößbar, Cig.; — auflösbar (chem.), Cig.; — pogl. z. ločen 2).

ločljivost, f. die Trennbarkeit, Mur., Cig.

lóčnat, adj. voll Binsen, Binsenz-, Mur., Cig., Jan.

1. lóčnica, f. 1) die Scheidelinie, Cig., Jan.; 1. večnega snega, die Schneegrenze, Cig.(T.), Jes.; — 2) das Theilungsz-zeichen, Cig.; — 3) das Scheidewasser, Cig., C., Sen. (Fiž.). DZ.

2. lóčnica, f. ločnice, die Binsenpflanzen, die Simsen (juncaceae), Cig.(T.), Tuš.(R.).

lóčnik, m. 1) der Schiedsmann, Meg.; — 2) der Grenzstein, C.; — 3) der Trennungspunkt, Jan.

ločnína, f. = ločje, C.

lóčnost, f. die Biegsamkeit, die Geschmeidigkeit, Cig., M.

lóda, f. das Spiel, ogr.-C.

lódba, f. das Aufhalten, die Störung bei der Arbeit, C.; — die Unterhaltung, das Spiel, vzhŠt.-C.

lodíca, f. = škrjanček, GBrda; — prim. lavdica.

lóditi, im, vb. impf. = motiti, berücken, irre führen, verlocken, C., Caf. (Vest. I. 151); 1. koga v krčmo, C.; psa loditi, jvžhŠt.; 2. otroka, ein Kind mit Spielwerk besänftigen, C.; 1. se s čim, sich mit etwas abgeben, aufhalten, unterhalten, ogr.-C.; — pogl. luditi.

lodljiv, iva, adj. verlockend, C.

lódra, f. der Leindotter (camelina sativa), Vas Krn-Erj.(Torb.).

lodríca, f. 1) kleines, gewöhnlich etwas abgeplattetes Faisz, das Lägel, das Saumfaisz, Meg., Cig.; lodrica drži 20 do 40 bokalov in se navaďno rabi za tovorjenje: dve lodriči = en tovor, BlKr.; —größere Weinfaisz:= sod (do 20 kvinčev), Bilje (Goris.)-Erj.(Torb.), Kras, Štrek.; — 2) = brenta, die Butte, Cig., C., UčT.; — der Wasser- oder Brunnenz- eimer, Cig., C.; — 3) der Schlauch, Jan.; — 4) die Weinflasche, Dalm.-Valj.(Rad); — prim. srlat. luter, eine Art Wassergefäß, Strek. (Arch.).

lodrîcar, rja, m. der Lägelhändler, C., Z.

lodríčica, f. dem. lodrica; ein kleines Lägel, Cig.

łóg, m. der Hain, der niedere Wald, Cig., Jan., Mik., Ravn., Levst. (Rok.), ogr.-Valj.(Rad), nk.; prevzeti dolg in log, einen Besiß sammt den Schulden übernehmen, Tolm.; deco vun peljati na polje in v loge, ogr.-Valj.(Rad).

łógar, rja, m. der Waldhüter; višji 1., der Waldmeister, Cig., Jan.

łógarica, f. 1) die Waldhütersfrau, Jan.; — 2) die Schachblume (fritillaria meleagris), Tuš.(R.).

logaritem, tma, m. der Logarithmus (math.), Cig., Jan., Cig. (T.).

logaritemnica, f. die Logarithmentafel (-tmenica), Cig.

logaritemski, adj. logarithmisch, Cig., Jan.

logaritmänd, m. der Logarithmand, Cig.(T.).

logaritmovânje, n. das Logarithmieren, Cel. (Ar.).

logaritmovnik, m. das Logarithmenbuch, nk.; die Logarithmentafel, Cig.(T.).

łógarski, adj. Waldhüter: logarska sluzba, der Forstschuldienst, Levst.(Nauk.).

łógarstvō, n. das Waldhüteramt, C.

łógát, áta, adj. reich an Hainen, C.

łógičen, čna, adj. zakonom logike primeren, logisch, Cig., Jan., Cig.(T.), nk.

łógik, m. der Logifer, Cig.(T.).

łógika, f. nauk o mišljenju, umoslovje, die Logik.

łogiški, adj. logisch, Jan.

logogrif, m. besedna ali pismenska uganka, der Logogriph.

logovânja, f. eine Thalwaldgegend, Poh.-C.

logovit, adj. reich an Hainen, Wäldern: logoviti bregovi domačih rek, Cr.

lóhka, lóhkaj, adv. C., Mik., nam. lahko, lehko.

lohnéti, im, vb. impf. spüren, C.; pes zajca lohní, Z.; — trachten, verlangen: po ljudskem blagu 1., Levst.(Zb. sp.); — prim. vohneti.

lohnják, m. Krn-Erj.(Torb.). pogl. lehnjak.

lój, m. 1) der Talg, das Unschlitt; — 2) löj, löja = lij. der Trichter, Mur., Cig., Dol.

lojālen, lna, adj. zvest zakonom, dolžnostim, loyal, Jan., nk.

lojālnost, f. die Loyalität, Jan., nk.

lojár, rja, m. der Talgbereiter, Cig.

lójast, adj. talgartig, talgicht, unschlittig, M.

lójec, jca, m. das Stearin, Cig.

1. lojěn, adj. aus Talg oder Unschlitt; lojena sveča, die Unschlittferze.

2. lójen, jna, adj. Talg, Unschlitt; — lojna kislina, Cig.(T.).

lojeníca, f. die Unschlittferze, Meg., Cig., Jan., Kras-M., Hip.(Orb.).

lojénka, f. die Unschlittferze, Valj.(Rad).

lojév, adj. Talg, Unschlitt, Cig., Jan., Notr., Dol.-Levst.(M.).

lojévec, vca, m. der Talk (min.), Cig.(T.). C.

lojévica, f. die Talk- oder Maginesiaerde, Z.

lojevína, f. der Talg, der Unschlittstoff, Jan.

lojiti, im, vb. impf. mit Unschlitt überziehen, übertalgen, Mur., Cig.

lójnat, adj. talgig, voll Unschlitt; — Unschlitt: lojnata sveča, jvžhŠt.

1. łójnica, f. 1) = lojenica, C.; — 2) die Talgdrüse, Cig.(T.), Erj.(Ž.); — 3) die Tafkere, Nov.

2. lojnica, f. BlKr., pogl. lonica.

łójtra, f. = lestva, die Leiter; tudi pl. lojtre, Dol.; — iz nem.

lomâst — lómiti

— 530 —

lomîtva — lóncë

waldsames Einbrechen, Mur., Jan., C.; — der
Ungestüm, Jan., Mik; morska l., der Meeres-
sturm, Ravn.; der Tunnult, Cig., Jan.

lomâst, m. kstor lomasteč kaj pokončuje,
Lašče-Levst.(Rok.).

lomástanje, n. ungestümes Gehen, Dict.

lomástati, am, vb. impf. ungestüm, geräuscht
voll einhergehen, Habd.-Dict.

lomâsten, stna, adj. ungestüm, tumultuarisch,
Iomâsten, stna, adj. ungestüm, tumultuarisch.

lomástiti, âstim, vb. impf. ungestüm v. mit Ge-
räuchs einhergehen, rennen, stürmen; l. skozi
goščavo, Cig.; v hiše l., in die Häuser ein-
brechen, C., M.; tumultuieren, C.; — schnell,
ungestüm arbeiten, C.; — z rokami l., die
Hände ringen, C.

lomastljívec, vca, m. der Ungestümee, Fr.-C.

lomátati, átam, áčem, vb. impf. ungestüm ein-
herstürmen, Fr.-C.

lomáziti, ázim, vb. impf. = lomastiti, BlKr.

lombârda, f. die Bombarde, eine Art Kanoue,
Cig., Jan.; — prim. hs. lumbarda, die Bombe;
iz it. la bombarda, C.

lômbra, f. die Lorbeere, ogr.-C.

lomek, mka, m. der Bruch (math.), Jan.(H.);
pogl. ulomek.

lómek, mka, adj. brechbar (phys.), Cig.(T.);
{prüde, Erj.(Som.); — rus.

lómen, mna, adj. 1) Brech-, Cig.; — Brechungs-:
lomni kot, der Brechungswinkel, Žnid.; —
lomno pismo, die Fracturchrift, Jan. (H.);
lomna funkcija, gebrochene Function (math.),
Cig. (T.); — Bruch-: lomna ploskev, die
Bruchfläche, Cig.(T.); lomno kamenje, lager-
hafte Steine, Bruchfleine, Levst.(Cest.); —
2) brechbar, Cig., Jan., Cig.(T.).

lomič, ica, m. 1) der Steinbrecher, Svet.(Rok.);
— 2) lomič, ica, die Hochwiese, KrGora-
Levst.(Rok.).

lomišen, lna, adj. zum Brechen dienend, Brech-
Jan.(H.).

lomílo, n. das Brechzeug, Cig., DZ.; — der
Brechmeißel, Jan.

lomína, f. = lomna ploskev, die Bruchfläche,
Cig.(T.).

lomišče, n. der Brechpunkt (phys.), Cig., Jan.

lomítev, tve, f. das Brechen, die Brechung,
Cig., Jan., M.

lomiti, lômim, vb. impf. brechen; l. palice, kruh;
Bog uže ve, komu perje lomi = Gott weiß,
wennt er züchtigt, Cig., Jan.(Slov.); veje se
lomijo, die Neste brechen; toliko ljudi je bilo,
da se je vse lomilo; kamenje, rudo l., Steine,
Erze brechen; zid l., eine Mauer zerstören,
Z.; — knicken; bilke l.; usnje l., das Leder
frispełn, Z.; — zarke l., die Strahlen brechen,
Cig.; lomljeni oblok, der Spißbogen, Cig.
(T.); — roke l., die Hände ringen; Bele si
je roke lomila, Npes-K.; — Verzerrungen,
Windungen des Körpers verursachen, martern,
plagen; božjast ga lomi, er hat einen epi-
leptischen Anfall, Z.; po roki me lomi, es
reißt mich im Arme, Cig.; smeh ga lomi,
er lacht krampfhaft, Cig., Glas.; es ist ihm
lächerlich, Cig.; dremavec ga lomi, er ist

schläfrig, Cig.; žalost, jeza, lakomnost ga
lomi, er ist von Trauer, Zorn, Habgier er-
griffen, C., Z.; to me lomi, das macht mir
Kummer, Verdrußs, V.-Cig., C.; z delom se
l., sich mit der Arbeit abplagen, C.; l. se po
svetu; — radebrechen; nemško, nemščino l.,
Cig.; francoščino za silo lomi, nk.

lomîtva, f. = lomitev, Mur., Cig., C.

lômka, f. der Bruchstrich (math.), h.t.-Cig.(T.).

lomlják, m. der Buschwald, C.

lomljénje, n. das Brechen; l. kruha.

lomljiv, iva, adj. brechbar, brûchig, Mur, Cig.,
Jan.; pogl. lomen, lomek.

lomljívost, f. 1) das Brechungsvermögen, Cig.
(T.), Žnid.; — 2) = lomnost, Jan.; — der
Bruch (als Eigenschaft, min.), Cig.(T.).

lomník, m. der Brechhammer der Maurer,
Cig.

lómnost, f. die Brechbarkeit, Cig., Jan., Cig.
(T.); žarki srednie lomnosti, Žnid.

lomopórren, rna, adj. lomoporna trdnost, die
Bruchfestigkeit, Jan.(H.).

lomót, óta, m. das Getósje, das Gefrachte, C., Z.

lomotáti, otám, óčem, vb. impf. = lomastiti, C.

lômpa, f. der Bauch (v otročjem govoru),
KrGora; — prim. lamp.

lona, f. bedeckter Kessel, C.

loncevèz, věza, m. der Rastelbinder, Cig., Jan.,
Zora.

loncevţezec, zca, m. = loncevez, Cig., Jan.,
Levst.(Nauk.).

lonča, f. Alas., pogl. lanča.

lončár, rja, m. 1) der Töpfer, der Hafner; —
2) der Töpfervogel (furnarius rufus), Jan.
(H.).

lončarica, f. die Töpferin, die Hafnerin.

lončarija, f. die Töpferei, die Hafnerrei.

lončáriti, árim, vb. impf. das Töpferhandwerk
betreiben, Mur., Cig.

lončárnica, f. die Töpferwerkstatt, Dict., Cig., C.

lončárski, adj. Töpfer-; lončarska glina.

lončárstvo, n. das Töpferhandwerk; die Thon-
warenfabrication, DZ.

lončee, čca, m. dem. lonec: tudi lončè, čè,
Valj.(Rad).

lončěek, čka, m. dem. lonec; das Töpfchen;
— lončki, die Bienenzellen, Cig.; — tudi
lončěk, čkà, Valj.(Rad).

lončěn, adj. thönern, irden; lončena posoda.

lončěnec, nca, m. = lončnik 3), Jan.(H.).

lončenína, f. die Töpferware, die Thonware.

lončevína, f. 1) die Topfmaterie, C.; — 2) =
lončnik 3), der Topsftein, Jan.(H.).

lónčič, m. 1) dem. lonec; das Töpfchen, C.;
— 2) eine Art Apfel, Volčë pri Tolminu-
Erj.(Torb.).

lončína, f. großer Topf, Jan.(H.).

lončkati, am, vb. impf. das Heu in Haufen
legen, C.; pogl. loničkati.

lončníca, f. die Topfrose, Z.

lončník, m. 1) das Hafengeftell, C.; — 2) der
Topfobftbaum, C.; — 3) kamen, iz katerega
lonce delajo, der Topsftein, Cig.

lóncë, nca, m. 1) der Topf; lonec lončarja
hvali, Npreg - M.; — neka mera: = korec,

longa — lopâtarica

— 531 —

lopâtast — lópniti

Goriš.-C.; — 2) kleiner Heunhausen, C.; — gen. pl. tudi: lónegc, Jan. (Slovn., Levst. (Sl. Spr.); Ribničan je po cesti šel z vozom samih lóneg, Levst. (Zbr. sp.); prim. pl. lonca, Gor.

Ilonga, f. die Kurbel an der Sägemühle, C., Z.

Iongimetrija, f. premočrtno merstvo, die Lontimetrie, Cig. (T.).

Iórica, f. 1) der Heunhause auf Wiesen, Cig., Jan., Hal.-C., Kras-Erj. (Torb.); kup sena naložen na vejevje, da se lahko potegne s planine nizdolu, Temljine (Tolm.) - Strek. (Let.); 1. slame, ein Strohhausen, Cig., C.; — 2) die Spannung eines Hügels, vzhSt.-C.

Ioničišče, n. raztrosene lonice, die Heuscheibe auf der Wiese, C.

Ióničkati, am, vb. impf. schobern, häuseln, Hal.-C.

Iónja, f. obroč pri zibeli, Krn-Erj. (Torb). Iónq, n. der Zchoß, Cig., C.; — iz drugih slov. jez.

Ióp, interj. bumš! patsch! puff! lop na tla, er fiel zu Boden, Mik. (V. G. IV. 783.); lop lop! bo pelo po tvoji grbi, es wird Püsse regnen auf deinen Bucel, Cig.; začno nas nabijati: lop, kamor prileti, Zv.

1. Ióp, Iópa, m. der Laut beim Fallen oder Schlagen, der Klopf, Cig., Jan., C.

2. Ióp, Iópa, m. der Laffe, der Tölpel, der Narr: za lopa imeti, Fr.-C.; — prim. srvn. lappe = Laffe, tirol. lapp, C.

Iópa, f. das Vorhaus, die Laube (meißt sich an ein Haus oder ein anderes Gebäude anschließend), Mur., Cig., Jan.; v lopi pred hišo pijo pivci, Dol.; pred starimi cerkvami se pogostoma nahajajo lope, Kr., Tolm.; die Vorhalle, Cig., Dalm.; — pasja lopa, die Hundshütte, Jurč.; — veža, jvzhŠt.; — (govenori se tudi: lovpa, lopja); — iz nem. Laube.

Iopáča, f. svetilnica, v kateri gori mast, kajk.-Valj.(Rad).

Iópalica, f. die Hundsuppe, C.

Iópanje, n. 1) das Schlagen (mit einem flachen Gegenstande), Mur.; das Puffen, Cig.; — 2) das Schlappen (z. B. von Hunden), Mur.

Iopár, rja, m. 1) die Backschaufel, der Brot- schieber; — 2) das Ballholz, das Schlagneß beim Ballspiel, V.-Cig., Cig. (T.); — 3) die gemeine Entenmuschel (lepas anatifera), Erj. (Ž.).

Iopárčec, čca, m. dem. loparec.

Iopárček, čka, m. dem, loparec.

Iopárec, rca, m. dem. lopar, Valj.(Rad).

Iopárek, rka, m. dem. lopar, Mur.

Iopárjev, adj. Backschaufel-, Cig.

Iopárnjak, m. das Brotschaufelgestell, ogr.-C.

Iopáta, f. 1) die Schaufel, der Spaten; lesena, železna l.; — eine schaufelartige Patsche, die Britsche, Cig.; — die Ruderschaufel, Mur.; — 2) die Wasserradschaufel, Cig., Jan., Dol.; kolo na lopate, ein unterschlächtiges Wasser- rad, Cig.; — 3) = cokla, der Radschuh, C., Z.; — 4) das Schulterblatt, V.-Cig., Jan.; — der vordere Schweinsfuß, Goriš.-C.

Iopátar, rja, m. der Sappeur, V.-Cig.

Iopátarica, f. = lopatka 2), der Löffelreiher, C.

Iopátast, adj. Schaufelsformig.

Iopáten, tna, adj. Schaufel=; lopatno kolo, ein unterschlächtiges Rad, Cig.(T.).

Iópati, pam, lópljem, vb. impf. 1) mit einem flachen Gegenstande schlagen, Mur., vzhŠt.; puffen, Cig., Jan.; z dvermi l., die Thüre auf= und zuschlagen, C.; — plagen, Cig.; dež lopa, C.; — 2) schlappen, schlappern (o psu), Mur., C.; etwas Dünnes gierig essen: juho l., C.

Iopática, f. 1) dem. lopata; kleine Schaufel, kleiner Spaten; — der Knohlenschieber, Jan. (H.); — die Wasserradschaufel, C.; — zidarska l. = žlica, die Maurerkelle, Cig., C.; — 2) die Klinke, die Radipierre am Webestuhle, Cig., Jan.; — 3) das Schulterblatt (scapula). Cig., Jan., Cig.(T.), Erj.(Z.); v lopatici me boli, C.; — 4) der Flossenfuß, Z.; — die Schwimmhaut, V.-Cig.; — 5) jeziček v píščali, Ip.-Erj. (Torb.); — 6) die Neftfeder, Cig.; ptiči so še v lopaticah, Brkini-Erj. (Torb.); — 7) der feigwurzelige Hahnenuß (ranunculus ficaria), Cig., Jan., Tuš.(R.).

Iopátičast, adj. 1) spatenförmig, Cig., Jan.; 1. list, Tuš.(B.); — 2) kelig (o ptičih), Cig.

1. Iopátičen, čna, adj. k lopatici spadajoč: lopatični vrh, die Schulterhöhe, Cig.(T.).

2. Iopátičen, čna, adj. Aloe=; — lopatično vlakno, die Aloeaser, DZ.

Iopátička, f. dem. lopatica; das Schaufelchen, Mur.

Iopátika, f. ein Arzneimittel: die Aloe; menda iz lat. aloe hepatica.

Iopátišče, n. der Schaufelstiel, Cig., Jan.

Iopátka, f. 1) dem. lopata; kleine Schaufel, Levst. (Zb. sp.); — 2) die Maurerkelle, Rib.; — 3) = lopatica 3), Jan.; — 4) der Löffelreiher (platalea leucorodia), Cig., C., Frey. (F.); — 5) der Rainfarn (tanacetum vulgare), Cig.

Iopátnat, adj. schaufelig, Jan.

Iopátnik, m. 1) die Sichtwelle in den Windmühlen, die den Beutel schüttelt, Cig.; — 2) der Schaufelzahn der Wiederkäuer, Cig.; — 3) lopatniki, das Schaufelgehörn, Cig.

Iópica, f. dem. lopa; kleine Laube, das Hüttchen, Mur., Erj. (Izb. sp.).

Iopiš, m. irdener Kessel, C., Valj.(Rad).

Iópiti, lópim, vb. pf. (mit einem flachen Gegenstande) einen Schlag führen, Jarn.; za uho l. koga, Cig.; s krampom koga l., C.; bes te lopi! (kletvica), daß dich der Kuckuc! Levst.(Rok.); — anprallen: 1. ob kaj, Cig.; 1. na koga, jemand ungestüm anfallen, Cig.; — plagen, fallen: na zemljo l., Levst.(Zbr. sp.).

Iopiž, m. = lopiš, C.

Iópkati, am, vb. impf. kleine Schläge mit einem flachen Gegenstande führen: s pahljačem po obleki l., SlN.

Iopnik, m. = lopuh, lapuh, Mik. (Et.).

Iópniti, lópnem, vb. pf. l. koga, jemandem mit einem flachen Gegenstande einen Schlag geben; einen Klapps versehen, Cig.; — z vrati l., die Thüre zuschlagen, Cig. (T.), C.; — plagen,

34

Iopčě — Iopůtnik

— 532 —

Iopútniti — Iščíten

stürgen, fallen; v blato, na tla l.; v smeh
l., in ein Gelächter außbrechen, Nov.

Iopòč, óča, m. = kal, močilo. Kobarid-Erj.
(Torb.).

Iopòt, óta, m. das Gerumpel, der Lärnt, Jan., C.

Iopotáti, otám, óčem, vb. impf. klappern, Cig.;
rumpeln, BIKr.; schlagen, stofen, C.;
plätfschern, mit Geräusch strömen, C.; voda
v jarkih lopota, Z.; plappern, schwaken,
Danj.-M., C.; fauderwěsch prechen, SlGor.;
— schlappen: pes juho lopoče, C.

Iopotáv, áva. adj. plapperhaft, Temljine(Tolm.)-
Štrek. (Let.).

Iopotávec, vca, m. der Schwäger, M., C.

Iópov, m. der Lump, der Schurte, nk.; — hs.;
prim. madž. Iopó, Dieb, Mik.(Et.).

Iópovski, adj. schurfisch, nk.

Iópovščina, f. die Schurkerei, Jan.(H.).

Iópsati, am, vb. impf. = lopati, Mik.

Iópsniti, Iópsnem, vb. pf. = lopniti, Mik.

Iópta, f. der Spielballon, Jarn., V.-Cig.; lopto
biti, den Ballon schlagen, Cig.; igra z lopto,
Erj.(Som.); — hs.; prim. madž. lobda, Mik.
(Et.).

1. Ióptati, am, vb. impf. = lopto biti, Cig.;
— hs.

2. Ióptáti, âm, vb. impf. gierig saufen, C.;
prim. lopotati.

Iopùč, úča, m. = tolmun, Ljubušnje(Goriš.)-
Štrek.(Let.); — prim. lopoč.

Iopúča, f. der Waschbleuel, Jarn.; — lopata-
sto orodje, s katerim se iz lanenih glavic
seme tolče, KrGora.

Iopúčati, am, vb. impf. = z lopučo tolči, Jarn.

Iopún, m. die Klette (lappa), Guts., Jan., Mik.;
— iz lat. lappa, Mik.(Et.); prim. lapuh.

Iopúntati, am, vb. impf. rumpeln, Z.

Iopúšje, n. coll. Kletten, Valj.(Rad).

Iopůška, f. les, s katerim se perilo tolče,
Kameno-Erj.(Torb.); — nam. lopučka; prim.
lopuča.

Iopút, m. ein ungeschidter Polterer, Lašče-Levst.
(Rok.).

Iopúta, f. 1) ein Werkzeug zum Schlagen,
welches beim Gebrauch klatscht, die Klatsche
Cig., Jan.; die Kliegenklatsche, Cig.; — 2)
die Fallthür, Cig., Jan., DZ., Nov.; — 3) die
Klappe, Cig.; — devična l., das Jungfern-
häutchen, Mur., Cig., Vod.(Bab.); — 4) der
Lappen (bot.), Jan., Tuš.(R.).

Iopútast, adj. lappig (bot.), Jan.

Iopútati, am, vb. impf. einen plaßenden Schall
öfter hervorbringen, plaßen, Cig.; puffen,
Cig.; z durmi, vrati l., die Thür öfter zu-
schlagen; — rumpeln, Zora.

Iopútica, f. dem. loputa; die Klappe, Cig.,
C.; — der Lappen, das Läppchen (bot.), Jan.

Iopútiti, ûtim, vb. pf. = loputniti, plaßen,
Cig.; — mit etwas herausplatten: 1. na ves
glas, LjZv.

Iopútnica, f. 1) die Klatsche, Jan.; — 2) die
Fallthür, Nov.; = pl. loputnice, Cig.

Iopůtnik, m. 1) der Polterer, Lašče-Levst.
(Rok.); — 2) die Fallthür, Cig., pri Fari-
Štrek. (LjZv.), Gor.; — das Fallbrett bei

Sägemühlen, Brdo(Gor.); — 3) der Hofen-
latß, Polj.; — 4) der Kehlkopf: ima glasen l.,
er spricht sehr laut, Otaleže-Štrek. (LjZv.);
einen plaßenden Schall bewirken, plaßen, Cig.

Iopútniti, ûtnem, vb. pf. schmettern, Cig.;
ſchla-
gen: z gorjačo po konju l., Jurč.; z durmi
l., die Thür zuschlagen, Cig.; na vrata l., an
die Thür pochen, Lašče-Levst. (M.); močno
loputne ob duri, Jurč.

Iórbek, eka, m. der Lorbeer, SlGor.-C., Trst.
(Let.).

Iórber, rja, m. der Lorbeer.

Iórberec, rca, m. das Lorbeerkörnchen, Valj.
(Rad).

Iórberjev, adj. Lorbeer.; Iorberjevo perje.

Iörd, m. visok angleški plemenitaš, der Lord.

Iórovje, n. das Garten = Geißblatt (lonicera
caprifolium), Štrek.

Ios, m. das Cleenthier (cervus alces), Cig.,
Jan., Erj.(Ž); — rus. Iosь, g. Iosja.

Iosíca, f. die Clenkuh, Cig., Jan.

Iósk, interj. knacks, Cig.

Iósk, lóska, m. 1) der Glanß, V.-Cig.; pogl.
1. lesk; — 2) die Zecke, Cig.; prim. Iosčec,
laščec.

1. Ióskati, am, vb. impf. = lockati, schlürfen,
    schlappen, Fr.-C.

2. Ióskati, am, vb. impf. plätſchern: po vodi
I., C.; dež Ioska, C.; — plappern, plaudern,
Mur.

Ióskavec, vca, m. der Plauderer, Mur.

Ioskodráti, âm, vb. impf. plappern, C.

Ioskòt, óta, m. das Geischwäg, C.

Iósos, m. der Lachs (salmo salar), Cig., Jan.,
Erj.(Ž); — rus., češ.

Iósosič, m. junger Lachs, Cig.

Iósosov, adj. Lachs-, Cig., Jan.

Iososovína, f. das Lachsſleisch, Cig., Jan.

Iosovína, f. die Elenhaut, Cig., Zora.

Ioša, f. ein dicsch Frauenzimmer, C.

Iošága, f. = dolga nerodna šiba, C.

Ióšč, m. 1) der Glanß (3. B. des Lederš), Cig.;
— 2) die Glasur, Mur., Mik., Gor., SlGor.;
— das Glatteis, C.; — 3) das Rauchsch- oder
Flittergold, Guts., Jarn., Cig., Jan., Gor.;
Sopek loša (nam. Iosča) bom naredila Svojga
šaplja svitlega, Npes.-K.: — nav. se piše in
govori: Ios; toda prim. Iešč, lesk.

Ióščar, rja, m. 1) der Läckerer, C.; — 2) der
Flittergoldschläger, Cig.

Ióščast, adj. 1) mit Glasur überzogen (pren.):
1. olikanec, ZgD.; — 2) flittergoiden, V.-
Cig., Jan.

Ióščati, am, vb. impf. mit Glasur überziehen,
Jan.; lončar lonce Iosča, ZgD.; — (pren.)
kaj nam pomaga, da Iosčamo jezik z laž-
njivo lepotico, Levst.(Zb. sp.); — glänzend
machen: čevrlje l., wičjen, Cig.

Iosčěde, čeča, m. die Zecke, Cig.; pogl. Iaščec.

Iosčíca, f. wilder Dichtbaum, vzhŠt.

Ióščič, m. die Muhzeede, V.-Cig.

Iosčíten, hna, adj. zum Glänzendmachen be-
stimmt, Polier-, Cig., Jan.; Iosčitni zob, der
Polierzahn, Cig.

lovítek - lovor, lovorika

— 584 —

lóvra - ložnocvětka

lovítek, tka, m. z lovitkom, in verfänglicher
Weise, Svct. (Rok.).

lovíten, tna, adj. 1) jagdbar, Cig., Jan.; —
2) zum Fangen gerichtet, geneigt, Mur.; —
lovitno govonti, verfänglich reden, Mur.

lovítev, tve, f. das Fangen, die Fangerei, das
Haschen, das Jagen, die Jagd (fig.), Cig.,
Jan.

lovíti, ím, vb. impf. zu fangen suchen, fangen:
l. ptice, ribe, rake, miši, kače i. t. d.; l. na
(v) zanke, v mreže, s saki, z roko; jagen,
auf der Jagd sein; lov l., Kras-Evj. (Torb.);
gefangen nehmen, einfangen: begunce, ta-
tove, potepuhe l.; ladije l., Schiffe kapern,
Cig.; bolje „drži ga“ nego „lovi ga“, Npreg.,
zu erhaschen, zu ergreifen suchen: otroci se
lovijo, die Kinder spielen das Haschspiel; l.
se, brunften (z. B. von Kühen und Hasen),
Cig.-C.; bolhe l., slößen: muhe l., Fliegen
fangen; (fig.) Grillen im Kopfe haben, Cig.;
senco l., nach dem Schatten greifen, Cig.;
besede l., Worte bekritteln, ein Wortsfänger
sein, Cig.; norce l., Poffen reißen, Cig.; —auf-
zufangen suchen: deževne kapljc l. v kako po-
sodo; z očmi l., zu erblickefen suchen, Z.; dem
Blicke jemandš zu begegnen suchen, Jurč.; l. se
z očmi, mit einander kokettieren, liebäugeln,
Cig., Jan.; — dobro se love zobje tch koles,
die Jähne dieser Räder greifen gut ein, Cig.;
l. se za kako reč, nach einer Sade greifen,
haschen; kstor v jamo leti, se za robido lovi
= in der Gefahr greift man nach jedem Ret-
tungsmittel, Npreg.-Z.; l. se za zadnjo, das
lezte Wort haben wollen, Navr. (Kop. sp.);
l. se zle prilike, nach der bösen Gelegenheit
haschen, Vrt.; — brada se ga lovi, er be-
kommt einen Bart, Z.; —to se mi v ušesa lovi,
das höre ich gerne, Z.; — l. se, wanken, ba-
lanzieren, Jan.; lavieren, Cig.; lovimo se,
wir kommen knapp auš, Z.; v govorjenju l.
se. aus dem Contexce gekommen sein, Z.

lovítljiv, adj. = loviten 1), Mur., C.

lovitnost, f. 1) die Jagdbarkeit, Jan. (H.); —
2) die Verfänglichkeit, Mur.

lovítva, f. = lovitev, Mur.; peklenska I., die
Nachstellungen der Hölle, M.

lovvka, f. 1) die Jägerin, Cig.; — die Fän-
gerin, Str.: — 2) der Fangarmi, Cig. (T.),
Erv. (Z.). Nov.; — 3) die Fangschlinge, M.,
Nov.; — 4) die Falle, M., Nov.

lóvlja, f. = lov f., Mur., Cig., Jan., Met.,
DZ.

lovljénje, n. das Fangen, das Nachstellen, das
Haschen; tudi: lovljenje, ogr.-Valj. (Rad).

lóvnica, f. 1) eine Art Fischnet, das Treibe-
garn, die Raffel, V.-Cig.; das Spiegelnetz,
Ljub.; — 2) = lovska puška, Cig.; — 3)
= lovišče, Cig., Jan.; — 4) die Jagdtarte,
Jan.(H.).

lovnína, f. das Jagdgeld, Cig., Jan.; — das
Fangegeld, Cig.

lóvnja, f. = lov, die Jägerei, Cig.

ložvnost, f. die Jagdbarkeit, Cig.

lovor, lovorika, itd., Cig., pogl. lavor, lavo-
rika itd.

lóvra, f. govedje ime, Erj. (Torb.).

lóvrek, vrka (vreka), m. (eig) Lorenz, Štrek.),
der Tafchenveitel, C., jvzhSt.; = kostura,
kajk.-Valj. (Rad); — prim. mihec.

lóvski, adj. Jagd-, Jäger-, jagdmäßig; lovska
priprava, das Jagdzeug; lovski pes, der Jagd-
hund; lovska pravica, das Jagdrecht.

lovkopráven, vna, adj. jagdrechtlich, Cig., Jan.

lóvstvo, n. die Jägerei, das Jagdwejen; —
die Fängerei, Cig.

lóvščina, f. 1) die Jagdgebür, Z.; — das Fang-
geld, Jan.; die Fischfanggebür, Dol.; — 2)
= lovina, das Erträgniš der Jagd, Levst.
(Nauk).

lóž, m., Cig., iz nem. „Lož“, pogl. srečka,
žreb.

lóža, f. 1) die Ranke, Cig.; — die Weinrebe
(vitis vinifera), Cig., Jan., Mik., C., Tuš.
(R.): lozo vsaditi, Levst. (Zb. sp.); — die
Lime (in der Genealogie), Cig.(T.); (hs.);
— 2) der Wald, der Hain, Mur., Cig., Mik.,
Dalm., Strek., Kras - Erj. (Torb.), BlKr.,
kajk.-Valj. (Rad); bes. der Niederwald, Dol.

lóžast, adj. rebenartig, Jan.

lóžen, zna, adj. abgeschliffen, fadenscheinig;
suknja je že vsa lozna; — prim. nem. „loše“?

lóžje, n. coll. Reben, Levst. (Nauk).

lóžov, adj. Rebenz, Jan.

lozovina, f. der Rebensaft, Z., Raič(Let.).

lóž, m. das Lager (eines Wildes), Cig., Jan.,
Mik., Strek., C., Kras - Erj. (Torb.); zajca
na ložu ustreliti, Kras-Levst. (Rok.); — ein
armfelsiges Bett, vzhSt.-C.

1. lóža, f. 1) = lož, C.; — 2) die Nachgeburt,
C.; — 3) der Blütenboden, Tuš. (B.); — 4)
= leža, lega, Mur.

2. lóža, f. 1) die Loge (im Theater u. f. w), Cig.,
Jan., nk.; — 2) die Wagenrentije, Malhinje-
Erv. (Torb.); prim. it. loggia, bedeckter Plaß.

lóže, n. 1) = lož, das Lager eines Wildes,
C.; — 2) die Nachgeburt, C.

1. lóžen, žna, adj. Waldz, ogr.-C.; = loški,
wildwachsend, C.

2. lóžen, žna, adj. = položen, abschüssig, C.

ložesna, f. die Gebärmutter, pri Trstu, C.,
Z.; — prim. stsl. ložesno, uterus.

ložévati, am, vb. impf. krese l., Johannis-
feuer anmachen, Levst. (LjZr.); v Istri ne lo-
ževajo tako velikih kresov, kakor na Kranj-
skem, Let. 1878. III. 136.

ložič, ča, m. dem. log; das Wäldchen, M.,
ogr.-Valj. (Rad).

ložína, f. abschüssiger Acker, der nur gehauen,
nicht gepflügt wird, Hal.-C.

ložinec, nca, m. = mala ložina, C.

lóžiti, lóžim, vb. pf. = poloziti, Ben. - Kl.,
Prim.; (vb. impf., Mur.).

lóžji, adj. compar. ad lahek, = lažji; — prim.
lahek.

lóžnica, f. die Wetttaammer, Jan.

ložnina, f. slama in trda ložnina (Waldheu?),
Zr.

ložnják, m. die Eßsinnmutter, C.

ložnocvětka; f. rastlina s podplodnim cve-
tom, ložnocvetke (thalamitlorae), Tuš. (B.)

lûb — lúč

— 535 —

lučáj — lúčnik

lûb, m. die Baumrinde, bes. die weiche, schäb-
bare Baumrinde; brezov l., die Birkenrinde,
Cig.; strojarski l., die Gerberlohe, C.; živi
l., die innere Baumrinde, der Baumbast, Cig.;
zivi lub = najmlajši lub, ki je najblizji be-
line, pri Fari - Strek. (LjZv.); - lub, der
Baumbast, Jan., C.

luba, f. ein großes Geschwür, Jan., C.; —
prim. hrv. lub, velik čiraj na vratu, Istra-
Levst. (Rok.).

lubâd, f. = lub, die Baumrinde, Cig., Valj.
(Rad); mlade lubadi so bolj zagoltne od sta-
rih, Vrtov. (Km. k.); - der Baumbast, Jan.,
Vrt.

lubâd, m. = lubad f., M., Cv.

lubâdar, rja, m. der Vorkenfäser, Cig. (T.),
Nov.; borov l., der Kiefernbaftfäser o. Wald-
gärtner (hylesinus piniperda), smrekov l.,
der Fichtenvorkenfäser oder Buchdrucker (bo-
strichicus graphus), Erj. (Ž.).

lubâdec, dca, m. dem. lubad m., M.

lubânja, f. = lobanja, C., kajk.-Valj. (Rad).

lûbar, rja, m. der Bastwurm (phalaena spiri-
linguis), Cig.

lubârda, f. = lombarda, Cig.

lûbast, adj. baumrindenartig, Cig., Jan.

lubát, áta, adj. mit Baumrinde bedeckt: lubata
deska, ein Brett, woran noch Rinde haftet,
Cig.

lúben, bena, m. der Seebaßsch (der Branzin)
(labrax lupus), Otok Rab-Erj. (Torb.), Erj.
(Ž.).

lubeníca, f. die Wassermelone (cucumis ci-
trullus), Cig., Jan., Tuš. (R.); — hs.

lubenícar, rja, m. der Wassermelonenverkäufer,
Cig.; — hs.

luber, m. mlinski kamen, Cirk.-Baud.

lubíka, f. die Gurke, C.

lûbje, n. coll. 1) weiche Baumrinde, der Bast;
brezovo lubje, Cig.; plaše od lipovega lubja,
Jurč.; — 2) die Maišshalen, C., Strek.

lúbnat, adj. dickrindig, Cig.

lúbnica, f. der mit Maišshalen gefüllte Stroh-
sack, Strek., Komen-Erj. (Torb.).

lúbov, adj. ausß Bast, Vrt.

lúca, f. kobilje ime, Dol. - Z., Valj. (Rad.),
jv7žhSt.

lúcati, am, vb. impf. liegen (v otročjem go-
voru), Valj. (Rad.); — prim. kor.-nem. lun-
zen, morgens noch im Bette liegen.

lucijščak, m. das am Luciatage gebackene Brot-
laibchen, Pjk. (Črt.).

1. lúckati, am, vb. impf. trinken, saufen.

2. lúckati, am, vb. impf. = lucati, liegen (v
otročjem govoru), Valj. (Rad), Gor.

lúč, m. der Wurf, ogr.-C.

lúč, f. 1) das Licht eines brennenden Körpers;
1. prižgati, ugasniti, ein Licht anzünden, aus-
löschent; pri luči, beim Licht; v luči biti komu,
jemandem im Lichte stehen; pojdi mi iz luči,
geh mir aus dem Lichte; nebeška l., das himm-
lische Licht; večno luč zvoniti, abends zum
Ave läuten, o večni luči, um die Zeit des
Avegeſläutes, Št.; — 2) coll. Lichtspäne, Dol.;
luč tesati, = trske tesati, Vrt.; = 1. ce-

piti, Dol.; — 3) das Caliber, die Weite einer
Röhre, Koborid-Erj. (Torb.).

Iučáj, m. der Wurf; — die Wurfsweite; en 1.
daleč.

lučáňica, f. die Schleuder, C., Lašče - Erj.
(Torb.).

lučáňnik, m. na koncu razklana palica, s ka-
tero se da kamen dalcě zagnati, Notr.

lučanje, n. das Schleudern, das Werfen.

lučanka, f. = lučavka, die Schleuder, Cig.,
Jan., C.

lučati, am, vb. impf. ad lučiti; schleudern,
werfen; kamenje l.; — 1. koga s kamenjem,
C., Schonl., Jsvkr., Jurč.; — 1. se, = me-
tati se, mit einauder ringen, Mur., Cig., C.;
fantje se lučajo, BlKr.

lučávec, vca, m. der Schleuderer, Jan.

lučávka, f. die Schleuder, Mur., ogr.-C.

lučca, f. dem. luč; das Lichtchen.

lúčen, čna, adj. Licht: lúčna gol, = lučnik
3), Levst. (Rok.).

lučeníca, f. = 1. lučnica 1), eine breite Hand-
art, M., C.

lučénka, f. = lučenica, C.

lučěrna, f. = lučirna, Mik., Valj. (Rad).

1. lučica, f. 1) ženska, ki mrlče slači in oblači
ter jim sveti, ko je neso k pogrebu, Lož
(Notr.)-Levst. (M.); — 2) die Lichtneke (lych-
nis), C., Tuš. (B.).

2. lučica, f. lasna l., die Haarzwiebel, Erj.
(Som.); — prim. luk.

lučína, f. der Kien, C.

lučírna, f. die Laterne, Cig., Jan.; — prim.
lat. lucerna.

lučíti, im, vb. pf. eine Wurf thun, schleudern,
Dict., Mur., Jan., C., ogr.-Valj.(Rad), Boh.;
kamen na višek l., Dalm.; kar bi s kame-
nom lučil, einen Steinwurf weit, Dalm.,
Trub.; kamen na koga l., Trub.; s kame-
nom koga l, Dalm.

lúčka, f. dem. luč; 1) das Lichtchen; — 2) die
schopfsblütige Muscathycacinthe (muscari co-
mosum), St. Peter pri Gorici-Erj. (Torb.).

lúčnat, adj. Licht: lučnata telesa, Lichtkörper,
Zv.

1. lúčnica, f. 1) breite Handagt (zum Spalten
der Lichtspäne), v7h.St.-C., Tolm.; — 2) ein
Gestell über dem Djen zum Trocknen der Licht-
späne, C.; nav. pl. lučnice, C.; — 3) die
Fackel, Mur., Cig., Jan., DZ.; solněna l.,
die Sonnenfackel, Cig. (T.), Jes.; — 4) die
Lampe, Guts., Zv., LjZv.; — die Laterne,
Cig., C.

2. lúčnica, f. der Vogelstern (ornithogalum),
C.; — prim. luk.

lúčnik, m. 1) der Spauleuchter, C., Rib.-M.,
Notr.; — 2) der Kienbehälter, C.; — 3) das
Holzjeheit, worans Leuchtpäne gemacht wer-
den, Cig., C.; lučnike cepiti, DSv.; — 4)
die Königſſerze (verbascum thapsus), Mur.,
Cig., Jan.; drobnocvetni l., das Wollkraut
(verbascum thapsiforme), das großblumige
Wollkraut, der Himmelbrand (verb. phlo-
moides), Tuš. (R.).

lúčnikov — lúkman

— 536 —

lúkniti — lunácija

lúčnikov, adj. von der Königsferze: lúčnikovo olje, Cig.

lúčnják, m. 1) das Leuchtspannscheit, das Leuchtspanholz, Hal.-C.; — 2) der Lichtfreund, C., ZgD.; — 3) die Kannelkohle, h. t.-Cig.(T.).

lúd, lúda, adj. dumm, thöricht, C.; — hs.

lúdast, adj. = lud, Z., Jan.(H.).

lúdba, f. die Löfung, die Verführung, C.

lúdek, dka, m. der Dummkopf, C.

lúdití, im, vb. impf. zu bethören fuchen, lochen, C.; 1. se s čim, sich mit einer Sache die Zeit vertreiben, sich unterhalten, C.; 1. se s svet- skim veseljem, C.; otroci se ludijo, C.; — prim. loditi.

ludljiv, íva, adj. verführerisch, C.

ludljívka, f. ein verführerisches Weib, C.

lúdost, f. die Narrheit, Cig.(T.).

lúdra, f. 1) der Treberwein, der Nachwein, der Lauer, C.; — 2) die Pfühse, C., Z.; — prim. stvn. lúre, lat. lora, Nachwein, C.

lúg, m. die Lauge; jedki lug, die Aelzlauge, DZ.; tudi: lúg, lúga, Valj.(Rad).

lúgas, m. ime volu, kajk.-Valj.(Rad).

lúgast, adj. laugenartig, laugenhaft, laugicht, alkalisch, Cig., Jan., C.; lugasta sol, das Laugensalz, die Pottasche, Vrtov.-Cig., Jan.

lugomèr, méra, m. die Laugenwage, Cig.(T.).

lugoměrje, n. die Alkalimetrie, C.

lugovína, f. 1) die Laugenessenz, DZ.; — 2) der Wescher, woraus die Lauge bereitet wird, Cig.; apnena l., der Kaltfächer, DZ.

lúk, lúka, m. gemeiner Lauch, Porree (allium porrum), Cig., Jan.; — 2) die Zwiebel (allium cepa), Mur., Cig., Jan., Nov., vžhSt.; = rdeči l., Dict.; — 1. česnjak, = česenj, der Knoblauch (allium sativum), Tuš.(R.); = beli l., C.; — pasji l., der doldige Vogelstern, die Feldzwiebel (ornithogalum umbellatum), Medv.(Rok.).

1. lúka, f. neka pomladna rastlina s čebulico, katero jedo, Erj.(Torb.).

2. lúka, f. nam. loka = pristanišče, Cig., Jan., C., nk.; — hs.

lukáló, n. das Spähglas, das Seherohr, Cig., Jan.

lúkanje, n. das Spähen.

lúkar, rja, m. der Zwiebelhändler, Cig.

lukašnica, f. = luk, Jan.(H.).

1. lúkati, am, vb. impf. spähen, gucken, lugen; — prim. stvn. luogën, Mik.(Et.).

2. lúkati, kam, čem, vb. impf. trinken, saufen (šaljivo), Cig., Jan., Kr., Št.

lúkav, adj. kdor rad luka, C.

lukávati, am, vb. impf. spähen, gucken, ogr.-Mik.

lúkavec, vca, m. der Späher, der Gucker, Mur., Cig.

lúkavka, f. die Späherin, Z.

lúkek, keka, m. = drobnjak, der Schnittkauch, Z., Rib.-DSv.

lúkež, m. železna, s smolo napolnjena ponva, s katero si svetijo, pod Mangartom - Erj. (Torb.).

lúkman, m. die Pfingstluče, Pjk.(Črt. 5.).

1. lúkniti, lúknem, vb. pf. einen spähenden Blick thun, C.

2. lúkniti, lúknem, vb. pf. austrinken, Jan. (H.); — prim. 2. lukati.

lúknja, f. das Loch; ni v vsaki luknji raka, Npreg.; uganka: Na zidu visi — v luknjo misli (= ključ), Dol.-Erj.(Torb.); — ein schlechtes Gemach, ein Loch; — der Arrest; v luknjo vtekniti koga, einen ins Loch wer- sen; — prim. stvn. luccha, Lücke, Mik.(Et.).

luknjáča, f. ein großes Loch, Z.

luknjast, adj. löcherig, 1. kruh, ein blasiges Brot, Cig.

luknját, áta, adj. voll Löcher, Cig.

luknjáti, ám, vb. impf. ein Loch oder Löcher machen, lochen, auslochen, Cig., C., Levst. (Rok.); oblačilo 1., das Kleid durchreißen, C.; lúknjati, ogr.-Valj.(Rad).

lúknjevec, vca, m. eine in der Erde niſtende Hummel, Gor., Lašče-Glas.

lúknjica, f. dem. luknja, das Löchelchen; — potna 1., die Schweißpore, Jan., Žnid., Sen. (Fiž.); solzna 1., der Thränenpunkt, Cig.(T.).

lúknjičarka, f. brsteča 1., die sprossende Madre- pore (madrepora prolifera), Erj.(Ž.).

lúknjičast, adj. voll kleiner Löcher, löcherig; — poröš, Cig., Jan.

lúknjičati, am, vb. impf. mit kleinen Löchern versehen, löcheln, Cig.

lúknjičav, adj. poröš, Jan., Sen.(Fiž.).

lúknjičavost, f. die Porosität, Cig., Jan., Sen. (Fiž.).

luknó, n., C., pogl. lokno.

lúkov, adj. Lauch, Zwiebel, Cig., M.; 1. smrad, Slom.

lúkovišče, n. ein Ader, auf dem Zwiebeln ge- pflanzt waren, C.

lúkovka, f. = češnikovica, die Narcisse, C.

lúkovnica, f. = lukovščnica, čebulinka, der Zwiebelapsfel, C.

lúkovščak, m. der Monat October, kajk.-Valj. (Rad).

lukóvščnica, f. = lukovnica, C., Mariborska ok.-Erj.(Torb.).

lúla, f. die Tabakspfeise, Cig., Jan., C., Kr.; tudi: lúla, Dol.; — hs. iz tur.

lúlar, rja, m. der Pfeisenmacher, der Pfeifen- händler, Cig., Jan.

lúlati, am, vb. impf. pissen (v otročjem go- voru); — prim. nem. (dial.) fullen, C

lúlica, f. dem. lula, Jan.(H.).

lúmbica, f. = lumpica, Ljub.-Levst.(Rok.), vžhSt.

lúmpica, f. = obist, ledvica, C.; — prim. bav. lumpel, stvn. lumbla, Levst.(Rok.).

lúmpič, m. = lumpica, C.

lúna, f. der Mond; prva, zadnja 1., erstež, ležtes Viertel, C.; mlada, polna 1., Neu-, Vollmond, Cig., Jan.; — slepa 1., der Neben- mond, Jes.; luna ga nosi, er ist mondfüchtig, Gor.; — ali te luna trka? biſt du verrückt? was sicht dich an? Jan.; 1. ga šeška, er ist in Melancholie verfallen, Mct.

lunácija, f. der Mondwechsel, die Lunation, Cig.(T.).

lunārij — lupīnāk

— 537 —

lupīnāst — lūskavec

lunārij, m. priprava, ki kaže lunin tek, das
Lunimarium, Cig. (T.).

lúnast, adj. mondſörmig: 1. obraz, ein Mond=
geſicht, Zora; lunasta kost, das Mondbein
(anat.), Cig. (T.).

lúnder, dra, m. 1) die Haarzotte, C.; — 2) zottiger Ziegenbock, C.; — 3) großer, ma-gerer Mann, C.

lúndra, f. 1) die Gotte, C.; — 2) zottige Ziege,
C.; — 3) große, magere Fian, C.

lúnek, nka, m. 1) der Rad= oder Achsennagel,
Cig., Jan., ogr.-C., Mik., Met., Dol., SI Gor.;
— 2) die mit dem Achsennagel an dem Achsen-
ende befestigte eiserne Kappe, Dol.; — 3) ein
kleines Maß: 1. vina, Dol.; tudi: lúnek, Dol.;
— prim. stvn. lun, Mik. (Et.).

lúnež, m. 1) kozel rumenkaste dlake, Krn-
Ej. (Torb.); — 2) der Klappertopf (rhinan-
thus sp.), („gotovo zaradi okroglih, plošč-
natih plodov tako imenovan“), Kobotid-Erj.
(Torb.).

lúnica, f. dem. luna.

lúnin, adj. des Mondes, Mond=, Mondes=,
Cig., Jan.

lúnj, m. die Sumpſweihe (circus rufus), C.,
Erj. (Ž.); (die Weihe = piščenik, Meg., Cig.,
Dalm.; der Fluſſischadler [pandion hali-
actus], Frey. [F.]; der Steinadler, Notr.).

lúnjek, njka, m. = lunek, Mur., Mik.

lúnjež, m. = planinski orel, der Steinadler,
Vas Krn-Erj. (Torb.).

lúnka, f. = luljka, Goriško, Kras, Lašeč-
Erj. (Torb.); lunka skrinjo nabunka (zna-
menje dobre letine), Powir-Erj. (Torb.).

lúnski, adj. Mondes=, Mond=: 1. krog, der
Mondeschelus, Cig. (T.).

lūnta, f. zažigalnica, die Lunte, Cig., Jan.

lūntnik, m. der Unterſtock, Cig.

lūp, m. die Schale (von Nepſeln, Rüben u. dgl.),
Mur., V.-Cig., C.

lúpa, f. povečevanfo steklo, die Lupe, Cig. (T.).

lupáč, m. der Schellſisch (gadus aeglefinus),
Cig., Erj. (Ž.); — polj.

lúpanica, f. dicke, zum Schälen geeignete Rübe, C.

lúpánja, f. = lupina: die Schale (vom Obſt
u. dgl.), Danj.-Mik.; — die Hülſe, C.; —
die Muschelschale, C., vzhŠt.; — rakova l.,
die Krebſenschale, Št.-C.

lúpati, pam, pljem, vb. impf. = lupiti, schälen
(von weichen Schalen und Rinden), Mur.,
Zora; jabolka, repo, kostanj l., Mur.; oreh
l., die grüne Nusschale abnehmen, SI Gor.-C.

lúpek, pka, m. = olupek, die abgeschlätzte
Haut vom Obſt u. dgl., Cig., M.

lupež, m. = tat, razbojnik, C., Let.; — hs.

lúpilo, n. das Schäleisen, Cig.

lupína, f. die weiße Schale (z. B. vom Obſt,
von Rüben u. dgl.); jabolčne lupine; die
harte Schale von Nüssen, Eiern u. dgl.; ore-
hove, jačje lupine; die Schale der Schalthiere,
Cig. (T.).

lupínarica, f. = lupína, Cig., DZ.

lupínar, rja, m. das Schalthier, Cig. (T.), Erj.
(Ž.).

lupínast, adj. schalicht, Cig.; lupinasta bula,
die Balggeschwulſt, Cig.

lupínav, adj. schalig (min.), Cig. (T.).

lupínčati, am, vb. impf. neka igra z oreho-
vimi lupinami, Erj. (I.7b. sp.), Gor.

lupínčkati, am, vb. impf. = lupinčati, Polj.

lupínica, f. dem. lupina.

lupinja, f. = lupina, Valj. (Rad).

lupínje, n. coll. abgelöste Schalen.

lúpiti, im, vb. impf. die weiße Schale o. Rinde
ablöſen, schälen; jabelko, repo, drevo l.; —
l. se, sich schälen, sich schelfen, sich schiefern;
koža se mi lupi; sich blättern (min.), Cig.
(T.).

lupívec, vca, m. der Schüler, Cig., Jan.

lúpje, n. coll. Schalen von Nepſeln, Rüben u.
dgl., M.

lúpljenica, f. repa, za lúpljenje odločena, Polj.

lúpljenje, n. das Schälen.

1. lúsk, lúška, m. der Klatschlaut, das Schnipp-
chen, Cig., Jan., C., M.

2. lúsk, m. 1) die Schote, Mur., Cig., Jan.,
Mik., Tuš. (R.), Krn-Erj. (Torb.); — 2) die
Haut des Getreide fornés: pl. luski, die Kleien,
Jarn.; ajdovi luski, Cig., M., Polj., Dol.:
— na lusk semleti ajdo, fein vermahlen, Ig
(Dol.); — 3) die Koppſchuppe, Cig., M., C., Dol.

lúška, f. 1) die Schuppe; ribe so navadno
pokrite z luskami, Erj. (Ž.); — 2) die Haut
des Getreide fornés, Cig., Rib. M.; ajdove
luske, Gor.

luskáč, m. der Knacker, Jan. (H.).

luskáča, f. ein stark beschuppter Fisch, C.

1. lúskanje, n. das Schualzen, das Klatschen,
Meg., Cig.

2. lúskanje, n. das Aufknacken der Schoten,
Mur.

lúskast, adj. schuppenartig, Cig., Jan.; —
schuppig, Erj. (Min.).

luskás, m. das Schuppenreptil, h. t.-Cig.

1. lúskati, lúskam, vb. impf. schualzen, Cig.,
Jan.; klatschen, Cig., Jan., M.; z rokami l.,
Trub., Dalm.; plätschern, M.; valovi luskajo,
Cig.; z vrati l., die Thüren zuschlagen, M.;
— 1. koga, schlagen, M.; v lice l. koga,
Schonl., krohotali se ti bodo in te luskali,
Vod. (I.7b. sp.).

2. lúskati, am, vb. impf. 1) = luščiti, anſ-
schoten, Mur., M.; schälen: bučno seme l.,
Kürbiskerne schälen, Mur., C.; — 2) luskati
ribo, den Fisch abſchuppen, Cig.

3. lúskati, am, vb. impf. = luckati, Cig.,
Jan., Npes.-Vraz; pijanci žganje luskajo,
Slom.

lúskav, adj. schuppig, Cig. (T.).

lúskavec, vca, m. 1) einer, der auſchlotet,
schült, Mur.; — 2) das Schuppenthier, Cig.
(T.); (ovec), Cig., Jan.; kratkorepi l., das
kurz Schwänzige Schuppenthier (manis brachy-
ura), veleluski l., das großschuppige Schuppen-
thier (manis Temminkii), Erj. (Ž.); — der
Kernbeißer (loxia coccosthraustes), Frey. (F.);
— 3) der Lepidolith, Cig. (T.), Erj. (Min.);
— 1) skraltni l., die Flanmenblume, Cig;
= plamenka (phlox Drumondi), Cr.

lúskavka — lúta

— 538 —

lútati — 1žà

lúskavka, f. die Schuppenwurz, das Amblatt
(lathraea squamaria), Cig.; — prim. lusnec.

lúskavost, f. die Schuppigkeit, Cig. (T.).

lúskica, f. dem. luska: očesna leča je sestav-
ljena iz tenkih luskic (Häutchen), Žnid.

lúskina, f. 1) der Fruchtbalg, die Samenhülse,
Cig., Mik.; — luskine, leere Schotenhülsen,
C.; — 2) die Schuppe; luskine, die Haar-
schuppen, 1.-Cig.

luskinast, adj. schuppenartig, Cig.; — schuppig,
Mur., Z.; luskinasta glava, Cig.

luskinát, áta, adj. geschuppt, Cig.

lusknat, adj. schotig, Jan.

luskniti, lúsknem, vb. pf. einen Klatsch; oder
Zuschlaut hervorbringen, Z.; ein Schnipp-
chen schlagen, Cig.

luskoplúta, f. luskoplute, die Schuppenflosser,
Cig. (T.).

luskorił, rila, m. der Caramuru (lepidosiren
paradoxus), Erj. (Ž.).
lúskovci, m. pl. Heidenkleien, Dol.

lusnec, neca, m. die Schuppenwurz (lathraea squamaria), Tuš. (R.), LjZv.

lusniti, lúsnem, vb. pf. = luskniti, Valj.(Rad).

lúšč, m. = lusnec, Tuš. (R.), Medv (Rok.).

lusčánja, f. = luščína, Caf(Vest.).

lusčee, ščeca, m. das Hirtentäschel (capsella bursa pastoris), C.

lusčček, čka, m. dem. lusk; das Schötchen,
Jan., Tuš. (B.).

lusčěnec, nca, m. der Wachtelweizen (melam-
pyrum arvense), C.

lusčenje, n. das Enthülsen, das Schälen.

lusčšinica, f. die Getreidegerbemühle, Cig.

lusčína, f. die Fruchthülse, die Schote; — die
harte Schale der Nüsse, der Eier u. dgl, Mur.,
Jan., C.; jajčne lupine ali luščine, Navr.
(Let.); orehove luščine, jvzhŠt.; — ein scha-
liges Gefüge (min.), Cig.(T.); —die Schuppe,
C., Dalm., Štrek.

lusčínast, adj. hülsenförmig, Cig.; — schalig
(min.), Cig. (T.).

lusčínat, áta, adj. hülsig, Jan. (H.).

lusčínje, n. coll. Fruchthülsen, harte Dbſt-
schalen, Mur., C., M.

1. lúščiti, im, vb. impf. von der (harten) Schale befreien, schälen: orehe 1.; — aušhülsen, aušschenoten: fižol, grah, bob 1.; — zrnje l., das Getreide gerben, Cig.; — 1. se, sich schälen, sich balgen, sich schiefern, sich blättern; barva se lušči s platna, ZgD.

2. lúščiti, lôščim, vb. pf. = luskniti: z ro-
kami 1., C.

lusčnec, neca, m. das Täschelkraut (thlaspi
arvense), C.

lusštek, štka, m. = lúštrek, Dol.

lusštrek, m. das Liebſtockel (levisticum off.),
Cig., Jan., Medv. (Rok.), Kr.-Levst. (Rok.);
(lustrak, Josch); — prim. srlat. lubisticum,
Mik. (Et.).

lúta, f. die Nachlese, Z.

lútati, am, vb. impf. müſtam, ſorgfältig ſuchen,
C.; kostanje iz ježic 1., C.; iglo v slami 1., C.;
— müſtam, langſam, ohne Erfolg etwas thun,
C.; — langſam gehen, C.

luterân, m. der Luthenaner.

luterâneč, nca, m. = luteran.

luterânka, f. die Luthenanerin.

luterânski, adj. lutherisch.

luterânstvo, n. das Luthertum.

lúterski, adj. lutherisd.

lúterstvo, n. das Luthertum, Cig.

luti, f. pl. ozka pa globoka skalnata struga
(„lúti“ prim. bav. wasserlot, aquaeductus),
Temljine (Tolm.), Štrek. (Let.).

lúzgati, am, vb. impf. = 2. luskati, schälen,
Dol.-Mik.

lúzgina, f. = luskina, Dol.

luža, f. die Pfüſe, die Lache; iz luže v mlako
= aus dem Regen in die Traufe, Npreg.

lúžar, rja, m. 1) der Pfüſenanwohner, C.; —
2) die Pfüſchdnepfe, C.

lúžast, adj. pfüßicht; — pfüßig.

1. lúžen, žna, adj. Laugen-, Cig., Jan.; —
laugenhaft, Cig. (T.), Erj. (Min.); — laugig,
Mur.

2. lúžen, žna, adj. Pfüßen-; lúžna kopel, das
Schlammbad, Cig. (T.); pfüßig, Mur., Jan.

lúženje, n. das Laugen, das Beizen, Cig.

lúžica, f. dem. luža, kleine Pfüße.

lúžič, m. = lug, die Lauge, C.

lúžílo, n. die Lauge als Beizmittel, die Beiz-
brühe, Cig., C.; — = žehta, C.

lúžiti, im, vb. impf. in der Lauge beizen, lau-
gen, Cig., Jan.; perilo 1., Z. = žehtati,
sechteln, Koberid - Erj. (Torb.); na kvatrno
sredo ni dobro lužiti, Istra - Navr. (Let.);
kože 1., die Häute beizen, M., ogr.-C.; —
1. koga, jemandem derbe Verweise geben: ne-
milo ga je lužil in žmikal, Erj. (Izb. sp.).

lúživec, vca, m. der Beizer, Cig.

lúžje, n. coll. Pfüßen, Jarn., Cig.

lúžnar, rja, m. der Gerber, ogr.-C.

lúžnast, adj. = lužast, Cig.

lúžnat, adj. pfüßig, lachig.

1. lúžnica, f. 1) das Laugenwasser, Jan.; —
2) die Beizgrube der Gerber, Vrt.

2. lúžnica, f. das Pfüßenwasser, Cig., Jan.

1. lúžnik, m. der Laugenkessel, Cig.; der Laugen-
topf, überhaupt ein großer Topf, C.

2. lúžnik, m. 1) der Pfüßenanwohner, C.; —
2) hrast z debelim želodom in mehkim le-
som, C.

lužnína, f. das Alkalí, lužnine, Alkalien, Cig.
(T.), DZ.

lužninomèr, méra, m. das Alkalimeter, Cig.(T.).

lužninski, adj. alkalisch, Cig. (T.).

1. lúžnjak, m. 1) = 2. lúznik 2), lužni hrast,
C.; — 2) die Meeräſche (mugil cephalus),
it. cefalo, otok Krk-Erj. (Torb.).

2. lúžnják, m. das Laugenfaſs, die Beizſüſe,
Cig.; — der Laugentopf, Cig.

lužnosólen, hna, adj. laugenſalzig, Cig.

Ižà, f., Cig., Jan., Gor., pogl. leža.

máca — mačák

— 539 —

máče — máčešica

M.

1. máca, f. das Kätchen (bot.), Cig.

2. máca, f. der Druckerballen, Cig.; — iz it. mazzo.

macán, ána, m. das Wagegewicht, C.; — prim. macelj.

macaráti, ám, vb. impf. negen, nasse Umschläge geben u. dgl.; macarali so ga z vodo in jesihom, pa niso ga mogli k zavesti spraviti, jvzhŠt.; — mit nassen Dingen herumpagen; kaj tu macaraš po mizi? jvzhŠt.; — macara, es ist nasses Wetter, es regnet, jvzhŠt.; — prim. macati.

mácati, am, vb. impf. negen, mit nassen Umschlägen laben, Cig., Jan., vzhŠt.-C.; omdelega človeka macajo, da bi se zopet zdramil, SlGor.; — pažen, Jan.; — prim. močiti.

mácelj, clja, m. der Schlägel, bej. der Holzschlägel, Mur., Cig., vzhŠt.; der Binderschlägel, M.; Pučelar se z macljem glasi, Danj. (Posv. p.); — prim. macola.

macès, ćsa, m. = macesen, Dol.-Levst.(Rok.).

macéselj, slja, m. = macesen, jvzhŠt.

macésen, sna, m. der Lärchenbaum (larix); macésen, Dict., Mik

macésnov, adj. Lärchen-; m. les.

macésnovec, vca, m. der Lärchenwald, Cig.

macesnovína, f. 1) das Lärchenholz; — 2) der Lärchenwald.

macésnovje, n. 1) das Lärchenholz, Rož.-Kres; — 2) der Lärchenwald, Cig., Jan.

mácika, f. die Sahlweidenruthe: blagoslovljene macike, BlKr.-DSv.

mácikovina, f. = mačičevina, BlKr.-Navr. (Let.).

macíza, f. C., pogl. macizra.

macizra, f. najdebelejši fižol, črn in nekoliko pisan, Hal.-C., Zora.

mácljast, adj. schlägelförmig, Mur.; = dic: macljasta bedra kurov in kopunov, Danj. (Posv. p.).

mácljek, cljeka, m. dem. macelj; kleiner Schlägel, bej. Holzschlägel, vzhŠt.; macljeki na klopotcu, Raič(Let.).

mácoh, m. rdeče in debelo jabolko, Mur., Mariborska ok.-Erj.(Torb.).

macôla, f. der Schlägel (im Bergwert), Cig.; dicer Hammer, Kras-Strek.(Let.); težko kladivo, s katerim tolčejo na drago, Temljine (Tolm.)-Strek.(Let.); — prim. it. mazzuolo (ben. mazzola), Strek.(Let.).

macovt, m. der Eiersfladen, Z.

mácuh, m. = macoh, Mur.

mačák, m. 1) der Kater, Mur., C., Danj.-Mik., Št.; mačak je mački najljubši = gleich und gleich gesjefl tich genn, vzhŠt.-C.; — 2) der Anfer, Mur.; — 3) pl. mačaki, Steigeisen, ogr.-C.; — 4) = škripec, vitlo, die Rolle,

C.; — 3) eine Art Weidenbaum mit großen Kätchen, C.

máče, eta, n. eine junge Kaže, das Kätchen: pridem, kadar se ti bo mače izčepelo (wenn dir der Zorn vergeht), Rib.; — tudi: mačě, čta, Valj.(Rad.).

máčečji, adj. Kažen-, ogr.-C.

máčeha, f. 1) die Stiefmutter; kolikor mačeh

dobrih, toliko vran belih, Kras-Erj.(Torb.); — 2) das Stiefmütterchen (viola tricolor);

— tudi: die Hundšroje (rosa canina), Cig.; — ein Auswuchs an den Dornen, die Dorn-

rose, Cig.

máčehica, f. = mačešica, Josch.

máčehin, adj. der Stiefmutter; mačehina kost, das Kreuzbein (os sacrum), C.

máčehinski, adj. sticfütterlich, SlN.

mačehováti, újem, vb. impf. als Stiefmutter halten, SlN.-C.

máčehovje, n. coll. Dornrosen (Auswüchse an den Dornen), Cig.

máček, čka, m. 1) der Kater; tu maček na ognjišču leži = hier ist Schmalhans Kücheneišter, Cig.; — divji m., der wilde Bergkater, Cig., C.; — 2) razno orodje: der Anfer; železni m., Hip.(Orb.); mačka spustiti, den Anfer werfen, Šol., nk.; = mačka zasaditi, DZ.; = m. vreči, Cig., DZ.; barke so mačke v morje vrgle, Vod. (Nov.); železne mačke iz vode vleči, Jsvkr.; mačke spuščene imeti, vor Anfer liegen, Šol.; = na mačku stati, Cig., Šol.; = na mačku počivati, Cig.; mačke vzdigniti, die Anfer lichten, Z.; — der Angelhafen, Cig., Jan.; — der Brandhafen, Cig., Jan., Kr., SlN.; eine Art Wagenšperrhafen: maček se v zemljo zasadi in zadržuje voz ali sani, Dol., Notr., jvzhŠt.; — in den Sägemühlen die Stange mit dem Hafen, welcher das Schiebezeug bewegt, das Scharnier, Cig.; — der Kugelzieher, der Flintenfräger, Cig., Temljine(Tolm.)-Strek. (Let.); der Kortzieher, L.-Cig., Temljine-Strek.(Let.); — die Rolle am Ueberfuhrseife, Mariborska ok.-C.; — 3) langer lederner Geldbeutel, den man um den Letib befestigt, die „Kaže", Cig., Jan., usnjat m., IjZv.; imaš polnega mačka, Erj. (Izb. sp.); = skrit zaklad, Mur., Zora; — 4) der Seitenbaum des Dachstuhles: maček drži špero, Zora; — 5) der Kaženopf (eine Apfelart), Cig.; — 6) apneni m. = lehnjak, der Kalktuff, Jan.(H.).

mačerôl, m. Trub.-Let. 1891, 149., Hip.(Orb.), (mačarol, Mur.), pogl. močerol.

máčešica, f. das Stiefmütterchen, das Osterbeilchen (viola tricolor), Cig., Jan., Medv. (Rok.); — = materna dušica (thymus ser-pyllum), Guts.

máčešina — mačínji

— 540 —

mačkoděr — madrâvec

máčešina, f. das Bergsfefferkraut (satureja montana), Podgorje v Istri-Erj.(Torb.).

máčeški, adj. stiefmütterlich, SlGosp.-C.

máčeštvo, n. stiefmütterliches Wejen, Zora.

mačevína, f. das Kafenleisch, Sol.

máčevje, n. coll. das Palmweidengebüsch, Cig.; eine stechende Pflanze, Štrek.

1. máčica, f. 1) das Käzchen; — 2) das Blütenkäzchen; — 3) der Wegerich (plantago sp.), Podgorje(Istra)-Erj.(Torb.).

2. máčica, f. = matica, die Bienenkönigin, der Weijet, Mur., Cig., Jan., Kr.

máčič, m. = mačuh, C.

máčičarica, f. mačičarice, Käzchenbäume (amentaceae), Cig.(T.), Tuš.(R.).

máčičevina, f. die Zahlweide (salix caprea), Dol.-Navr.(Let.).

máčih, m. = mačuh, Rib.-Mik.

mačík, m. eine Art Kuchen von cylinderförmiger Gestalt, ogr.-Valj.(Rad).

máčina, f. die Scharte (serratula tinctoria), Bolc-Erj.(Torb.).

máčjak, m. 1) der Kafenmift, Cig.; — 2) mačják, der Kafenliebhaber, Jan.(H.), Z.

mačjeók, óka, adj. kafenángig, Cig.

máčji, adj. Kafen-; po mačje komu zagosti, jemandem eine Kafenmusik machen, Cig., Jan.

máčka, f. 1) die Káje; kakor mačka okoli vrele kaše hoditi = ne vedeti, kako kaj zaceeti; mačko v vreči (zaklju) kupiti, die Káje im Sacke kaufen, Cig.; gledati se kakor pes in mačka, wie Hunde und Kafen zusammen leben; kar mačka rodi, rado miši lovi = Art läſt nicht von Art; dati mački salo varovati = den Bocł zum Gärtner machen, Cig.; tak si, kakor breja m., du biſt ein Zornigel, Cig., jvžŠt.; ni za nič, kakor jesenska m., Gor.; — mačko boſ dobil, du wirſt einen Plunder (= ničto) beſommen, jvžhŠt.; — divja m., die Wildkáje; črnopasasta m., die Chperkáje, Cig.; morske mače die Meerkázen: zelena morska m. (cercopithecus sabaeus), Erj.(Ž.); — 2) die Káje als Sternbild, Cig.(T.); — 3) das Käzchen (bot.), Cig.; die Fruchtwolle (pappus), Cig.; — 4) mače, die Schneeflocken, Cig.; — 5) der Buž in der Káje, Cig., Dol.; — 6) = maček, der Anker, Mur., Trub.-M.; železna m, Meg.(II.); — die Hakenſtange, Jan.(H.); — 7) die Feldmaustren (eryngium campestre), Cig.

máčkar, rja, m. 1) der Kafenliebhaber, Cig.; — 2) der Ankerschmied, Mur., Cig.

máčkarica, f. die Kafenliebhaberin, ZgI.

mačkarîn, m. der Kater, C., M.

mačkáš, m. der Seitenbaum am Dachstuhl, C.

mačkica, f. 1) dem. mačka, Mur., — 2) die Küchenſchelle (pulsatilla), Štrek.

máčkin, adj. der Káje gehörig; Kafen-, Mur.; mačkine solze, Krokodilsthränen, Cig.; to niso mačkine solze = das iſt keine Klieinligkeit; ženski jok pa mačkine solze, Weiber-thränen sind falsche Thränen, Met.

máčkinjak, m. 1) der Kafenkot, Mur.; — 2) eine Art rother Erdapfel, C.

mačkínji, adj. = mačji, Mur.

mačkoděr, děra, m. der Kafenſchinder, Jan. (H.).

mačkoděrec, rca, m. = mačkoder, Jan.(H.).

mačkodřžen, adj. ankersſt: mačkodržno dno, der Anfergrund, Cig.

mačkón, m. = velik maček, Vrt.

máčkov, adj. 1) = mačji, Kaken-, Polj.; — 2) Anker-, Cig.

máčkovec, vca, m. 1) = mačjak 1), Polj.; — 2) die Zahlweide (salix caprea), Cig., C., Zemon(Notr.)-Erj.(Torb.); — die Bergweide, (s. montana), Cig., Valj.(Rad.); — die Hauhechel (ononis spinosa), Cig., Medv.(Rok.); — der Kafenkopf (eine Apfelart), Cig.

máčkovica, f. = mačja godba, Jan.(H.).

máčkovje, n. coll. Weiden mit Blütenkäzchen, Cig.

máčkovka, f. der Kafenkopf (eine Birnart), Cig.

mačlé, éta, n. = mače, Jarn.

máčnica, f. das Edelweiß (gnaphalium leontopodium), Žabče (Tolm.) - Erj. (Torb.); — die Küchenſchelle (pulsatilla), Medv.(Rok.).

máčuh, m. der Typhuš, Cig., Jan., Mik., Vrtov. (Km. k.), Nov.; (mačuh, Levst.[Nauk]).

máčuha, f. = mačeha, Prip.-Mik.

mačúja, f. = klobuk v jesihu, SlGosp.

mačúk, m. = mačuh, der Typhuš, Rihenberk-Erj.(Torb.).

mād, m. die Madie (madia sativa), Tuš.(B.).

1. máda, f. 1) das Abliegen des Obſteſ: v mado dejati sadje, Gor.; — eine Lage folchen Obſteſ, Rayn.-Cig., Gor.; — 2) das Röſten des Flachſteſ, Jan.(H.); — prim. z. mediti.

2. mada, f. = madež, Jan.(H.).

mádeł, dla, adj. nam. medel, Meg., Alas., Dict., Dalm.

máden, dna, adj. abgelegen: madno sadje, Cig.

mádež, m. 1) der Fleck; m. od rje, der Rostfleck, Cig.; — das Mal, Cig., Jan., Mik.; das Muttermal, Cig.; m. od rane, Dict-Mik.; — fig. die Besſleckung, der Maler; brez madeža, unbeſleſt; — 2) die Menſtruation, C.

mádežast, adj. makelig, bemakelt, Cig.; — (pren.) boſ v svoji hudobiji madežasta pred menoj, Škrinj.

mádežati, am, vb. impf. flecken: črnic madežajo, Cig.; z madežano dušo pristopiti k sv. obhajilu, Jsvkr.; mokra barva madeža, die nasse Farbe fleſt, Cig.

mádežek, žka, m. dem. madež; višnjav m., Pres.

mádežen, žna, adj. makelig, makelhaft, Jan., Mur., M.

madeževáti, žujem, vb. impf. bemakel, Cig., M.

maditi, im, vb. impf. 1) abliegen laſsen: sadje m., Cig.; — 2) lan m., den Flachs röſten, Cig., Jan.; — pogl. 2. mediti, mladiti.

mádló, u. = madej, Jan.(H.).

mádra, f. 1) = kuna, C.; — 2) eine Art Pelzhaube der Weiber, M.; —iz nem. Marder.

madrávec, vca, m. ein halbverſchnittenes Pferd, C., Z., Zora; — prim. dravec, mendravec.

madrigāl — magnēzij

— 541 —

magnēzija — mâhast

madrigāl, m. neka vrsta lirskih pesni, das
Madrigal.

madrōn, m. ein frankhafter Zustand des Darm-
kanals, die Bläfsucht, die Kolit u. dgl.; m. ga
je napadel, prijel; — prim. it. madrone, das
Seitenstechen, Erj.(Torb. 188.3. 349); furl.
madrön, die Hypochondrie, die Hysterie, Štrek
(Arch.).

madroniv, iva, adj. madronivo je jedilo, ki
vzbuja v cloveku madron, Vrsno-Erj.(Torb.).

madrōnščica, f. das Leinkraut (linaria vulga-
ris), Cig., Jan., Tuš.(R.).

māg, m. der Magier, (magi so bili duhovniki
Medov in Perzov). Jan., nk.

magāri, adv. meinetßalben: m. če, selbst wenn;
tudi: magar: — prim. it. magari; hs. makar iz
tur. mégér, Mik./Et.).

magáš, m. der Zwerg, Jarn., Mur., Valj.(Rad.).

magatáti, atám, áćem, vb. impf. pogl. mege-
tati, Dict., Dalm.

māgati, am, vb. impf. können, Mur., V.-Cig.,
Jan.; Čez goro ne magam, Po ravnem ne
vem, Npčs.-K.

magazin, m. skladišče, das Magazin.

magazínski, adj. Magazin-; magazinsko dru-
stvo, Magazinverein, DZ.

magdalěnka, f. die Magdalenenbirne, Cig.

magdalěnsčica, f. = magdalenka, C.

magdalěnsčak, m. der Magdalenenapfel, Cig.

māgičen, čna, adj. čaroven, magisch, Jan., nk.

magija, f. die Magie, Cig.(T.).

magister, tra, m. častni naslov, ki so ga de-
lila in ga še dele vseučilišča, der Magister, Cig.

magistrát, m. mestno upravno oblastvo, der
Magistrat.

magistrāten, tna, adj. Magistratšz.

magnāt, m. velikaš, der Magnat

magnēt, m. zelezo, ki na-se vleče drugo že-
lezo, der Magnet.

magnēten, tna, adj. magnetisch, Mur., Cig.(T.).

magnětenje, n. die Magnetisierung, Sen.(Ftīz.),
(prav. magnečenje).

magnětičen, čna, adj. Cig., Jan., pogl. magne-
ten.

magnētiti, im, vb. impf. magnetisieren, Cig.(T.).

magnetizem, zma, m. der Magnetišmuš.

magnetizīrati, am, vb. impf. magnetiti.

magnetizováti, zūjem, vb. impf. (pf.) = ma-
gnetiti, magnetisieren, Cig., Jan., nk.

magnētnica, f. die Magnetnadel, Jan., Cig.
(T.), Jes.

magnētnost, f. die magnetische Kraft, magne-
tischer Zustand, Cig.(T.).

magnetomèr, méra, m. das Magnetometer,
Cig.(T.); dvožični m., das Bifilarmagneto-
meter, Cig.(T.).

magnetoměter, tra, m. = magnetomer, Cig.
(T.).

magnētovec, vca, m. der Magnefstein, das
Magneteisenerz, Jan., Cig.(T.), Erj.(Min.).

magnetovīna, f. magnetisches Fluidum, magne-
tische Materie, Cig.(T.).

magnētski, adj. magnetisch, Cig.(T.).

magnēzij, m. neka kovina (kemična prvina),
das Magnesium, Cig.(T.).

magnēzija, f. die Talkerde, die Magnesia, Cig.
(T.).

magnezit, m. der Magnesit (min.), Cig.(T.).

magnificēncija, f. naslov vseučilišćenih rektor-
jev, die Magnificenz.

mágniti, nem, vb. pf. = megniti, Alas., Dict.,
M.

magnōlija, f. die Magnolie (magnolia), Jan.
mágnjenje, n. das einmalige Winken, Dict.,
Mik.

magrāna, f. = margarana, nk.

1. māh, máha, m. 1) der Schwung, die Schwin-
gung, Mur., Cig., Jan., Cig.(T.); — 2) der
Hieb, der Schlag; švrkne jelena, kadar mu
pride na mah, LjZu.; — na mah, im Nu,
Mur., Cig., Jan., C., Mik.; fogleich, C.; v en
mah, mit einemal, Cig.

2. māh, máha, mahū, m. 1) das Moos: islan-
dijski m., islandisches Moos (sphaerococcus
crispus), Tuš. (B.); = bohinjski m., Cig.,
C.; = grenki m., C.; — 2) = barje, das
Moor, der Morast, Cig., Nov., Ig; = pl.
mahovi, Cig.; — 3) die Haarfedern junger
Wögel, Cig.; die Flaumfedern: gosi dajo
perje in mah v pernice, Ravn. (Abc.); —
der Wilchbart, Cig., Jan.; — ima še mah
za ušesi = er ist noch naš hinter den Ohren,
Met., Kr.

3. māh, m. = gmah, Tolm.-Štrek.(Arch.).

mahadráti, ám, vb. impf. Cig., Jan., pogl.
mahedrati.

mahagōnovee, vca, m. der Mahagonibaum
(Swietenia), Tuš.(B.).

mahagōnovina, f. das Mahagoniholz, Cig.,
Jan.

mahāj, m. 1) der Schwung, Danj.-M.; — 2)
der Hieb, Mik.

mahālar, m. der Fächermacher, Cig.

mahálast, adj. fächerförmig, Jan., C.; maha-
laste palme, Fächerpalmen, Cig.(T.), Zv.

maháice, n. dem. mahalo: 1) der Fächer, Cig.;
— 2) der Wedel, Cig., Jan.

mahátčast, adj. fächerförmig, Cig.

mahálica, f. 1) der Fächer, Jan.; — 2) der
Fliegenmedel, Jarn., Fr.-C.

mahātnica, f. 1) der Fächer, Mur., Cig.; —
2) der Karren, C.

mahánik, m. 1) der Wedel, Cig., Jan.; —
2) = makoter, der Stempffößel in der
Stampfe, Šaleška dol.-C.; — 3) der Fauſt-
kolben, der Streitkolben, Cig.

maháló, n. 1) der Fächer, Cig.; — 2) der
Wedel, Cig., Jan.; — ein großes Pflanzen-
blatt, C.; — 3) = nihalo, das Pendel, Cig.
(T.); — 4) = motoroge, eine Art Haspel,
die Handgarnhaspel, die Weife, vzhŠt.-C.; —
5) der Tölpel, vzhŠt.-C.

māhanje, n. 1) das Schwingen, das Schwenken
mit der Hand, dem Hute, der Fahne u. dgl.;
m. s perotmi, der Flügelschlag, Cig.; —
2) das Schlagen.

mahár, rja, m. der Moorbewohner, Nov., Ig
(Dol.).

mâhast, adj. moosicht, Cig., Jan.; mahasti
ahat. der Moosachat (min.), Cig.(T.).

mahát — máhniti

— 542 —

mahníti se — májalica

mahát, áta, adj. bemoost: mahato kamenje, Bes.

mahatáti, ám, vb. impf. schlottern, Cig.; mit den Händen, Füßen zappeln, V.-Cig.

máhati, am, vb. impf. 1) schwingende Bewegungen machen oder verursachen; schwingen: nepokoj pri uri dobro maha, (wirft gut aus), Cig.; z rokami m., mit den Händen hin- und herfahren; z nogami m., mit den Füßen schlenkern, zappeilen; s sabljo m., den Sübel schwingen, mit dem Sübel herumhauen; s klobuki m., die Hüfte schwenfen; z roko komu m., mit der Hand zuwinken; wedeln: z repom m.; — Wind machen, fachen, Cig., Jan.; — máhati jo, schnell gehen, einen; wanken, schwanken; na vse strani m.; — 2) = prejo motati na mahalo, Garn weisen, vzhSt.-C.; — 3) schlagen: m. se, sich schlagen, sechte; m. po kom (dem), auf jemanden (etwas) losschlagen.

mahavec, vca, m. der Schwinger, der Schwenker, Cig., M.

máhavka, f. 1) die Schwenkerin, C.; — 2) mahávka, die Seeschwalbe (sterna), Cig., Jan., Frey.(F.).

máhčevina, f. das Bergpfefferkraut (satureja montana), Občina(Kras)-Erj.(Torb.); kedar mahčevina cvete, grozdje piše, t. j. jagode začno rdeti, Npreg.-Erj.(Torb.).

máhec, hca, m. = 1. mah, der Hieb, Z.

mahedráł, n. oseba, ki rada mahedra, die Schummel, (mahad-), Cig.

mahedráti, ám, vb. impf. schwingende Bewegungen machen; z rokami m., mit den Händen hin und herfahren, Cig.; — schlottern, Cig., Jan., DZ.; obleka mahedra na človeku, Polj.; mit schlotterndem, flatterndem Gewand einhergehen, einherschlottern, C., Z., Polj.; — stürmisch einhergehen, C.; — wackelnd gehen, C.

mahedrav, áva, adj. schlotterig, Cig., Jan.

máhen, hna, m. = 2. mah, das Moos, Št.

máhljaj, m. 1) der Schwung, Cig.; — 2) der Hieb, der Schlag; na eden m., auf einen Schlag

mahljánje, n. das Wedeln; das Gefächel, Cig.

mahlzáti, ám, vb. impf. wedeln; na koga m., jemanden bewedeln, Cig.; — flattern; ptič mahlja s perotmi, Cig.; — fächeln, Z.; — flacein, Cig., Jan.

máhljici, m. pl. eine Art Lerchensporn (corydalis solida), Josch.

mahljiv, íva, adj. mit Seitenhieben: mahljivo kaj reči, Levst.(Zb. sp.).

mahnát, áta, adj. moosig, M., Z.

máhniti, máhnem, vb. pf. 1) eine schwingende Bewegung machen; z zastavo m., die Fahne aufschwenken, Cig.; z roko komu m., mit der Hand jemandem einen Wink geben; wanken: zemlja ne mahne, C.; — m. jo kam, sich irgendwohin begeben; — čez mero m., über die Schnur hauen, Jan., C.; kvišku m., in die Höhe schnellen, aufschlagen, Cig.; doli m., herunter gletten, C.; — 2) einen Strich, Hieb führen; m. po kom, nach jemandem hauen; v stran m., mimo m., fehlhauen; — m. koga,

jemandem einen Hieb versehen; — m. se, handgemeint werden, Jan.; — mahnjen biti, einen leichten Rausch haben, Cig.

mahníti se, im se, vb. impf. sich franzen: platno se mahní, jvzhŠt.

mahodráti, ám, vb. impf. = mahedrati, C., Z.

mâhom, adv. = mahoma 2), C., Mik., BlKr.

mâhoma, adv. 1) in einem Schwunge, schwungweise, Jan., M.; — 2) fogleich, auf einmal, Cig., Jan., M., nk.

mahomedân, m. = mohamedanec, Jan.(H.).

mahomedânec, nca, m. der Mahomedaner, Jan., nk.

mahomedânski, adj. mahomedansisch, nk.

mahometanec, nca, m. Cig., Jan., pogl. mahomedanec.

máhov, adj. Mooš.

máhovast, adj. moosicht, Jan.(H.).

mahovát, áta, adj. moosig, Mur., Cig., Met.

máhovec, vca, m. 1) die Moošhummel (kera ima gnezdo vrhu zemlje v mahu), Lašče-Levst.(M.); — 2) das Bergastmoos, Cig.; — 2) mahovci, ptiči, ki se uže pernati (maha-sti) izležejo iz jajce, Nestflüchter, Erj.(Ž.).

mahóven, vna, adj. morastig, Jan.(H.).

mahovíček, čka, m. die Moošhummel, Gor.-M., Z.

mahovína, f. das Moos; krovna m., das Dachmoos, Cig.

mahovít, adj. moosig, moosreich, Cig., Jan., SIN.

mahôvje, n. coll. 1) Mooše, das Moos: — 2) das Moor, der Morast, Cig.; das Torfmoor, Cig.

mahovka, f. 1) neka hruška, Mariborska ok.-Erj.(Torb.); — 2) roža m., die Moošrose, Tuš.(R.).

mahovnast, adj. moosicht, Mur.

mahovnát, áta, adj. moosig, Mur., Cig., Jan.

mahôvnica, f. 1) die Moošbeere (vaccinium oxycoccos), Cig., Tuš.(R.); — 2) die Rappe, die Raupe (eine Krankheit der Pferde und des Rindeš), V.-Cig.; navadno pl. mahovnice, Cig.; — kožni spuščaji pod bincljem, die Maufe, Strp.

mahôvnič, m. die Waldhummel, Cig.

mahôvničast, adj. = mahovničen, Z.

mahôvničen, adj. raupfüßig, rauphüßig, Cig.; — maufig, Z.

mahovnják, m. mahovnjaki, die Moošthiere (bryozoa), Erj.(Ž.); — die Mooškoralleu, Cig.(T.).

mahudráti, ám, vb. impf. = mahedrati, C., Z.

mahünec, nca, m. = mahovec, der Nestflüchter, Jan., C.

máj, m. 1) der Monat Mai; — 2) obeljeno drevo (smreka), ki se postavlja največ o kresu in o sv. telesu, der Maibaum, Cig., M., Tolm., Gor., Notr.; nosili so maje, Dalm.; — prim. bav. mai, v istem pomenu, Levst.(Rok.).

maják, m. der Leuchtthurm, Cig.(T.), Vrt., DZ., SIN.-C.; — rus.

majakovína, f. die Leuchtthurngebür, DZ.

májalica, f. das Schwanken, Cig.

mājānik — mājhen

— 543 —

mājhin — màk

mājānik, m. = nibalo, das Pendel, Jan.

mājáló, n. ein unbeständiger Meusch, Cig.

mājanje, n. das Wankenmachen, das Erschüttern;
— das Schwanken, das Wackelu.

májast, adj. schwingend, beweglich, Jarn.

májati, jam, jem, vb. impf. 1) hin und her-
bewegen, erschüttern, wanken machen; drevce
m.; — schwankende Bewegungen machen: z
glavo m.; — vreme maje (vse je napravljeno
na dež, ali vendar se drži, da se ne gre),
Podkruci-Erj.(Torb.); — 2) m. se, wanken,
schwanfen, wackelt; miza, steber se maja;
zob se mi maja; za glavo se mu maja, eš
gilt seinen Kopf, Cig., Ravn.-Mik.

májati, im, vb. impf. = viseti, hangen, Cig., Tolm.- C., Polj.; zvon maji, Cig.; klobuk maji na kljuki, Polj.; skala maji na cesto, Polj.; vse na njem maji, Cig.; — steefen: muha pijana le maji v krčmi, Polj.; gospodarstvo njegovo že hodi pri koncu, toliko, da še maji, Polj.

majáv, áva, adj. wankend, schwankend, wackelig,
Cig., Jan., Cig (T.); — wankelmühig, Mur.

majávec, vca, m. 1) der Schüttler, Jan.; —
2) der Schlotterkopf, Cig.; — das Pendel,
Jan., St.N.-C.

majáven, vna, adj. = majav, Cig.

májavica, f. die Unbeständigkeit, V.-Cig.

majávnost, f. = majavost, Cig.

majávost, f. die Unentschlossenheit, Cig.; der
Wanfelmuth, Let.

májcen, cena, adj. sehr klein, winzig, Cig.,
Jan., Mik., StGor.- C.; To dete majceno,
Npes.-Vraz; (majcin, Cig., Jan., Trub.-Mik.;
on je bil majcine postave, Schónl.).

májceken, kena, adj. sehr klein, Dict.; („maj-
cikin, majcekin“, Dict.; „majcikena“, Cig.;
„majcken“, Mik; „majckin“, Cig.; „maj-
kino“, ein bißchen, Mur.).

májčikó, adv. ein bißchen, Npes.-Vraz.

májčicin, adj. = majciken, Cv.

májčken, kna (kena), adj. sehr klein, winzig;
(majckin, Cig.).

májčknost, f. = die Kleinheit, die Gering-
fügigkeit; (-kenost, -kinost), Cig., Jan.

majdalěnka, f. breskva, ki zori o sv. Majda-
leni, Rihenberk(Goriš.-)Erj.(Torb.); — neka
hruška, Zora.

majek, jka, m. = majnik, das Eho, C.;
grozno je zavpil in majek je letel v drugo
stran, Glas.

majélovec, vca, m. der Tannenwedel (hippu-
ris), Tuš.(B.), Zora.

májen, jna, adj. Mai-; majno maslo, im Mai
bereiteteš Schmalz, Lašče-Levst.(Rok.); —
neko mazilo iz masla in razhudnikovih ja-
god, M., Z.

májenje, n. das Schälen, Cig.

majerán, m. = majeron, Cig.

majerón, m. der Majoran (origanum majorana).

májev, adj. Mai-: majeva roža, die Mairoſe,
májež, m. der Schlotterkopf, Cig.

májhen, hna (hena), adj. klein; m. slovek;

gering, unbedeutend; za majhen denar, um

einen geringen Preis; — majhno, ein wenig;
— iz malhen, prim. hs. malahan, Mik.

mājhin, adj. = majhen, Dalm., Schonl., Navr.
(Let.), Cn.

mājhnč, m. der Zwerg, (majhenči) C.

mājhnast, adj. kleintich, („mājhinast“) I.-Cig.

mājhnost, f. die Kleinheit, Cig., Jan.; (maj-
henöst, Dict.).

majhnóten, tna, adj. geringfügig, Jan.

mājhnóta, f. die Kleinigkeit, die Geringfügig-
keit, Cig., Jan.

majiłnik, m. orodje, s katerim košarji majijo
zeleno vrbe, Cig.

majiłó, n. das Schäleijen, Cig.

májiti, im, vb. impf. schälen, abrinden, abbasten,
Cig., Jan., Gor., Notr., Fr.-C.; piščali m.,
Schalmeien (durch Entrinden von Weiden-
gerten) machen, M., Npes.-Schein.; koruzo
m., den Mais ausziehen, den Kufuruz schälen,
Polj.; krompir m. „kakor Gorenjci pravijo“,
Jurč.; — m. se, sich schelfen: koža (n. pr. na
roki) se maji, die Haut schelft sich, Cig., Polj.;
— vrbe se maji, von den Weidenruthen läſt
sich die Rinde leicht abſtreifen, M., Gor.; —
prügeln: to so ga majili! M.; — lenobo, le-
narta m., auf der faulen Haut liegen, Cig.;
lačnega m., sehr hungrig jein, Cig.; tudi:
majiti, Dol.; — iz nem. (dial.) maien, dem
Baum die Rinde abſchälen, Strek.(Let., Arch.).

majivec, vca, m. der Schäler, Cig.

májnica, f. das Ruhrbraut (gnaphalium dioic-
cum), Zemon(Notr.)-Erj.(Torb.).

1. májnik, m. der Monat Mai.

2. májnik, m. das Eho, der Wiederhall, Gor.;
kako majnik po hrastju leti! Gor.; pastirji
vriskajo, da s holma do holma majnik leti,
Zv.; — prim. malik.

majóličica, f. dem. majolika 2).

majólika, f. 1) die ordinäre Hayence, (Majo-
lifa) Cig.; eine Vaje aus Majolifa, Cig.;
— 2) = eine Art Weinfrug; cel dan pri
kvartah in majolikah sedeti, Jsvkr.; —prim.
it. maiolica, unechtes Porzellan.

majólikast, adj. majoliki podoben (po barvi):
majolikasta ruta, Zv.

majör, rja, m. najnižji štabni častnik, der Major.

majorán, m. der Majoran (origanum majorana),
Tuš.(R.); — prim. majoron.

majorát, m. prednost najstaršega v dednem
nasledstvu, das Majorat.

majörka, f. die Majorsfrau, LjZv.

hipjúkati, kam, čem, vb. impf. s perotmi m.,
mit den Flügeln schlagen, ogr.-Valj.(Rad)

majútati, am, vb. impf. hin und her bewegen, C.

majžar, rja; m. = aržet, žep, StGor.

1. màk, máka, m. jajce v mak, ein weichge-
ſottenes Ei, Habd.-Mik.; (žena je v mak =
je pijana, StGor.); — prim. hs. na umak.

2. mák, máka, m. der Mohnt (papaver); vrtni m.
(p. somniferum), der Gartenmohn; divji m.,
die Klatschrose (p. rhoeas), Cig., Jan., Tuš.
(R.); —zajčji m., das Frühlingssadoniſtröſchen
(adonis vernalis), Vrt.; za en mak, en mak
vreden, einen Pfefferling wert, nichtsnuß, St.;
— tudi: mák, Valj.(Rad).

màk — makulatùra

— 544 —

makúžav — mâli

3. màk, màka, m. šest koruznih strokov (panogel) skupaj zvezanih, Kru-Erj. (Torb.); — iz furl.

makacàt, ála, m. der Hebel; v uganki: črn majhen makacal veliko klado zgane (=bolha), Tolm.-Erj. (Torb.).

makáió, n. die Nachtschöste, Mariborska ok.-C.; — prim. močilo.

makao, m. der langschwängige Ara oder Macao (macrocercus macao), Erj. (Ż.).

makaròn, m. makaroni, eine Art Rudelni, it. macaroni, Cig., Jan.

makarònar, rja, m. der Maccaronimacher, Cig.

makarōnek, nka, m. die Maccaroninudel, Jan.

makarōnski, adj. iz dveh ali več jezikov mešan, maccaronišch (stil.), Cig.(T.).

mákast, adj. mohmartig, Cig.

makatáti, atâm, áčem, vb. impf. Cig., M.; pogl. 2. meketati.

mākec, kca, m. dem. z. mak, kleiner Mohn, Valj.-Rad.).

māki, ija, m. der Maſt (lemur catta), Erj.(Z.).

maklèn, éna, m. der Feldhahn (acer campestre), Cig., Jan., Tuš.(R.), Ig.(Dol.); — der Spindelbaum (evonymus), Zora, Notr., BlKr.

makljenje, n. coll. der Feldhahnwald, Z., Sl.N.

makljenovina, f. das Feldhahnholz, Cig.

málkja, f. žitna ali travna bilka, sploh vsaka tenka in dolga betvica, s katero otroci drezajo v murinovo (= der Feldgrille) jamico, da bi ga pregnali iz nje, (makulja) Erj.(Torb.).

mákiniti, nem, vb. pf. — mekiniti.

makóter, tra, m. stopni glavič, ki tere, der Stempſtöbel, C., Raič(Let.), Zora; — der Stöbel übánt, ogr.-C.; iz: mak + tr-eti.

mákov, adj. Mohn-, vom Mohn, bela kakor m. cvet, Npes.-K.; makova glava, das Mohnhaupt; makova potica, der Mohnsladen, Cig., Jan.; m. sok, der Mohnſaft, Cig.

mákovčica, f. neko jabolko, (mákovčica) Valj. (Rad.).

mákovec, m. 1) makovci, Mohně (papavereace), Jan., Cig.(T.), Tuš.(R.); — 2) der Mohnſaft, Jarn.

mákovica, f. 1) das Mohnhaupt, Cig.; — 2) der Mohnfrudel, vžhSt.-C., ogr.-C.

makovína, f. das Papaverin (chem.), Cig.(T.).

mákovišče, n der Acker, auf dem Mohn geſpflaßt war, Jan., M.

mákovka, f. das Mohnhaupt, Mur., Cig., Jan.

mákovnast, adj. mohmartig, Cig.

mákovnik, m. der Mohnfuchen, Let.

makovnjáča, f. der Mohnkuchen, C., kajk.-Valj.(Rad).

makrěla, f. die Makrele (scomber), Cig., Jan.

makrobiótika, f. nauk, kako si življenje dolgo ohraniti, die Makrobiotik, Cig.

makrokóžem, zma, m. veliki svet, mišljen v podobi človeškega organizma, der Matrofossmus, Cig.(T.).

maktáti, ám, vb. impf. Mur., pogl. mektati.

makulatùra, f. tiskovine, ki nimajo več nobene vrednosti ali so pokvarjene, die Ma culatur, Cig., Jan.

makúžav, adj. = kužav, int. Wachsthum zúrücfleibend, schwächlich, SlGor.-C.

1. mâl, m. die Maſerei, das Gemälde, Cig., Jan., Gor., Ig(Dol.); lepemu malu se umetnost vidi malarja, naj ne vidimo tudi malarja, Ravn.-Valj.(Rad); živ m., greſſes Gemälde, Ijubljanska ok.; — prim. malati.

2. mâl, m. 1) der Zeitpunft: do sega malu, bisher, Skalar-Mik.; do sega mala, Mik.(Et.); (do sega mal, Trub. [Post.], Očitna izpoved iz 15. stol., Let. 1889, 157.); od tistega malû = od tistih mal, Gol.; do sih mal, bis jeſt, bisher; od sih mal, von jeſt an; po sih mal, von jeſt an, künſtighin; tudi: dosihmal, odsihmal, posihmal; od tistih mal, seit jener Zeit; od le-teh mal, ogr.-C.; — od teh malov, Jap.-Valj.(Rad); od tistih malov, Ljub.; od mladih malov k delu se vaditi, Jap. (Prid.); katere mali, einige Male, katere mali? wann? C.; vsaſki mal, k vsaſemu malu, jedeſmal, ogr.-C.; — 2) m. mleka, soviel Milch auf einmal gemolſen wird, Mik.(Et.), Kr.-Valj.(Rad); — was einmal gefocht wird: za en mal krompirja, Lašeč-Levst.(Rok.); — 3) das Essen, ogr.-Mik.(Et.); — po poroki v krčmo na mal (= na kosilo) iti, Laško(St.); — prim. stvn. mâl, der Zeitpunft, srvn mal, das auf einmal aufgetragene Essen, Mik.(Et.).

(mał) mâli, la, adj. 1) klein; mali hapac, der Unterfnecht, mala dekla, die Untermagd, Cig.; mala ladja (arch.), das Nebenschiff, Cig.(T.); male duri, die Nebenthür, Cig.; mali oltar, der Nebenaltar; mala reč, eine unbedeutende Sache, die Nebensache; male šole, die niederent Schulen; mali in veliki, Hohe und Niedere, Cig.; malo in veliko, die Großen und die Kleinen, groß und klein, Cig.; — (i)z malega, von klein auf, von Kindheit anſ; = od malega, BlKr.-M.; — 2) mâlo, wenig; ubogo malo, äußerſt wenig, Cig.; = prebito malo, Levst.(Zb. sp.); das Wenige: tisto (to) malo, kar imam, das Wenige, was ich habe; malo časa, wenig Zeit, kurze Zeit; malo nas je, es sind unſer wenige; do malega, faſt ganz, faſt; (do mala, Ben.-KL.); do malega iztrebiti, faſt ganz auſrotten, Navr.(Let.); cerkev je do malega polna pobožnikov, Erj. (Izb. sp.); do malega vsi prebivalci, Cig.; životarili so do malega ſe slabše nego berači, LjZv.; nekaj malega, etwas Weniges; črez nekaj malega let, nach einigen wenigen Jahren, Cr.; malo ceniti, gering schäben; za malo se mi zdi, es verdrießt, indigniert mich: na malo iti, priti, auf die Reige gehen; na malem biti, auf der Reige sein; vino je ze na malem, der Wein iſt auf der Reige geſt anſ; na malem piti, von der Reige trinken, V.-Cig.; po malem, kleinweiſe, nach und nach; = po malu, Jan., Mik.; = po malo, Jan. (H.); malo po malo, allmählich, nach und nach, ſuccesſib, Cig.(T.), Nov., Glas., vžhSt.; ob malem živeti, genügamt leben; = z malim ž., Cig.; z malim zadovoljen biti, mit Wenigem zufrieden sein; malo jih, wenige;

mâla — málchen

— 545 —

málehnost — máličina

malo nas je, es siud unser wenige; v malo
dneh, in wenigen Tagen; z malo besedami,
nit wenigen Worten; malo (s poudarkom)
moder, nicht besonders klug, weise, Cig.; malo
živ, halb todt, Cig.; malo malo, sehr wenig,
blutwenig; malo (brez poudarka), ein wenig,
etwas; malo čuden, etwas sonderbar; malo
prismojen; — malo poprej, malo prej, furz
vorher; malo pozneje, um ein Weniges später;
se malo, noch eine Weile; — kratko in malo
ne, keineswegs; = ni kratko ni malo, Jurč.;
— kaj malo? (iron.) = oder was! jvžhŠt.;
malo da ne, fast, beinahe, es sehlt wenig,
dass . .; malo da ne mrtev, halbtodt, Cig.;
malo da ni umrl, beinahe wäre er gestorben;
malo da ga niso ujeli, er war nahe daran,
gesangen zu werden; — malo ne, fast, bei-
nahe, Cig., nk.; malo ne enak, fast gleich,
Žnid.; malo ne, in bila bi pozabila, fast
bätte ich vergeessen, 17t.; — za malo, fast,
beinahe, Savinska dol.; — tako malo —
kakor, so wenig — als, Cig., Jan.; ravno
tako malo — kakor, eben so wenig — als,
Cig.; malo kedaj, selten, malo kje, ant we-
nigenuten, malo kdo, selten jemand itd.,
/nav. pisano: malokedaj, malokje, malokdo,
itd.); — nedoločna oblika „mal“ se navadno
ne rabi; namesto nje se govori: majhen,
Cv. II. II., 12.; VII. 3.

mâla, f. govedje in ovčje ime, Tolm. - Erj. (Torb.).

mâlaga, f. der Malagawein, Cig.

mâlagovec, vca, m. = malaga, Jan.

mâlahit, m. der Malachit (min.), Cig., Jan., Erj.(Min.).

malakolit, m. der Malakolith (min.), Cig. (T.).

malanje, n. das Malen; — die Malerei.

mâlanka, f. neka breskva z gladko kožo, Št.

mâlar, rja, m. der Maler.

mâlarček, čka, m. der Malerbursche, Cig.

mâlarica, f. 1) die Malerin; — 2) neka hruška,
C.

malarîja, f. die Malerei, das Gemälde.

malarîn, m. eine breite Handart der Zimmer-
leute, Dol., Notr.; — prim. melerin.

mâlarnica, f. die Malerstube, das Maleratelier,
Cig., Jan.

mâlarски, adj. Maler.

mâlarstvō, n. die Malerfunst, Cig., Jan.

mâlati, am, vb. impf. malen; — iz nem.

mâlce, adv. dem. malo, ein kleinwenig, Cig.;
daj mi malce kruha, Erj.(Torb.); še malce,
noch eine Weile, Cig.

mâčar, rja, m. der Gipsarbeiter, Cig.

mâčast, adj. gipsartig, Cig.

mâčev, adj. Gips-, Cig.; malčevo apno, der
Gipsstall, Cig.; malčev prah, das Gipsmehl,
Cig.

mâčnica, f. die Gipsbrennerei, Cig.

mâčničar, rja, m. det Gipsbrenner, Cig.

mâtec, lca, m. = sadra; 1) der Gips, DZ.,
Erj.(Min.), Gor., (mavec) Mur., Cig., Jan.,
z malcem potresti, gipjen, Cig.; — 2) be-
lilo, die Tünche (mavec), Mur.

málehen, hna, adj. = majhen, Jan.

málehnost, f. die Kleinheit, Cig.(T.).

mâlej, m. der Kleine, M., Z., Valj.(Rad).

mâlek, lka, (leka?), m. 1) ein kleiner Mensch, der
Zwerg, Cig., vzhŠt.- C.; — 2) der Teufel,
Valj.(Rad); — 3) der Wiederhall, Jan.; —
prim. malik.

maléka, f. = beka (salix alba), Tolm.-Erj.(Torb.).

malen, adj. = majhen, Jan., ogr.-C.; — hs.

málen, lna, m. Cig., Jan., pogl. malin.

malenkast, adj. kleinlich, Cig., Jan.; (malěn-
kast?); — hs.

malenkost, f. die Kleinigkeit, Cig., nk.; (ma-
lěnkost, malenkóst?); — hs.

malenkosten, tna, adj. kleinlich, nk.

maléti, ím, vb. impf. 1) klein werden, Jan.;
— 2) mali mi pred očmi, es wird mir dunkel
vor den Augen, Jan.; malelo mi je, noge
me niso več mogle nositi, Glas.; — 3) fa-
deln, Jan. (); — herumschwärmen, Jan.(?)

málež, m. der Kleine, C.

máłha, f. der Schnappsack, der Bettelsack; be-
raška m.; vsak berač svojo malho hvali,
= jedem Narren gefällt seine Kappe; on le za
svojo malho skrbi, er denkt nur an sich;
= eine dífe Frau, Z.; — prim. stvn. malha,
malaha, Mik.(Et.).

máłhar, rja, m. der Schnappsackträger, der
Bettler, M., C.

máłharica, f. die Schnappsackträgerin, die Bettler-
riu, Cig., M., C.

málháriti, árim, vb. impf. = z malho hoditi,
betteln, Nov.-C.

málhast, adj. schnappsackförmig, bauschig, Cig., Jan., C.

málhelj, hlja (heljna), m. = malhica, die
Stachelbeere, Josch.

málhica, f. dem. malha; — malhice = kosmato
grozdjiče, Stachelbeeren, Jarn.(Sadj.).

mâlica, f. 1) das kleine Essen zwischen Früh-
stück und Mittagmahl (dopoldanja m.), und
zwischen Mittagmahl und Nachtmahl (popol-
danja m.), Kop., Gor., Ig(Dol.); — die Fause,
Mur., Cig., Jan.; — die Brottschnitte, Cig.,
Jan.; — 2) majhna krava, Lašče - Levst.
(Rok.); — 3) die Wenigkeit, die Kleinigkeit,
Jan.; ta malica detelje = ta majhni kos
zemlje, z deteljo obsejan, Gor.

málicati, am, vb. impf. malico použivati, Cig., Polj.

1. malič, íča, m. 1) (prav za prav: der Kobold), der Teufel, Yas Krn - Erj. (Torb.); blizu to, kar bes, zlodej, Tolm.-Štrek.(Let.); — 2) der Göge, Jarn.; — prim. mal, klein.

2. málič, m. die Speise, das Gericht: kolikor las,
toliko maličev, Št.-Mur.; — prim. 2. mal 3).

máličati, am, vb. impf. malico použivati, Cig., Jan., Valj.(Rad), Gor.

maliček, čka, m. ein kleiner Göge, M.

máliček, čka, adj. klein, winzig, Mur., ogr.-
Mik.; Bečela, o malička stvar! Danj.(Posv.
p.); maličko, ein klein wenig, Prip.-Mik.

máličen, čna, adj. kleinlich, Jan.

máličevati, ujem, vb. impf. = malicati, ma-
ličati, Cig., Jan.

máličina, f. die Kleinigkeit, Mur., Cig.

Slov.-nem. slovar.

35

malčiti — málinček

— 516 —

malince — malodůšnež

malčiti, čěim, vb. impf. 1) verderben, Levst. (M); — 2) inš Kleinliche ziehen: sodniki so stvar tako dolgo maličili, da iz vsega nič ni bilo, Opače Selo (Kras) - Erj. (Torb.).

malčiti se, čěim se, vb. impf. = kvišku se vzpenjati, (n. pr. o otroci): kod se maličis? wo krabbelst du hin? Polj.

málčíkaj, adv. ein klein wenig, Jan.(II.), Z.

málčíkar, rja. m. der Kleinigkeitshascher, Cig.

málčíkast, adj. kleintich, Cig.

málčíkost, f. die Kleinigkeit, Cig.

malík, m. 1) der Kobold, Alas., Dict.; — 2) das Echo, Cig., Jan., Gor.; tu in tam narod še zdaj meni, da z odmevanjem človeka oponaša skrkljic (= škrat), Levst. (LjZv.); m. leti, das Echo schalt, Gor.; m. se razlega po dolini, Jap.(Prid.); — 3) der Abgott, der Göge; malikom darovati; hišni m., der Hausgöge, Dict., Cig.; — das Gökenbild; ukradla je svojega očeta malike, Dalm.; — = izpak: ni grjega malika, ko baba velika, SKr.; tudi: malik, ica, Valj.(Rad); — prim. malič; toda Mik.(Et.) primerja stvn. mál, málčen.

malíkinja, f. die Abgöttin, Cig.

malíkov, adj. des Abgottes, Cig.; — Göken, Jan.; dem Gökendienst ergeben: malikovo mesto, Trub.

malikováten, ĩna, adj. gökendienerisch, Jan.

malikoválnica, f. der Gökentempel, Cig., Jan.

malikováňe, n. die Untersetzung der Götter, der Gökendienst, die Abgötterei.

malikováti, újem, vb. impf. die Abgötterei treiben.

malikovávec, vca, m. der Gökendiener.

malikovávka, f. die Gökendienerin.

malikovávski, adj. gökendienerisch.

malikovástvo, n. der Gökendienst.

malíkovec, vca, m. der Gökendiener, Meg., Krelj-M., Dalm., Schönl.-Valj.(Rad).

malíkoven, vna, adj. Göken-, abgöttisch, Mur.

malíkovski, adj. Göken-, abgöttisch, Dict., Cig.; malíkovski boršti, Dalm.

1. málin, m. die Himbere, Jan., Valj.(Rad).

2. málin, m. = mlin, die Mühle, Alas., Cig., Jan., Kr., Prim.; suhi m., die Dampfmühle, Ljub.; — prim. stvn. mulin iz it. mulino, Mühle, Mik.(Et.).

malina, f. 1) die Himbere (rubus idaeus); — tudi málina, Valj. (Rad); — 2) = murva, Mur., ogr.-Valj.(Rad).

1. malínar, rja, m. der Himbeersammler, der Himbeerverkäufer, Cig.

2. málinar, rja, m. = mlinar, der Müller, Dict., Cig., Jan., Jurč., Npes.-K., Kr.; nav. malnar.

málinarica, f. = mlinarica, die Müllerin, Cig., Jan.; nav. malnarica.

málinarski, adj. = mlinarski, Müller-, Cig., Jan.

malinčar, rja, m. der Himbeerpapfel, Cig., Jan.

1. malinček, čka, m. = malinčar, Cig.

2. málinček, čka, m. dem. 2. malinec, kleine Mühle; — = kokoši želodec, Dol.

1. malinec, nca, m. malinci, die Himbeeren, Pohl.(Km.), Ravn.(Abc.).

2. málinec, nca, m. 1) dem. malin, eine kleine Mühle, M.; — 2) der Taumel- oder Drehfaser (gyrinus natator), zato tako zvan, ker se vrti, kakor malinec, Ip.-Erj.(Torb.).

3. málinica, f. die Himbeere, Gor.

2. málinica, f. die Mühltube, Lašeč - Levst. (Rok.), Levst. (Nauk).

máliničar, rja, m. der Himbeerpapfel, Sv. Duh pri Krškem-Erj.(Torb.).

máliničje, n. coll. das Himbeergesträuch, C.

máliničše, n. der Mühlpfatz, Dict.

malinjak, m. der Himbeerstrauch (rubus idaeus), Cig., Jan., Tuš.(R.).

malinje, n. coll. 1) das Himbeergesträuch (rubus idaeus), Cig., Jan., Josch; — 2) die Maulbeerbäume, Maulbeeren, Mur.

malínov, adj. 1) Himbeer-; m. grm. der Himbeerstrauch; m. sok, der Himbeersaft; m. kis, der Himbeereffig, Cig.; — 2) malinovo drevo, der Mauibeerbau, ogr.-M.

malínovec, vca, m. der Himbeersaft, der Himbeerabgufš, Cig., Jan., Notr.-Levst.(M.).

malínovica, f. das Himbeerwasser, Cig., Jan.

malínovje, n. das Himbeergesträuch, Jan.

málinski, adj. = mlinski, Mühle, Dict., Jan., M.; m. kamen, Dalm.; m. hlapec, Ljub.

malinščak, m. der Himbeerpapfel, C.

mališki, adj. Göken-, abgöttisch, M.; mališki duhovniki, Cr.

malištvo, n. die Abgötterei, der Gökendienst, Mur., Ravn.-Valj.(Rad).

malíti, im, vb. impf. verkleinern, vermindern, Jan., Cig.; — m. se, kleiner werden, Mur.; — (stsl.?).

malobeséden, dna, adj. wortkarg, Cig., Jan., Cig.(T.), nk.; m. biti s kom, gegen jeman den wortkarg sein, Jurč.

malobesédnost, f. die Wortkargheit, die Redeſchjeu, Cig.

malobožičnjak, m. der Monat Jänner, C.

malobráden, dna, adj. kleinbärtig, Cig.

malobrižen, žna, adj. gleichgiltig, unbefümmert, Sln.-C., Let.

malobrójen, jna, adj. gering an Zahl, Let., Zora.

malocvěten, tna, adj. blütenarm, Jan.

malča, f. die Kleinigkeit, Habd.-Mik.

máločas, adv. = malokrat, selten, C.

maločisełn, adj. gering an Zahl, Sln.

malodóbrn, adj. = malopriden, nichtstnußig, Vas Krn-Erj. (Torb.); malodobrna družba, Erj.(Izb. sp.).

malodržáven, vna, adj. kleinstaatlich: malodřavne naprave, Sln.

malodúšen, šna, adj. 1) kleingieſtig, engherzig, Cig., Jan.; — 2) = malosřen, kleinnüthig, Mur., Cig., Jan., nk.

malodůšje, n. 1) die Kleingeſterei, Cig.; — 2) = malosřenost, der Kleinmuth, Cig., Jan., nk.

malodůšnež, m. 1) eine kleine Seele, Cig.; — 2) = malosřnik, der Kleinmütige, Mur.

malodůšnik — malomeščanka — 547 — maloměški — maloupnost

malodůšnik, m. 1) der Kleingeift, Mur., Cig.,
Jan.; — 2) = malosrčnik, der Kleinmühige,
Mur.; der Kleingläubige, Cig., Jan.

malodúšnost, f. 1) die Engherzigkeit, Mur.,
Cig., Jan.; kar je graje vredno, mora se
brez vse malodušnosti grajati, LjZv.; —
2) = malosrčnost, die Kleinmühligkeit, die
Kleingläubigkeit, Mur., Cig., Jan.

malogláv, gláva, adj. kleinköpfig, Z.

malogovórnen, rna, adj. = malobeseden, Cig.,
Jan.

malogovórnost, f. = malobesednost, Cig.

malojéd, jěda, adj. = malojeden, Jan.(H.).

malojědec, dca, m. ein schwacher Esser, Jan.

malojěden, dna, adj. wenig essend, Jan.; go-
spoda so vsi malojedni, Levst. (Zb. sp.).

malojědka, f. eine schwache Esserin, Z.

malojědež, m. ein schwacher Esser, Jan.

málokJáj, pron. = malo kaj, selten etwas,
nicht leicht etwas, wenig, C.

málokJám, adv. = malo kam, nicht leicht irgend-
wohnt; m. pridem v družbo.

málokatéri, pron. = malo kateri, selten einer,
nicht leicht einer, wenige; malokaterega po-
znam izmed njih.

málokJdáj, adv. = malokedaj.

malokdánji, adj. selten, Cig.

malokdájšnji, adj. selten, Cig.

málokJdě, adv. = malokje, C.

málokJdó, pron. = malo kdo, selten jemand,
nicht leicht jemand; malokomu je znano, eš-
ift wenigen bekamt.

málokJedáj, adv. = malo kedaj, selten.

málokJedó, pron. = malokdo.

malokedájšnji, adj. selten, C.

málokJjè, adv. = malo kje, an wenigen Orten.

málokJód, adv. = malo kod, in wenigen Ge-
genden, nicht leicht irgend wo herum, C.,
Navr.(Let.).

málokJrat, adv. wenigemale, selten.

málokJtéri, pron. = malo kateri.

malokřven, vna, adj. blutarm, Jan.

malolěten, tna, adj. minderjährig, Cig., Jan.,
M., Z.

malolětnica, f. die Minderjährige, Jan.(H.).

malolětnik, m. der Minderjährige, C., DZ.,
Nov.

malolětnost, f. die Minderjährigkeit, Cig., M.

malolist, lista, adj. kleinblättrig, Vrt.

maloljúden, dna, adj. wenig bevölkert, volkarm,
Cig.(T.).

malomáren, rna, adj. gleichgiltig, indifferent,
Jan., Cig.(T.), nk.; — unachtsam, fahrlässig,
Cig., Jan.

malomárnež, m. der Gleichgiltige, nk.

malomárnica, f. die Gleichgiltige, Cig.

malomárnik, m. der Gleichgiltige, Cig.

malomárnost, f. die Gleichgiltigkeit, die Unacht-
samkeit, Cig., Jan., nk.

maloměsten, tna, adj. kleinstädtisch, Mur., nk.

maloměstnež, m. der Kleinstädter, Mur., Cig.,
Mik.

malomeščán, ána, m. der Kleinstädter, Cig.,
Jan., Zora, SIN.

malomeščanka, f. die Kleinstädterin, Z.

maloměški, adj. kleinstädtisch, Cig., Jan.

malomůsehn, sehn, adj. gedanfentlos, Z.

malomůsehnost, f. die Gedankenflosigkeit, Z.

malomóčen, čna, adj. schwach, Jan.

malomódrost, f. die Afterscheinheit, Nov.

maloök, óka, adj. kleinäugig, Cig.; — lieb-
äugetind, C.

malopázen, zna, adj. wenig aufmerksam: m.
učenec, Str.

maloposěsnik, m. der Kleingrundbesitzer, SIN.

malopotrěbnost, f. die Genügsamkeit, Cig.

maloprida, m. = malopridnež: to je nevaren
človek, ta maloprida, Zv.

malopríden, dna, adj. nichtsnußig, schlecht;
malopridni otroci.

maloprídnež, m. der Richtsnußige, ein schlechter
Mensch.

maloprídnica, f. die Richtsnußige, ein schlechtes
Weib.

maloprínik, m. = malopridnež, C., Z.

maloprídnost, f. die Richtsnußigkeit, die
Schlechtigkeit.

maloróden, dna, adj. unachtsam, gleichgiltig,
Jan.; m. za svoje dolžnosti, pflichtvergeffen,
Jan.

1. maloródnost, f. die Gleichgiltigkeit, Jan.

2. maloródnost, f. die geringe Fruchtbarkeit,
Bes.

malosrámén, mna, adj. wenig Scham habend,
zuchtlos, V.-Cig.

malosřčen, čna, adj. kleinherzig, kleinmühlig,
zaghast, Mur., Cig., Jan., nk.

malosřčnik, m. der Kleinherzige, SIN.

malosřčnost, f. die Kleinherzigkeit, die Klein-
mühigkeit, die Zaghastigkeit, Mur., Cig.,
Jan., nk.

malóst, f. 1) die Kleinheit; die Unbedeutend-
heit, C.; ne zaničuj nikogar po zunanji ma-
losti, Ravn.-Valj.(Rad); — moja m., meine
Wenigkeit, Cig.; — 2) die Kleinigkeit, Cig.,
Bes.; kako m. komu podariti, Let.

malósten, tna, adj. kleinlich, Cig.(T.), SIN.-C.

malosňólec, lca, m. učenec malih šol, der
Unterschüler, Cig.

malóta, f. 1) die Kleinigkeit, die Lappalie, Jan.,
M.; die Bagatelle, geringfügige Rechtsfache:
pravda za maloto, DZ.; — 2) die Wenig-
keit, die geringe Menge, Mur., Jan., Cig.
(T.); (stsl.).

malóten, tna, adj. Bagatell-: malotni po-
stopek, das Bagatellverfahren, malotno so-
dišče, das Bagatellgericht, DZ.

malotěžen, žna, adj. leicht, Jan.

malouň, úha, adj. kleinöhrig, Cig., Jan.

malouk, úka, adj. wenig gebildet, SIN.-C.;
m. narod, LjZv.

maloúmen, mna, adj. 1) beschränkt, Jan.(H.);
— 2) = malodušen 1), Cig., Jan.

maloúmje, n. 1) die Beschränktheit, Jan.(H.);
— 2) = maloduše 1), Cig.(T.).

maloúmnež, m. = maloumnik 2), Cig.

maloúmnik, m. 1) der Beschränkte, Jan.(H.);
— 2) = malodušník 1), Cig., Jan.

maloúpen, pna, adj. mištrauisch, Cig., Jan.

maloúpnost, f. das Mištrauens, Cig., M.

35*

maloustce – máltar

— 548 —

máltati – mânce

maloustce, tca, m. der Kleinmund, Cig.

malovár, m. der Handlanger, Mik., Notr.: —
prim. it. manovale, Handlanger, Mik. (Et.).

malovárec, rca, m. = malovar, M.

malováriti, árim, vb. impf. Handlangerait
berrichten, M., Vrtov. (Sh. g.), Strek., Notr.;
— prim. malovar.

malovárka, f. die Handlangerin, M., Notr.;
— prim. malovar.

malovážen, žna, adj. = malo važen, un-
richtig, unbedeutend, geringfügig, Cig., Jan.,
nk.

malovážnost, f. die Unwichtigkeit, die Gering-
fügigkeit, Cig., Jan., nk.

malovéčen, čna, adj. schwach an Kräften, Dict.,
Cig., Jan., Rib.-Mik.

malovéčnost, f. die Schwäche, Cig., Jan.

malovědec, dca, m. der wenig weiß, ein kenntnis-
armer Mensch, Cig., Jan.

malověden, dna, adj. kenntnisarm, Cig., Jan.,
M.

malovědež, m. ein kenntnisarmer Mensch: bili
smo največ malovedeži, Jurč.

malovědnež, m. = malovedec, Jan.

malovědnost, f. geringes Wissen, Jan.

malověrec, rca, m. der Kleingläubige, M.

malověren, rna, adj. kleingläubig, Mur., Cig.,
Jan.; o vi maloverni! Schönl.

malověrka, f. die Kleingläubige, Jan.

malověrnež, m. der Kleingläubige, Cig.

malověrnica, f. die Kleingläubige, Cig., Jan.

malověrnik, m. der Kleingläubige, Jan.

malověrnost, f. die Kleingläubigkeit, Mur.,
Cig., Jan.

malověrski, adj. nach Art der Kleingläubigen,
kleingläubig, Mur.

malověrstvq, u. die Kleingläubigkeit, Mur.

malověsten, tna, adj. von geringer Gewissen-
haftigkeit, Jan. (H.).

malovíden, dna, adj. schwachsichtig, SIN.

1. malovína, f. die Kardendistel, vzhŠt.-C.

2. malovína, f. perje od buče, Vrsno-Erj.
(Torb.); — iz it. mellone = dinja, Strek.
(Arch.).

malovýje, n. das Himbeergeftläuch, Notr.

malovóden, dna, adj. wasserarm, Cig., Jan.

malovýrat, m. neka trava, Vrsno-Erj. (Torb.).

malovředen, dna, adj. von geringem Werte;
malovredna reč; — von geringem morali-
schen Werte, schlecht, nichtsnüngig, nichtswürdig;
malovredni ljudje; malovredno dejanje.

malovřednež, m. ein nichtswürdiger Mensch.

malovřednica, f. die Nichtswürdige.

malovřednik, m. = malovrednež, Mur., Cig.

malovřednják, m. = malovrednež, Mur.,
kajk.-Valj.(Rad).

malovřednost, f. geringer Wert; — die Nichts-
nußigkeit; die Schlechtigkeit.

malozáhteven, vna, adj. anspruchslos, Jan.

malozmóžen, žna, adj. wenig vermögend, un-
behilfslich, Vrt.

malozób, zóba, adj. zahnarm, Cig. (T.).

málta, f. der Mörtel, der Bewurf, Cig., Jan.,
DZ., Kr., Prim.; —prim. it. malta, Mörtel.

máltar, rja, m. der Freimaurer (zaničl.), ZgD.

máltati, am, vb. impf. mit Mörtel bewerfen, Z.

maltézar, rja, m. = malteški vitez, Jan.

malteški, adj. Malteser: m. vitez, m. red,
Jan.

maltína, f. das Mauergeschütt, C.

máltnica, f. die Mörteltruhe, Cig., C.

máltnik, m. die Mörtelhaue, Cig.

máltra, f. der Schütt, das „Malter“: po maltri
smrdeti, Npes.-Schein.; — iz nem.

malváški, adj. malvaško vino, der Malvasier,
Jan.

malvāzija, f. die Malvasierrebe, C.; — der
Malvasierwein, Cig., Jan., C.

mām, adv., kajk.-Glas., Vest.; pogl. mahom.

1. máma, f. = mati (v otročjem govoru).

2. máma, f. = klafar, Dict.

mâmec, mca, m. der Betrüger, der Taschen-
spieler, C.

mamelûk, m. nekdaj: egiptovski vojak, der
Mameluf; (fig.) sflaviischer Anhänger, nk.

mâmen, mna, adj. bezaubernd, Cig.

mamên, adj. betäubt: ves mamen sem, jvzhŠt.

mâmež, m. der Täuscher, der Taschenspieler,
Mur., Cig.

mámica, f. dem. mama; = mati (nežno);
drags mamica!

mamič, íča, m. der Gaukler, Jan.

mámika, f. = mamica, M.

mamiiten, tna, adj. gaukelhaft, verführerisch,
Cig.; mamilna beseda, das Lockwort, Cig.

mamiłq, n. 1) das Betäubungsmittel, Cig.; —

2) das Lockmittel, der Köder, Cig., Jan.; —

3) das Blendwerk, das Trugbild, Jan., Cig.
(T.); — 4) die Täuschung, Cig., Jan., C.

mámiti, mâmim, vb. impf. 1) betäuben, Mur.,
Cig., Jan.; — 2) täuschen, Mur., Cig., Jan.;

sanje človeka mamijo, Dict. - Mik.; — be-
thören, verblenden, beschwindeln, begaukeln,
Mur., Cig., Jan.; m. koga s čim, jemandem
eintraus vorspiegeln, Cig., Jan.; ködern, Cig.

Jan., M.: — bezaubern, M.; — m. se, jid

täuschen, Mur.

mamîvec, vca, m. der Täuscher, Cig., Jan.;
der Verlocher, Cig.

mâmka, f. dem. mama (največ v otročjem
govoru); — tudi: mamka, Valj. (Rad).

mamljenje, n. die Betäubung, Cig.; die Vor-
spiegelung, Cig.; łêkako mamljenje, Dalm.

mamljiv, íva, adj. 1) betäubend, Jan.; — 2) tru-
gerisch, verführerisch, Cig., Jan., nk.

mâmnik, m. der Gaukler, Cig.

mâmnjak, m. der Gaukler, C.

mâmon, m. der Reichthum, der Mammon.

mâmut, m. neka predpotopna žival, der Mam-
nut.

1. mâna, f. das Manna; —der Honigthau, V.-
Cig.; m. ali medena rosa na perju, Pirc.

2. mâna, f. snop sirkovih odrezanih in pove-
zanih vrsičev (prim. it. manna, ein Bündel),
Ip.-Erj. (Torb.).

mânarica, f. die Mannabirne, Cig.
mancáti, âm, vb. impf., Dict.-Mik., Cig., Jan.;
pogl. mencati.

mânce, f. pl. mance se igrati, otročja igra,
Ljub.

mâncáti, âm, vb. impf., Dict.-Mik., Cig., Jan.;
pogl. mencati.

mandânje — manganît

-- 519 --

mangânov — mânjkaj

mandânje, n. odrezovanje trtnih vršičev, *Prim., Ip.*; — taki odrezani vršiči: trtno m., *Vrtov. (Km. k.).*

mandarin, m. visok oblastnik na Kitajskem, der Mandarin.

mándat, m. pooblastilo, poslanstvo, das Mandat.

mandáti, âm, *vb. impf.* trte m. = zelene trte trebiti, obrezovati, *Vrtov. (Vin.)*, Ip., *Prim.*; — prim. it. mondare, reinigen, rmondare gli alberi, aušäften.

mándel, dela (delna), m. die Mandel; pocu-krani m., die Zudermandel; — (zool.) die Mandel, *Cig.(T.).*

mandelj, delja (deljna), m. pogl. mandel.

mándelnov, adj. Mandelč; mandelnovo drevo, der Mandelbaum (amygdalis communis), *Cig., Jan.*; mandelnova kislina (chem.), die Mandel-säure, *Cig.(T.).*

mándelnovec, vca, m. 1) der Mandelstein (min.), *Cig.(T.)*; — 2) der Mandelbaum (amygdalis communis), *Tuš.(R.).*

mandelnovína, f. das Mandelholz, *Cig., Jan.*

mandíba, f. = trgatev, die Weinlese, *Dalm.*; — prim. bendima.

mandigáti, âm, *vb. impf.* gehen, schlendern, ogr.-C.; krava po cesti domov mandiga, ogr.-Valj.(Rad); — wanderit, ogr.-M

mandolina, f. neko glasbeno orodje, die Mandoline, *Cig., Jan.*

mandováti, ûjem, *vb. impf.* die grünen Heben beschneiden, *Vrtov. (Vin.)*, Let., *Prim.*; — prim. mandati.

mándra, f. = kuna (Marder), *Lašče-Levst. (Rok.)*; — iz nem.

mandráti, âm, *vb. impf.*, pogl. mendrati.

mándrga, f. = mandrija, Z., C.

mândrija, f. ein Landhaus in der Umgebung von Triest, *Strek.*; — der Schaffstall, *Krelj-Mik.*; — die Schafherde, *Trst.*; — prim. hs. mandra, die Sennerei, tur., it. mandra, der Viehstall, *Mik.(Et.).*

mandrijêr, m. ein Bewohner der Umgebung von Triest (it. mandriere).

mandrijêrica, f. das Mutterkraut (pyrethrum parthenium), *Goriška ok.-Erj. (Torb.).*

mandrijêrka, f. eine Bewohnerin der Umgebung von Triest.

mandrîl, m. neka opica: = gozdni hudir, der Mandrîl, *Erj. (Ž.).*

mânec, nca, m. der Reibstöckel: kamen z mancem, *Zora.*

mánek, nka, m. = menek, die Alraupe, Ip.-Erj. (Torb.).

manêver, vra, m. vojna vaja, das Manöver.

manevrováti, ûjem, *vb. impf.* manöbrieren, *Jan.(H.).*

1. mânga, f. 1) der Schwengel, C., *Bes.*; — 2) der Hebel (manjga, *Mur., Jan.*); — prim. it. manico, Haudhabe (?).

2. mânga, f. die Mange, die Glättwalze, (manjga *SlGor.-C.*; pogl. monga; — iz nem.

mangân, m. neka kovina, das Mangan (chem.), *Cig.(T.).*

manganît, m. der Manganit, *Cig.(T.).*

mangânov, adj. Manganč: manganova pena, das Wad, *Cig.(T.)*; manganova kislina, die Manganfäure, *Jan., Cig.(T.)*; manganova prekislina, die Uebermanganfäure, *Cig.(T.).*

mangânovec, vca, m. rjavi m., der Braunstein, C.; sivi m., der Manganit, *Cig.(T.).*

mangânovka, f. ruda m., das Manganerz, *Cig.(T.)*; — črna m., der Hausmannit, *Cig.(T.).*

1. mângati, am, *vb. impf.* mit der Hebestauge, dem Hebel heben, fortschaffen, (manjgati) C.; — prim. 1. manga.

2. mângati, am, *vb. impf.* = mongati, (manjgati) *Jan., SlGor.-C.*; — prim. 2. manga.

3. mangáti, âm, *vb. impf.* müßig gehen, *Z.*

mangovânje, n. der Müßiggang, *kajk.-Valj. (Rad).*

mangováti, ûjem, *vb. impf.* müßig sein, *Z., kajk.-Valj. (Rad).*

mâni, m. pl. pri starih Rimljanih dobri duhovi (sence) umrlih, die Manen, *Preš.*

mánič, maniča, m. der Hirseaustreter: nocoj imamo maniče, *Polj.*

manífest, m. slovesna izjava, slovesen razglas (vladarja, vlade i. t. d.), das Manífest.

mânih, m. ein verschnittenes Pserd, der Wälch, *Dict.*

manihêjec, jca, m. der Manichäer, *Cig., Jan.*
manija, f. blazniva strast, die Manie, *Cig.*

manipulácija, f. nanvanje, opravljanje, die Manipulation, *Jan.*

manipulânt, m. opravnik, der Manipulant.

manira, f. vedenje, lepo vedenje, die Manier; ne ve manire.

manît, m. der Mannazucker, der Mannit (chem.), *Cig.(T.).*

mânj, adj. = vmanj, hmanj, *Mur., ogr.-Mik.*

mânj, adv. weniger, minder; nič manj, nicht minder; tem manj, desto weniger; goldinar manj dva groša, tri petake manj štiri desetice; manj od koga biti, jemantdem im Range, in der Stellung nachstehen; na manj iti, in Abnahme begriffen sein.

manjáča, f. ein träges Frauenzimmer, *ogr.-C.*; — prim. mânj.

manják, m. ein träger Mensch, *ogr.-Mik.*

manjáriti, árim, *vb. impf.* faulenzen, *ogr.-C.*; — prim. mânj.

mânje, adv. = manj, *M., Trub., nk.*

mânjek, jka, m. das Fehlende, der Abgang, das Deficit, *DZ., S.N.*; der Defect, *Cig.(T.)*; manjek mere, der Maßabgang, *Cig.(T.)*; — prim. hs. manjak.

mânjekrat, adv. = manjkrat, (menjekrat) *Mur., C.*

manjeváti, ûjem, *vb. impf.* faul sein, *ogr.-C.*; — prim. mânj.

mânjga, f., pogl. manga.

mânji, adj. *comp. ad* majhen (mal), = manjši.

manjica, f. eine faule, träge Weibsperson, *ogr.-M., C.*; — prim. mânj.

manjina, f. = manjšina, *Jan., Cig.(T.)*, nk.

manjiti, im, *vb. impf.* = manjšati, *Cig.(T.)*; — hs.

mânjkaj, adv. beinahe, *Cig., ZgD., Polj.*; manjkaj je umrl, beinahe wäre er geforben, *Cig.*

mânjkati — mântra

— 550 —

mântrica — mâr

mânjkati, am, vb. impf. 1) mangeln, fehlen; en goldinar manjka, da jih ni sto; kruha jim manjka; sape mi manjka, ich habe keinen Athent; ne manjka mu ničesar, es mangelt ihm an nichts; še tega mi je manjkalo! das fehlte mir noch! — 2) m. se, fehlen: zdanji čas se manjka takih hlapecv po deželi, Ravn.-Valj.(Rad); ne manjka se ljudi, es fehlt nicht an Leuten, es gibt Leute genug; ne m. se kruha, es gibt Brot genug; — prim. it. mancare, Mik. (Et.).

mânjkav, adj. mangelhaft, defect, Jan., Cig. (T.); elliptisch (gramm.), Cig. (T.).

manjkljiv, iva, adj. mangethaft, defect, Mur., Cig., Jan.

manjkljívost, f. die Mangelhaftigkeit, Mur., Cig.; pl. manjkljivosti, die Mängel, DZ.

mânjko, adv. wenigstens, Jan.; — prim. it. al manco.

mânjkor, adv. = manjko, Nov.-C., Notr.

mânjkrat, adv. seltener.

manjöst, f. die Trägheit, Mur.; — prim. mânj.

manjšaj, m. das Minuszeichen, Jan.

mânjšašen, Ina, adj. verkleinerend: manjšalna beseda, das Verkleinerungswort, Cig. (T.); manjsalno steklo, das Verkleinerungsglas, Cig. (T.).

mânjšanec, nca, m. der Minuend (math.), Cig. (T.).

mânjšanje, n. 1) das Verkleinern, das Vermindern; — 2) das Kleinverden, das Abnehmen, der Verfall, Cig., Jan.

mânjšátev, tve, f. 1) die Verkleinerung, Cig., Jan.; — 2) die Abnahme, Jan.

mânjšati, am, vb. impf. kleiner, geringer ma-
chen, verkleinern, mindern; schmälern; mä-
ßigen, Cig., Jan.; — m. se, kleiner, geringer
werden, sich vermindern, abnehmen.

mânjšáva, f. die Verminderung, Jan., nk.

mânjšávee, vca, m. der Minderer, Mur.

mânjšávka, f. das Verkleinerungswort, das Deminutivum, Cig., Jan.

mânjši, adj. compar. ad majhen (mal), kleiner,
geringer.

mânjšina, f. die Minderheit, die Minderzahl,
die Minorität, Cig., Jan., nk.

mânjšinar, rja, m. einer von der Minorität, Nov.-C.

manjúh, m. ein träger, fauler Mensch, C.; —
prim. manj.

manjúha, f. ein träges, faules Frauenzimmer, C.

manjúhati, am, vb. impf. faulenzen, C.

manjuhováti, újem, vb. impf. faulenzen, C.

manjuhovânje, u. das Faulenzen, C.

manomêter, tra, m. orodje za merjenje go-
stosti plinov in pare, gostomer, das Mano-
meter (phys.), Cig. (T.).

mânovec, vca, m. der Mannazucker, den Mannit
(chem.), Cig. (T.).

manšěta, f. naročka, die Manschette, Cig., Jan.

mantáti, âm, vb. impf. = veljati, Notr.-Z.,
Vitov. (Km. k.).

mantila, f. ženski plašč. die Mantille.

mântra, f. = martra, Mur., Mik., ogr.-Let.

mântrica, f. božja m., eine Art Fettthennne (sedum), SlGor.-C.

mântrnik, m. = martrnik, Mur.

manufaktūra, f. fabrika (zlasti za tkanine),
die Manufactur.

manufaktüren, rna, adj. Manufactur-, Cig.;
manufakturni izdelek, die Manufacturarbeit,
Cig.

manzanēj, m. der Manfschinellenbaum (hippo-
mane), Tuš.(B.).

mâpa, f. die Mappe, die Karte (geogr.), Jan.,
Cig. (T.); pos. katastralne mape.

mâpar, rja, m. der Mappeur, Cig. (T.).

mâparstvō, u. die Mappierungskunde, Cig.(T.).

mapirati, am, vb. impf. (pf.) mappieren, Jan.

maporîsec, sca, m. der Mappeur, Jan.

mapováti, újem, vb. impf. (pf.) = mapirati,
ÚčT.

mapríka, f. = dobrika, vzhŠt.-C.; — prim.
matprika.

mar, m. Cig., Jan., pogl. mar, adv., maranje.

mâr, l. adv. 1) m. mi je koga, česa, ich kümmere
mich um jemanden, etwas, es kümmert
mich jemand, etwas; najemniku ni mar ovac;
kaj je tebi tega mar? was geht dies dich an?
tega mi ni mar, das interessiert, kümmert
mich nicht; dela mu ni bilo mar, Levst. (Zb.
sp.); mar vam bodi božjega glasa, kümmert
euch, gebt acht auf Gottes Stimme, Ravn.-
Mik.; kaj mi je brata mar! Bruder hin oder
her, Cig.; — Ni rožam mar cvetet', Preš.;
— mar me je koga, česa; malo ga je za-
smehovavcev mar, er kümmert sich wenig um
die Spötter, Ravn.-Mik.; — mar mi je za
koga, kaj; najemniku ni mar za ovce, Cig.;
komu je kaj mar za to? wer hat sich darüber
aufzuhalten? Cig.; — mar mi je kaj; to tebi
nič mar! das geht dich nichts an! to bodi
tebi mar! das ist deine Sache! Cig.; mar mi
je to! (iron.) als ob mir etwas daran gelegen
wäre! M.; komur je zdravje mar, wem die
Gesundheit lieb ist, Cig.; učenje mu ni nič
mar, Polj.; —na m. mi pride, es kommt mir
in den Sinn, C.; rekel mi je nekdo, pa mi
ne pride na mar, kdo, Polj.; na mar mi
hodi kaj, es drängt sich mir ein Gedanke
auf, ich denke an etwas, ich habe ein Ver-
langen nach etwas, Polj.; v mar mi je kaj;
v mar mi ni bilo, da je petek, ich dachte
nicht daran, daß, Polj.; le igrače so mu
v mar, Polj.; v mar jemati, berücklich-
tigen, Cig., Z.; — 2) fieber, vielmehr, eher;
kaj bi se učil, mar se igram! was soll ich
lernen! lieber spiele ich! kaj bi čakal! mar
odidem; mar molčati, kakor opravljati, lieber
schweigen als verfeuenden, Cig.; mar bi bil
šel! du hättest lieber gehen sollen; učen ali
mar velik mož, ein gelehrter oder vielmehr
ein großer Mann, Cig.; ni dobička, mar iz-
guba, C.; —II. mär, conj. v vprašalnih stavkih:
denn, etwa; je mar pri Bogu kaj nemogo-
čega? Ravn.-Mik. se mar grozdje po trnju
bere? Ravn.-Mik.; ali mar ne veš? C.; —
prim. stvn. märi: unmäri, gering geachtet,
gleichgiltig, Mik. (Et.).

marabūj — mâren

— 551 —

mâren — mâri

marabūj, m. der Marabu (ciconia marabu), Erj. (Z.).

mâranje, n. die Beachtung, die Sorge.

marant, m. bajeslovno bitje, Pjk. (Črt. 95.).

maraskīn, m. neki dalmatinski liker, der Marasquin, Cig.

mârati, am, vb. impf. sich kümmern, beachten; m. za koga, kaj; Zanj družba ne mara, In on ne za njo, Preš.; ne mara za nič, er kümmert sich um nichts; ne mara zanj, er kümmert sich nicht um ihn, er mag ihn nicht; mara za te, kakor za lanjski sneg; mara zanj, kolikor vrana za brodnika, Cig.; maram za to! ich frage den Henker darnach! daran liegt mir gar nichts! ne maram za twoje darove! za čast marati, auf Ehre halten, Cig.; ne mara za moje besede, er achtet nicht auf meine Worte; — nič ne m. za kaj, sich nichts aus etwas machen, sich über etwas hinaussehen; nič ne maraj! mache dir nichts daraus! za noben trud nič ne m., sich keine Münde verbrießen lassen, Cig.; za nevarnost ne m., keine Gefahr kennen, Cig.; ne mara za svarilo, dobre svete, er läßt sich nicht warnen, Cig.; kaj maram, da nisem bogat! was kümmert es mich, daß ich nicht reich bin! ne maram, če kravo prodam, da le dolg poplačam, und wenn ich die Kuh verkaufe, daß ich nur die Schuld bezahle; — marati kaj, etwas mögen, gern haben: ne mara plesa, SIN.; Ne maram Gorenjca, 'Mam rajši Dojlenjca, Npes.-K.; — ne maram, da bi hodil k meni, ich will, mag nicht, daß er mir Beaufsichtte; ne maram vedeti, ich mag (will) nicht wissen, Notr.-Levst. (Zb. sp.).

mâravt, m. ein ungehorsamer Mensch, Mik., Valj. (Rad).

márbelj, blija (beljna), m. = marmor, der Marmor, Jan., Volče (Tolm.) - Erj. (Torb.), Gor.; —prim. kor.-nem., bav. marwl, Štrek. (Sadj.).

marbolána, f. neka sliva, die Mirabelle, Jarn. (Sadj.).

marcěl, m. neki denar: der Heller, C.; der Groschen: katera žena ima deset marcelov ... ? Krelj-M.

mârcij, m. der Monat März, nk.

mârcipan, m. der Marcipan, Jan.; (Marci panis, Marcusbrot).

marcīza, f., Hal.-C., pogl. macizra.

mârčen, čna, adj. Märzen: marčeno pivo, nk.

marčěs, česa. m. = mrčes (iz: marčesa, od: markaj), C.

mârec, rca, m. = marcij, Cig., Jan., nk.

1. marěla, f. = 1. marelica, Jan., Mur.

2. marěla, f. der Regenschirm; — prim. it. ombrella.

1. marělica, f. der Marillen- oder Aprikosenbaum; die Marille, die Aprikose.

2. marělica, f. dem. 2. marela, kleiner Regenschirm.

marěličen, čna, adj. Aprikosen: marelična pečka, der Aprikosenfern.

1. mâren, rna, adj. besorgt: časti m., um seine Ehre besorgt, Met.; m. modrosti, der Weiß-

heit besliffen, Vod. (Izb. sp.); sorgfältig, achtSAM, eisrig, Mur., Cig., Jan., Mik.; marno skušati, ernstlich versuchen, Ces. razglas od l. 1781.

2. mâren, rna, adj. citel, nichtig: marna reč, ogr.-Mik.; od vsakše marne reči račun dati, ogr.-Valj. (Rad).

mâren, rna, m., Slom., pogl. marenj.

marěna, f. = omara, der Kasten, bes. der Speisekasten, Notr.; (morejna, morajna), Gor.; — prim. it. armario. (?)

marčnica, f. dem. marena; das Kästchen, Cig.; — v steno napravljena omara z vratič („merejnica“), Polj.

mârenj, rnja, m. die Rede, Mur., Cig., Jan., Kor., Poh.; resnega marnja biti, Slom.; opravljivi, nesramni marnji, Slom.; das Geschreisch: lepe marnje imeti, Slom.; — kri vice brez marnjev prebiti, ohne Widerrede, Ravn.; — das Gerede, das Geschwäß, die Märe, Meg., Boh., Habd., Dict., Mur., Cig., Jan.; poslušajo človeške sanje in marnje, Krelj; to so čudni marnji, Trub.; mi nismo zvi jaških marnjev pobirali, kadar smo vam moč in prihod Kristusa oznanjevali, Ravn.; prazni marnji, leeres Geschwäß, Dalm., LjZv.; (mar- rinj, Štrek.; pl. Marinji, Boh., Dict., Krelj; marini, Dalm.); — prim. stvn. māri, Kunde, Märchen, Mik. (Et.).

marésec, sca, m. = merjasec, neresec, Zora, StGor.-C.

margarâl, m. = margaran, Strp.

margarân, m. der Granatapfel, Jan., Ravn.-Valj. (Rad).

margarána, f. der Granatapfelbaum (punica granatum), Mur.; — der Granotapfel, Dict., Mur., Cig., Valj. (Rad), Jsvkr.; — prim. stvn. margrant, it. melagrano, melo granato, Mik. (Et.).

margaránov, adj. Granat: margaranovo jabelko, Dict.

margaránovec, vca, m. das Granatwasser, Cig.

margěta, f. dolga m., der Himmelbrand (verbascum thapsus), StGor.-C.; — divja m., der rothe Weiderich (lythrum salicaria), C.

margětica, f. die Schlijselblume (primula veris), Mur., C.; — marjetica, das Gänseblümchen (bellis perennis), M.

margětinica, f. jabolko, ki že o sv. Marjeti dozori, BlKr.

margránov, adj. = margaranov, Dalm.

márha, f. das Rieh, ogr.-Valj. (Rad); — die Mähre, Mik.; — prim. stvn. meriha, marha, Stute, Mähre, Mik. (Et.).

mâri, l. adv. 1) = mar l. 1), Dict., Krelj, Dalm., Jurč., Erj. (Izb. sp.), LjZv.; kaj tebi mari za to? Krelj; v mari imeti kaj, das Augenmerk auf etwas gerichtet haben, Cig.; = na mari imeti kaj, C.; na mari mi je kaj, ich kümmere mich um etwas, ich beachte etwas, Bes.-C.; te reči mu niso bile na mari, LjZv.; — 2) = mar l. 2), vielmeehr, lieber, Meg., Schönl.; sodite vi sami, ako je prav pred bozjim obličjem mari vas slušati kakor Boga, Kast. (Sv. p.); mari ljubi, kakor da bi on

mâričkàj — marljivost

- 552 -

mârmelj — mârsikàk

bil ljubljen, Kast.(N. C.); — II. conj. = mar II.
etwa, C.

mâričkàj, pron. = marsikaj, C.

mâričkàk, pron. = marsikak, C.; — wie immer
beschaffen: maričkaka zanikarna reč, schlechte,
leichtfertige Sache, Dalm.; maričkako govor-
jenje, Dalm.

mârikàj, pron. = marsikaj, C.; — was immer:
ne govori marsikaj, sei nicht geschwäßig,
Dalm.; za marsikaj priseči, leichtfertig schwören,
Dalm.

mârikàk, pron. schlecht, C.

mârikjè, adv. = marsikje, kjer bodi, Dalm.

mârisikdò, pron. = marsikdo, Cv.

mârivèč, conj. = marveč, Cv.

mariža, f. Cig., Jan., pogl. moriža.

mârjati, am, vb. impf. födten, ogr.-M. c.

marjâš, m. ein Kartenspiel (Mariage); m. igrati,

marjâšati, am, vb. impf. marjaš igrati, Levst.
(Rok.).

marjâž, m. Cig., pogl. marjaš.

marjêtica, f. die Maßliebe, das Gänseblümchen
(bellis perennis).

marjêtnica, f. die Margaretenbirne, Cig.

mârka, f. znamka, die Marke, Cig., Jan.;
oprostilna m., die Freimarke, DZ.; pisemska
m., die Briefmarke, Cig., Jan., nk.; trgovin-
ska m., die Handelsmarke, DZ.; — die Mark
(denar), Cel.(lr.j); kolonjska m., die könlische
Mark, Cel. (Ar.).

mârkâj, I. pron. = bodikaj, C.; — II. subst.
m. (le nom. in akuz.); nekaj zaničljivega, sla-
bega: ti markaj, ti! (merkaj, Dol.-Levst.
[Rok.], Jurč.); das Ungeziefer: ves mnogi
m. („merkej“) napolni zdaj kraljevo poslopje,
Ravn.; — III. adj. indecl. nichtswürdig, schlecht,
C.; — prim. marikaj, mrčes.

mârkàk, pron. = marsikak, Dict.; markako,
unpassend, unschicklich, Dict.; schlecht, auſge-
laffen, C.

markasit, m. der Markasit (min.), Cig.(T.).

markêr, rja, m. kavarniški strežaj, der Mar-
queut, Cig., Jan.

marketëndar, rja, m. vojaški branjevec, der
Marketender, Cig., Jan.

marketëndarica, f. die Marketenderin, Cig.,
Jan.

markêz, m. der Marquis, Cig., Jan.; — prim.
it. marchese.

markêza, f. die Marquise, Cig., Jan.; — prim.
it. marchesa.

markêzina, f. die Marquise, Cig., Jan.

markiz, m. = markez, der Marquis, Cig., Jan.

markiza, f. = markeza, die Marquise, Cig.,
Jan.

mârlja, f. der Schmutsleck, Jan.(H.).

marljáti, âm, vb. impf. beslecken, beschmugen,
Jan.(H.).

marljiv, íva, adj. emsig, eifrig, besliffen, sorg-
fältig.

marljavec, vca, m. der Emſige, der Eifrige,
Cig.

marljivost, f. die Emſigkeit, der Eifer, die Sorg-
falt, die Beſliffenheit; m. v službi, der Dienſt-
eifer, Cig., Jan.

mârmelj, elja (eljna), m. = marmor, Cig.,
Jan., C.

mârmeljnat, adj. = marmornat, Zora; m.
tempelj, Cv.

mârmeljnov, adj. = marmorov, Meg., Dalm.

mârmor, ora (orja), m. der Marmor.

mârmorast, adj. marmorartig, Cig., Jan.

mármoren, rna, adj. von Marmor, Cig., Jan.

marmorîrati, am, vb. impf. (pf.) = marmo-
rovati, Cig., Jan.

marmoríše, a. der Marmorbruch, Cig.

mármornat, adj. von Marmor, Mur.

mármornjak, m. der Marmorstein, C.

mârmorov, adj. von Marmor, Cig.; na mar-
morovih stebrih, Dalm.

marmorováti, ûjem, vb. impf. (pf.) marmo-
rieren, Cig.

marmötica, f. das Alpenmurmelthier (arctomys
marmotta), Jan., Erj. (Ž.); — prim. it. mar-
motta.

mârnja, f. = marenj, Mur., Cig., Jan.; prazne
marnje, Märchen, Jap. (Sv. f.-J. Valj. (Rad));
marnje iz Hierokleja, Anekdoten, Vod.(Iz. sp.).

mârnjati, am, vb. impf. = govoriti, Cig., Kor.-
Kres, KrGora-DSv.; schwagen, Mur.

marnjevânje, n. das Gespräch, Trub.; — das
Geschwäß, C.

marnjeváti, ûjem, vb. impf. reden, sprechen,
conversieren, Meg., Jarn., Mur., Jan., Trub.,
Slom, Kor.

1. márnost, f. der Fleiß, die Emſigheit, Jarn.,
Mur., Cig., Jan.; šopek cvetic čuval je z
žensko marnostjo, Jurč.

2. márnost, f. die Eitelkeit, ogr.-M., Valj.(Rad).

marnováti, ûjem, vb. impf. Guts., Mur., Trub.,
pogl. marnjevati.

marodêr, rja, m. vojak, ki je opešal, zbolel,
der Marodeur, Cig.

márof, m. der Meierhof; — iz nem.

márofski, adj. zum Meierhof gehörig.

maróga, f. 1) der Fleck, der Mfel: maroge
po obrazu; — maroge v lesu, Maſern, Wölken
im Holze, Cig.; maroge na mesecu, die
Mondſlecken, Jan., Cig.(T.); — maroge (min.),
die Streifung (der Knyſtalle), Cig.(T.); — 2)
ovče ime, Baška dol.-Erj. (Torb.); — eine
rothe, dunkelgeftrieſte Kuh, Lašeč-Levst.(M.).

marógast, adj. fleckig, gefleckt, gefstreift; m. po
obrazu = umazan, juzhSt.; m. les, voll
Majern, Mur.; schwarzſcheckig, Cig.

marógati, am, vb. impf. beslecken, Cig., Jan.

marógec, gca, m. ein geflecktes Thier: roſher,
dunkelgeftriefter Dchs, Lašeč-Levst.(M.); —
ein geflecktes Schwein, Z.; — ein gefleckter
Kater, Vrt.

marógelj, glja (geljna), m. ein geflecktes Thier
(ž. B. ein Hund), Z.

marógica, f. 1) dem. maroga, das Flecken;
— 2) eine gefleckte Kuh oder Sau, Z.

marógljič, m. neka smokva, Goriška ok.-Erj.
(Torb.).

maróžiti, žžim, vb. impf. beslecken, Cig., C.

mârsikàj, pron. so manches.

mârsikàk, pron. 1) so mancher; — 2) schlecht,
von keinem Werte, Dict., C.; po marsikako,

mârsikákost — mârtrnica

— 553 —

mârtrnik — maslakáč

auf ungehörige Weise, Mik.; marsikaka vera,
der Aberglaube, C.

mârsikákost, f. = die Abschulichkeit, C.

mârsikákov, adj. mancherlei, LjZv.

mârsikákovšen, šna, adj. = marsikakšen, Jan.

mârsikákšen, šna, adj. mancherlei.

mârsikàm, adv. nach so manchem Orte hin.

mârsikatéri, pron. so mancher.

mârsikatérikrat, adv. so manchesmal.

mârsikdáj, adv. so manchesmal.

mârsikdě, adv. = marsikje, C.

mârsikdě, pron. so mancher.

mârsikedě, pron. = marsikdo.

mârsikjě, adv. an so manchent Orte.

mârsikòd, adv. an so manchen Orten herum,
in so manchen Gegenden.

mârsikrat, adv. so manchesmal.

mârš, m. hod, pot, der Marsch.

mârša, f. die Feldgrille (gryllus campestris),
Mur., Jan., Celovška ok.

maršál, m. izprva: konjar, zdaj: visok dostojanstvenik, der Marschall; dvorski m., der Hofmarschall, Cig.

maršálstvō, n. die Marschallswürde, das Marschallamt, Cig., Jan.; dvorsko m., das Hofmarschallamt, Cig.

marširati, am, vb. impf. stopati, hoditi, marschieren.

martíncelj, clja, m. das Rebenwürmchen, Jarn.-M., C.

martínček, čka, m. 1) die graue Eidechse (laczerta agilis), Cig., Jan., Erj.(Ž.); — 2) eine Art Waffervogel, C.; prim. martinec 2).

martínek, nca, m. 1) = martinček, die graue Eidechse, Dict., Mur., Cig.; kače in martinci, Jsvkr.; — 2) eine Art Sumpfvogel, C.; zelenonogi m., der Wafferläufer (totanus glotis), Cig., Erj.(Z.); — 3) der Rebenwurn, Mur.

martínovanje, n. der Martinšchmaus, V.-Cig.

martínovati, ujem (ovam), vb. impf. das Mar tinšſest begehen, Cig., Jan., M., Svet.(Rok.); (kaj ne večs, da martinovamo? Levst. [Zb. sp./]).

martínščak, m. 1) der Monat November, C.; — 2) die Martinitraube, die spätreifende Traube, Št.-C.

martolòs, ósa, m. der Menschenräuber, der Menschenhändler, Habad., Jan.; človek, kateri ljudi krade in kupuje ter prodaje, Dict.; bodeš videl gozde polne martolosov, Kast.; — prim. madž. martalóz, Mäuber, Sclaveuhändler, gr. ἀρματωλός, Mik.(Et.).

mârtra, f. = muka, die Marter; božja m., das Crucifix; = bridka m.; — božje martre roža, die Feldknopfblume (Knautia arvensis), Josch; — iz nem.; prim. bav. marter = Crucifix, Levst.(Rok.).

mârtrati, am, vb. impf. = mučiti, martern; — iz nem.

mârtrica, f. dem. martra; božja m.

mârtričevje, u. die Feldknopfblume (Knautia arvensis), Josch.

mârtrnica, f. = mučenica, die Märtyrerin.

mârtrnik, m. = mučenik, der Märtyrer.

mârtrniški, adj. = mučeniški, Märtyrer.

marúla, f. = marelica, die Marille, C.

marúlica, f. = marula, marelica, C.

marúske, f. pl. = maruskle, Tolm.

marůskle, f. pl. die Maſern (morbilli), (prim. furl. varùscli = morbilli), Goriš.-Štrek. (Arch.).

maruskliv, íva, adj. mit Maſern behaſtet: marusklivi otroci, Goriš.

mârveč, conj. vielmehr, sondern vielmehr, Cig., Jan.

mârvin, m. = marvinj: = dolenjsko vino, Vod.(Izb. sp.).

mârvinj, m. 1) neka vinska trta, = javornik, glavačica, rumenjak, Ip.-Vrtov.(Vin.); — 2) der Marz, March-, Martwein, = der Wein der windischen Mark, C., Kanal (Goriš.) - Erj. (Torb.).

marzamîn, m. neka vinska trta: = berzamin, merzamin, Vod.(Izb. sp.).

mâs, f. = mera: brez masi, Mur.; — iz nem. Maß.

1. mâsa, f. die Maſſe (phys.), Cig. (T.), Sen. (Fiż.).

2. mâsa, f. = mas: v to maso, dermaſsen, Krelj; srednjo maso, mittelmäßig, C.

máška, f. neka sekira, s katero slanino (špeh) sekajo, KrGora.

mâselj, slja, m. četrt bokala, das Seitel, Mur., Vald.(Rad).

mâselje, m. 1) četrt bokala, das Seitel; — 2) das Viertelgut, die Viertelhube, Cig.

mâseljčar, rja, m. der Besißer einer Viertelhube, Notr.

mâseljski, adj. Seitel-, seitelhältig; maseljski kozarec, das Seitelglas, Mur.

máselnica, f. 1) das Butter-, das Nührsaß, Cig.; — 2) die Lilie (lilium), Cig., C.; — die Feuerlilie (l. bulbiferum), Cig., Medv. (Rok.); — der Türfenbund (l. martagon), C., Medv.(Rok.); — neka hruška, Gor.

máselnik, m. 1) = tropine, der Butterjaß, Vrtov.(Km. k.), Štrek., Gor., Notr., Igt(Dol.); — das Schmalznuß, Cig., C.; — 2) = pinjeno mleko, C.; — 3) die Feuerlilie (lilium bulbiferum), Cig., C., Medv. (Rok.); tudi: der Türfenbund (lilium martagon), Medv. (Rok.); — der Günſel (ajuga reptans), Št. Andrež(Št.)-Erv.(Torb.).

masełnina, f. der Butterſtoff, das Butyrin, Cig., Nov.-C.

másełnjak, m. das Schmalznuß, Cig., Gor.-M.

másen, sna, m. = masosen, macesen, Tolm.

mâska, f. šema, die Maſſe.

maskîrati, am, vb. impf. (pf.) maskieren.

masláčiti, ácim, vb. impf. rafen, wüthen, Mur.; — prim. maslak.

máslag, m. = volčje črešnje, die Dollkirsche (atropa belladonna), ogr.-Valj.(Rad); — iz madž., C.

maslák, m. 1) die Nieſwurz, Guts.; — eine Art gelbblühendes Graß, C.; — 2) die Naſerei, die Wuth, Mur.; — prim. maslag.

maslakáč, m. der Hornmühige, C.

nâraznost — naredíti

— 662 —

narekovâvec

nâraznost, f. der Abstand, die Entfernung, Cig., Jan., Šol., Nov.-C., DZ., vzhŠt.-C.

nârba, f. die Narbe an der Thüre, Mur., Cig., Jan.; — das Anhängischloß, vzhSt.; —iz nem.

narcîs, m. die Narcisse (narcissus), Cig., Tuš. (B.).

narcîsa, f. = narcis, Jan.

nârda, f. die Narde (andropogon nardus), Cig., Jan.

nárdeč, adj. = rdečkast, Dalm.

nârdica, f. der Schlußfleck, Cig., M.

narečâj, m. das Gerundium (gramm.), Cig., Jan.

naréčen, čna, adj. mundartlich, dialectisch, Jan., Cig.(T.).

naréči, réčem, vb. pf. 1) einen Namen geben: n. kaj, Vrt.; — ernennen: n. beležnike, DZ.; n. v poslanca, zum Gesandten ernennen, Vrt., DZ.; — 2) anfagen: za danes je narečeno za to, für heute ist eine Tagsaßung dafür bestimmt, Svet.(Rok.).

naréčje, n. 1) der Dialect, die Mundart, Cig., Jan., nk.; (češ., rus.); —2) = prislov, Mur., Vod. (Izб. sp.).

naréčnik, m. = narečni besednjak, das Idiotikon, Jarn.

náred, m. = naredba 3), V.-Cig.

náred, f. 1) pri naredi, bequem, zur Hand, gelegen, Cig., Jan.; — 2) der Wageutheil, St.-Cig.; prednja, zadnja n., das Border, das Hintertheil des Wagens, ogr.-C.; — 3) die Achse, C., ogr.-Valj.(Rad).

náred, adv. = na red, fertig, bereit, Jarn., Dol., Gor., Kor. - Cig., Jan.; n. biti, bereit sein, C.

narédba, f. 1) die Einrichtung einer Sache: poslopje ima dobro naredbo, Notr.; mlinska n., Svet.(Rok.); — naredbe, Einrichtungen, Cig., Jan.; —2) die Borrichtung, Jan., C.; sežgati naredbe, (die Belagerungsvorrichtungen), Dalm.; stakimi naredbami, arfami in orglami, Trub.(Psal.); naredbe pri vodnjaku so slabe, Notr.; kako lepe nove naredbe ima! Polj.; — 3) die Vorbehrung, die Verfügung, die Maßregel, Mur., Cig., Jan., Cig.(T.), Trub., Dalm., DZ., nk.; božja n., Gottes Fügung, Cig., Jan.; — der Vertrag, Meg.-Cig., Dict., C.

naredek, dka, m. 1) das Fabricat, das Product, C.; — 2) = naredba 3), die Anordnung, C.

náreden, dna, adj. 1) fertig, bereit, zur Hand, Savinska dol.; n. k čemu, bereit: n. k poslušanju, Dalm.; — hurtig, flink, Dol. - Cig.; pripravite Gospodu naredne ljudi, Krelj; — 2) bequem, gelegen, Dict., Cig., Trub., Svet. (Rok.); pri narednem času, Trub.(Psal.); tu nam ni naredno stati, BlKr.-M.; nož ni nareden, BlKr.-M.; naredna, kmetska prebivališča, LjZv.; železna ognjišča so narednejša za kuho in peko, LjZv.

naredítí, im, vb. pf. machen; n. novo toporišće sekiri; n. suknjo; n. iz zlata tele; narejene cvetlice, künftliche Blumen; n. šotor, ein Zelt ausschlagen; vozel n., einen Knoten schürzen; n. postavo; kaj si zopet naredil? was haſt

du wieder angeſtellt? veliko škode komu n.; — n. koga za kaj, jemanden zu etwas machen; — hudo n. koga, jemanden arg zurichten, Zv.; to nas je naredil! der hat uns mitgespielt! Gor.; — n. za kaj s kom, mit jemandem etwas abmachen, Cig., Jan., C.; — n. komu, einem etwas anzaubern, ihn verhezen; narejeno mi je; v svoji jezi mu je slepar naredil, da ga je hodila svako noč mora tlačit, LjZv.; — bereit machen: naredi mi konja, Zil. - Jarn. (Rok.); — verfügen, Mur., Cig., Jan., DZ.; — n. se, sich bilden, entſtehen; mehurček, krasta se mu je naredila; —sich ſtellen: n. se hudega, jeznega; — n. se s kom, sich mit jemandem vergleichen, Svet.(Rok.).

naredkoma, adv. nicht dicht, zerſtreut; n. sejati.

naredník, m. 1) der Veranstalter, Cig.; — der Verordner, Cig.; — 2) der Feldwebel, DZ., Nov., nk.; tudi: naredník.

nárednost, f. 1) die Bereitheit, Jan.; — die Flinkheit, Cig.; — 2) die Bequemheit, die Gelegenheit, BlKr.

narégniti se, rěgnem se, vb. pf. n. se komu, jemandem eine Grimasse schneiden, Cig.

nareja, f. die Verſertigung, die Erzeugung, Cig., Jan., C., DZ.; n. krvi, die Blutbildung, Cig.

naréjanje, n. das Machen, das Verſertigen.

naréjati, am, vb. impf. ad narediti; machen, zu machen ſuchen o. pſlegen; narejal sem nekaj, pa nisem mogel nič narediti; — n. žito, das Getreide reitern, Dol.; — prim. narediti.

narejávec, vca, m. der Verſertiger, der Erzeuger, Cig., Jan., DZ.; — der Veranstalter, der Verfüger, Cig.

narejávka, f. 1) die Verſertigerin, Cig.; n. jedi, C.; — 2) die Begleiterin der Braut, die Brautmutter, M., Rib.; teta n., Cig.; O mati narejavka! Npes.-K.

naréjek, jka, m. das Mache, das Erzeugniß, das Fabricat, Mur., Cig., Jan.; —die Fügung, Jan.; božji narejek je, Ravn.

narejěnec, nca, m. (roj) narejenec, ein künftlicher Bienenenschwarm, der Treibling, Cig., Gol.

nárek, m. die Todtenklage, Kres., ogr.-C.

narékati, rěkam, vb. impf. ad nareči; 1) ernennen, Levst.(Cest.), DZ.; — 2) dictieren, Mur., Cig.(T.), nk.; —3) mrtve n., die Todten beklagen, Z.

narékavica, f. das Klageweib bei Leichen, Habd.-Mik.

narékoma, adv. n. pisati, Dictando schreiben, Mur., Cig., UčT.

narekováj, m. das Anführungsszeichen, Jan.; pogl. ušesca.

narekovânje, n. 1) das Dictieren, nk.; — 2) das Wehſlagen, kajk.-Valj.(Rad); die Todtenklage, Cig., Jan.

narekováti, šjem, vb. impf. 1) vorſagen, vorſprechen, V.-Cig., Jan.; dictieren, Mur., Cig., Jan., Cig.(T.), nk.; — 2) (einen Todten) beſlagen (prim. narekovanje).

narekovâvec, vca, m. der Vorsager, der Dictierer, Cig., Jan.

narêz — naróčati

— 663 —

naróčba — národen

narêz, f. der Ansschnitt, die Kerbe, Cig.

narêza, f. der Ansschnitt.

narêzati, rêzem, vb. pf. 1) einen Ansschnitt machen, anschneiden; n. deblo, lubje, palico; narezan list, geferbtes Blatt, Cig.(T.), Tuš. (B.); — 2) eine gewisse Menge anschneiden oder zerschneiden; n. šib, kruha, krompirja; — 3) durchhauen, abprügeln: n. koga, C.

narêzek, zka, m. das zuerst Abgeschnittene, der Ansschnitt, Cig.

narezljáti, âm, vb. pf. anschneizeln; narezljan, mit kleinen Ansschnitten oder Kerben versehen.

narezljávati, am, vb. impf. ad narezljati.

narezováti, ûjem, vb. impf. ad narezatí; anschneiden.

narêžati se, ím se, vb. pf. 1) n. se komu, jemanden angrinjen; — (preprosto) tudi = nasmejati se, jvžhŠt.; — 2) des Schreiens satt werden.

narêžek, žka, m. eine freundliche Miene (preprosto), (naražek) Guts.; prim. Caf.(Vest. I. 37).

naríbiti se, im se, vb. pf. sich satt sischen, M.

naríniti, rínem, vb. pf. 1) aufdringen, aufzwingen: n. komu kaj, Cig., C.; — 2) n. se, sich in Menge herandrängen, Volk.-M.

narís, m. die Zeichnung, Mur., Cig., DZ., Žnid.; razgledbeni n., die Orientierungskizze, DZkr.

narísati, rísem, vb. pf. eine Zeichnung machen, zeichnen; n. hišo, človeka.

narísek, ska, m. die Zeichnung, Cig., Jan., DZ.

naríti, ríjem, vb. pf. eine gewisse Menge (z. B. Erde) aufwühlen, aufwerfen; krt je naril ve-like krtin.

narív, ríva, m. das Gedränge, LjZv.

narívati, am, vb. impf. ad nariniti; n. komu kaj, aufzudringen, aufzuzwingen suchen oder pflegen, Cig., C.

narjúti se, rjóvem se, vb. pf. sich satt brüllen.

narôbe, adv. = na robe, verkehrt, umgekehrt; n. obrniti; — n. delati, verkehrt, nicht recht machen; n. razumeti, govoriti; vse gre n.; — to je n. svet, das ist eine verkehrte Welt; n. slika, ein verkehrtes Bild, Žnid.; — auf der Kehrseite; — umgekehrt, im Gegentheil.

narôben, bna, adj. verkehrt, äbicht, Mur., Jan., C.

narôbenji, adj. verkehrt, Hal.-C.

narôbešnji, adj. = narobenji, Hal.-C.

narôbkati, am, vb. pf. eine gewisse Menge (z. B. Rüsſe, Kufuruž) schälen, entförnen, Cig.

narôbnež, m. einer, der alles verkehr thut, Jan.(H.).

narôbnost, f. die Verkehrtheit, Jan.(H.).

narôč, m. 1) kolikor je moči enkrat na rokah nesti, Hal. - C.; 1. sena, Z.; — 2) = naročaj 1), Mur., Mik.

nároč, f. = naroč m. Jan., kajk.- Valj.(Rad).

narôčaj, m. 1) der Plaž auf den Händen, in den Armen; v naročai vzeti, in die Arme nehmen; umrl je v naročaju svojega sina, Jurč.; — 2) = naroč 1), ein Armvoll: n. drv, slame, Cig., Jan.

narôčanje, n. das Auftragen; das Bestellen.

narôčati, am, vb. impf. ad naročiti; auftragen; bestellen, abonnieren.

narôčba, f. der Auftrag, Cig.; izpolnjevati naročbe, Cv.; die Bestellung, Cig., Jan., Cig. (T.), nk.; die Pränumeration, die Abonnierung, das Abonnement: vabiti na naročbo kakega časnika, nk.

narôčben, bena, adj. Bestellungsz., Pränumerations-, nk.

narôčbenica, f. der Bestellschein, DZ.

narôče, n. 1) = naroče 1), Dol.; nároče: na naroče vzeti, ogr.-Valj.(Rad); — 2) = naroče 3): eno nároče („nárče“) trave, jvžhŠt.

narôček, čka, m. naročki, die Manschetten, Nov.-C.

narôčen, čna, adj. 1) was an der Hand getragen wird, Meg., Dalm.; — 2) náročen, bequem, gelegen, Cig., M.; prim. narok.

naročevánica, f. das Commissionsbureau, Cig.

naročeváti, ûjem, vb. impf. = naročati.

naročevâvec, vca, m. der Besteller, der Aufstrager, Cig.

naročíten, kna, adj. Bestellungsz.: naročíteni list, nk.; Pränumerations-, nk.

naročílo, n. der Auftrag; po naročilu, dem Auftrage gemäß; die Commission; — die Bestellung, die Pränumeration, nk.

naročit, adj. ausdrücklich, h. t.-Cig.(T.).

naročitelj, m. = naročnik 1), Jan.(H.).

naročiti, ím, vb. pf. auftragen; n. komu, da naj kaj stori: vse sem opravil, kar si mi naročil; anordnen; n. v oporoki, Cig.; — bestellen; n. voz, knjigo; n. si časnik.

narôčeje, n. 1) der Plaž auf o. in den Armen; v n. vzeti otroka, v naročju držati ga, in die Arme nehmen, in den Armen halten; — 2) v naročje se oženiti, omožiti, ohne Vermögen, ohne Besitz, auf der Hände Arbeit bauend heiraten, Dol.; — 3) ein Armvoll, Cig., Jan.

narôčka, f. die Manschette, Jan.(H.).

naročníca, f. 1) die Auftraggeberin, die Bestellerin; die Abonnentin, nk.; — 2) narôčnica, das Armband, Jarn., Mur., Cig., C.; — 3) = naročnik 2), Notr.

naročník, m. 1) der Auftraggeber, Mur., Cig., DZ.; — der Besteller; der Kunde; — der Abonnent (z. B. einer Zeitschrift), nk.; — 2) = črevljarska rokavica, das Schusterhandler, Jarn., C., Štrek., (naročník Kras-Erj. (Torb.); — 3) das Armband, C.; — 4) naročniki, ljudje brez imetja, ki se „na roke“ ženijo, Dol.

naročnína, f. die Bestellungsgebür, Cig.; — der Abonnementsbetrag, nk.

naročnínica, f. dem. naročnina; der kleine Abonnementsbetrag, Cv.

naročnják, m. das Handleder der Schuster, Cig.

náročnost, f. die Bequemlichkeit, Cig.

národ, rôda, m. 1) die Nation, der Volksstamm, das Volk, Guts., Jarn., Mur., Cig., Jan., nk.; — 2) = rod, die Generation, Dict.; — 3) = porod, die Geburt, ogr.-C.

národen, dna, adj. Volts-, vollständlich, national, Mur., Cig., Jan., nk.; narodna obleka, die Nationaltracht, nk.; nationalgesinnt: n. človek, nk.

národič - naropotáti se

— 664 —

narosíti - nasadíti

národič, m. dem. narod; das NATIONchen, das
VÖlkchen, nk.

narodíti se, ím se, vb. pf. 1) zur Welt kommen, geboren werden, M., ogr.-Raič (Kol.); Nekemu bogatcu se je sin narodil, vžhŠt.-Valj.(Glas); — 2) drevo se je narodilo, der Baum hat sich abgetragen, er hat sich durch vieles Tragen entkräftet, Cig., C.

narodnják, m. der Nationalgesinnte, der Nationale, Jan., C., nk.

narodnjákinja, f. die Nationalgesinnte, die Nationale, nk.

narodnjáški, adj. die Nationalgesinnten betreffend, national, C., nk.

narodnogospodárstven, stvena, adj. volkswirtschaftlich, nationalökonomisch, nk.

národnost, f. die Volkstühmlichkeit, Mur., Cig.; — die Nationalität, Cig., Jan., nk.

narodokáz, káza, m. die ethnographische Karte, Jes.

narodoljúb, ljúba, m. einer, der die Nation liebt, Str.

narodopis, písa, m. die Ethnographie, Cig., Jan., Cig.(T.), nk.

narodopísec, sca, m. der Ethnograph, Cig.

narodopísen, sna, adj. ethnographisch, Cig., Jes.

narodopísje, n. die Ethnographie, Cig., Jan.

narodoslývec, vca, m. der Ethnolog, Let.

narodoslýven, vna, adj. ethnologisch, Let.

narodoslývje, n. die Ethnologie, Lampe(D.),

narodovláda, f. = Ijudovlada, die Volksherrschaft, die Demokratie, Jan.(H.).

národovski, adj. = narodski, Völker-: narodovsko preseljevanje, die Völkerwanderung, LjZv.

narodoznánstvo, n. die Ethnologie, Cig.(T.).

národski, adj. Völker-: narodsko preseljevanje, die Völkerwanderung, Cv.

národstvo, n. das Volksthum, das Volksweiden, Cig.(T.).

narógati se, am se, vb. pf. n. se komu, je- - manden höhnen, nk.

narojíti se, ím se, vb. pf. rojenja se naveličati, Cig.

1. nárok, m. die Tagsaßung, Jan.

2. nárok, m. naroki = manšete, die Manşetten, BlKr.-DŠv.

nárok, adv. zur Hand: n. mi je, Cig., Ip.-M.; — od narok biti, entlegen sein, Polj.; — iz: na roko.

nároka, f. = narokva 2), C.

nároke, f. pl. die Tagsaßung, Svet.(Rok.).

narokovati, ujem, vb. impf. = narekovati 2): n. za mričičem, weſſlagen, BlKr.

nárokva, f. 1) das Armband, Habd. - Mik., Jarn., Mur.; der Armbuchmuck, C.; — 2) der Handschuh des Schuflers, C.

nárokvica, f. dem. narokva; das Armband, Cig., Jan.

narômati se, am se, vb. pf. sich satt pilgern.

narôpati, am. vb. pf. zusammenrauben; veliko blaga, denarja u.

naropotáti se, otám, óčem se, vb. pf. des Polterns satt werden.

narosíti, ím, vb. pf. mit Thau benezen, be-thauen, Jan.(H.).

narováti, rújem, vb. pf. Cig., M., pogl. narvati.

nárt, m. 1) der Fußrüden, der Ríſt, Cig., Jan., Cig.(T.), C.; — die Fußwurzel (tarsus), Erj. (Som.); — 2) das Oberleder: urbase ali narte dela usnjar iz teletin, Ravn.(Abc.); — prim. češ. nart, der Fußrüden, das Oberleder.

nárus, adj. röthlich, Rez.-C.

narušáj, m. die Störung, Cig.(T.), DZ.

narúšiti, rúšim, vb. pf. 1) zu zerſtören anſanzen: n. skalo, den ſeljen anſprengen, Cig.; — 2) ſtören, hemmen, Cig.(T.), DZ.; narušeno zdravje, Cv.

narúšati, am, vb. impf. ad narušiti, Cig.(T.).

narúžiti, rúžim, vb. pf. in irgend einer Menge enthülsen, entförnen, Cig.; n. veliko fižola, koruze, jvžhŠt.

narväl, m. samorog, der Narval (monodon monoceros), Erj.(Z.), — rus. narválš.

narváti, rújem, vb. pf. 1) eine gewiſſe Menge ausraufen, ausruſen; n. korenin; — 2) n. se, sich satt rauſen, sich satt balgen, Cig., M.

nasáda, sáda, m. 1) die Anpflanzung; 2. B. das Seßen von Knollenfrüchten, C.; — das Angepſplanzte; vrtni nasadi, die Gartenanlagen, nk.; — 2) die zum Dreschen bestimmte Gartenschichte, die Dreschlage; n. obračati za mladiči, Ravn.(Abc.); — 3) die Schichte (min.), Cig.(T.); vodni nasadi, die Wasserbildungen (min.), Cig.(T.); die Ablagerungen, C.; iz mnozih pretenkih skladov ali nasadov je rakova skorja, Erj. (7 zb. sp.); — 4) die geschichtete Haufwolke, die Schichtwolke, Cig.(T.); — 5) die zum Ausbrüten unterlegten Eier, C., Z.; — das Geheſt (= piščeta enega gnezda), Cig.; — junge, in einen Teich gejeſte Fische, der Saß, die Seßlinge: ribji n., V.-Cig.; — 6) die Handhabe, das Heſt, der Stiel, M; držaj pri lopati, pri kosi, pri grabljah itd., C., Podkrnci-Erj.(Torb.); — 7) z nasadom cepiti, in Gestalt eines Röhrchens pſropfen, röhren, pſeifen, V.-Cig.; — tudi: násad.

nasáda, f. 1) = nasad 1), Cig.; — 2) ribja n. = ribji nasad, C.

nasádast, adj. nasadast oblak, eine Schichtwolke, Cig.(T.).

nasádba, f. die Anpflanzung, Jan.

nasádek, dka, m. das Aufgejeſte, der Auffaß, Jan.; 3. B. ein Röhrchen, das irgendwo anjejeſt wird, Bes.

nasáden, dna, adj. 1) k nasadu spadajoč, nasada se tičoč; — nasádna riba, der Seßtisch, nasadni ribnik, der Seßteich, Cig.; — 2) násaden, gefüllt, doppelt (von Blumen), Jan.

nasadiłnik, m. das Thürband, Cig.

nasadílo, n. das Thürband, Cig., Jan.; das Fensterband, Cig.

nasadišče, n. der Ort der Anpflanzung, Cig., Jan., Nov.; pos. eine Weinrebenpflanzung, C.

nasadíti, im, vb. pf. 1) anſezen: n. kokoš, eine Henne zum Brüten auf die Eier ſezen; — jajca n. kokoši, einer Henne die Eier zum Brüten unterlegen; — n. ribe v ribnik, ribnik n. z ribami, den Teich mit Fischen beſezen,

nasâj — nasêdati

— 665 —

nasêdêti se — nasêlnost

V.-Cig.; — 2) pflanzen, anpflanzen; drevje, cvetice n.; — 3) auffezen, anftecken; n. vrata, okno, die Thürwe, das Feinfter in die Angelin einhängen; n. bajonet, aufpflanzen, Cig.; n. minski kamen, den Mühfstein auffezen, Cig.; auf einen Stiel stecken, mit einem Stiele ver-sehen, beſtielen; n. sekiro, lopato, noż; n. na kol, aufpfehlen; n. meso na vilice, aufgabein; — n. se na meč, sich ins Schwert stürzen, Ravn.; — nasadil se bo, er wird anrennen, Jan.; — n. se, ſißen o. stecken bleiben, auf den Grund stoßen (o ladji), Cig.; — 4) n. snope, die Garben zum Dreschen zurecht legen; — 5) n. koga, aufbringen, erzürnen, Cig.; tako govorjenje ga je zopet nasadilo, DSv.; nasajen biti, zornig, gereizt, übelgelaunt sein; — kratko nasajen, kurz angebunden, Erj. (Izb. sp.); razjezil sem tebe, ki si na kratko nasajen, Zv.; — 6) eine gewisse Menge anpflanzen, ſezen; n. cvetic po vrtu; veliko krompirja n.; — bepflanzen; n. vrt s cvetlicami; Polno je (vrtec) rožic nasajen, Npes.-K.

nasâj, m. die Anpflanzung, z. B. der Reben-anſatz, C.

nasajác, m. 1) der Anpflanzer, Cig.; — 2) der Schäfter, Cig.

nasajáló, n. = nasadilo, das Thürband, Cig.

nasájanje, n. das Anpflanzen, das Anſtecken, itd.; prim. nasajati.

nasájati, am, vb. impf. ad nasaditi; 1) anſezen: kokoši n., da valijo; — 2) anpflanzen; — 3) snope n., Garben zum Dreschen zurecht legen; — 4) aufſtecken: vrata, okna n.; sekire na toporišča n.; polne vile sena n., Ravn.; — 5) n. jih komu, jemanden prügeln; nasajala sta si jih, Ben.-Kl.; — 6) n. se nad kom, jemandem ungestüm drohen, ihm pochen, V.-Cig.

nasajávec, vca, m. der Pflanzer, Cig.

nasajénka, f. ein zum Ausbrüten unterlegtes Ei, das Brittei, C.

nasajénost, f. die Bereiztheit, die üble Laune.

nasáljati, am, vb. impf. ad nasoliti: einſalzen, ſalzen, Mur., V.-Cig.

nasamúriti se, úrim se, vb. pf. ein finſteres Gesicht machen: kaj si se nasamuril? Laſče-Erj. (Torb.); nasamurjeno gledati, finster bischen, Laſče-Erj. (Torb.); — prim. češ. smouriti, umwölken, trüben, rus. smuryj, dungegrau, Mik. (Et.).

nasćati, ščim, vb. pf. 1) eine gewisse Menge Harn lassen, voll harnen; — 2) n. se, zur Genüge harnen.

nasézen, bna, adj. 1) abſolut, an und für sich, Cig., Jan., Sen.(Fiż.); nasebna težkota, abſolutes Gewicht, Cig.(T.); — 2) ni nasebna = noseča je, Z.; — 3) nasebno vino, unverfäſchter Wein, Z.

nasébnik, m. der Positiv (gramm.), Jan.

naséči, séčem, vb. pf. = nakositi, eine gewisse Menge mähen, Jarn., Kor., Gor.

nasêd, séda, m. der Martini-Schmaus, C.

nasêdati, sêdam, vb. impf. ad nasesti; 1) auf-ſißen, Jarn.; n. na limanice (o ptičih), Cig.;

— auſlaufen, auſſtoßen, stranden (o ladji), Cig.; — 2) n. sv. Martina, den Martini-Schmaus abhalten, C.

nasêdêti se, im se, vb. pf. sich fät ſißen.

nasêdnica, f. das am Bienenstock hervorragende Brettfüd, Gol.-Valj.(Rad).

nasêdnik, m. 1) = naseljenec, stanovnik, der Anſaffe, Mur., Jan.; — 2) der Gast beim Martini-Schmause, C.

nasêdnják, m. eine Art Schmaus nach Been-digung der landwirtschaftlichen Hauptarbeiten im Spätherſte um die Zeit des Martini-ſestes herum; (tudi: nasadnjak, nasovnjak, nasunjak), Hal.-C.

naséjáti, sêjem, vb. pf. eine gewisse Menge ſäen; veliko koruze, pšenice n.

nasêk, sêka, m 1) der Anhieb, die Plaße am Baume, Cig.; — 2) nam. senosek, Celovška ok.

nasêka, f. der Ort des Anhiebes, Cig.

nasékati, sêkam, vb. pf. 1) anhauen, anhacken; n. drevo, kamen, led; n. pilo, die Feile aufhauen, V.-Cig.; — 2) in einer gewissen Menge oder genug haſten; n. drv, zelnih glav, ledu, mesa; — 3) n. koga, jemanden durchprügeln; — jemandem übel mitspielen; — 4) n. se, sich müde haſten; — 5) n. se ga, sich berauschen; nasekan, berauscht.

nasékljáti, ám, vb. pf. 1) = drobno sekajoč nasekati, kleinweiſe anhacken; — 2) eine gewisse Menge kleinweiſe zerhachten; — 3) n. se = sekljanja se navelićati.

nasékováti, újem, vb. impf. ad nasekati; anhauen, anhacken, aufſchagen; drevje, led n.

nasêłba, f. die Anſiedelung, Cig., Sol., C., Let.; samotna n., Jurč.; die Colonie, Cig.

naselbina, f. die Anſiedelung, die Colonie, die Pflanzstädt, Cig., Jan., Cig.(T.), M., nk.

naselbínski, adj. die Colonie(n) betreffend, nk.

nasêtec, lca, m. der Anſiedler, der Colonist, Cig., Jan., Cig.(T.).

nasélen, lna, adj. wohnbar, wirtbar, Šol.

naselíšče, n. der Weiler: začela mu je imenovati cerkvice, vasi, naselišča po vrsti, Jurč.

naselítev, tve, f. 1) das Anſiedeln, die Anſiedelung; das Bevölkern, die Bevölkerung; die Colonisation, Jan.(H.); — 2) = naselbina, die Niederlassung, die Colonie, Cig., Jan.

nasélití, sélim, vb. pf. anſiedeln; n. ljudi; — bevölkern; n. deželo z ljudmi; colonifieren, Cig.(T.); — n. se, sich anſiedeln, sich häuſlich niederlassen; — n. se, einwandern; — naseisen, ſefjäft, anſäffig, Cig.

nasêlje, n. die Colonie, Cig.(T.).

naseljenec, nca, m. der Anſiedler; — der Colonist, Cig., C., nk.

naseljénje, n. die Anſiedelung, die Besiedelung.

naseljenost, f. die Dichte der Bevölkerung, die relative Bevölkerung, Cig.(T.), Jes.

naseljevánje, n. das Anſiedeln.

naseljeváti, újem, vb. impf. ad naseliti, anſiedeln; n. se, sich anſiedeln.

nasêlnica, f. die Anſiederin, Cig., Jan.

nasêlnik, m. der Anſiedler, Cig., Jan.

nasêlnost, f. die Wohnbarkeit, Cig.

nasêłstvą — nasítiti

— 666 —

nasitljiv — nasladováti

nasêłstvą, n. das Colonialweisen, Cig.(T.).

nasesáti se, âm se, vb. pf. sich satt oder voll
saugen.

nasésti, sêdem, vb. pf. aussißen (o·ptiču): na
limanico n., Cig.; sich auf den Grund oder
auf eine Sandbank sehen, aufstoßen, stranden
(o ladji), Cig., DZ.; čoln je nasedel na sipo,
Cig.

nasêtev, tve, f. die Ansaat, Cig., Jan.

nasêv, sêva, m. die Ansaat, Jan.(H.).

nasêvek, vka, m. die Ansaat, Jan.(H.).

nasévati, am, vb. impf. ad nasejati; ansäen,
Jarn., Cig., C., vzhSt.

nasičanje, n. die Sättigung, ogr.-Valj.(Rad).

nasičati, am, vb. impf. ad nasititi; sättigen,\ ogr.-M., C.

nasičávati, am, vb. impf. = nasičevati, sättigen, ogr.-C.

nasičenje, n. die Sättigung, Jan.

nasičeváti, ûjem, vb. impf. = nasičati, sättigen, DSn., (-tovati) Jan.

nasílen, ňa, adj. gewaltsam, gewaltthätig, Jan.,
Šol.; — po drugih slov. jez.

nasílje, n. die Gewaltthat, die Gewaltthätig-
keit, Cig., Jan., C.; pohotno n., die Noth-
zucht, Jan.(H.); — državno n., der Staats-
strech, Jan.(H.); — po drugih slov. jez.

nasílnost, f. die Gewaltthätigkeit, Jan.(H.).

nasistvą, n. die Gewaltthat, die Gewaltthätig-
keit, Cig., C., nk.; pohotno n., die Nothzucht,
Jan.(H); — po drugih slov. jez.

nasip, sípa, m. 1) die Anküttung, Cig.; —
2) das Angeschüttete, die Ankütt; — der
Schüttdamn, der Wall, Guts., Mur., V.-Cig.,
Jan., nk.; die Schanze, Mur., Cig., Jan., nk.

nasípa, f. das Geschütte (mont.), V.-Cig.

nasipáč, m. der Anküttler, der Aufläufer (mont.),
Cig.

nasipanje, n. das Anküttlen.

nasipati, sîpam, pljem, vb. impf. ad nasuti;
aufschütten, anschütten; — n. jezove, Dämme
aufwerfen; — n. cesto, die Straße beschottern;
— (vb. pf. = nasuti, Št.).

nasipávanje, n. das Aufs, Anküttlen; — n.
cest, das Beschottern der Straßen.

nasipávati, am, vb. impf. ausschütten, anschütten;
— beschottern: ceste n.

nasipíná, f. 1) der Schutt, Cig.(T.), C.; — 2)
die Anschwemung, die Ankütt, die Alluvion,
Cig.; — 3) das Seifengebirge, Cig.(T.).

nasipje, n. = nasip 2), Ravn.

nasipnica, f. 1) die Kartoffel- oder Rübengrube
auf dem Felde oder im Garten, Gor.; — 2)
zum Dammbau bestimmte Erde, Cig.

nasipnína, f. der Schotter, Levst. (Cest.).

nasipováti, ûjem, vb. impf. ausschütten, anschütten; ceste n., Straßen beschottern.

nasitba, f. die Sättigung, Cig.(T.).

nasiten, tna, adj. 1) ersättlich, Jan.(H.); —
2) = nasitljiv, Cig., ogr.-C.

nasititi, sítim, vb. pf. sättigen; — nasičen,
gefäyttigt (chem.), Cig.(T.); — n. se, sich
jättigen; n. se z jedjo; — satt werden; mastnih
jedi se človek kmalu nasiti; kmalu se ga
nasitim, ich werde seiner bald satt, Cig.

nasitljiv, íva, adj. sättig, sättigend, Vrt., nk.

nasitljivost, f. die Sättigkeit, nk.

nasílnost, f. 1) die Erwässlichkeit, Jan.(H.); —
die Sättigungsecapität (chem.), Cig. (T.);
— 2) = nasitljivost, Cig.

naskákati, skákam, čem I. vb. impf. ad naskočiti; = naskakovati: mesto n., Levst. (Zb. sp.); — II. naskákati se, skákam, čem se, vb. pf. sich satt springen.

naskakováti, ûjem, vb. impf. anstürmen,
Sturm laufen, Cig.; — anerrennen, bestürmen,
stürmen: n. mesto, zidovje, Cig., Jan., nk.

naskakovávec, vca, m. der Bestürmer, Cig.

naskóčen, čna, adj. zum Ansturm gehörig,
Sturm: = naskôčne lestvice, die Sturmleiter,
Cv.

naskóčiti, skóčim, vb. pf. 1) lošstürmen, Cig.,
Jan., M.; — n. kaj, stürmen, bestürmen: n.
mesto, Cig., Jan., nk.; — človeka skrb na-
skoči, Vrt.; — 2) übel ankommen, ogr.-C.;
— 3) n. si kaj, sich (durch einen Sprung)
eine Beschädigung zuziehen, Z.

naskòk, skóka, m. der Anfall, der Ansturm,
der Sturm, Guts., Mur., Cig., Jan., nk.; z
naskokom vzeti, erstürmen, Cig., Jan.

naskôkoma, adv. = na skok, im Galopp,\ ogr.-C.

naskopáriti, árim, vb. pf. durch Geizen zu-
sammenbringen, zufammengeißen, Cig.; veliko
premoženja si n., Jurč.

naskórem, adv. bald, M., C.

naskóren, rna, adj. baldig, ogr.-Mík., C.

naskóřo, adv. = na skoro, bald, Erj.(Tz. sp.).

naskriž, adv. pogl. navzkriž.

naskrižem, adv. pogl. navzkrižem.

naskúbsti, skúbem, vb. pf. 1) anrupfen, Cig.;
— 2) eine gewisse Menge ausrupfen; n. perja;
— 3) n. se, sich satt rupfen.

naskůta, f. ein widerwärtiges Ding, Jan., C.

naskúten, tna, adj. widerwärtig, Jan.

naskútnost, f. die Widerwärtigkeit, Jan.

nasláda, f. 1) die Süßigkeit, Jan.(H.); coll.
süße Sachen: hruške, česplje, grozdje in druga
jesenska naslada, DSnv.; — 2) das Vergnügen,
die Luft, nk.; Naslade užili ste cvet, Levst.
(Zb. sp.); uživati dobrote in naslade tega
sveta, LjZv.; náslada, kajk.-Valj.(Rad).

nasláden, dna, adj. 1) süßlich, Jan.; — an-
genehm: n. diš, der Wohlgeruch, ogr.; — 2)
wollüstig, lüstern, sünflich, Guts., Mur., Cig.,
Jan., C., nk.; užitke pripravljati nasladnemu
občinstvu, Zv.

nasladiti, im, vb. pf. verfüßen, Z., Jan.(H.);
— ergößen, Z., Jan.(H.).

nasládnež, m. der Wölfflting, Cig., nk.

nasládnik, m. der Wölfflting, Guts., Mur.,
Cig., Jan.

nasládnost, f. die Wölflust, Guts., Mur., Cig.,
Jan., nk.; die Lüsternheit, Cig.; die Geilheit,
Mur.; násladnost, kajk.-Valj.(Rad).

nasladovânje, n. das Ergößen, kajk. -Valj.
(Rad).

nasladováti se, ûjem se, vb. impf. sich der Luft,
dem Vergnügen hingeben, sich ergößen, tudi:
nasladovati se, kajk.-Valj.(Rad).

naslájati — naslédováti

— 667 — naslédovâvec — nasměhávati se

naslájati, am, *vb. impf. ad nasladiti; 1) ver-
füßen: spomin jima pač ni mogel naslajati
spanca, Jurč.; — 2) ergößen: u. srce, Let.:
— n. se, sich ergößen, SIN.; n. se z vsemi
pozemeljskimi dobrotami, LjZv.; n. se česa,
Zv.

naslamúriti se, ûrim se, *vb. pf. = nasamu-
riti se, düfter werden, C.; naslamurjen, ver-
drießlich, Mur., Jan., C.

naslan, adj. ein wenig falzig, falzicht, Jan.

naslaníniti, înim, *vb. pf. mit Spef bepícken:
n. zajca, Cig.

naslanjáč, m. der Lehnesseffel, Cig., nk.

naslanjálo, u. die Lehne, Cig., nk.

naslanjati, am, *vb. impf. ad nasloniti; an-
lehnen; glavo n. na roko; — n. se, sich an-
lehnen; — n. se na kaj, auf etwas beruhen,
sich gründen, Cig., Jan.; — n. se na koga,
sich auf jemanden berufen v. beziehen, Cig.

naslavljati, am, *vb. impf. ad nasloviti; titu-
lieren, SIN.-C.; z gospidično n., Cv.

naslěd, slěda, m. die Darauffolge: n. soglasni-
kov, Preš.; násled, ogr.-Valj.(Rad).

naslěda, m. Ravn.-C., pogl. naslednik.

naslědba, f. 1) die Nachfolge (z. B. in der Herr-
schaft), Mur., Cig., Jan.; — die Nachahmung,
Jan.; — 2) der Anhang, Mur.; die Secle,
kajk.-Valj.(Rad).

naslědek, dka, m. das Ergebnis, die Folge,
Mur., Cig., Jan., Ravn., nk.; dobri, slabi
nasledki, nk.

nasléden, dna, adj. consecutiv, resultierend,
Jan.(H.); — Erb-, Jan.(H.).

naslédica, f. = nasledek, Jan.(H.).

naslédina, f. die Erbschaft, C.

naslédíti, ím, *vb. pf. 1) nachfolgen: u. koga,
Mur., C., nk.; — 2) durch Erbfolge erhalten:
n. očetovo zemljo, Svet.(Rok.).

naslédje, u. die Nachfolge, Cig., DZ., Vrt.; n.
v službi, Cig.; prestolno n., die Thronfolge,
Cig (T.); dedno u., die Erbfolge, Cig.(T.).

naslědnica, f. die Nachfolgerin, Cig., Jan.,
Ravn., nk.

naslědnik, m. 1) der Nachfolger; — cesarje-
vič n., kaiserlicher Kronprinz, Jan.(H.); —
der Erbe, Dalm.-M; = dedni n., Levst.
(Nauk); — 2) der Anhänger, C.

naslědníštvo, n. die Nachfolge, die Erbfolge, C.

naslědnje, adv. = na slednje, na zadnje, zu-
legt, C.

naslědnji, adj. nachfolgend, folgend, Mur.,
Cig., Jan., Cig.(T.), nk.

naslědnjič, adv. = na slednjič, na zadnje, zu-
legt, C.

naslédovânje, n. 1) das Nachfolgen, die Nach-
folge, Mur., Cig., Jan., nk.; — 2) die Nach-
ahmung, (tudi: naslědovanje, náslédovanje),
kajk.-Valj.(Rad).

naslédováti, ûjem, *vb. impf. 1) nach einer
Sache oder einer Person in der Reihenfolge
kommen, folgen: zdaj nasleduje molitev, na
blisk nasleduje grmljavica. ogr.-Valj.(Rad);
— n. kaj: dober žitek nasleduje srečna smrt,
C.; to biblijo so nasledovale mnoge druge,
ogr.-Levst.(Rok.); — Nachfolger sein, folgen:

n. koga ali komu, Mur., Met., nk.; — n. do-
movanje, zemljiše po svojega ujca smrti,
erben, (naslědovati) Levst.(Nauk); — hervor-
gehen, Jan.(H.); — 2) nachgehen, fröhnen: n.
svoje želje, nasladnost svojega telesa, C.,
ogr.-Valj.(Rad); nachfolgen, sich nach jeman-
dem oder einer Sache richten, nachahmen, be-
folgen, Mur., Jan., Cig.(T.); Kristusa, nje-
gove nauke u., kajk.-Valj.(Rad); — tudi:
naslédovati in následovati, kajk.-Valj.(Rad).

naslédovâvec, vca, m. der Nachfolger, der
Nachahmer, Jan., Cig.(T.), Slom.-C., Valj.
(Rad).

naslědstvën, stvena, adj. die Nachfolge oder
Erbfolge betreffend: nasledstvena vojska, der
Erbfolgefrieg, Cv.

naslědstvo, n. die Nachfolge, Cig., Jan., nk.;
dedno u., die Erbfolge, Cig.(T.), nk.

naslepiti se, ím se, *vb. pf. von ungefähr ge-
lingen: naslepilo se mu je, Guts.

naslikati, am, *vb. pf. abbilden, malen: n. koga,
n. podobo, nk.; naslikana okolica, die Land-
schaft, Cig.(T.).

naslíniti, slínim, *vb. pf. angeiferern, M.

naslíšati se, slíšim se, *vb. pf. genug zu hören
befommen, sich fätt hören.

naslômba, f. die Lehne, die Stüße, Jarn., Cig.,
Skrinj.-Valj.(Rad); križ je n. hromih, Cv.

naslón, slóna, m. 1) das Anlehnen, Cig., M.;
— 2) die Lehne, Cig., Dalm.; stebri so bili
sirebrni, naslon zlat, Jsvkr.; stolček je dober,
če prav nima naslona, Levst.(Zb. sp.); — die
Brückenlehne, Cig.; náslon, ogr.-Valj.(Rad);
— 3) = slon, der Elephant, Dict.

naslônek, nka, m. die Lehne: naslonki („na-
slunki“) na obadveh straneh stola, Dalm.

naslonica, f. die Lehne, vzhŠt.-C.

naslonílo, n. die Lehne, Cig., Jan., M.

nasloníše, u. der Anlehnpunkt, der Stützpunkt,
Cig., C.

naslóniti, slónim, *vb. pf. anlehnen; n. lestvo
na drevo, na zid; n. se, sich anlehnen: u. se
na mizo, na koga.

naslonják, m. der Lehntuhl, Mur.

naslôv, slóva, m. der Titel, Cig., Jan., Cig.
(T.), nk.; — čes.

naslóven, vna, adj. Titel: naslôvni list, das
Titelblatt, nk.; Titular, Cv.

naslovíti, ím, *vb. pf. titulieren, nk.; betitełn
Jan.(H.).

naslôvje, n. die Titulatur, Cig.(T.).

nasluhávati, am, *vb. impf. lauschen, horchen,
vzhŠt.-C.

nasluhováti, ûjem, *vb. impf. = nasluhavati, Z.

naslúšati, am, I. *vb. impf. lauschen, horchen,
Cig., Jan., BlKr.-M., Nov.; — II. n. se, *vb.
pf. sich fätt hören, Cig.; ni se ptičkov mogel
n., LjZv.

naslúžiti se, im se, *vb. pf. sich fätt dienen.

nasměh, m. das Anläschen, Mur., Cig., C., nk.;
ne zaupati skrivnemu nasmehu, Kast.-Valj.
(Rad).

nasměhávati se, am se, *vb. impf. = nasmeh-
hovati se, M.

nasměhljaj — nasnováti

— 668 —

nasnúbiti — nasprotljiv

nasměhljaj, m. das Lächeln, das Anlächeln,
Cig., Jan., M., nk.

nasměhljáti se, âm se, vb. pf. lächeln; n. se
komu, jemandem zulächeln, ihn anlächeln.

nasměhljávati se, am se, vb. impf. ad nasmehljati se; lächeln: Golčice mi precvetajo, Se sladko nasmehljavajo, Npes.-K.

nasměhljiv, iv, adj. lächelnd, M.

nasměhniti se, směhnem se, vb. pf. eine
lächelnde Miene machen; n. se komu, jeman-
den anlächeln, M., nk.

nasměhovânje, n. das Lächeln, das Zulächelu.

nasměhováti se, ûjem se, vb. impf. ad nasměhniti se; lächeln, zulächeln.

nasmějati se, smějem, smějam se, vb. pf. 1)
zu lachen ansangen, lächeln; n. se komu, je-
manden anlächeln, ihm zulächeln; Meni nebo
odprto se zdi, Kadar prijazno nasmejaš se,
Preš.; — 2) n. se, sich satt lachen.

nasměšljívost, f. = nagnjenost k nasmeho-
vanju, LjZv.

nasmetítí, ím, vb. pf. irgend eine Menge un-
gehöriger, unnüßer Dinge, Unrath anstreuen
= smeti napraviti; z rezljanjem n. po sobi
ali n. sobo; nasmečen, voll Kehricht, C.

nasmíhati se, am se, vb. impf. ad nasmehniti
se; lächeln, zulächeln, Zv., Třt.

nasmód, m. die Anfengung, Cig.

nasmodíti, ím, vb. pf. anſengen.

nasmolíti, ím, vb. pf. 1) mit Bech anſtreichen,
bepichen; — 2) prellen, M.

nasmráditi, smrádim, vb. pf. mit Gestank er-
füllen; u. po hiši, n. sobo.

nasmrájanje, n. das Durchstänfern, M.

nasmrájati, am, vb. impf. ad nasmraditi; mit
Gestank erſüllen, Jarn., Cig.

nasmŕcati, am, vb. pf. eine gewisse Menge ab-
streifen: n. listja, Cig.

nasmŕčati se, ím se, vb. pf sich satt schnarchen.

nasmúkati, kam, čem, vb. pf. 1) eine gewisse
Menge abstreifen; n. listja; — 2) n. koga,
abprügein, ohrſeigen.

nasnâvati, am, vb. impf. ad nasnovati; das
Garn aufziehen, anzetteln, M.; klopke n.,
Danj (Posv. p.); —iglo si n., einfädeln, Danj.
(Posv. p.); — n. si peneze, sich Geld erwer-
ben, Danj.(Posv. p.).

nasnážiti se, im se, vb. pf. sich aufputzen, sich
schmücken, C., Škrinj.

nasněžiti, i, vb. pf. 1) anschneien: n. veliko
snega; — 2) n. se, zur Genüge anschneien,
auschneien, Cig.

nasnôva, f. der Anſchlag, die Anſtiftung, Cig.;
pričeti nasnovo, Škrinj.

nasnováč, m. der Anſtifter, Cig., Nov.

nasnováti, snújem, vb. pf. anzetteln (bom
Weber); — n. pesem, ein Lied erſinnen, Npes.-
Pjk.(Črt.); to se vam je v pijanosti nasno-
valo, dieser Gedanke kam euch im Rausch,
LjZv.; — n. dnevnik, ein Tagebuch anlegen,
DZ.; nasnovano delo, das inauquierte Werk,
Levst.(Močv.); anſtiften, anzetteln: n. zaroto,
Cig., Jan.

nasnúbiti, im, vb. pf. 1) anwerben, Mur.; n.
potepuhov, Ravn.-Mik.; — 2) n. se, das
Werben satt bekommen.

nasnůtek, tka, m. 1) = osnutek, der Zettel
(beim Weben), Jan.(H.); — 2) das Project,
Cig.; eine angegettelte Sache, Cig.

nasobaten, tna, adj. = nasoben, (tudi: naso-
vaten) SlGor.-C.

nasoben, bna, adj. doppelt (von Blumenblüten),
C.; — prim. čes. nasobný, zusammengesetzt,
C. (?)

nasobnat, adj. = nasoben, (tudi: nasovnat), C.

nasolíti, ím, vb. pf. einſalzen: n. vse svinjsko
meso.

nasomóriti se, õrim se, vb. pf. ein finſteres
Geficht machen, nasomorjen, verdrießlich, mit
finſterem Geficht, vzhŠt.-C.; — prim. nasa-
muriti se.

nasovrážiti se, âžim se, vb. pf. des Hassens
satt werden, Jurč.

naspânčkati se, am se, vb. pf. = naspati se
(v otročjem govoru).

naspáti se, spím se, vb. pf. genug schafen,
ausſchafen.

naspávati se, am se, vb. impf. ad naspati se;
auszuschafen pflegen, Jan.(H.).

náspí, adv. naspi devati = drugo na drugo
devati, n. pr. knjige, auſchichten, Vrsno-Erj.
(Torb.).

naspôł, adv. = naspolu, Ig, Tolm.

naspôli, adv. = naspolu, BlKr.-Mik.

naspôlu, adv. = na spolu, zur Hälfte, halbpart;
n. kaj imeti, sich mit jemandem in den Er-
trag gegen eine Gegenleistung theilen, C.

naspoštováti se, ûjem se, vb. pf. genug ehren:
ne more se ga dosti naspoštovati in naču-
diti, er kann ihn nicht genug verehren und
bewundern, Ravn.-Mik.

nasprěk, adv. = poprek, Gol.

nasprôtek, tka, m. der Gegensatz, der Con-
traſt, Cig., Jan., Bes., ZgD.; — das Gegon-
ſtück, Jan.

nasprôten, tna, adj. entgegengesetzt; nasprotna
stran; nasprotna moč, die Gegenkraft; na-
sprotni tok, der Gegenstrom (phys.), Cig.
(T.); nasprotni namen, die Gegenzuficht; to
je pravici, postavi nasprotno, das ist gefes-
, rechtswidrig; — feindlich, abgeneigt: sreča
mi je nasprotna.

nasprôti, I. adv. 1) gegenüber, vis-à-vis; n.
stanovati; n. stati ali sedeti komu; — ent-
gegen; n. iti komu; — 2) dagegen, zum wider,
gegen; n. biti komu, wider jemanden seiu;
n. delati čemu; n. vodi plavati; n. si biti,
wider einander jein, sich widersprechen; — n.
se postaviti, sich widerseßen; n. govoriti; —
im entgegengesetzten Falle; — umgekehrt, hin-
wiederum; — II. pracp. c. gen. gegenüber:
sede nasproti njega, Jurč.; nasproti Bra-
tovlje Peči, Zv.; n. državne blagajnice, DZ.

nasprôtje, n. der Gegensatz, der Widerspruch,
der Contraſt, der Widerstreit, Cig., Jan., Cig.
(T.), nk.

nasprotljiv, adj. widerseßlich, Cig., Jan.

nasprotljivost — nastânjenost — 669

nastanjeván — nastáviti

nasprotljivost, f. die Widerseßlichkeit, der
Widerspruchsgeift, Cig., Jan.

nasprôtnica, f. die Gegnerin, die Widersache-
rin, Mur., Cig., Jan., nk.

nasprôtnik, m. der Gegner, der Widersacher,
Mur., Cig., Jan., nk.

nasprôtnja, f. die Gegenaussteuer, die Wider-
lage (kar mož ženi pripše ali zaženi za doto),
Notr.(?)-Cig.

nasprôtnost, f. der Gegensatz, der Widerspruch,
Cig.(T.), M.; die Widrigkeit, die Feindlichkeit,
Mur., Cig., Jan.

nasprotovanje, n. das Widerstreiten, das Op-
ponieren, nk.

nasprotováti, újem, vb. impf. widerstreiten,
opponieren, Cig., Jan., Cig.(T.), nk.

nasprotovávec, vca, m. der Opponent, Jan.

nasprôtstvo, n. = nasprotje, nk.

nasrditi se, im se, vb. pf. sich fätt zürnen,
auszürren, Cig.

nasrébati se, bam, bljem se, vb. pf. zur Ge-
nüge schlürfen.

nasrěd, praep. c. gen. = na sredi, sredi,
mitten in, Mik.

nasřkati se, řkam, čem se, vb. pf. zur Ge-
nüge schlürfen; n. se (vina), sich betrinken.

nasrkljáti se, ám se, vb. pf. zur Genüge
kleinweise schlürfen.

nasřšiti se, im se, vb. pf. 1) die Federn
sträuben, sich sträuben (n. pr. o puranu), Mur.,
Cig.; sich borsten, Cig.; nasršen, struppig:
vol je nasršen, SlGor.; —2) eine trobige Miene
annehmen, Mur.; nasršen kakor čemerni
jež, Volk.-M.

nasřtiti se, im se, vb. pf. = nasršiti se: na-
srčena mačka, Hal.-C.

nastačilo, n. der Heiser des Hochzeitsanführers,
(v Istri) V.-Cig. (?)

nastáj, ája, m. 1) die Lage, das Verhältnis,
C.; — 2) die Vorschrift, (nástaj) ogr.-Valj.
(Rad).

nastájanje, n. das Entstehen, das Eintreten,
das Werden: n. noči.

nastájati, jam, jem, vb. impf. ad nastati; 1)
entstehen, eintreten, werden; mraz nastaja,
es wird kalt; zima nastaja; noč nastaja; —
2) n. na službo, sich um einen Dienst oder
ein Amt bewerben, candidieren, Cig.

nastânek, nka, m. 1) die Entstehung, Cig.,
C., nk.; —2) = učinek, uspeh, die Wirkung,
der Erfolg, C.

nastanilq, n. der Belag, Levst. (Pril.).

nastanîtev, tve, f. die Einquartierung, Cig.,
Jan.; vojaška n., die Militäreinquartierung,
Levst. (Nauk).

nastánití, stáním, vb. pf. einquartieren, ein-
logieren, beherbergen, Cig., Jan., ogr.- C.,
Levst.(Nauk), nk.; huzarje n., Erj. (Izb. sp.);
— n. se, sich einquartieren, sich einlogieren,
Cig., Jan.; sich häuslich niederlassen, Cig.,
Jan., ogr.- C.; den Wohnsitz nehmen, DZ.;
nastanjen, anfässig, Cig.(T.).

nastânjenec, nca, m. der Einquartierte, Cig.

nastânjenost, f. die Anfässigkeit, Jan. (H.).

nastanjeválen, kna, adj. Einquartierungs-:
nastanjeváno breme, die Einlagelast, DZkr.

nastanjevânje, n. das Einquartieren: n. vo-
jakov, Erj. (Izb. sp.).

nastanjeváti, újem, vb. impf. ad nastaniti,
Cig., Jan., Levst.(Nauk), nk.

nastáti, stánem, vb. pf. 1) entstehen, eintreten,
werden; zima, noč je nastala; — 2) antreten:
službo u., Lašče-Levst. (Rok.); — erben, C.;
Prišel kraljevi je mlad, K' ima španski tron
nastat', Npes.-K.

nastáti se, stojim se, vb. pf. des Stehens über-
drüssig werden, sich müde stehen.

nastáva, f. 1) die Aufstellung, Cig.; n. soda,
da se iz njega toči, Cig.; — die Positur,
Telov.; — n. (kakega zidanja), die Anlage,
Cig.; — 2) das Aufgestellte: die Lofspeise,
der Köder, Mur., Cig., Jan.; die aufgestellte
Falle, Schlinge u. dgl., Cig.; Mladenči pri
vas za njih glave Nastavljao skrivne nastave,
Preš; Nastav i pasti se nemaš bati, Levst.
(Zb. sp.); — der Hinterhalt, Jap. (Sv. p.j);
— 3) nástava, panj, kateri je izgubil ma-
tico in katerega čebelar vrhu druzega na-
stavi ali navezne, Polj.; — 4) nástava, die
Einfezung, die Einrichtung, die Anordnung,
das Gezeß, C., ogr.-Valj.(Rad).

nastávati, am, vb. impf. = nastajati 1), C.; na-
stavajoča noč, die anbrechende Nacht, C.

nastávec, vca, m. 1) der Schrothammer, der
Schröter, V.-Cig.; — 2) der Ansaß bei Blaš-
instrumenten, Cig.; — 3) der Auffaß, der
Uebersaß, Cig.; — 4) = nastavek 2), C.

nastávček, čka, m. dem. nastavek; das Ansaß-
röhrchen, Cig.; koščen u., DZ.

nastávek, ka, m. 1) kar se nastavi (nastavlja),
der Auffaß, der Ansaß, Mur., Cig., Jan.;
n. na panju, C.; der Auffaß zur Berlängerung
(3. B. eines Instrumentes), Cig., Jan.; die
Fortsetzung: n. hrbtenjače, Erj. (Som.); der
Anschub beim Tische, Cig.; — 2) der Binder-
triebel, das Schlagholz der Binder, C.; — 3)
der Köder, Jarn.-M., Cig.; — 4) nástavek,
die Lage: hiša je na lepem nastavku, Svet.
(Rok.).

nastáven, vna, adj. zum Anseßen bestimmt, An-
jaß, Cig.; — nastávni trnek, die Zugangel,
V.-Cig.

nastavítelj, m. der Einseßer, der Gründer, der
Urheber, ogr.-C.

nastáviti, stávim, vb. pf. 1) anſeken, anſtücken,
Mur.; — n. govorjenje o čem, eine Rede
anknüpfen, Cig.; n. govor o čem, etwas zur
Sprache bringen, M.; — fortſegen, Zora; —
— 2) zu einem bestimmten Zwecke hinstellen,
aufstellen; u. kako posodo, da kdo kaj v njo
da; — u. past, zanko, mrežo, vado, strup;
— n. topove; u. komu meč na prsi, an-
ſegen; — n. sod, anzapfen; — n. uho, das
Dhr näher bringen, um bessr zu hören oder
zu horchen; — u. komu nogo, jemandem
ein Bein halten, damit er falle; — n. se, sich
zu einem bestimmten Zwecke hinstellen; — 3)
gründen, C.; — n. zidanje, den Grund zu

nastâvkati — nastópen

— 670 —

nastópiti — nastrégati

einem Gebäude anlegen, Cig.; — n. svetstvo,
daš Sacrament einſeßen, ogr.-C.

nastâvkati, am, vb. pf. žito, lan dejati v
stavke, in Hocen ſeßen, Cig.

nastávljati, am, vb. impf. ad nastaviti; 1)
anſeßen, Cig.; n. gostovanje, forſteſen, vzh-
Št.-Valj. (1'cst.); — 2) zu einem bestimmten
Zwecke auſſteilen.

nastávljenka, f. das ins Hühnerneust gelegte
Ei, C.

nastâvnik, m. 1) = nastavek 2), der Binder-
triebel, C.; — 2) der Meißter, Mur., Zv.,
Vrt., Levst. (Zb. sp.); (stsl.).

nastavnják, m. der Bindertriebel, ogr.-C.

nástel, m. = nastil, Mik., Valj. (Rad); (ná-
stel, stla, vzhŠt.).

nástelj, f. = nastelja, Jan.; slama je naj-
boljša nastelj, SlGosp.; (nástel, Mur.).

nastělja, f. die Streu, Cig., C., Gor.

násteljca, f. dem. nastelj, (nástelca) ogr.-Valj.
(Rad).

nastěnjak, m. die Hauswurz (sempervivum
tectorum), C.

nástił, stila, m. die Streu, Cig., C., Dol.

nastíłjati, am, vb. impf. ad nastlati; die Streu
machen; n. živini.

nástíł, n. = nastil, Cig., Jan., Vrt., LjZv.

nastláti, stěljem, vb. pf. die Streu machen,
n. živini.

nástojen, jna, adj. eisrig, ogr.-C.

nastójnik, m. der Sachwalter, der Verweser,
der Curator, C.; n. nad brizgalnicami, der
Spritzenmeißer, Levst.(Nauk).

nástojnost, f. der Eiser, der Fleiß, kajk.-Valj.
(Rad).

nastókati se, stókam, čem se, vb. pf. sich fät
áchzen.

nastóp, stópa, m. 1) der Antritt; n. službe;
n. dedine; n. vladarstva, die Thronbeſteigung,
Cig.(T.); — 2) das Auſtreten, der Auſtritt,
Mur., Cig., Jan., nk.; — navadni n., die
Grundstellung, Telov.; — 3) die Ueberschwem-
mung, C.; nastop je zablatil travo, Idrijska
dol.-Erv. (Torb.); — die Flut: u. in odstop,
Cig., Vod. (Kb. sp.); — 4) = nastopek, Preš.;
slabi nastopi, Burg.; — tudi: nástop, Erj.
(Torb.), Valj. (Rad).

nástópanje, n. 1) das Autreten; — 2) das Auf-
treten; — das Eintreten; — 3) das Anlaufen
(des Waffers).

nastópati, am, vb. impf. ad nastopiti; 1) an-
treten; — n. za kom, nachſolgen; — n. komu,
verſolgen, Bas.; — 2) auſtreten; — eintreten;
— 3) konj si nastopa, das Pferd nervet sich,
es reicht ein, Cig.; — 4) anlaufen, auſtreten
(o vodi); — prim. nastopiti.

nastôpek, pka, m. die Folge, Mur., Cig., Jan.,
Ravn., Levst. (Pril.), nk.

nastópen, pna, adj. 1) Antritts-, Cig., Jan.,
nástópnı govor, die Antrittsrede, Cig., nk.;
— 2) nachſolgend, folgend, Cig., Jan., nk.;
— Ergänzungss-: nastopni porotniki, Cig.,
DZ.

nastópiti, stópim, vb. pf. 1) autreten; n. pot;
n. službo, vladarstvo; u. za kom, nachſolgen,
Mur., Cig., Jan.; n. kraljestvo, cesarstvo za
kom, Cig.; n. dedino; n. pravdo, n. kazen;
n. tridescto leto, in das 30. Jahr treten,
Cig.; — 2) auſtreten (n. pr. o govorniku,
igravcu); — 3) eintreten, beginnen, Mur.,
Cig., Jan., nk.; doba je nastopila, nk.; na-
stopila je sila, Mur.; nastopile so okoliščine,
Cig.; (rus.); — 4) einen Miſstritt thun, Cig.;
— n. si zrebelj, sich einen Nagel in den Fuß
eintreten, V.-Cig.; — konj si je nastopil, das
Pferd hat sich mit dem Eifen eines Hinter-
fußes den Nerv eines Borderfußes verlegt,
es hat sich generbet, Cig.; — n. komu na
noge; — 5) anlaufen, auſtreten; voda je
nastopila.

nastópnica, f. die Nachſolgerin, Cig., Jan.

nastópnik, m. der Nachſolger, Mur., Cig., Jan.,
Ravn., Notr; apostolski nastopniki, die Nach-
ſolger der Apostel, Burg.; — der Nachmann,
der Erſaßmann, Cig., DZ.

nastopnína, f. das Antrittsgeld, Cig.

nastopováti, újem, vb. impf., Jan. (H.); pogl.
nastopati.

nastópstvo, u. = nasledstvo, die Nachſolge,
Jan. (H.).

nástor, m. die Anfechtung, C.; — der Troß, Bl-
Kr.-Cig.; — die Bosheit, iz sovrastva in na-
stora storiti kaj, Pohl.-Valj.(Rad.); — der Haß,
die Feindschaft, C.; der Groll, Cig., Jan.

nástor, adv. n. komu, jemandem zum Poffen,
Cig., BlKr.-M., Mik.; troß: n. našemu mi-
lemu podnebju, Nov.; u. prizadevi, Nov.

nástoren, rna, adj. troßig, Dol.-Mik.; bos-
haft, Svet. (Rok.), BlKr.; verleßend, beleid-
gend, M.

nastoríti, ím, vb. pf. n. komu, jemandem eš
anthun, M.; coprnica mu je nastorila, BlKr.

nastorljiv, íva, adj. troßig, BlKr.-Cig.

nástornost, f. 1) die Anfechtung, die Nachſtel-
lung: odvrni od njega vse nastornosti so-
vražnika, Krempl-Mik.; tatsächne nastornosti,
kajk.-Valj.(Rad.); — das Ungemach, C.; — die
Gefahr, C.; — 2) der Troßsinn, die Bosheit,
BlKr.-Cig.

nastrádati se, am se, vb. pf. des Darbens
überdrüssig werden.

nastrán, adv. = na stran, Jan. (H.).

nastrânka, f. das Hebšweib, Cig., Mik.

nastránski, adj. seitwärts befindlich, nach der
Seite hin gerichtet, Seiten-: n. udarec, der
Fehlshlag, Cig.; — črta nastranska! (neka
psovka), Andr.

nastréči, stréžem, vb. pf. 1) eine gewisse Menge
auſſangen; n. škaf vode pod kapom; u. krvi
v skledico; — 2) n. koga, jemanden er-
laubern, C.

nastréganje, n. das Auſtlaubern, das Auskund-
schaften, ogr.-C., M.

nastrégati, am, vb. impf. ad nastreči; n. koga,
kaj, belauern, beobachten, ogr.-C.; n. za kom,
auf jemanden lauern, auspassen, ogr.-C.

nastrégávati — nasúti

— 671 —

nasûtje — našest

nastrégávati, am, *vb. impf.* lauern, *C.*

nastrègniti, strègnem, *vb. pf.* n. koga, bemenken, antreffen, ogr.-C.

nastrèł, stréla, m. der Anschufß, *Cig.*

nastréliti, im, *vb. pf.* anschießen; zajca ni ustrelił, ampak samo nastrelil; nastreljen, angeschlossen.

nastréljati, am, *vb. pf.* 1) eine gewisse Menge durch Schießen erlegen; n. veliko divjačine; — 2) abprügeln, *Dol.*

nastrêšek, ška, m. = nadstrešek, das Vor-ach, *Mw.*, V.-Cig., Vrt.; lastovka hišici pod nastrešek nanosi gnezdice, Vrt.; das Wetter-ach über Thüren und Fenstern, *Cig.*

nastrêt, adv. gegenüber, vis-à-vis, *Fr.-C.*

nastréti, strem, *vb. pf.* decken: n. mizo, *C.*

nastrégati, stégam, žem, *vb. pf.* eine gewisse Menge abschaben, anschaben; n. krompirja; n. hrena, Kren anreisen.

nastrfhniti, stfhnem, *vb. pf.* rauh werden: koža mi je nastrhnila od straha, *Cig.*; nastrhnjen (pravilneje: nastrhel) od mraza, *Cig.*

nastrîči, strîžem, *vb. pf.* 1) mit der Schere anschneiden, anscheren; — 2) eine gewisse Menge durch Scheren bekommen; n. volne, las.

nastrígati, am, *vb. impf.* ad nastriči, *Cig.*

nastrák, m. die Hauswurz (sempervivum torum), *C.*, *Razdrto* pod Nanosom - *Erj.* (*Torb.*); — prim. natresk, netresk.

nastródj, strója, m. das Werkzeug, das Instrument, *nk.*; — češ.

nastrójiti, im, *vb. pf.* 1) eine gewisse Menge gerben; veliko kož n.; — eine gewisse Menge fertig beizen: nachrojil je gobe toliko, da zdaj ne ve kam ž njo, *Str.*; — 2) n. koga, durchgerben, durchprügeln, *Cig.*; — 3) n. klobuk, einen Hut aufstastieren, V.-Cig.; — 4) (im Bergbau) Anstalten machen, dass die Arbeiter die Arbeit beginnen können, anschaffen, V.-Cig.

nastrópje, n. = nadstropje, *Guts.*, *Mw.*

nastrúgati, gam, žem, *vb. pf.* eine gewisse Menge schabend, drechselnd zusammenbringen.

nastrúžiti, im, *vb. pf.* andrechseln, *Jan.*

nastržek, žka, m. kar se nastrže, das Scharrsel, das Scharricht, *Cig.*

nasúkati, kam, čem, *vb. pf.* 1) anspulen, aufwinden; n. nit na cevko, prejo na vreteno; aufdrehen, *Cig.*; — 2) eine gewisse Menge anspulen, aufwinden; veliko preje n.; — 3) n. se, sich satt winden o. drehen; — 4) in die Enge treiben, ins Bocfšhorn jagen, *Cig.*, *M.*, *Polj.*; n. koga s tožbo, *Polj.*; zwingen: n. koga k miru, *Cig.*; — 5) nasukan, abgefeint, durchtrieben, *Cig.*, *Polj.*

nasúniti se, sůnem se, *vb. pf.* n. se česa, sich voll essen, ogr.-C.

nasunjak, m. neka pojedina pred adventom okolo sv. Martina, C.; — prim. nasednjak.

nasúšati, am, *vb. impf. ad* nasušiti; in Menge trocknen oder dörren, *Cig.*

nasúšiti, im, *vb. pf.* in einer gewissen Menge trocknen, dörren; n. sadja; n. veliko mesa, viel Fleisch fischen.

nasúti, spèm (sůjem), *vb. pf.* in einer gewissen Menge ausschütten; n. prsti, zrnja, žita; n.

peska po cestah; — n. mernik z vrhom, den Scheffel gegupft voll schütten; Polno zibko je d'narjev nasul, *Npes.-Mik.*

nasûtje, n. 1) das Anschütten; — 2) das Geschütt, V.-Cig.

násuvati, am, *vb. pf.* = nasuniti, anfüllen; kdo bode násuval („nasval“) tebe, ki sneš, kolikor vidiš, *Ip.-Erj.* (*Torb.*).

nasvat, adj. = nasobat, nasoben, *C.*

nasvaten, tna, adj. = nasoben, *C.*

nasvět, světa, m. der Vorschlag, der Antrag, *Cig.*, *Jan.*, *M.*, *C.*, *nk.*

nasvetávati, am, *vb. impf.* = nasvetovati, *Levst. (Nauk).*

nasvětnik, m. ktor nasvete daje, *Z.*, *Gor.-DSv.*

nasvétovanec, nca, m. der Vorgeschlagene, *C.*

nasvétovanje, n. das Anrathen, das Vorschlagene.

nasvétovati, ujem, *vb. impf.* 1) anrathen; bemantragen, vorschlagen; (v tem pomenu tudi *pf.*); — 2) n. se, *vb. pf.* des Rathgebens satt werden; — tudi: nasvetováti, újem.

nasvetovávec, vca, m. der Antragsteller, *Cig.*

nasvinjak, m. mastni ali debeli četrtek, C.; — prim. nasunjak.

nàš, náš, *pron.* unser; ta hiša je naša, dieses Haus gehört uns: po naše, in unserer Weise, in unserer Sprache.

nasáliti se, šálím se, *vb. pf.* des Scherzens satt weiden.

našarati, am, *vb. pf.* = našariti, *Z.*, *C.*

našáriti, im, *vb. pf.* ein buntes Anfjschen geben, bunt ankleiden, n. se, sich bunt ankleiden, *Dol.*

naščekáti, ám, *vb. pf.* = namolsti, *Zil.-Jarn.* (*Rok.*).

naščetiniti se, înim se, *vb. pf.* die Haare, Vorsten emporstehen machen o. sträuben, *Cig.*

naščeváti, ščúvam, ščújem, *vb. pf.* = naščuvati, *Cig.*

náščina, f. = naš jezik, unsere Sprache, *nk.*

naščípati, pam, pljem, *vb. pf.* 1) anzwicken; n. list: — 2) eine gewisse Menge abzwicken; n. brstja, popkov.

naščípniti, ščípnem, *vb. pf.* anzwicken, *Cig.*

naščúliti, im, *vb. pf.* = naščuti, *Cig.*

naščúti, ščújem, *vb. pf.* aufhezen, *C.*, *Rož.-Kres.*

naščuváti, ščúvam, ščújem, *vb. pf.* 1) aufhezen; n. psa na koga; n. ljudi proti oblastnikom; — 2) n. se, des Hebenš satt werden.

našemáriti, árim, *vb. pf.* = našemiti, *Z.*, *Erj.* (*Ižb. sp.*).

našémati, am, *vb. pf.* = našemiti, *Let.*, *Zora.*

našěmiti, sěmim, *vb. pf.* maškieren, als Maſke ankleiden; n. se, sich maſkieren; als Faschungs-narr sich ankleiden, *Polj.*

našemúriti, úrim, *vb. pf.* = našemiti, *Str.* ?

našéperíti, črim, *vb. pf.* = našopiriti, C.; — prim. ščeperiti se.

našepetáti, etám, čěem, *vb. pf.* = našeptati.

našeptáti, ám, *vb. pf.* 1) eine Menge zuſlüſtern: vse to mi je našeptal; — 2) n. se, sich satt zuſlüſtern.

našest, f. = nahod, *C.*

našęstek — našopíriti

— 672 —

našopīrjenec — natęcati se

našęstek, tka, m. die Erfindung, C., Mik.;
(prim. našest, gefunden, ogr.-C.).

našesten, tna, adj. = nahoden, C.

našestje, n. 1) der Fund, C.; n. sv. križa,
C.; — 2) = nahod, der Schnupfen, der Ka-
tarrh, („našistje“) Guts.; (morda: našestje?).

našestnik, m. der Finder, C.

našešėriti, ėrim, vb. pf. = našešuriti, Zora-C.

našeškati, am, vb. pf. abprügeln, Cig., Jan.,
Strek, Kr.

našešūriti, ūrim, vb. pf. sträuben, Št.; — prim.
nasršiti se.

našėtati se, am se, vb. pf. des Spazierens
satt werden, na vzhodu.

našev, šva, m. = našiv, Habd.-Mik.

našibati, šibam, vb. pf. n. koga, jemanden mit
der Ruthe abftreichen, Cig., Jan.

našibiti, ím, vb. pf. ein wenig anbiegen, Z.

našibniti, šibnem, vb. pf. = našibiti, Z.

našinec, nca, m. einer der Unstrigen, C., nk.

našiniti, šînem, vb. pf. ein wenig liegen, Z.;
n. se, sich ein wenig liegen, C.; (nam. na-
šibniti se).

našiti, šišem, vb. pf. 1) auſnähen, annähen;
gumbe n.; trakov n. na obleko; — 2) eine
gewiſſe Menge nähen.

našiv, šiva, m. das Aufgenähte, die Aufnaht,
Z., M., C.; die Einſaſſung (am Kleide), Cig.

našívati, am, vb. impf. ad našiti; auſnähen.

naškóditi, skôdim, vb. pf. einen Schaden zufügen:
grozdje lepo kaže, če mu se kaj ne naškodi,
BlKr.-M.; pos. durch Zauberei schaden: človek
je bil v vednem strahu, da ne bi zle čarov-
nice naškodile njemu, njegovi družini, nje-
govi živini, Navr.-(Let.); tako nobeden človek
nima moči naškoditi detetu, Pjk. (Črt.).

naškódovati, ujem, vb. pf. = naškoditi, Bl-
Kr.-M.

naškôpati, am, vb. pf. eine gewiſſe Menge
Schaubſtroh machen.

naškrábati, am, vb. pf. anſchaben, erschaben, Cig.

naškrápati, pam, pljem, vb. impf. in Tropfen
herabſfallen, anſangen zu tröpfeln: debelo iz
oblakov naškrapa, Slom.; dež je začel na-
skrapati, SlN.

naškrápljati, am, vb. impf. = naškrapatí,
Jan., Glas.

naškrapljeváti, ūjem, vb. impf. = naškra-
pati, Jan.

naškŕbati, am, vb. pf. etwas schartig machen,
ausſcharten, Cig.

naškrebati, am, vb. pf. annagen, Cig.

naškrnjáti, ám, vb. pf. annagen, C.

naškŕniti, škŕnem, vb. pf. ein wenig anbrechen.

naškropíti, ím, vb. pf. 1) genug bespriжен;
— 2) n. se, sich satt sprijen.

naškŕtati, am, vb. pf. annagen, ausſkerben, V.-
Cig.

našqbiti se, im se, vb. pf. šobo narediti, =
namrdniti se, Polj.

našopíriti, ſrim, vb. pf. aufsträuben; — n. se,
die Federn aufsträuben; (fig.) sich aufpußen;
našopirjen, aufgedonnert; — n. se, sich auf-
blähen, sich paßig machen; našopirjen človek,
ein aufgebläserener Mensch; — prim. našeperiti.

našopīrjenec, nca, m. der Pukßans, Jan. (H.).

našopīrjenka, f. die Pukßdocke, Jan. (H.).

našošėriti, ōrim, vb. pf. = našešuriti, auf-
sträuben: n. kukmo, den Schopf aufrichten,
vžhŠt.; našošorjene kokoši, das Gefieder auf-
sträubende Hennen, vžhSt.-C.

našpíliti, im, vb. pf. speilen: u. panj, kožo,
Cig.

naštětev, tve, f. die Aufzähfung, Jan. (H.).

naštěti, štějem, vb. pf. aufzählen; n. božje
zapovedi; n. vse rimske kralje; n. komu
gotovega denarja.

naštěvanje, n. das Aufzählen.

naštěvati, am, vb. impf. ad našteti, aufzählen.

naštěvek, vka, m. die Aufzähfung, Cig. (T.).

naštrbúnkati, am, vb. pf. = natepstí, BlKr.

naštŕčiti se, štŕčim se, vb. pf. steif werden,
BlKr.

naštŕkati, štrkam, vb. pf. anſprijen, Cig.

naštúliti, štúlim, vb. pf. 1) napraviti kaj, da
ima štulo, da je štulasto, auſthürmen: dva
klobuka u. na glavo, kako obleko na-se n.,
Lašče-Levst. (Rok.); — n. se, sich aufpußen,
Cig.; naštuljen, (geſchmacſoß) aufgepußt, C.,
Kr.; — 2) n. se kam, sich irgendwohin vor-
drängen, wo man im Wege ist, Kr.

našuntati, am, vb. pf. aufzählen, aufwiegeln.

našuntávati, am, vb. impf. ad našuntati, auf-
hezen, ogr.-M.

našvígati, švígam, vb. pf. mit einer Peitsche v.
Ruthe abſtreichen.

našvŕkati, švrkam, vb. pf. mit einer Peitsche v.
Ruthe abſtreichen.

nát, í, f. perje pri repi, korenju, krompirju
i. t. d., das Kräutig, Guts., V.-Cig., Mur.,
Jan., ogr.-Valj. (Rad), Soška dol., Kras-Erj.
(Torb.).

nataboríti se, ím se, vb. pf. = utaboriti se,
sich lagern, Jan. (H.).

natáče, f. pl. lange Strümpfe, C., Z.

natakač, m. der Mundſchenk, Mur., Mik.; der
Kellner, Mur.

natákanje, n. das Einschenken.

natákar, rja, m. der Kellner, Mur., nk.

natákarica, f. die Kellnerin, nk.

natákaričica, f. dem. natakarica, Str.

natákati, kam, čem, vb. impf. ad natočiti,
einschenken; — voll ſchenken; Kupice vinca se
natačejo, Npes.-Vraz.

natákavec, vca, m. der Mundſchenk, Hip. (Orb.),
Rog., Valj. (Rad).

natáknjenost, f. die Verdrießlichkeit (als Eigen-
schaft eines Menschen), C.

natákniti, nem, vb. pf. = natekniti.

nátan, m. = naton, Zil.-Jarn. (Rok.), Poh.

natánčen, čna, adj. genau; pünktlich; gründlich.

natánčnež, m. der Pünktliche, pretiran u., der
Pedant, Jan. (H.).

natánčnost, f. die Genauigkeit; die Pünktlich-
keit: die Gründlichkeit.

natápati se, a se, vb. pf. natapalo se mu je,
zufällig hat er es getroſſen, Soška dol.-Erj.
(Torb.); — prim. it. intoppare, antreffen.

natęcati se, tęcam se, vb. impf. wetteifern: n.
se s kom, C., Erj. (Izb. sp.); — hs.

natečaj — natěkati

— 673 —

natekníti — natěžnica

natečaj, m. der Concurs, C., nk.; — hs.

natěčen, čna, adj. läftig, Cig., Mik., Gor., Ig.

natěči, těčem, vb. pf. 1) fließend sich zu einer gewissen Menge ansammeln; nateklo je še pet škafov vina iz soda; — n. se, anfließen: ribnik se je natekel, Cig.; zusammenlaufen: narod se je bil v mesto natekel, LjZv.; — 2) treffen: mene je nateklo, Z.; kakor nateče, wie es kommt, Z.; — schlecht ankommen, C.; — n. božjo jezo, sich den Born Gottes zuziehen, Bas.; — 3) n. se, sich satt laufen.

natěčnik, m. ein läßiger Mensch, Gor.-M.

natěčnost, f. die Lästigkeit, Gor.

natěg, těga, m. die Spannung, Cig.(T.); — die Anspannung, die Anstrengung, Cig.(T.).

natěga, f. 1) die Anstrengung, Valj.(Rad); — 2) der Heber, der Saugheber, h. t.-Cig.(T.), Sen. (Fiz.); zavita n., der Winkelheber, Sen. (Fiz.).

natěgč, m. der Reifzieher, der Bandhaken der Böttcher, Mur., Cig., vržŠt.-C.

natěganje, u. das Anziehen; — das Strecken.

natěgati, am, vb. impf. ad nategniti; anziehen, dehnen, strafft Spannen.

natěgávati, am, vb. impf. = nategovati.

natěgniti, nem, vb. pf. 1) anziehen, Spannen; n. vrv; strecken: u. roke, sich zur Arbeit anschicken, C.; — durch Anziehen dehnen: n. nogavico, usnje; u. življenje, das Leben verlängern, Cig.; — n. komu ušesa, jemanden bei den Ohren nehmen; — 2) genug zukommen lassen: človek mu ne more nategniti, man kann ihm nie genug geben, er ist ein Rimmer-satt, Cig.; oče mu vsega nategne, kar si izmisli, Polj.; požrešnemu človeku ni moči u., einen unersättlichen Menschen kann man nicht befriedigen, Z.; — 3) vino nategne, der Wein wird trübe, M.; der Wein ändert seine Farbe, GBrda; — smradu n., zu stinken anfangen, Vod. (Izb. sp.); — 4) dile nategnejo (od mokrote), die Bretter dehnen sich (infolge der Feuchtigkeit) aus, Dol.; — 5) n. koso, = nabrusiti, St. Vidska Gora (Tolm.)-Erv. (Torb.).

nategovânje, n. das Anziehen, das Dehnen.

nategováti, újem, vb. impf. ad nategniti; 1) anziehen; dehnen; — n. uro = navijati uro, die Uhr aufzießen, Rez.-Mik.; — 2) genug zukommen lassen, befriedigen: požrešnemu človeku ni moči nategovati, M.

natěk, těka, m. 1) das Anlaufen, die Anschwelung, Cig.; der Auflauf von Menschen, Nov.; — 2) die Störung, C.; prim. nateka; — 3) ein läßiger Mensch, Valj.(Rad); psovka človeku: ta natek! jvžhŠt.; — der Böse, Jarn.; — prim. nateči 2).

natěka, f. die Ungelegenheit, das Hindernis: nateko delati komu, im Wege sein, läßig fallen, Gor., Ig; psovka človeku: ti nateka ti, Gor., Ig.

natěkati, těkam, vb. impf. ad nateči; allmäßlich zu einer gewissen Menge anfließen: voda nateka; — n. se, anlaufen, anfließen, Cig.; ribnik se nateka, Cig.

natekníti, táknem, vb. pf. 1) auſſtecken, anſtecken; n. kaj na kol, na rog, na vilice; n. kolo na os; n. prstan na prst; einhängen: u. vrata, okno; anziehen: n. rokavico na roko; u. na-se obleko, sich schnell ankleiden; vse na-se n., sich alles auf den Leib hängen, alles auf Kleidung auſwenden; — n. komu kaj na nos, einem etwas auf die Nase binden; — 2) reißen, C.; nataknjen, gereizt, verdrießlich; ves jezen in nataknjen, Rawn.; prim. nasejen; — 3) beſtecken: čelada s perjem nataknjena, Dict.; — s koljem n. (n. pr. grah), pſchieren, Cig.

natěkoma, adv. eilends, ſogleich, C.

náten, tna, m. = naton, Mik.

natepávati, am, vb. impf. 1) ſchlagen: lopatasto kolo parnika prične natepavati vodo, LjZv.; n. koga, prügeln, Dol.; — 2) n. se, tüchtig essen, gierig treffen.

natepěžkati, am, vb. pf. pri tepežkanju natepsti, am Tage der unschuldigen Kinder abstreichen.

natépstí, tépem, vb. pf. 1) gehörig abprügeln: — 2) eig. durch Schlagen zusammenbringen: n. si na glavo, sich etwas aufbürden, aufladen; n. se, in einer gewissen Menge sich ansammeln, zusammenlaufen; ljudi celo druhal se je nateplo, Met.-Mik.; natepla se je velika množica, Cig.; — 3) u. se, sich voll essen; n. se dobrih rib in druge jedi, Krelj; — 4) beschmutzen: s prahom natepen, Vest.; — 5) anſtecken, n. se, angeſteckt werden: natepen s kužno boleznijo, C.

natésati, těšem, vb. pf. 1) eine gewiffe Menge (Holz) behauen; u. veliko hlodov; — 2) n. koga, abprügeln, Glas.; — 3) n. se, des Zimmerns ſatt werden.

natěsnoma, adv. knapp, C., M.

natezáč, m. = nategač, der Reifzieher, Cig.

natezáča, f. = natezač, Jan.

natezálnica, f. = razteznalica, die Folterkammer, Jan.(H.).

natezálnik, m. die Reifzange, der Bandhaken der Böttcher, Cig., Jan., Hip. (Orb.), Dol.

natezáłq, n. das Reckzeug, Cig.; der Schuhdehner, Cig.

natézanje, n. das Anziehen, das Dehnen.

natězati, zam, vb. impf. ad nategniti; = nategati, anziehen, dehnen; n. koga, foltern, Cig., Zora; — natezan, gefucht (stil.), Cig. (T.).

natezâva, f. das Anziehen, die Anziehung, Jan.

natezávati, am, vb. impf. = nategavati, anziehen, dehnen.

natézen, zna, adj. anſpannend, intensiv, Jan. (H.).

natezůnik, m. der Reifzieher, Cig., Jan., Štrek., Notr.

natezíłq, n. 1) = natezilnik, Cig.; — 2) = osla ali jeklo, orodje, s katerim se kosa „nategne“ (nabrusi), Štrek., St. Vidska Gora (Tolm.)-Erv. (Torb.).

natezljiv, íva, adj. ſpannend, Jan.(H.).

natěznica, f. der Streckmuſtel, der Strecker, Cig.(T.), Erj. (Som.).

Slov.-nem. slovar.

43

natţznik — natláčiti

— 674 —

natlěči — natřcati

natěznik, m. = natezilnik, Cig.

natezováti, ûjem, vb. impf. = nategovati;
anzießen, dehnen.

natězva, f. die Radtspeiche, Istra - Cig., Kr.-Valj. (Rad).

nati, nam, vb. pf. iz: nehati, Kor.-C., LjZv. IX. 496.

natič, těča, m. der Stecken, die Stange, der
Aßt, an dem Erbsen v. Bohnen emporranken,
das Steckreis, die Bohnen-, Erbsenstange, Mur.,
Cig., Jan., Mik., Valj. (Rad), Senočeže-Erj.
(Torb.), Ip.; tudi: nátič, těča, Notr.

natičje, u. coll. = natiči, C.; srakoperja z
natičja ustreliti, Nov.

natíhoma, adv. im Stilen, heimlich.

natik, tika, m. 1) = natič, Cig., Lašče-Erj.
(Torb.); kol stoji v grahu za natik, LjZv.;
— 2) kar se natika, ein Aufsatz zur Verlän-
gerung, Cig., Nov.; — tudi: nátik, tika.

natikanje, n. das Anftecken; das Aufftecken.

natíkati, tíkam, čem, vb. impf. ad natekniti;
1) auf, anftecken; — 2) durchstöbern, Mur.,
vzhŠt.-C., Volk.

natikovánje, n. das Anftecken; das Aufftecken.

natikováti, ûjem, vb. impf. = natikati, an-
auftecken.

natírati, am, vb. impf. ad natreti; — n. pot,
einen Weg bahnen, Cig.

natírjati, am, vb. pf. durch Forderungen zu-
sammenbringen, zusammenfordern.

natis, tísa, m. = natisk 2), der Druck, Jarn.;
die Auflage, Cig., Jan., Cig. (T.), nk.

natísen, sna, adj. Druck: natísní stroški, Cig.

natisk, tíska, m. 1) = otisk, die Schwiele am
Fuße, C., SlGor.; — 2) der Druck (einer
Schrift), Mur., Cig., Jan.; die Auflage, Cig.
(T.); sto natisková učakati, LjZv.

natiskáló, n. der Druckstempel, Cig.

natiskár, rja, m. = tiskar, Mur., Cig.

natískati, am, I. vb. pf. eine gewisse Menge
drucken, Mur., Cig., nk.; n. knjigo, Mur.,
veliko knjig n., nk.; — II. vb. impf. ad na-
tisniti, = natiskovati, Cig., Jan.

natiskováti, ûjem, vb. impf. ad natisniti, na-
tiskati I.; drucken, Jan., nk.

natisnína, f. die Druckgebür, Cig., C.

natísniti, tísnem, vb. pf. 1) quetschen, Cig.;
— n. se, sich wund drücken, Ig.; — 2) drücken,
knjigo n., Jarn., Mur., Cig., Jan., nk.;
— 3) in einer gewissen Menge sich herandrängen:
v nižte šole so zadnja leta nekoliko natis-
nili, LjZv.

natíški, adj. natiški fižol, grah, bob, die Stecken-
fijole, Steckenerbfje, Steckenbohne, Cig., Lašče-
Erj. (Torb.).

nátje, n. = nat, pos. das Rübenkräutig, Lju-
bušnje (Goriš.) - Strek. (Let.).

natkáti, tkám, těčm (tečěm, tkèm), vb. pf.
eine gewisse Menge weben; n. dvajset palic
platna.

natláčiti, tlâčim, vb. pf. anstopfen, voll stopfen;
ni. si zepe e drabolki, želodec z jedmi, pipo
s tobakom; n. se, sich mit Speisen voll
stopfen; cerkev je natlačena, die Kirche ist
gedrängt voll; — eine gewisse Menge hinein-

stopfen; n. slame v vrečo; n. tobaka v pipo;
— n. veliko ljudi na voz.

natlěči, tółčem, vb. pf. = natolči.

natô, adv. = na to, potem, potle, hierauf,
hernach.

natóčiti, tóčim, vb. pf. einschenken; u. vina v
steklenico; — voll schenken: u. kupico, u.
sode.

natogotiti se, ím se, vb. pf. sich satt zürnen.

natòk, tóka, m. der Anlauf (des Wassers), Cig.;
— der Zusammenfluß von Menschen, Jan.
(H.); — der Zufluß, die Flut (des Meeres),
Cig., Jes.; — tudi nátok, tóka.

natolčávati, am, vb. impf. = natolcevati; arg-
wöhnen, Mur.; anspie len, vzhŠt.-C.

natółcevanje, n. das Argwöhnen, der Argwohn.

natółcevati, ujem, vb. impf. 1) klopfen, Mur.,
Met.; — 2) Verdacht haben, argwöhnen: n.
koga, Argwohn gegen jemanden haben, Mur.,
Cig., Dol., Gor.; n. na koga, Cig., C.; —
tudi: natolceváti.

natolčljiv, iva, adj. argwöhnisch, Cig., C.

natolčljívost, f. die Geneigtheit zum Argwohn,
Cig., C.

natółcniti, tółcnem, vb. pf. anspie len, C.;
flüchtig erwähnen, C.

natóči, tółčem, vb. pf. 1) eine gewisse Menge
zerklopfen oder zerischlagen; n. orchov, ka-
menja; — 2) n. koga, abprügeln; — 3) n.
se, sich voll essen; — 4) n. se, sich satt klopfen
v. schlagen.

natółkávati, am, vb. impf. 1) = pritrkavati,
an die Glocke anschlagen, GBrda; — 2) mit
Worten anspie len, sticheln, Hal.-C.

natółkniti, tółknem, vb. pf. andeuten: n. komu
kaj, C.; — auf etwas anspie len, zu verstehen
geben, C.; — flüchtig erwähnen, C.

náton, m. 1) der Block, auf dem das Holz ge-
hackt wird, der Hacke block, Mur., M., C., Poh.;
— 2) der Plaß, wo Holz gehackt wird, Mur.,
Zora, St.; — die Holzlege, C.; (— tudi:
nátol, vzhŠt.).

nátonščak, m. = natonščica, C.; (tudi: na-
tolščak, vzhŠt).

nátonščica, f. verfaulte Holzabfälle auf dem
Holzplaß o. in der Holzlege (als Dünger), C.

nátonščnjak, m. = natonščica, vzhŠt.-C.

natopír, rja, m. = netopir, C.

natopiti, im, vb. pf. eine gewisse Menge schmelzen;
n. svinca, loja.

natoporíti, ím, vb. pf. bestielen: vile n. = na
toporišče dejati, C.

natora, f., Cig., Jan.; pogl. natura.

natóríti, tórim, vb. pf. eine gewisse Menge ver-
streuen, verzetteln, vzhŠt.-C.; tudi: -rítí.

natovárjati, am, vb. impf. ad natovoriti, Cig.

natovoríti, im, vb. pf. (als Saumlauf) ausfladen;
— aufpacken, Cig., Jan.; popotne stvari u.
zadaj na odprti voz, Jurč.; — beladen: na-
tovorjena ladja, DZ.

natóžnik, m. pri vozu klin, idoč skozi trap,
open in podvoz, C., Sv. Peter, Lašče-Erj.
(Torb.).

natřcati, am, vb. pf. napolniti, kar se najtrje
da, vzhŠt.-C., Lašče-Erj. (Torb.); n. mošnjo,

natřčiti — nátrst

— 675 —

natrúpiti — naudáriti

Cig.; sena n. v koš, Lašče - Levst. (Rok.); vreča je natrcana, krava ima natrcano vime (strožendes Euter), Lašče-Erj. (Torb.); — n. se, sich voll essen, Lašče-Levst. (Rok.).

natřčiti, tfčim, vb. pf. anlanden, M.

natrébiti, im, vb. pf. in Menge reinigen oder putzen: n. salate.

natres, m. = netresk, Mur.

natrésati, am, vb. impf. ad natresti, anstreuen; bestreuen.

nátrěsk, m. = netresk, die Haušwurz (sempervivum tectorum), Cig., Jan, Savinska dol.

natréskati, trěskam, vb. pf. 1) derb abprügeln; — 2) n. se. sich voll essen, C.; — 3) n. se, zur Genüge einschlagen (vom Blühe): zdaj se je menda natreskalo za nekoliko časa, jvzhŠt.

natrésti, trésem, vb. pf. eine gewisse Menge herabschütteln; n. sadja z drevja; — in einer gewissen Menge anstreuen; n. peska, prsti, smodnika; — bestreuen; n. tla s peskom; — zelo redko je z ljudmi natreseno barje, Levst. (Močv.).

natréti, tárem (térem), trem, vb. pf. 1) anbrechen, ein wenig brechen, C.; — 2) eine gewisse Menge brecheln; n. lanu; — 3) anreiben, Cig.; konico na kopju s strupom n., 17t.; z oljem n. mit, mit Del einreiben, Cig.; natren, C.; natrt, Erj. (Min.).

natrgati, tfgam, vb. pf. 1) ein wenig anreifen, Cig., Jan.; — 2) eine gewisse Menge anbreifen o. pflücken: n. cvetic, grozdja; — 3) n. se, sich satt pflücken.

natrgniti, tfgnem, vb. pf. ein wenig aufreißen, anreifen, Cig.

natrgováti, ujem, vb. impf. ad natrgati, natrgniti; anreifen, Cig.

nátrij, m. neka kemična prvina (kovina), das Natrium, Cig. (T.).

natřkati, tfkam, vb. pf. voll stopfen, vzhŠt.-C.; — n. puško, laden, Zora; natrkane jagode, (zum Plagen) volle Beeren, C.; — natrkan, berauscht.

natřkniti, tfknem, vb. pf. voll stopfen, C.; — natrknjene (= natrkane) jagode, C.

natróbiti, im, vb. pf. 1) n. komu ušesa, einem die Ohren voll schwägen; — 2) n. se, sich satt trompeten.

natřoha, f. die Verhebung, („kar se komu natrosi“), C.

natrohlina, f. das Angefaulte, Jan. (H.).

natrohnéti, ím, vb. pf. zu modern anfangen, anfaußen.

natrůmbati, am, vb. pf. eine gewisse Menge pumpen: n. vode v posodo, Cig.

nátron, m. das Natriumoxyd, das Natron.

natrösek, ska, m. = netresk, Rihenberk-Erj. (Torb.).

natrósiti, im, vb. pf. 1) eine gewisse Menge streuen; n. cvetic na pot; n. peska na papir; — 2) bestreuen; n. tla s cveticami; — 3) n. se, sich satt streuen.

natřpati, am, vb. pf. vollstopfen, anstopfen, Cig., C.; — hs.

nátrst, m. = netresk, die Haušwurz (sempervivum tectorum), Cig., Jan., Ljub.; (natrst,

f.: n. je širila sočnato perje po goleh, Lj-Zv.).

natrúpiti, im, vb. pf. anbrechen, Jarn., Cig.

nátrv, m. der Pfad in den Bergen, Mik.

natřžiti, tfžim, vb. pf. 1) eine gewisse Menge (Geld) als Erlös beim Verkaufen zusammen- bekommen; — 2) n. se, das Verkaufen (den Handel) satt bekommen.

natuliti se, im se, vb. pf. sich satt heuken.

natůra, f. 1) die Natur; — 2) die Schamtheile des Menschen; — 3) der männliche Same, vzh-St.-C., Dol.-Levst. (Rok.).

naturalist, m. einer, der nicht schulmäßig eine Kunst v. Wissenschaft betreibt v. ein Anhänger des Naturalismus, der Naturalist.

naturalizem, zma, m. nešolsko pečanje z umetnostjo ali znanstvom, v modroslovju: tajenje nadnaturnega razodetja, v umetnosti: natančno posnemanje nature, der Naturalismus.

natůren, rna, adj. Natur-, natürlich.

natůrnost, f. die Natürlichkeit, Cig.

natůrski, adj. natürlich: naturski človek, naturske žene sin, natursko veselje, Trub. (Post.).

natvésti, tvézem, vb. pf. anbiinden: n. na vrv, anseilen, Cig.; n. svoje cape krog sebe, Andr.; — n. srce na kaj, sein Herz an etwas hängen, Cig.; — n. komu pravdo, je- mandem einen Procesz anhängen, Cig.; — n. komu kaj, einem etwas anbinden, anhängen, zuschreiben, Mur., Cig., Jan.; n. o kom kaj, von jemandem etwas aušprengen, Gor.

natvézati, tvézam, vb. impf. ad natvesti, Cig., Jan.; na vrv n., Cig.; — ženskam dobrí ljudje natvezajo, da imajo posebno čuvstvo, ločiti lepo od manj lepega, Jurč.

natvezováti, újem, vb. impf. = natvezati, Cig.; mesecu n. vid in sluh, Jurč.

načučati, am, vb. impf. ad naučiti; = učiti, lehren, unterrichten, C., kajk.-Valj. (Rad).

načučen, čna, adj. 1) Unterrichts-, Jan., nk.; načučno ministerstvo, nk.; Lehr-, Jan., nk.; naučne knjige, nk.; — 2) gelehrig, ogr.-C., Sol.; — 3) = poučljiv, ogr.- C.; naučni slovar, das Conversationslexicon, Jan. (H.).

načučílo, n. = navodilo, die Instruction, Levst. (Nauk.).

naučíti, ím, vb. pf. erlernen machen, mit Erfolg lehren; n. dečka na piščal piskati; n. otroka moliti; n. koga pesem, molitev; n. koga razníh umetnij, lepega vedenja; — n. se, ev- lernen; n. se plesati, koše plesti; n. se krot- kosti in ponižnosti; n. se toliko, kolikor je treba; n. se pesem (namr. peti).

naučljiv, íva, adj. = načučen 2), gelehrig, Cig., Jan.

naučljívost, f. = načučnost, die Gelehrigkeit, Cig., Jan.

naučník, m. = učitelj, ogr.-C.

naučnost, f. die Gelehrigkeit, ogr.-C.

naudár, m. der Anschlag (3. B. an eine Glocke), Cig.

naudáriti, árim, vb. pf. 1) n. kaj na kaj, an etwas schlagen, Cig.; aufdrücken: n. potrdilu uradni pečat, DZ.; pismo naudarjeno s pe-

43*

naudárjati — navâda

— 676 —

navâdek — navdáhniti

čatom, DZ.; — 2) anheften (pri šivanju popeti z redkimi švi), Cig., Soška dol.-Erf. (Torb.); — 3) n. ceno, den Preis erhöhen, Mur.; — n. obečo, ein Anbot thun, Hip. (Orb.); — 4) naudarjen, = prismojen, Cig., C., M., Gor.

naudárjati, am, vb. impf. ad naudariti; an
either schlagen, anheften, Cig.

naudárjenje, n. die Anheftung, der Faden-
schlag, Cig.; — prim. naudariti 2.

naudáti, dám, vb. pf. uk., pogl. navdati.

naŭhnica, f. Jan., pogl. naušnica.

naŭhvica, f. der Dhring, Let., Vrt.; — hs.

naŭjčkati se, am se, vb. pf. zur Genüge schau-
kein: ni se mogla naujčkati otroka, LjZv.

naujédati, am, vb. impf. = ujedati, mit Vor-
wüßen quälen, C., Z.

náuk, náuka, naúka, m. der Unterricht; krščanski n., der Religionsunterricht; krščanskii n. imeti, die Christentheire (in der Kirche) abhalten; k nauku iti, zur kirchlichen Ausfrage (vor der Ofterbeichte) gehen; — nauki, die Studien, nk.; — die Lehre, die Belehrung; lepe nauke dajati; Malo penczov poslala, Dokaj bota mi naukov! Preš.; — die Lehre, die Doctrin; Kristusov n.; Platonov n. o idejah.

naukázati, žem, vb. pf. bestellen, C.; — an-
mejen, Jan.

naúmiti, im, vb. pf. = nakaniti, Cig.(T.), nk.; — hs.

naurâza, f. die Beschädigung (einer Wunde), C.

nauráziti, rázim, vb. pf. ein wenig rißen, Jan.;
(eine Wunde) aufreißen, Mur.; leicht verwunden,
Volk.-M.; — beschädigen, C.; n. se, sich
ein Gebrechen, eine Krankheit zuziehen, Sl-
Gor.; — nauražen, kräflich, C.; tudi: mit
sittlichen Gebrechen behaftet, C.

naúročen, čna, adj. tüchtig, gewaltig, vzhŠt.-C.

naúrok, adv. = na urok, gehörig, tüchtig, vzh-
Št.-C.; u. človek, ein braver, vortrefflicher
Mensch, vzhŠt.-C.

naústiti, im, vb. pf. = nahustiti, našuntati,
Vrt.

naušęsnica, f. das Dhrgehänge, V.-Cig., C.

naušęsnik, m. der Dhring, V.-Cig.

naŭsnica, f. = naušesnica, Cig., Jan., Škrinj.,
Cv.

naužiti se, žijem se, vb. pf. zur Genüge ge-
nießen.

nâv, m. die Seele des Todten nach heidnischer
Anschauung, Jurč.(Tug.); — prim. navje.

navába, f. die Lockspeise, Cig.

navábiti, im, vb. pf. 1) anlocken, Cig.; — 2) in
einer gewissen Menge einladen; veliko ljudi
u. na gosti.

navábljati, am, vb. impf. ad navabiti; anlocken:
ljudi k sebi n., Guts.(Res.).

navâda, f. die Gewohnheit; navada železna
srajca; navada popada, Kr.-Valj.(Rad); na-
vado imeti; = v navadi imeti, pflegeu, Trub.;
navado komu (človeku, živali) vedeti, je-
mandes Gewohnheit kennen; v navado mu
je prišlo, es ist ihm zur Gewohnheit geworden,
Met.; v navadi je, es ist gang und gäbe; po

navadi, gewöhnlich; — der Brauch; šege in
navade divjich narodov.

navâdek, dka, m. nav. pl. navadki, Gewohn-
heiten, Sitten, C.

navâden, dna, adj. üblich, gebräuchlich; na-
vadna beseda; — navadno = po navadi,
gewöhnlich; — navadna, die Menstruation,
Cig.; — gewöhnlich, gemein, alltäglich; n.
človek, u. obraz; navadno leto, gemeines
Jahr, Cig.(T).

1. naváditi, vâdim, vb. pf. gewöhnen, ange-
wöhnen; n. koga (se) zgodaj vstajati, da zgo-
daj vstaja; n. koga (se) česa, na kaj; n. koga
(se) čemu, C.; navajen biti delati; navajen
težkega dela; navajen čemu, C., nk.

2. naváditi, vâdim, vb. pf. = ovaditi, Rez.-C.

navádnost, f. die Gebräuchlichkeit, die Ueblich-
keit, die Gewöhnlichkeit.

navádoma, adv. = po navadi, Raič (Slov.),
Zora.

navâgati, am, vb. pf. eine gewisse Menge wägen,
zuwägen; n. komu mesa.

navâja, f. die Angewöhnung, Jan.(H.).

1. navájati, am, vb. impf. ad 1. navaditi; an-
gewöhnen; (Rimljan) se morja navaja, Vod.
(Pes.).

2. navájati, am, vb. impf. ad 2. navaditi; = ova-
jati, Rez.-C.

3. navájati, am, vb. impf. ad navesti; 1) in-
ducieren (phys.), Cig.(T.); — 2) „anführen",
erwähnen: n. besede, stavke, nk.; (po nem.).

navájenost, f. die Angewöhnung (als Eigen-
schaft), M.

naváł, vála, m. 1) der Andrang, Cig., Jan.,
nk.; u. vode, n. krvi, Cig.; n. sovražnika,
Cig.; — 2) náváł, der Heuhaufen, Mur.,
Valj (Rad); prim. navel.

navála, f. = naval 1), Jan., Zora, Vest.

navalíti, ím, vb. pf. 1) aufwälzen; n. kamen
nagrob; — aufladen, aufbürden: n. kaj na koga,
Cig.; — 2) andringen, heranstürmen, Cig.,
Jan.; množica je navalila, Cig.; n. na koga,
auf jemanden losstürmen, ihn anfallen, Cig.,
Jan.

naváljati, am, vb. pf. 1) heranwälzen, Jarn.,
M; — 2) eine gewisse Menge wälzend zu-
fanmen bringen: veliko sodov n. pred klet,
velikih kamenov n. na kup.

navaljénje, n. der Andrang, kajk.-Valj.(Rad).

navaljeváti, újem, vb. impf. ad navaliti.

naváloma, adv. im Ansturm, Nov.

navân, adj. nicht ganz voll: sod je navan, kad
je navana, Mur., Jan., vzhŠt.; — iz: na van;
prim. z. van.

návar, m. u. dati, Dbacht geben, Istra- C., Z.

navaríti, ím, vb. pf. anschweißen, Cig.

navážanje, n. das Anfahren; u. gnoja, peska.

navážati, am, vb. impf. ad napełjati, navoziti; anfahren; pesek na cesto, gnoj na njivo n.

nâvček, čka, m. die Zügenglocke, Kamena
Gorica(Gor.)-Erf. (Torb.); —prim. navje, stsl.
nav = mrtvec.

nâvčič, m. der Baumfönig, C.

navdáhniti, nem, vb. pf. = navdehniti, Cig.,
Jan.

navdājati — navědati se

— 677 —

navědek — navězniti

navdājati, jam, jem, vb. *impf. ad navdati*; er-
süllen, vso sapo je navdajal vinski duh, Erj.
(Izb. sp.); — n. koga z veseljem, nk.; —
spomin mu navdaje bridkosti, Jurč.

navdān, adv. in den Tag hinein, ins Blaue
hinein, Goriška ok.-Erj. (Torb.); anſs Ge-
rathewohl, Cig.

navdānje, n. der Affect, Lampe(D.).

navdáti, dám, vb. pf. 1) erfüllen, Mur., Cig.,
Jan.; dišave lepi duh je vso hišo navdal,
Met.; — n. koga s pogumum, Ravn.; —
2) n. se, vb. impf. wohl anſtehen, C., Npes.-
Vraz.

navdehniti, dáhnem, vb. pf. begeistern, inſpi-
rieren, nk.; (navdahniti), Cig., Jan., visoka
misel ga je navdehnila, Levst. (Zb. sp.); —
eingeben: čudovito misel komu n., Levst.
(Zb. sp.).

navdih, díha, m. die Eingebung, die Inſpirie-
rung, die Begeiſterung, Cig., Jan., C.

navdiha, f. = navdih, C.

navdihati, díham, vb. impf. ad navdihniti,
Cig., Jan.

navdíhniti, díhnem, vb. pf. = navdehniti,
Mur., Cig., Jan., nk.; naše mirne ljudi je
navdihnil vojaški duh, Erj.(Izb. sp.).

navdihováti, újem, vb. impf. ad navdihniti,
Mur., Cig., Jan., nk.

navdílj, adv. = na vdilj; 1) eig. lange: n.
zvoni = prvič vabi k službi božji, vžh.Št.-
C., Gor.; —2) = navdan, Kras; — prim. vdilj.

navdōł, adv. = navzdol, bergab; n. se peljati, iti.

navdōłen, łań, adj. = navzdolnji, Cig., C.

navdolěti, im, vb. pf. genügen, Mik.; — iz:
nadovoleti; prim. nadovleti.

navdółjati, am, vb. impf. in genügender Menge
verschaffen: kdo bi tebi kruha, denarja na-
vdoljal, Lašeč-Levst.(Rok.); — tudi: n. koga
s potrebščino, jemandem eine aušreichende
Verpflegung geben, Levst.(Nauk); — prim.
nadovleti.

navdoljeváti, újem, vb. impf. = navdoljati,
Levst.(Cest.).

navdōłnost, f. die Abhängigkeit (des Bodens),
die Abſchüffigkeit, Cig.

navdušati, am, vb. impf. ad navdušiti; bege-
ſtern, Jan., nk.

navdušba, f. das Begeistern, die Begeiſterung,
SlN.

navdušenje, n. die Begeiſterung, Jan.; z ve-
likim navdušenjem koga sprejeti, nk.

navduševálen, łań, adj. begeiſternd, nk.

navduševáti, újem, vb. impf. ad navdušiti;
begeistern, Jan., nk.

navdušiti, im, vb. pf. begeistern, Jan., Cig.
(T.), nk.

návečer, čéra, m. der Vorabend eines Festes,
die Vigilie, sveti n., der heil. Abend (vor
Weihnachten), vžh.Št.-C.

navečěrjati se, am se, vb. pf. sich zu Abend
satt essen, ein genügendes Abendinaßl nehmen.

návečerje, n. die Vigilie eines Festes, C., kajk.-
Valj.(Rad), Vrt.; n. sv. Lucije, Navr.(Let.).

navědati se, vědam se, vb. impf. sich unge-
bürlich benehmen, Lašeč-Erj.(Torb.).

navědek, dka, m. das Citat, Vest.; navedki,
Daten, DZ.

navědčti se, věm se, vb. pf. des Wiffens über-
drüssig werden: človek se že po naturi ni-
koli zadosti ne nave, Burg.

navějati, jam, jem, vb. pf. eine gewisse Menge
fertig worſein; veliko pšenice n.

návek, adv. = zmerom, immer, kajk.-Vest.

navěkati se, am se, vb. pf. sich satt weinen
oder schreien.

navěkše, adv. = z večine, največ, größten-
theiſ, SlGor., ogr.-C.

náveł, vla, m. der Heuhausen, der Heuschober,
C., Mik., vžh.Št.

naveličanje, n. das Ueberdrüſſigwerden.

naveličati se, am se, vb. pf. überdrüſſig werden,
satt bekommen; n. se česa; n. se delati.

naveličba, f. der Ueberdruß, Cig.

navelj, vlja, m. = navel, Jan., Valj.(Rad).

navěniti, nem, vb. pf. anwelſen, Cig.

navěsek, ska, m. das Angehängte, das Ange-
hänge, Cig.

naveseliti se, ím se, vb. pf. sich satt freuen.

navěsiti, věsim, vb. pf. 1) eine gewisse Menge
anhängen, Mur., Cig., Jan.; n. preje na gare,
Slom.; — 2) = nagniti, neigen, Jan.(H.).

navesláti se, ám se, vb. pf. sich satt rudern.

navésti, védem, vb. pf. 1) inducieren (phys.):
naveden tok, der Inductionſtrom, Cig.(T.);
— 2) „anführen“, citieren, Cig.(T.), nk.; (po
nem.).

navestílen, łań, adj. Anfündigungss-, Jan.(H.).

navestílo, n. die Anſage, die Verständigung,
das Zutimat, Jan.

navestiti, ím, vb. pf. anſagen, ankündigten, Jan.,
nk.; — benachrichtigen, Cig., Jan., nk.

navěstnik, m. der Verkünder, C.

navěšati, am, vb. impf. ad navesiti; anhängen,
Cig., Jan.

navěšcati, am, vb. impf. ad navestiti; ankün-
digen: petelin navešča zoro, Zora; oblaki
so naveščali nevihto, Erj. (Izb. sp.); — be-
nachrichtigen, Cig., Jan.

navěščénje, n. die Ankündigungs-: n. Marije
device, Nov.

navěti, vějem, vb. pf. = navejati, Cig.

navěza, f. 1) das Zuband, Cig.; — 2) die An-
hänglichkeit: n. na posvetno blago, C.

navězati, žem, vb. pf. 1) anbinden; — srce
na kaj n., Cig.; — n. se na kaj, sich an
etwas binden (fig.), Cig.; — 2) eine gewisse
Menge anbinden; trakov n. na obleko.

navězek, zka, m. das Angebundene, das An-
geſnupfte, Cig.; — das an eine Schnur Ge-
reihte: n. biserov, C.; n. korald, Bes.

naveziłó, n. das zur Ergänzung Angebundene:
der Zubuſſsaden, Cig.

navěznik, m. 1) = naveznjenec, Cig.; — 2)
das Deckelsied, V.-Cig.

1. navězniti, věznem, vb. pf. n. komu kaj,
einem etwas anbinden (fig.), Jan., Mik.

2. navězniti, nem, vb. pf. 1) ein Gefäß zum
Theil auf die offene Seite gestürzt hinstellen :
n. skledo, košaro, C.; — 2) umgestürzt auf-

navéznjeneč — navíti

— 678 —

navívati — navòd

ſeſen, Z.; n. panj, einen leeren Bienenſtock
auf einen vollen ſeſen, Z., Gor.

navéznjeneč, nca, m. vrhu druzega naveznjen
panj, Gor.

navezováti, ſujem, vb. impf. ad navezati; an-
binden; — n. svoje srce na kaj, Burg.

navíden, dna, adj. neidig: n. biti komu, C.,
Svet.(Rok.); — nam. nenavíden.

navídezen, zna, adj. jcheinbar, Jan., Cig.(T.), nk.

navidežen, žna, adj. = navidezen, C.

navidljiv, íva, adj. ciferſüchtig, Meg., Boh.;
— (navídljiv) neidich, Mur.; — nam. ne-
navídljiv.

navídnik, m. der Miſſgünstige, der Reider, C.;
— nam. nenavídnik.

navídnost, f. der Reid, C.; — nam. nenavídn-
nost.

navídoma, adv. zum Schein, C.

navíhanec, nca, m. navihan človek, ein durch-
triebener Mensch.

navíhati, ham, šem, vb. pf. 1) ein wenig auf-
ſtilpen; — 2) in die Enge treiben, M.; — an-
spornen, zu etwas vermögen, Jarn.; — 3) n. jo
kam, enteilen, Z.; naviſe jo proti sosedu, Zora;
— 4) navihan, abgefeimt, durchtrieben.

navihráti, ám, vb. pf. verbiegen, falten: u.
usnje, C.

navijáč, m. der Uhrſchlüssel, Mik.

naviják, m. die Weberſpule, C.

navijálo, n. der Borderbaum beim Webstuhl, C.

navijanje, n. das Aufwinden; — das Aufziehen;
— prim. navijati.

navijati, am, vb. impf. ad naviti; 1) aufwinden,
aufwickeſeln; u. nit na kaj; — bewickeſeln: n. klob-
čiče; — 2) aufziehen: n. uro; — 3) n. koga,
jemandem zuſezen, Cig.

navíka, f. die Angewöhnung, die Gewohnheit,
BKr.; navika sila velika = navada železna
srajca, Vrt.

navíkniti se, víknem se, vb. pf. sich ange-
wöhnen, vzhŠt.-C.

naviniti, vínem, vb. pf. ein wenig verrenken,
Mur., C.

navírati, am, vb. impf. ad navreti; ſpannen
(ž. B. den Flintenhahn), Mur.; uro n., die
Uhr aufziehen, Mur., Jan.; — richten: u.
misel na Boga, C.; — n. koga, jemanden
in die Enge treiben, ihm zuſezen, Cig.; na-
viralo me je (namr. straſilo me je), Zv.

návis, adv. = na vis, in die Höhe, C.

navíst, f. der Reid, Mur., C.; njegova lju-
bezen naj bo duša vašega srca, da ne bo
redilo v sebi nobene navisti, nobenega so-
vraštva, Škrb.-Valj.(Rad); — návist, ogr.-
Valj.(Rad); — nam. nenavist.

navíša, f. die Anhöhe, C.

navítek, tka, m. 1) das Aufgewundene: der
Zwirnwicſel, Cig., Jan.; — 2) pl. navitki, das
Schraubengewinde, C.

navíti, vijem, vb. pf. 1) aufwinden, aufwickeſeln;
ú. prejo na klopčič; — 2) aufziehen: n. uro;
— n. besedo na drug predmet, das Gespräch
auf einen andern Gegenstand lenten, LjZv.;
— 3) n. koga, in eine Zwangslage verſezen,
nöthigen, vermögen, Cig., C.

navívati, am, vb. impf. = navijati, Štrek.

navvje, n. coll. v pravljicah: duše nekrščenih otrok,
Pjk.(Črt. 108.); — prim. stsl. navb = mrtvec.

navkljúb, adv. zum Trvß, C.

navkrěber, adv. bergauf.

navkrižem, adv. kreužweiſe, Polj.

navkůpe, adv. = skupaj, vkup, ogr.-C.

navkúpen, pna, adj. = skupen, gemeinschaftlich,\ ogr.-C.

navláčič, m. dem. navlak; das Getriebe am
Uhrtredchen, C.

navláčiti, im, vb. pf. 1) in einer gewissen
Menge herbeischleppen; drv, vej n.; — die
Fäden einreihen, aufziehen (v. den Webern),
Cig.; — 2) n. se, sich satt schleppen; — sich
müde eggen.

navlačeváti, ſujem, vb. impf. ad navlačiti, Cig.;
— nove strune n., neue Saiten aufziehen,
Danj.(Posv. p.).

navlak, m. = navlaka 4), Cig., Erj. (Torb.).

navlaka, f. 1) kar je za napotje navlečeno,
daš Geraſſel, Levst.(M.); plesnjiva n., Zv.;
— zgodovinska n., Zv., LjZv.; — 2) her-
gelaufenes Gefindel, Zora.-C.; — 3) der Ueber-
zug (ž. B. eines Kiffenš), Cig., Jan.; (hs.);
— 4) das Getriebe, der Drehling, das Treib-
ſtoſkrad in der Mühle, Cig.; klini pri no-
tranjem mlinskem kolesu, ki gonijo kamen,
Lašeče-Erj. (Torb.); preslica pri žagi (pili)
ima navlako, v katero segajo palci, Notr.;
— die ähnliche Vorrichtung an einem Uhr-
rade, Levst.(M.); prim. naloka, lałoka.

navlasti, adv. hauptfächlich, Jan.

navlastit, adv. besonderš, eigentlich, C., kajk.

navlášč, adv. = nalašč, Cig., C., Mik.; n.
iskati močna vina, Jsvkr.; — tudi: návlašč.

navláščen, čna, adj. absichtlich, Cig., StGosp.,
SIN.-C.

navlážiti, im, vb. pf. einfeuchten, Jan.

navléčenka, f. nekakšna klobasa, C.

navléči, vlčěem, vb. pf. 1) n. si ude, die Glieder
durch anstrengende Arbeit anſpannen, C.; —
2) (mit Sped) auſpichen, Cig., C.; n. meso,
Vod.(Ižb. sp.); — 3) eine gewisse Menge zu-
fammenſchleppen; vsakojake šare n. v sobo;
— n. se, in Menge zusammenkommen; na-
vleklo se je veliko ljudi; — durch Œtzen
eine gewisse Menge bekommen: u. vode iz
vodnjaka; n. vina iz soda z natego; — n.
se ga (vina, žganja), sich betriften; — n.
strune = napeti strune, Cig.; — 4) n. si kaj,
sich etwaß Unangenehmes zuſziehen, Cig.;
n. si nesrečo, bolezen, smrt, Cig.(T.); n. si
kaj na glavo, auf sich laden, Cig.

navlěka, f. die Spicde, Cig.

navlékati, am, vb. impf. ad navleči; zuſammen-
ſchleppen: Navleka novine Ondanšnji mrav-
ljin'c, Vod.(Pes.).

navměs, adv. mitten hinein, C.; — darunter
gemischt, mitunter, Navr.(Let.).

navnōter, adv. einwärts, Mur., Cig.

navòd, vóda, m. 1) die Anleitung, die An-
weisung, Cig., Jan., nk.; návod, ogr.-Valj.
(Rad); die Anſtiftung, Mur., Cig., Danj.-
Mik.; — 2) návod, eine heimische Commission

návoden — navpíčnica

— 679 —

navpíčnost — navrhovátiti

zur Beilegung von Grenzstreitigkeiten: zupan in mejači imajo navod ali navode, da dołočijo mejo, kadar se kje a njo prepirajo, Št.; na navod ali navode iti, Št.; oblastvo, ki pride pregledavat zemljiše, o katerem se pravdajo, Notr., Gor., Tolm.; navod vzdigniti, eine Commission (bei Grenzstreitigkeiten) herbeirufen, Jan., Notr., Gor.; — die Commission übht., C., Levst.(Moč., Nauk); naborni n., die Aussentierungss commission, Levst. (Nauk); sodnji n., die Gerichts commission, Cig.; — 3) die Induction (phys., phil.), Cig., Jan., Cig.(T.), C., Lampe (D.); — magnetni n., die Magnetinduction, Sen.(Fiž.).

1. návoden, dna, adj. inductiv (phys.), Cig. (T.); — navodno vreteno, die Inductionsvolle, Cig.(T.).

2. navóden, dna, adj. auf dem Wasser befindlich: navôdne stavbe, die Wasserbauten, DZ.; navodni mlin, die Wasserermühle, Cig.

návodič, m. der Inductor, (phys.) Jan., Cig.(T.).

navodilo, u. 1) die Anleitung, der Leitsaden, Cig. (T.), nk.; die Instruction, Levst. (Nauk), DZ., nk.; — 2) električno n., der Inductionssapparat, Cig.(T.), Sen.(Fiž.).

navóditi, vódim, vb. pf. veranlassen, Cig.; anstiften: ti si jo navodil, auf dein Anstiften ist das geschehen, V.-Cig.

návodka, f., Cig., pogl. naloka, navlaka 4).

návodnik, m. der Cominissär, C.

navôhati se, am se, vb. pf. sich satt riechen.

navôj, vója, m. 1) der Weberbaum, Št.-Cig., C., Valj.(Rad); — 2) die Winde, Cig.

navojskováti se, újem se, vb. pf. des Kriegsführens satt werden.

navolitev, tve, f. der Ueberdruß, Cig.

navóliti se, vólim se, vb. pf. überdrüssig werden: u. se česa, Mur., Cig., Jan., C., ogr.-Mik., Dol.-Erv.(Torb.), SlGor., jvzhŠt.

navör, vóra, m. der Hebel, der Hebebaum, die Hebestange, Cig., Jan., DŽ., Valj.(Rad), Sen. (Fiž.); návor, Met., Kras-Erj.(Torb.).

návorec, rca, m. dem. navor, Notr.

navóren, rna, adj. Hebel: navórnka tlačlnica, Nov.

návornica, f. das Holz am Quergraben, um das Wasser von der Straße abzuleiten, Celjska ok.

navoščiti, im, vb. pf. mit Wachs bestreichen;

— einwichsen, anwichsen, Cig.

navòz, vóza, m. = navožnja, Cig., M.

navóziti, vózim, vb. pf. 1) in einer gewissen Menge anfahren; n. kamenja, gnoja; — 2) u. se, das Fahren satt bekommen.

navozláti, ám, vb. pf. mittelst eines Knotens anknüpfen, Mur.; den Zettel (bei den Webern) anknüpfen, Cig.; — anzetteln, anstiften, Cig., C., M.; punt n., Ravn.

navožlaj, m. die Anknüpfung, die Anzettelung, Cig., M.

navôžnja, f. die Anfuhr, Cig.

navpíč, adv. n. si biti, Gegner sein, Svet.(Rok.).

navpíčen, čna, adj. lothrecht, vertical, Cig., Jan., Cig.(T.). Cel.(Geom.), nk.

navpíčnica, f. die senkrechte Linie, die Senkrechte, Cig., Jan., Cig.(T.), C., Žnid.; vpadna

navpíčnica, das Einfallsloth, Cig.(T.); temenska n., die Scheitellinie, Jes.

navpíčnost, f. die Perpendicularität, Cig.

navpík, adv. senkrecht.

navpíti se, vpíjem se, vb. pf. sich satt schreien.

navpréčen, čna, adj. 1) quer, Cig., Jan.; — 2) = povprečen, Pauschal-, Cig.

navprék, adv. quer, nach der Quere, Mur., Cig., Jan.

navráčati, am, vb. impf. ad navrniti; 1) leiten: n. vodo na barje, den Moraft bewässern, Levst.(Moč.); — vsak na svoj mlin vodo navrača, Npreg.-Jan.(Slovn.); — 2) n. živino, das Vieh beim Weiden zurücktreiben, Polj.; — 3) vergelten: dobro z zlim n., vzhŠt.-C.

navráp, vrápa, m. die Falte, Jan.(H.).

navrápiti, vrápim, vb. pf. in Falten legen, Jan.(H.).

navrát, áta, m. die Einleufung, Jan.(H.).

navrátek, tka, m. kar se na vratu nosi: varovalni n., das Amulet, Cig.

navráten, tna, adj. nachstellerisch, meuchelmörderisch, Cig.; zanesel je svojemu navratnemu kralju, Bas.

navrátiti se, im se, vb. pf. einleiten, Jan.(H.); — einkehren (im Gasthaus), Dol. - Cig.; n. se v gostilnico, Navr.(Let.).

navrátnica, f. die Meuchelmörderin, Mur., Cig.; — die Raubbiene, Jarn.

navrátnik, m. 1) der Halsschmuck, Jap.(Sv. p.); — 2) der Meuchelmörder, Guts., Jarn., L.-Cig.; — der Nachsteller, der Feind, Vod. (Pes.).

navrážiti, im, vb. pf. anzaubern, V.-Cig. ¹

navrěber, adv. = navkreber, navzgor, Kras-Erj.(Torb.).

navréči, vřžem, vb. pf. 1) zugeben, (als Zugegabe) daraufgeben; pest moke, kosček mesa n.; — 2) entwerfen, projectieren, Cig., Jan., C.; — 3) auferlegen: naklade k davkom na vse občane n., auftheilen, Levst.(Nauk); — 4) n. se, mit Mühle und Anstrengung sich einarbeiten, Cig.; navržen, geübt, M.

navrěda, f. die Beschädigung der Gesundheit, Bes.

navréditi se, im se, vb. pf. seine Gesundheit schädigen, Dol.

1. navrěti, vrèm, vb. pf. in Menge zusammenströmen, zusammenfommen: navrelo je veliko ljudstva od vseh strani, Nov.

2. navrěti, vrèm, vb. pf. anziehen, spannen (z. B. den Gewehrhaun), Mur.; navrta puška, Danj.(Posv. p.); uro n., die Uhr aufziehen, Jan., Mur., SlGor.; — lenken: govor n. na verske reči, Erj. (Izb. sp.); — n. koga, = storiti, da začne teči, prisiliti, da začne hittreje delati i. t. d., Gor.

navřhati, vřham, vb. pf. z vrhom napolniti posodo, Notr.

navrhovátiti, átim, vb. pf. anhäufen, Jan., Let.-C.; suhovine in kamenja n., Levst.(Zb. sp.); kamenje v redne kupe navrhovačeno, in regelmäßige Haufen geschlichtete Steine, Levst.(Cest.); — n. se, sich anhäufen: premnogo listkov se je navrhovatilo, Levst. (LjZv.).

navřniti — navzěti

— 680 —

navzetljiv — navzóči

navřniti, nem, vb. pf. 1) leiten: n. potok,
Nov.; vodo n. v mlečni hram, Erj. (Izb.
sp.); — n. na dobro, C.; — 2) das Vieh beim
Weiden zurücktreiben: pastir kravo navrne,
če se do njive pripase, Polj.; — 3) = vrnití,
vergeffen, vzhšt.-C.

navrstník, m. der Milchbruder, Dict.

navrstítí, ím, vb. pf. eine gewisse Menge in
der Reihe aufstellen, anreihen, Cig.

navršíti, ím, vb. pf. 1) z vrhom naložiti ali na-
meriti, haußen: navršen mernik, ein gehäufter
Scheffel, Cig.; — 2) vollenden, Levst. (Nauk),
Vrt.; n. petindvajset let, Navr. (Spom.); n.
se, zuende gehen: leto se navrši, Levst. (Zb.
sp.); — n. se, vollendet werden, Vrt.; — in Er-
süllung gehen, Vrt.

navštati, vřtam, vb. pf. 1) anbohren; sod n.;
— 2) in Menge bohren; n. veliko lukenj.

navrtovânje, u. das Anbohren.

navrtováti, ûjem, vb. impf. ad navrtati; an-
bohren.

navřžek, žka, m. kar se navrže, die Zugabe.

nâvskati, am, vb. impf. = vpiti (o otroci), Gor.

navstájati, am, vb. impf. ad navstati, Jan.

navstáti, vstánem, vb. pf. entstehen, ausbrechen,
Jan.

navšěv, adv. = napošev, schief, V.-Cig., Polj.

návčičen, čna, adj. plovstven, brodarstven,
nautisch, Cig. (T.).

návtika, f. plovstvo, brodarstvo, die Schiff-
fahrtskunde, die Nautik.

navtískati, am, vb. impf. ad navtisniti, Jan. (H.).

navtisljiv, íva, adj. reizbar, empfindlich, C., UčT.

navtisniti, tisnem, vb. pf. 1) eindrucken, Jan.
(H.); — 2) afficieren, C.; — 3) navtisnjen,
empfindlich, C.; navtisnjena ošabnost, Ravn.;
— verdrießlich, Cig.

navzáz, adv. nach rückwärts.

navzdígniti, dígnem, vb. pf. ein wenig heben,
Jan., Telov.

navzdół, adv. bergab, abwärts; n. iti, pe-
ljati se.

navzdólje, n. eine abführige Stelle, das Ge-
hänge, Jan.; spotekniti se na gladkem na-
vzdolju, Cv.

navzdółnji, adj. bergab, abwärts gehend: na-
vzdolnja vožnja (ladje), die Thalsahrt, DZ.;
n. vrsta, die absteigende Linie (der Verwandt-
schaft), Cig.

navzdólnjik, m. der Stalaktit, Jan.

navzdółž, adv. der Länge nach, nk.

navzdóžen, žna, adj. Längs-, Longitudinal-,
Zora.

navzdřs, adv. bergab, steil, Vrh nad Kana-
lom, Krn-Erj. (Torb.).

navzěmati, mam, mljem, vb. impf. ad na-
vzeti; — n. se, in sich aufnehmen, abhorbieren:
goba se navzema vode, Cig., Jan.; obleka
se navzema duha, Cig.; inficiert werden, Cig.

navzemljiv, íva, adj. empfänglich, Jan.

navzemljivost, f. die Empfänglichkeit, die Re-
ceptivität, Cig.

navzéten, tna, adj. = navzemljiv, Cig.

navzěti, vzámem, vb. pf. 1) einrähen, Jan.;
— 2) n. se, in sich aufnehmen, erfüllt werden: n.

se mokrote; n. se duha, mit einem Geruch
erfüllt werden, Met.; navzet, imprägniert, Cig.
(T.); — n. se visocih misli, Cig.; zemlja se je
hudobe navzela, C.

navzetljiv, íva, adj. = navzemljiv, Cig.

navzétnost, f. = navzemljivost, die Empfäng-
lichkeit, Cig.; die Kapazität (phys.), Cig., Jan.,
Cig.(T.); n. za toploto, Cig.(T.).

navzgór, adv. bergauf; nach oben, empor.

navzgörnji, adj. aufwärtς gehend: navzgornja
vožnja (ladje), die Bergfahrt, DZ.; — n.
vrsta, die aufsteigende Linie (der Verwandt-
schaft), Cig., C.

navzgörnjik, m. der Stalagmit, Jan.

navzhřbet, adv. rücklings, ogr.-C.

navzkriž, adv. kreuzweise; roke n. dejati; n.
plaćilo imava, wir haben einander gegenseitig
zu zahlen, Svet. (Rok.); — n. gledati, schielen;
n. govoriti, sich widerprechen; n. komu go-
voriti, einem widerprechen; n. si biti,
wider einander sein, uneinig sein; n. si priti,
n. priti s kom, übereinander kommen, sich zer-
werfen; — n. priti: nekaj jima je prišlo n.,
es ist ihnen etwas in die Quere gefommen;
če mi kakov starec se pride n., Jurč.; —
uri gresta n., die Uhren gehen verschieden,
sie divergieren.

navzkrižem, adv. = navzkriž, Jan.

navzkrižen, žna, adj. ins Kreuz laufend, kreuz-
weise gelegt o. gestellt; — widerlprechend, wider-
streitend, uneinig; navzkrižne besede, misli.

navzkrižje, n. der Widerstreit, die Collision,
Jan.; v navzkrižje priti s kom, sich mit je-
mandem zerwerfen, C.

navzkrižnica, f. neka vrtna rastlina: das Kreuz-
blatt (crucianella), C.

navzkrižnost, f. die kreuzweise Lage; — der
Widerspruch, Mur., Cig., C.; die Mifszhellig-
keit, die Spannung, Cig. (T.), Nov.

navzlíč, l. adv. ins Gesicht: n. komu kaj reči,
C.; zum Possen, zum Troß, C., Cig.(T.);
ona ga je obdarila navzlic bratu, Erj. (Izb.
sp.); gospodar je vedel, da bi njegov gost
njemu navzlic kaj poskušal, Jurč.; — II.
praep. l. dat. = vkljub, troß, nk.

navzníc, adv. = navzlic, zum Troß, zum
Possen, Jan., vzhšt.-C.

navznôter, adv. einwärtς, nach innen, Jan., C.

navzóč, adv. = navzoči, nk.

navzočávati, am, vb. impf. ad navzočiti; ver-
gegenwärtigen, ogr.-C.

navzóčba, f. die Confrontation, Cig.

navzóčen, čna, adj. vorliegend, gegenwärtig,
anwesend, Mur., Cig., Jan., C., Danj.-Mik.,
nk.; — augenfällig, C.; (nav. nazočen).

navzóči, l. adv. 1) vor den Augen, vor die
Augen, ins Gesicht: Bogu n., vzhšt.-C.; vse
navzoči pride, alles kommt ans Tage: slicht,
C.; n. priti, erscheinen, M.; persönlich er-
scheinen, C.; to je navzoči, das liegt vor den
Augen, das ist offenbar, ogr.-C.; povedati
komu n., jemandem etwas ins Gesicht sagen,
hvaliti koga n., jemanden ins Gesicht loben,
C.; — 2) anwesend: n. biti, anwesend, gegen-
wärtig, dabei sein, Mur., Cig., Jan., vzhšt.,

navzočitev — nazdrávljati

— 681 —

nazěba — naznâmba

ogr., nk.; — II. praep. c. gen. in Gegenwart, angesichts, Cig., C., Mik.; n. Boga, C.; n. vseh vernih, Caf(Vest.); — govori se na vzhodu navadno: nazoči; prim. Vest. I. 56.

navzočitev, tve, f. = navzočba, ogr.-C.

navzóčiti, im, vb. pf. 1) präsentieren, darstellen, ogr., Sl.N.-C.; — 2) confrontieren, Cig., Jan.

návzóčnik, m. der Anwesende, Erj.(Iz.sp.), nk.

navzočnína, f. Praesenzgelder, DZ.

navzóčnost, f. die Gegenwart, die Anwesenschaft, Mur., Cig., Jan., Cig.(T.), C., nk.; božja II., Nov.; (— nav. nazočnost).

navzpět, adv. = spet, wieder, vzhŠt.-C.

navzpôd, adv. nach unten, Mur.

navzpôł, adv. zur Hälfte, C.; — oberflächlich, C.

navzpôlen, Ina, adj. was zur Hälfte ist, C.

navzpréd, adv. nach vorne, Mur., Cig.

návzrit, adv. rücklingss, Volk.-M., ogr.-C.; (tudi: navzrt, nazrt, nazdrt, ogr.-Mik.).

navzřiten, tna, adj. rücklings gerichtet, Let.

navzvěn, adv. nach außen, Cig.(T.), Erj. (Som.).

navzvěst, adv. n. dati, bekannt geben, ogr.-C.

navzvěstitelj, m. der Verfunder, Cig., Nov.-C.

navzvestiti, im, vb. pf. anzeigen, verfünden, Nachricht geben, ogr.-C., Nov.-C., Zora.

navzvěščati, am, vb. impf. ad navzvestiti, ogr.-C.

navzvěščeváti, ûjem, vb. impf. = navzvěščati, C.

navzvíš, adv. = kvišku, C.

nâvžar, rja, m. schlechter Musifant, C., Kr.

nazâd, adv. nazaj, nach rückwärtis, Mur., Jan.; názad, Hrušica v Istri-Erj.(Torb.), vzhŠt.; rak nazad hodi, SlGor.

nazâdek, dka, m. der Rückschritt, schlechter Erfolg, Mur., C., nk.

nazáden, dna, adj. rückgängig, krebßgängig, Mur.; regressiv, Cig.(T.).

nazádnik, m. = nazadnjak, Jan.(H.).

nazadnják, m. der Rückschrittler, der Reactionär, Cig.(T.), C., nk.

nazadnjáški, adj. reactionär, C., nk.

nazadnjáštvó, n. die Reaction, nk.

nazâdnje, adv. = na zadnje, zuleßt.

nazadováti, ûjem, vb. impf. Rückschritte machen, C., nk.; — nazadujoč, regressiv (phil., math.), Cig.(T.).

nazáj, adv. zurück; n. dati, priti; (= zopet, wieder, Goriš.-Levst., LjZv. I. 34.).

nazájen, jna, adj. = nazaden, Cig., Jan.

nazávanje, n. die Anrufung, ogr.-Valj.(Rad).

nazávati, am, vb. impf. ad nazvati; 1) anrufen, Mur., C., Danj.-M., ogr., kajk.-Valj. (Rad); — zurufen: nazavati komu, nach pride kosit, Danj.(Posv. p.); — 2) = nazdrávljati, zutrinken, Danj.(Posv. p.).

nazdôt, adv. = navzdol.

nazdrávek, vka, m. der Trukspruch, Jan.

nazdráviti, zdrávim, vb. pf. zutrinken, eine Gesundheit, einen Toast ausbringen: n. komu, V.-Cig., Jan., nk.

nazdrávljati, am, vb. impf. ad nazdraviti, Cig., Jan., nk.

nazěba, f. 1) unbedeutender Froßschaden, C.; — 2) die Erkältung, der Schnupfen, Cig.; der Rheumatißmus, Erj.(Som.); — prim. hs. nazeba, Erkältung.

nazěben, bna, adj. rheumatisch, Cig.; nazebna mrzlica, Cig.

nazgláviti, im, vb. pf. anhäufeln, jvzhŠt.

nazglâvje, n. angehäufte Erde (z. B. bei Rebenreihen), Rec.-Let.

nazglávljati, am, vb. impf. ad nazglaviti; anhäufeln: brajde n., jvzhŠt.

názhaj, m. der Außen, ogr.-Valj.(Rad).

nazíbati se, bam, bljem se, vb. pf. sich satt wiegen oder schaufeln.

nazídati, am, vb. pf. eine gewisse Menge von Bauten herstellen: n. veliko hiš; — eine gewisse Menge Töpferwaren (mit freier Hand) verfertigen: n. veliko loncev, Polj.

nazímek, mka, m. der Nachwinter, Gor.; tudi pl. nazimki: kolikor grmi pred velikim petkom, toliko nazimkov je pred sv. Jakopom, Gor.

nazív, m. die Benennung, der Titel, Vrt., nk.

naziválq, n. die Benennung, der Terminus, Levst. (LjZv.), nk.; prirodoznanska nazivala, Zv.

nazívanje, n. die Benennung, Jan.(H.).

nazívati, vam, vljem, vb. impf. ad nazvati: benennen, nk.

nazívek, vka, m. = nazivalo, Nov.; — der Titel, Jan.

nazivoslôvje, n. die Terminologie, nk.

nazízati se, am se, vb. pf. sich satt saugen, Mur., jvzhŠt.

nazlábljati se, am se, vb. impf. ad nazlobiti se; drohen, C.

názlic, adv. = navzlic, zum Troß, vzhŠt.

nazlob, m. der Groll, Mur., Mik.; — der Hass, ogr.-C., kajk.-Valj.(Rad).

nazlôba, f. 1) = nazlob, ogr.-C., kajk.-Valj. (Rad); — 2) die Drohung, Fr.-C.; — tudi: názloba, Valj.(Rad).

názloben, bna, adj. boshaft, feindselig: n. komu, ogr.-C.

nazlobíti, ím, vb. pf. im Grimme etwas Arges androhen, C.; — n. se komu, jemanden bedrohen, Fr.-C.

názlobnik, m. der Widersacher, der Feind, ogr.-C., kajk.-Valj.(Rad).

názlobnost, f. die Bosheit, die Feindseligkeit, ogr.-C.

nazlobovânje, n. das Hassen, Valj.(Rad).

nazlobováti, ûjem, vb. impf. 1) hassen, kajk.-C.; — 2) zum Born reizen, ogr.-C.

nazlôbščina, f. die Bosheit, ogr.-C.

naznačeváti, ûjem, vb. impf. ad naznačiti; bezeichnen, kennzeichnen, nk.

naznáčiti, znáčim, vb. pf. bezeichnen, bestimmen, nk.; v naznačenem času, in einer bestimmten Zeit, DZ.; anzeigen (math.), h. t.-Cig.(T.); — kennzeichnen, charakterisieren, Šol., nk.

naznák, adv. rücklings, Mur., Mik.; n. pasti, ležati, SlGor.

naznâmba, f. die Angabe, DZ.; naznamba časa, die Zeitangabe, Cig.(T.).

naznámenati — nazvěstiti

— 682 —

nazvěščanje — nažókati

naznámenati, am, vb. pf. bezeichnen, Jan. (H.); anmerken, Mur.; (-mnjati), andeuten, Cig.

naznamenováti, ûjem, vb. pf. (impf.) andeuten: oko na kipih je le naznamenovano, Žnid.

naznámkati, am, vb. pf. bezeichnen, Mur.

naznaníten, įna, adj. Anzeige-, nk.

naznanîlnica, f. 1) das Anzeigeamt, Cig.; — 2) die schriftl. Anzeige (bei Gericht), DZ.

naznanînik, m. 1) das Anzeigeblatt, Cig., DZ.; — 2) der Judicativ (gramm.), Cig.

naznanílo, n. die Anzeige, die Bekanntmachung.

naznaniti, znânim, vb. pf. anzeigen, verkün-
digen, mittheilen, befaunt machen.

naznanjanje, n. das Anzeigen, das Bekannt-
geben.

naznanjati, am, vb. impf. ad naznaniti; an-
zeigen, mitttheilen, verkünden, befaunt machen.

naznanjâvec, vca, m. der Verkünder, der Bekanntmacher, Cig., Jan.

naznanjeváti, ûjem, vb. impf. = naznanjati.

naznanjevâvec, vca, m. der Anzeiger, der Bekanntmacher, der Verkündiger.

naznanjevâvka, f. die Anzeigerin, die Ver-
fünderin.

naznáti, znâm, vb. pf. ausfindig machen, Burg. (Rok.); naznal mu je službo, Podkruci-Erj. (Torb.).

nazóbati se, zóbljem se, vb. pf. (an Beeren, Kirſchen, Körnern) sich satt eſſen oder freſſen, u. se jagod, črešenj, grozdja; kokoši so se zrnja, konji ovsa nazobali.

nazóbčati, am, vb. pf. záhneń; nazobćan, ge-
záhnt.

nazóbkati, am, vb. pf. = nazobčati, záhneń, Cig.

nazôči, adv., pogl. navzoči.

nazôčen, čna, adj., pogl. navzočen.

nazor, zóra, m. die Anſchauung, die Anſicht,
Cig. (T.), DZ., nk.; — čes.

nazören, rna, adj. 1) Anſchauungs-, anſchaulich,
intuitiv, Jan., Cig. (T.); nazórni uk, der An-
ſchauungsunterricht, Cig. (T.), nk.; nazorno
storiti, verſinnlichen, Cig. (T.); — 2) „na-
zorno me je pogledal“, to je: pozorno in
ob enem strogo, Vrsno-Erj. (Torb.); prim.
stl. nazorъ, der Verdacht.

nazórnost, f. die Anſchaulichkeit, Jan., Cig. (T.).

nazov, zóva, m. = naziv, Jan.(H.).

nazóven, vna, adj. Titular-, Jan. (H.).

nazrít, adv. = nazvít, Mur., ogr.-Mik.; (tudi:
nazrt, Mur., Mik.).

nazůvek, vka, m. die Fußsoße, Valj.(Rad);
— tudi hs.

nazůvnik, m. der Schuhlöſſel bei den Schuh-
machern, Cig.

nazváti, zóvem, vb. pf. 1) beneunnen, Cig., Jan.; — 2) n. se, sich satt ruſen, M.; — 3) n. komu dobro jutro, jemandem einen guten Morgen anbieten, Cig., Vrt.; (hs.).

nazvěstitelj, m. der Verkünder, kajk.-Valj. (Rad).

nazvěstiti, ím, vb. pf. verkünden, M.; befaunt geben: gda (= kadar) je (dete) najdete, nazvestite mi, ogr.

nazvěščanje, n. die Verkündigung, die An-
zeige(n), kajk.-Valj.(Rad).

nazvěščati, am, vb. impf. ad nazvestiti; ver-
fündigen, ogr.-M., kaj.-Valj.(Rad).

nazvěščavanje, n. die Verkündigung, M., ogr.-Valj.(Rad).

nazvěščavati, am, vb. impf. anfändigen, ver-
fündigen, Danj. (Posv. p.), ogr.-Valj.(Rad).

nazvěščavec, vca, m. der Verkünder, ogr.-Valj.(Rad).

nazvěščenje, n. die Anzeige, kajk.-Valj.(Rad).

nazvěščeváti, ûjem, vb. impf. verkündigen, anzeigen, kajk.-Valj.(Rad).

nazvoniti se, ím se, vb. pf. sich satt läuten.
nažágati, am, vb. pf. 1) eine gewisse Menge
sägen; veliko desak u.; — 2) n. se, sich satt
sägen.

nažak, m. ein Stock mit hackenartigem, eisernem
Griff, BlKr.; — (nažek, neka sekirica, Bl-
Kr.-DSv., Z.).

nažalováti se, ûjem se, vb. pf. sich satt trauern.

nažánjek, njka, m. der Ertrag des Getreide-
schnittes, Cig.

nažaríti, ím, vb. pf. entzünden (fig.), M.; auf-
bringen, ogr.-C., Mik.

nážec, čza, m. der Nachte, V.-Cig.

nažěmati, mam, mljem, vb. impf. ad nažeti,
žmem.

naženj, znja, m. kolikor se nažanje, = nažanjek, ogr.-Raič. (Nkol.).

nažěti, žánjem, vb. pf. eine gewisse Menge
(Getreide) schneiden; malo pšenice n.

nažěti, žmèm, žámem, vb. pf. 1) eine gewisse Menge Flüffsigkeit ausdrücken, auspressen; n. vode iz mokrega perila; n. mošta iz zdrużganega grozdja; — 2) nažet, gepreſſt voll: vreča je nažeta, Celjska ok.; — nažet človek, ein dicher Mensch, Celjska ok.

nažgáti, žgèm, vb. pf. 1) anbrennen; n. papir; n. svečo; — anzünden; luč u.; — 2) abprügeln.

nažígati, am, vb. impf. ad nažgati; 1) anbren-
nen; anzünden; — 2) prügeln; n. koga s ka-
menjem in okleščki, bewerfen, LjZv.

nažírati se, am se, vb. impf. ad nažreti se,
Jarn., Cig.

naživéti se, ím se, vb. pf. das Leben zur Ge-
nüge genießen; n. se mladosti, Levst. (Zb.
sp.); — des Lebens satt werden.

naživítí, ím, vb. pf. = nahraniti, mit Speife
laben, Ravn.

nažlabudráti, ám, vb. pf. 1) zuſammenplauschen; veliko neumnosti n. komu; — 2) n. se, sich satt plauschen.

nažlébiti, im, vb. pf. keſſen, berieſſen, Cig.

nažilempáti se, ám se, vb. pf. sich satt schlap-
pen, sich voll saufen.

nažléviti se, im se, vb. pf. sich anſaufen, Dict., Levst. (Rok.).

nažmígniti, žmîgnem, vb. pf. zuwinken, BlKr.;
nam, namežikniti.

nažóčiti se, žóčim se, vb. pf. = nabosti se,
natekniti se, BlKr.

nažókati, zókam, vb. pf. 1) mit einem längeren
Gegenstande gehörig beſtoſsen; n. koga, je-

nažréti se — neběščan

— 683 —

neběščanka — nebogljeven

manden gehörig puffen, Cig., M.; — 2) voll
stopfen; v mesto se veliko ljudi nažoka,
Ravn.; — n. se, sich voll effen, Št.

nažréti se, žrèm se, vb. pf. sich satt fressen;
— n. se koga = naveličati se koga obje-
dati ali obrekovati, Dol.

nažúliti, im, vb. pf. aufreiben, eine Schwiele
verursachen, Jan. (H.).

nažvěčiti, im, vb. pf. 1) ankauen; — 2) n.
se, sich satt kauen.

nažvížgati, am, vb. pf. 1) s šibo n. koga, je=
manden mit einer Nuthe abstreichen, Cig.;
— 2) n. se, sich satt pfeifen.

nè, part. 1) nicht; (v nikalnih stavkih stoji
vslej pred glagolom ali pomoćnim glago-
lom: ne govorim; ne bom govoril; govoril
ne bom; v pogojnem naklonu stoji tudi za
besedico „bi“: on ne bi mogel, on bi ne
mogel; — z nekaterimi glagoli [biti, hoteti,
imeti] se druži v sedanjem času v eno be-
sedo: nesem, nečem, nemam: ako je v stavku
ena ali več zloženih nikalnic, mora vselej
še nikalnica „ne“ pred glagolom stati: nihče
me ne vidi; nikjer nikogar ne vidim); —
kaj ne? nicht wahr? — ne — ne, weder —
noch; ni ga ne v dnevi ne v zemlji (= ni-
kjer ga ni), Banjščice-Erj.(Torb.); — ne le,
ne samo — ampak tudi, nicht nur — sónderu
auch; — ne da bi, ohne daß, ohne zu; šel
je od nas, an da bi bil črhnil besedico;
anstatt daß, anstatt zu; ne da bi naše pra-
vice branili, bratijo se z nasprotniki; ge-
schweige denn; ne da bi ga pozdravil, še po-
gledal ga ni, er hat ihn nicht einmal ange-
sehen, geschweige denn gegrüßt; prim. da I. 4.);
— ne da bi, ja nicht; ne da bi ga tepel!
prügele ihn ja nicht! ne da bu pozabil! vergiß
ja nicht! — 2) strinja se v eno besedo z
adjektivi in substantivi ter jim daje nasprotni
pomen: un-, Un-; nedolžen, unschuldig;
nesrečen, ungläufig; nevihta, dasz Ungewitter;
v mnogih novejših takih izrazih samo le za-
nikuje pomen: neduhovnik, der Nichtpriester,
der Laie.

nêba, f. = nebo, ogr.-Valj.(Rad).

nêbar, rja, m. der Waldachinträger, GBrda.

nêbast, adj. stumpffinnig, Dict.

nêbee, n. der Gaumen, Cig.(T.); — tudi: nebè,
Valj.(Rad).

nêbec, bca, m. der Tölpel, C.

nebèden, bédna, béna, adj. = nobeden, Levst.
(Nauk).

nêben, bna, adj. 1) = nebesen, Himmelš-;
— 2) Gaumen-, Cig., Jan.; nebni glas, der
Gaumenlaut, Cig.(T.).

nêbes, m. 1) das Firmament, Mur., Polj.; —
2) obod na stropu, kamor se meso spravlja,
da podgana ali kaka druga žival do njega
ne more: nesi klobase v nebes! Mik.

neběša, n. pl. išči pod: nebo.

neběsen, sna, adj. Himmelš-, Cig.(T.).

neběški, adj. = nebeški, starejši pisatelji,
Vrt., Levst.(Zb. sp.).

neběščan, m. der HimmelSBewohner, Mur.,
Cig., Jan., Ravn., Levst.(Zb. sp.).

neběščanka, f. die HimmelSBewohnerin, Mur.,
Cig.

neběškalica, f. v tla vsajena veja, ob kateri
nebeškajo, Ljub., Gor.; — prim. nebeškati.

neběškati, am, vb. impf. otročja igra, pri ka-
teri dva platiča kvišku mečejo in potem,
kakor padata, na vsajeni veji ključice kvišku
pomikajo, Ljub., Gor.; — prim. Zora IV.,
128.

neběški, adj. Himmelš-, himmlisch.

nêbina, f. kitajska n., die chinesische Sternblume
(aster chinensis), Tuš. (R.).

nebistroúmen, mna, adj. nicht scharffinnig,
unwießig, Cig.

nebistroúmnost, f. der Unwieß, Cig.

nebîstven, tvena, adj. unwesentlich, Cig.(T.), nk.

nebîstvenost, f. die Unwesentlichkeit, nk.

nebit, f. = nebitje, Jan.(H.).

nebîten, tna, adj. = nebistven, V.-Cig., Cig.
(T.).

nebitje, n. das Richtsein, Cig.(T.); boj za bitje
in nebitje, Zv.; n. števila, das Richtvorhanden-
sein einer Zahl, Vod.(Izb. sp.).

nebívanje, n. = nebitje, Cig.(T.).

neblâg, blâga, adj. unedel.

neblagoglásen, sna, adj. übelktingend, nk.

neblagoglâsje, n. die Kafophonie, Cig.(T.), nk.

neblagovit, adj. jegenlos, Cig.

neblagovítost, f. der Unjegen, Cig.

neblagovóljen, ljna, adj. mišwollend, Jan.

nêbnica, f. = nebna kost, dasz Gaumenbein,
Cig.(T.), Erj.(Som.).

nêbnik, m. der Gaumenlaut, Cig.(T.), Jan.
(Slavn.).

nebô, n. 1) der Himmel, das Himmelsgewölbe,
das Firmament; nebo cvete, es sind Schäfer-
wolken am Himmel, Gor.; pod milim nebom,
unter freiem Himmel; nimam človeka pod
milim nebom (= auf Gottes Erdboden), da
bi za-me skrbel; — 2) der Traghimmel, der
Baldachin; — 3) lesen obod nad ognjiščem,
kamor obešajo meso sušit, Dol.; der „Fleiß-
himmel“, Sl.Gor.-C.; — 4) dasz innere Ge-
wölbe des Dienš, Hal.-C.; — 5) der Gaumen,
— 6) der Himmel als Aufenthalt der Seligen;
priti v sveto nebo; nav. pl. nebesa; oče naš,
ki si v nebesih, kajk.-Valj.(Rad); iz nebes
priti.

nebobôrec, rca, m. der Himmelstürmer, Cig.

nebodigatrêba, m. indecl. ein Mensch oder auch
ein Ding, das überflüssig ist; z mano, ti ne-
bodigatreba, pokaži, zakaj si na svetu! Zv.;
trnje je po gozdih nebodigatreba, Navr.
(Let.).

neboditrêba, m. indecl. = nebodigatreba:
mačkama za neboditreba k skledi pride pes,
Levst.(Zb. sp.).

nebôg, adj. arm, clend, Svet. (Rok.), ogr.-C.;
neboga, ne boš več svoje matere videla:
umrli so ti! BlKr.-M.

nebogljen, adj. fränklich, schwächlich, gebrechlich,
Cig., Jan.; Oh, komu sem jaz doma pustila
Dete svoje, sinka nebogljen'ga, Npes.-K.;
tudi: nebôgljen, Dol.

nebogljeven, vna, adj. nebogljen, Bes.

nebojazljiv — nečíce

— 684 —

něčij - nedělen

nebojazljiv, íva, adj. = neboječ, Jan.(H.).

nebojazljovst, f. = neboječnost, Jan.(H.).

nebojěč, čěča, adj. furchttoš, Cig., Jan.

nebojěčnost, f. die Furchtloſigkeit, Cig.

nebokáz, káza, m. die Himmelskarte, Cig.(T.),
Jes.

nebonósen, sna, adj. den Himmel tragend, Cig.

nebopís, písa, m. die Himmelsbeschreibung,
die Uranographie, Cig.(T.).

nebopísec, sca, m. der Uranograph, Cig.

nebopísje, n. die Uranographie, Cig.

neborě, čta, m. der Arme, armer Tropſ, Meg.,
Dict., BlKr.-M., C., Svet.(Rok.), Krelj; tudi:
nebōre, Valj.(Rad).

nebōrec, rca, m. = nebore, Krelj-M.

nebōren, rna, adj. elend, arm, C.

nebosklón, sklóna, m. das Firmament, nk.;
— rus.

nebotičen, čna, adj. himmelhoch, Cig., nk.;
nebotična gora, Rut.(Zg. Tolm.); — po češ.
nebotrěsec, sca, m. der Himmelschütterer,
Cig.

nebovid, vida, m. = nebokaz, Cig.

neboznânstvō, n. die Himmelsfunde, Cig.

nebōže, eta, m. arnter Mensch, armer Tropſ,\ ogr.-C.; („nebuže“, Dict.).

nebōžec, ča, m. der Arme, C.

nebrálen, ľna, adj. unleserlich, Jan.(H.); pogl.
nečiten.

nebríga, f. die Sorgloſigkeit, die Nonchałance,
nk.; — hs.

nebrížen, žna, adj. unsorgsam, gleichgültig, nk.;
— hs.

nebrížnöst, f. die Unſorgſamkeit, die Gleich-
gültigkeit, nk.; — hs.

nebrójen, jna, adj. unżäßbar, Jan., nk.

necěł, céla, adj. nicht ganz, schadhaft, Cig.;
necela mavrica, die Regengalle, Cig.(T.).

necěpljen, adj. nicht veredelt; necepljene črešnje.

necój, adv. Mur., pogl. nocoj.

néča, f. die Heizung, Cig., Jan., UčT.

nečák, m. der Neffe, BlKr., nk.; — prim. hs.
nečak.

nečákinja, f. die Richte, nk.; — prim. nečak.

nečás, čáša, m. die Unzeit, Guts., V.-Cig.,
Mur., Zora; ob nečasu, zur Unzeit, V.-Cig.,
Ravn., Mik.; v nečas, Cig.(T.).

nečást, f. die Unehe, Mur., Cig., Jan., Mik.;
v nečast pasti, Škrinj.-Valj.(Rad).

nečásten, tna, adj. unehrenhaft, ehrwidrig,
schimpſlich, Cig., Jan., nk.

nečastitljiv, adj. unehrwürdig, Mur.

nečěd, f. = nečedna stvar: ti nečed grda ti!
Gor.

nečěda, f. = nesnaga, psovka člověku: = ne-
čed, Cig.

nečěden, dna, adj. 1) unrein, unreinlich, un-
ſauber; 2) unverſtändig, vžhSt.

nečědnica, f. die Unreinliche, Jan.(H.).

nečědnik, m. der Unreinliche, Jan.(H.).

nečědnost, f. 1) die Unreinheit; — 2) der Un-
verstand, vžhSt.

něčem, išči pod: hoteti.

néčenje, n. das Heizen, Guts., Jarn.

nečice, f. pl. dem. nečke, Trub.

něčij, adj. jemandent gehörig, C.

néčimeren, rna, adj. pogl. ničemuren.

néčist, m. ein unreiner, unkeuſcher Mensch, M.;
der Uuhold, der Teuſel, C.; — das Unge-
zieſer, C.

néčist, čista, adj. unrein; — unkeuſch, nečisto
živeti; — nečista teža, das Brutto-, Sporco-
gewicht, Cig.(T.), Cel.(Ar.).

nečistee, tca, m. der Unreine, Vrt.

nečistnica, f. die Unreine, die Unkeuſche, die
Meke.

nečistnik, m. der Unreine, der Unkeuſche.

nečistōča, f. die Unreinlichkeit, Vrt., Zora,
Krelj; — die Unkeuſchheit, Mik.

nečistost, f. die Unreinlichkeit; — die Unkeuſ-
heit; — tudi: nečistōst, Valj.(Rad).

nečistóta, f. = nečistost, Mur., Cig., Jan.

nečistováti, újem, vb. impf. unkeuſch leben,
Unkeuſchheit treiben, Mur., V.-Cig., Jan., M.

nečiten, tna, adj. unlesbar, Jan.(H.).

nečkast, adj. muldenförmig, Cig.

nečkě, čák, f. pl. die Mulde, Cig., Kr.; die
Trogmulde, Štrek.

nečlověčen, ča, adj. = nečloveški, Jan.

nečlověčji, adj. = nečloveški, unmenschlich, M.

nečlověčnež, m. der Unmensch, Zora.

nečlověčnost, f. die Unmenschlichkeit, Mur.,
Cig., Jan.

nečłóvek, ćka, m. der Unmensch, Mur., Cig.,
Jan., SIN.

nečlověški, adj. unmenschlich.

nečlověštvō, n. die Unmenschlichkeit, Jan.

nečo, išči pod: hoteti.

nečůt, m. die Unempfindlichkeit, die Gefühl-
loſigkeit, C., Z.

nečůten, tna, adj. 1) unfühßbar, Cig.; un-
merſlich, Cig., Jan.; — nicht finnlich, Lampe
(D.); — 2) = nečutljiv, Cig.; n. nos, Cig.(T.).

nečůtje, n. die Fühſloſigkeit, die Apathie, Cig.

nečutljiv, íva, adj. unempfindlich, Mur., Cig.,
Jan.

nečutljivost, f. die Unempfindlichkeit, Mur.,
Cig., Jan.

nečutnost, f. 1) die Unmerklichkeit, Cig.; —
2) = nečutljivost, Cig.

nečuvèn, éna, adj. = neslišan, nk.

nečvè, f. pl. der Baſtkrog, Valj.(Rad).

nedáven, vna, adj. was vor nicht langer Zeit
gewesen ist: pred nedavnim, vor kurzem,
Jan.; od nedavna, seit kurzem, Jan.; nedavno,
unlängst, vor kurzem.

nedějánte, n. die Unterſaffung: pazka nad vsa-
cim dejanjem in nedejanjem, Levst.(Nauk).

nedějáven, vna, adj. unthätig, passiv, Cig.

neděł, déla, m. der Feiertag, Kor.-Cig., Jan.,
Mik., Rož-Kres.

nedělaven, vna, adj. unthätig.

nedělavnost, f. die Unthätigkeit.

neděřec, tca, m. = sopraznik, der Halbfeier-
tag, ein nicht gebotener Feiertag, Jarn., Kor.-
Cig., Jan., Mik.

1. neděřen, ľna, adj. = prazničen, Rož.-Kres.

2. neděřen, ľna, adj. = nerazdelen, untheilbar,
Jan.

nedělěžen — nedolččen

— 685 —

nedolččenost — nadosléden

nedełěžen, žna, adj. unbetheiligt, untheilhaftig,
Cig., nk.

nedělěžnost, f. die Nichttheilnahme, die Untheil-
haftigkeit, Cig.

nedělja, f. 1) der Sonntag; v nedeljo, am
Sonntag; ob nedeljah, am Sonntagen; kadar
bo v petek n. = nikoli; tiha n., der Passions-
sonntag, C.; cvetna n., der Palmsonntag;
= cvetična n., Kast.; = oljska, n, Npes.-
K.; velika n., der Dśerionntag; bela n., der
erste Sonntag nach Dśtern; — 2) = teden,
die Woche, Cig., Jan., Kor.-M., Krn-Erj.
(Torb.); v dvch nedeljah, Met.; v petih ne-
deljah, Krelj; nědelja, Rož.-Kres.

neděljen, ljna, adj. 1) = nedeljski, Mur., Cig.,
Jan.; — 2) = tedenski, wöchentlich, Wochen-,
Jan.

neděljiv, íva, adj. = nerazdelen, untheilbar,
Cig., Jan., Cig. (T.).

neděljski, adj. sónntägig, Sonntagsž.; nedelj-
ska služba božja; nedeljske pridige; nedelj-
sko oblačilo.

nedělo, n. die Nichtsthuerei, Cig.; —pri svojem
delu in nedelu, bei seinem Thun und Lassen,
Erj. (Izb. sp.).

nedenären, rna, adj. gěłdos: zdaj je svet tako

nedenaren! Svet.(Rok.); nedenarni časi, Škrb.

nedišěž, čěa, adj. geruchlos, Cig., Jan., Cig.
(T.).

nedišěčnost, f. die Geruchlosigkeit, Cig., Jan.

nedóba, f. die Unzeit: v nedobo, zur Unzeit,
Cig.(T.).

nedóben, bna, adj. zur Unzeit geschehend, Mur.

nedóber, dóbra, adj. ungut, Cig., Jan.

nedobíten, tna, adj. uneinbringlich, Jan.

nedobitnost, f. die Uneinbringlichkeit, Jan.(H.).

nedobrovóljen, ljna, adj. mišmuthig, M.

nedobrovóljnost, f. der Mišmuthig, M.

nedodělan, adj. unvollendet, unfertig.

nedoglěden, dna, adj. unabsehbar, Cig., Jan.,
nk.; nedogledna višina, Zv.

nedognán, adj. unentschieden, Jan., nk.

nedohíten, tna, adj. uneinholbar, unerreichbar,
Zora,

nedohóden, dna, adj. unzugänglich, Cig., Jan.,
M., nk.

nedohódníč, m. die unreife Leibesfrucht, C.

nedohódnost, f. die Unzugänglichkeit, Cig.

nedokázan, adj. unbewiesen.

nedokázen, zna, adj. nicht beweisbar, Cig.(T.).

nedokončán, adj. unbollendet.

nedokónčen, čna, adj. unendlich: nedokončna
dobrota, visokost, Guts.(Res.).

nedoléten, tna, adj. minderjährig, Cig., Jan.,
C., Levst.(Nauk), nk.

nedolětnica, f. die Minderjährige, Jan.(H.).

nedolětnik, m. der Minderjährige, DZ., Levst.
(Nauk), nk.

nedolétnost, f. die Minderjährigkeit, Cig., DZ.,
nk.

1. nedolóčen, adj. nicht bestimmt, unbestimmt,
Cig.; na nedoločen čas, auf unbestimmte
Zeit, Cig.

2. nedolóčen, čna, adj. unbestimmbar, Jan.
(H.); — unbestimmt, unentschieden, Jan., nk.;

— nedoločni naklon, die unbestimmte Art,
der Infinitiv, Jan.(Slovn.).

nedolččenost, f. die Unbestimmtheit, Cig.

nedolóčnik, m. die unbestimmte Art, der Inf-
nitiv (gramm.), Jan. (Slovn.), Cig. (T.),
Levst. (Sl. Spr.).

nedolóčnost, f. die Unbestimmbarkeit, Cig.
(T.); — die Unbestimmtheit, Jan., nk.

nedôlžen, žna, adj. unschuldig; nedolžni otroci;
— schuldos, schuldfrei; za nedolžnega spo-
nati, frei sprechen; — nedolžna razsodba, ein
freisprechendes Urtheil, Ig.(Dol.); — po ne-
dolžnem, unschuldiger Weise, unverdienter
Weise.

nedôlžnež, m. der Unschuldige.

nedôlžnica, f. die Unschuldige, Mur.

nedôlžnik, m. der Unschuldige, Mur., Bes.

nedôlžnost, f. die Unschild; — die Schuld-
losigkeit.

nedomč, čač, adj. unheimisch.

nedoměra, f. die Unzulänglichkeit, C.

nedoměren, rna, adj. 1) nicht das volle Maß
habend: u. verz, ein kataletischer Vers, Cig.
(T.); — 2) = neizmeren, Jan.(H.).

nedomîsełn, įna, adj. 1) undenkbar, unerfassbar, Cig.; — 2) ktor se ne domisli, česa je treba, kaj je prav o raznih prilikah, Z., Dol.; — unbedacht: nedomiselno govoriti, storiti, nedomiseln človek, Dalm.; nedomiselno druge ljudi soditi, Krelj.

nedomoljúben, bna, adj. unpatriotisch, Cig.

nedonóšen, adj. unausgetragen, unreif (von
der Leibesfrucht), Cig.

nedopadljiv, íva, adj. mišsfällig, ungesfällig,
Mur, Cig.

nedopadljívost, f. die Mißsfälligkeit, die Un-
gesälligkeit, Mur., Cig.

nedopečën, éna, adj. unausgebacken, unaus-
gebraten.

nedopóľnjen, adj. unerfüllt, Mur.

nedopověden, dna, adj. unfäglich, unaufsprech-
lich, Jan.; nedopovedna in nepopisna kra-
sota, LjZv.

nedopovedljiv, íva, adj. = nedopoveden,
Cig., Jan.

nedopústen, tna, adj. unzulässig, DZ., nk.

nedopustljiv, íva, adj. = nedopusten, Cig.,
Jan.

nedopuščën, éna, adj. unerlaubt, unzulässig,

nedorášel, sla, adj. 1) unausgewachsen, halb-
wüchsig, — 2) unerwachsen, minder-
jährig, Cig., Jan., nk.; tudi: -ste.

nedoráslost, f. die Minderjährigkeit, Cig., Jan.,
nk.; tudi: -stlost.

nedoráščen, adj. = nororasel, Cig.

nedorazům, m. das Miſsverſtändniſ, Cig.(T.).

nedoróg, róga, adj. noch hörnerloos, Levst.(Zb.
sp.).

nederečën, éna, adj. unfäglich, C.

nedosegljiv, íva, adj. = nedosežen, Cig., Jan.

nedoséžen, žna, adj. unerreichbar, Cig., Jan., nk.

nedoséžnost, f. die Unerreichbarkeit, Cig., nk.

nedosléden, dna, adj. inconsequent, Cig., Jan.,
nk.

nedoslědnost — nědřce

— 686 —

nědřeje — něgo

nedoslědnost, f. die Unconsequenz, Cig., Jan.,
nk.

nedospěven, vna, adj. unerreichbar: nede-
spevna dobrota, Cv.

nedostája, f. der Mangel, Jan.(H.).

nedostájati, ja, je, vb. impf. nedostaje česa,
es maugelt, es fehlt an etwaš, Vrt., Levst.
(Nauk), nk.; — hs.

nedostál, stála, adj. unzulänglich, C.

nedostátek, tka, m. der Abgang, der Mangel,
Levst (Nauk), nk.; der Fehler, das Webrechen,
nk.; =primankljaj, das Desicit, Levst.(Nauk);
— hs.

nedostáten, tna, adj. mangelhaft, unzulänglich,
Zv., nk., — hs.

nedostátnost, f. die Mangelhaftigkeit, die Unzulänglichkeit, nk.; — hs.

nedostójen, jna, adj. unwürdig, ungebürlich,
Mur., nk.; nedostojno vedenje, nk.; unpassend:
n. čas, Meg.; — untauglich, ungeschidt, Meg.

nedostójnost, f. die Ungebürlichkeit, Mur.,
kajk.-Valj(Rad), nk.

nedostópen, pna, adj. unzugänglich, Cig.(T.), nk.

nedotekljiv, adj. = nedotičen, nk.

nedotičen, čna, adj. unberührbar, Jan.(H.).

nedotičnost, f. die Unberührbarkeit, Jan.(H.).

nedotíka, f. das empfindliche Springkraut oder
Rührmichnichtan (impatiens noli tangere), Tuš
(R.).

nedotikljiv, íva, adj. = nedotičen, Jan.(H.).

nedoúk, m. der Halbgekehrte, V.-Cig.; — po
drugih slov. jezikih.

nedouúmen, mna, adj. unerfasßlich, unbegreiflich,
Cig.(T.), Zv., LjZv.

nedoumljiv, íva, adj. begriffsstückig, Jan.(H.).

nedoumljívost, f. die Begriffsstückigkeit, Cig.
(T.).

nedovědnó, adv. unverseßen, ogr.-C.

nedověren, rna, adj. mištrauisch, Cig.(T.).

nedověrje, n. das Mištrauen, Cig.(T.).

nedoverljiv, íva, adj. mištrauisch, Cig.(T.).

1. nedovůljen, adj. unerlaubt, unstatthaft.

2. nedovóljen, ljna, adj. 1) unzulänglich, ungenügend, Cig., Jan.; — 2) = nezadovoljen, unzufrieden, V.-Cig., Jan.

nedovóljnost, f. 1) die Unzulänglichkeit, Cig.;
— 2) = nezadovoljnost, die Unzufriedenheit,
V.-Cig., Jan., Ravn.

nedovôljstvo, n. = nedovoljnost 2), Cig.(T.).

nedovôljnik, m. der Unzufriedene, C.

1. nedovršěn, éna, adj. unvollendet, Cig., nk.;
unvollkommen, nk.

2. nedovršen, šna, adj. imperfectiv (gramm.):
nedovršni glagoli, die Dauerzeitwörter, Jan.
(Slovn.), Levst.(Sl. Spr.).

nedovršénost, f. die Unvollkommenheit, nk.

nedozíren, rna, adj. = nedogleden, unabschbar,
Cig., Jan., Bes., Zora.

nedozóřet, éla, adj. noch nicht ganz reif, unreif.

nedóžen, žna, adj. kratk, unpässlich, Guts., C.,
Mik.; — prim. stsl. nedags = bolezen.

nedóžje, n. die Unpässlichkeit, Guts., Mik.

nedrâg, drága, adj. unlieb.

nědřce, n. dem. nedro; der Bussen, Čb.-Valj.
(Rad); nav. pl. nedrca; prim. nedro.

nědřeje, n. = nedrje, Cv.

nědřeje, n. der Bussen; v nedrje vtekniti moš-
njico; — tudi pl. nedrja: v mojih nedrjih,
Dalm.; „naderja“, Meg.).

nědrą, n. der Bussen, Mur., Cig., Jan., M.;
nav. pl. nědra, Cig., C., M., Cv.

nedrúžen, žna, adj. ungefellig, Cig., Jan.

nedrúžnost, f. die Ungefelligkeit, Cig.

nedůha, f Habd., Dict., Cig., C., i. dr., (né-
duha, Mur., nědiha. Jarn., nav.), pogl. naduha.

neduhóven, vna, adj. ungefistlich, profan, Cig.,
Jan.

neduhovít, adj. geistlos, nk.

neduhóvnik, m. der Nichtpriester, der Laie,
Cig.

neduhóvski, adj. ungefistlich, Cig., Jan.

nedúšen, šna, adj. unmenschlich, Cig.; — hs.

nedvôjben, bna, adj. unzweifelhaft, nk.

nedvómen, mna, adj. unzweifelhaft, Cig., Jan.,
nk.

nedvomljiv, íva, adj. = nedvomen, Cig., Jan.

nedvóren, rna, adj. = nedvorljiv, V.-Cig.

nedvorljiv, íva, adj. unhöflich, Mur

nedvorljívost, f. die Unhöflichkeit, Mur.

nedvoúmen, mna, adj. 1) unzweideutig, nk.;
— 2) = nedvomen, Cig.(T.).

needín, adj. uneinig, Cig., Jan., nk.

needínost, f. die Uneinigkeit, Cig., Jan., nk.

needínstvo, n. die Uneinigkeit, C.

neenák, adj. ungleich.

neenakoměren, rna, adj. ungleichmäßig, Cig.,
nk.

neenakoměrnost, f. die Ungleichmäßigkeit, nk.

neenákost, f. die Ungleichheit.

neenákšen, šna, adj. von ungleicher Beschaffen-
heit, Mur., Cig., Jan.

něg, conj. = nego, ogr.-C., Mik.; moj brat
nima nikogar, neg sama jaz (sestra) sem
pri njem, Moravče(Gor.)-Levst.(M.).

negácija, f. die Negation, nk.

negativen, vna, adj. nikalen, negativ.

něgda, adv. = nekdaj, Mur., C.

něgde, adv. = nekje: negde ga že najdeš,
vžhŠt.-C.; — = neki: kam negde? kdo
negde? Ščav.-C.; negde je bogat, Zora,
Ščavn.

něgdi, adv. = nekje, negde, Mur., vžhŠt.-C.

negibčen, čna, adj. ungefenk, ungeschmeidig.

negibčnost, f. die Ungeltenigkeit.

negibek, bka, adj. unbiegsam, Jan., Cig.(T.).

negiben, bna, adj. unbeweglich, Cig.(T.).

negibljiv, íva, adj. unbeweglich, Guts., Cig.,
Jan.

negibljívost, f. die Unbeweglichkeit, Cig.

negládek, dka, adj. unglatt.

negladkost, f. die Unglattheit, die Nauhigkeit.

neglobók, óka, adj. untief.

negnój, gnója, m. der Bohnenbaum (cytisus
laburnum), (nagnoj) Cig., Tuš.(R.), (négnoj)
Erj.(Torb.); — prim. hs. negnila, v istem
pomenu, Erj.(Torb.).

negnűsen, sna, adj. = gnusen, LjZv., Erj.
(Izb. sp.); pogl. nagnusen.

něgo, conj. 1) alš (za komparativom, za adj.
drug, drugačen), ogr.-C., Mik., nk.; = nego

negòd — nêh

— 687 —

nehânje — neizčrpljiv

li, *Levst.* (Nauk), nk.; — 2) *sondern, ogr.-C., Mik.*; ne samo — nego i, nicht nur — *sondern auch*: ne samo zemeljski nur in nebeški oča, *ogr.-Mik.*; — aber, jedoch, *ogr.-C.*; — 3) nego če, außer wenn, C.

negòd, góda, m. die Unzeit, Mik.

negóda, f. 1) das *Mißgeschied, BlKr.-M.*; der *Mißstand, C.*; — 2) etwas *Mißfälliges, Ungerathenes*; (največ psovka osebam): Nesramne negode Bi vkupaj pobral, V Kamnik jih pcijal, Za žlindro prodal, Vod.(Rok.); pokveke ali negode, *LjZv.*, (govori se pogostoma: „naguda“, t. j. negóda).

negòdè, éta, m. 1) der unzeitig Geborene, der Unzeitling, V.-Cig.; — 2) ein lästiger Mensch, Mik.; — der Thunichtgut, Jan., SlN.; loviti pretepalnike in druge takšne negodete, Jurč.; ein ungerathenes Kind, Svet.(Rok.).

negóden, dna, adj. 1) unreisf; negodni mladiči; — n. porod, die Frühgeburt, Cig.; — negodna smrt, ein früher Tod, C.; — unpassend: negodna dobrota, Slom.; negodno ljubiti otroka, Slom.; — 2) missfällig: garstig, untauber, Z.; — nesnažen, Podkrnci - Erj. (Torb.); abscheulich, Cig.; — 3) mišsrathen, schlecht: nevarna družba negodnega Kurenta, *LjZv.*; — träge, schlaftrig: negodnež negodni! Gor.; — lästig, Gor., Dol.; (govori se tudi: naguden, t. j. negóden).

negódnež, m. der Ungerathene, Z.; ein träger, schlafriger Mensch: negodnež negodni! Gor.

negódnicæ, f. 1) ein unzeitig geborenes Mädchen, Cig.; — 2) die Ungerathene, ein missfälliges, böses Weib, Z.; kdo si, negodnica? *LjZv*.

negódnik, m. 1) ein unzeitig geborenes Kind, der Abgängling, Cig., C.; — 2) der Thunichtgut, der Taugenichts, der Böjewicht; pojani negodniki so mahali po njem, *LjZv.*; razbojniki ali ini negodniki, *LjZv.*; gosposke so negodnika dolgo iskale, *LjZv.*; — der Bärenhäuter, Cig.; (negódnik), Valj.(Rad).

negodnják, m. = negodnik 1), Cig.

negódnost, f. 1) die Unreife, die Unzeitigkeit; — 2) die *Mißfälligkeit*: = nesnažnost, Podkrnci- Erj. (Torb.); tudi: negódnost; prim. negoden.

negoljufiv, íva, adj. untrüglich, Jan.(H.).

negoljufivost, f. die Untrüglichkeit, Jan.(H.).

negospodáren, rna, adj. unökonomisch, Levst. (Pril.).

negospodárnost, f. das unökonomische Verfahren, Levst.(Pril.).

negósten, stna, adj. unwirtbar, Jan.(H.).

negostoljúben, bna, adj. ungastlich, ungastfreundlich, Cig., Jan., nk.

negotòv, óva, adj. 1) unfertig: n. za popotovanje, unvorbereitet zur Reise, Levst.(Zb.sp.); — 2) ungewijs, unsicher, unbestimmt.

negotòvost, f. 1) die Unfertigkeit; — 2) die Ungewißheit, die Unbestimmtheit.

negováti, ûjem, vb. impf. hegen, pflegen, nk.; — hs.

negrájen, jna, adj. untadelhaft, Jan.(H.).

nêh, m. = nehanje, M., C.; brez neha, Škrinj.-Valj.(Rad).

nehânje, n. das Aufhören, das Ablassen, das Lassen; brez nehanja, ohne Unterlass; dejanne in nehanje, das Thun und Lassen; tudi: nêhanje, Valj.(Rad).

neháti, âm, nav.: nêhati, am, vb, pf. 1) aufhören; n. delati; nehaj me zmerjati; dež, zima neha; kreg, vojska neha; vse bo enkrat nehalo; — ablassen: n. od dela, Ravn.-Mik.; n. od greha, Cig., Jsvkr.; — 2) = pustiti, lassent: n. kaj, Kor.-Cig., Jan., ogr.; ne neham vas sirote, ogr.-Valj.(Rad); nehaj me! = pusti me! Krn-Evj.(Torb.), Rez.-Baud.; Naj se oglasi al' neha, Npes.-Mik.; = odpustiti: ves strašni dolg mu je nehal, Ravn.

nehávati, am, vb. impf. = nehovati; jeza nehava, SlN.-C.

nêhče, pron. = nekdo, Npr.(vzhŠt.)-Kres.

nehlinjen, adj. ungeheucht.

nehóden, dna, adj. unwegsam, Cig., Raič (Slov.); strme in nehodne ceste, Navr.(Let.).

nehoté, adv. ohne zu wollen, nk.

nehotěč, adv. = nehote, Cig.

nehóten, tna, adj. unwillfürlich, Cig., Jan., Cig (T.), C.; nehotno gibanje srca, Erj. (Som.).

nehótoma, adv. 1) ohne zu wollen, unvorfächlich, Cig., nk.; — 2) unverhöfst, Levst.(Zb. sp.); prim. nahodoma.

nehováti, ûjem, vb. impf. ad nehati; im Aufhören begriffen sein; nehuje že raj, Preš.; hosta nehuje, Levst.(Zb. sp.); — aufzuhören pflegen.

nehrěten, tna, adj. ekelhaft, SlGor.-C.

nehrétnost, f. die Ekelhaftigkeit, SlGor.-C.

néhteren, rna, adj. = nekateri, St.-C.

nehvála, f. = nehvaležnost, Guts.-Cig., Mur., Krelj.

nehváten, kna, adj. unlöblich, Jan.(H.).

nehvaléžen, žna, adj. undankbar.

nehvaléžnež, m. der Undankbare.

nehvaléžnica, f. die Undankbare.

nehvaléžnik, m. der Undankbare.

nehvaléžnost, f. die Undankbarkeit.

neimenítenden, tna, adj. unbedeutend, unwichtig, Jan.(H.).

neimenován, adj. ungenannt, anonym, Mur., Cig., Jan., nk.; — unbenannt (math.), Cig. (T.), Cel.(Ar.).

neimenováneč, nca, m. ein Ungenannter, der Anonymus, Cig.(T.), nk.

neiméten, tna, adj. = neimovit, Jan.

neimovít, adj. mittelloš, nk.

neimovítost, f. die Mittellofigkeit, DZ., nk.

neistinít, adj. unwahr, nk.

neistinítost, f. die Unwahrheit, nk.

neizbéžen, žna, adj. unbermeidlich, Cig.(T.), C.; neizbežne misli, Glas.; — stsl., rus.

neizbrísen, sna, adj. unauslöflich, untilgbar, Cig., Jan., nk., neizbrisne črke, Zv.; n. madč, nk.

neizčrpen, pna, adj. = neizčrpen, unerschöpflich, nk.; neizčpni vir milosti božje, *LjZv.*; — prim. izcrpiti.

neizčrpen, pna, adj. unerschöpflich, Jan.(H.).

neizčrpljiv, íva, adj. = neizčrpen, Guts.-Cig.

neizdáten — neizvédén

— 688 —

neizvédén — nékakšen

neizdáten, tna, adj. unausgiebig, Jan.(H.).

neizginljiv, íva, adj. unverschwindlich, Mur.

neizginljívost, f. die Unverschwindlichkeit, Mur.

neizgovóren, rna, adj. unausśprechlich, M., ogr.-Let.

neizgúben, bna, adj. unverlierbar, unveräußerlich; n. pravica, Cig. (T.), LjZv.

neizkónčen, čna, adj. = unendlich: neizkončna božja modrost, Levst. (Zb. sp.).

neizkůšen, adj. unerfahren.

neizkůšenec, nca, m. der Unerfahrene, Jan.(H.).

neizkůšenost, f. die Unerfahrenheit.

neizléčen, čna, adj. unheilbar, incurabel, Jan. (H.).

neizměren, rna, adj. unermesßlich; — neizmerno velik.

neizměrnost, f. die Unermesßlichkeit.

neizobrážen, adj. ungebildet, Cig., Jan., nk.

neizobráženost, f. der Mangel an Bildung, nk.

neizogíben, bna, adj. unausweichlich, Cig.(T.), nk.

neizpeljiv, íva, adj. unausführlich, Cig., Jan.; pogl. neizveden.

neizpláčan, adj. nicht ausgezahlt; ausständig, Jan.(H.).

neizpláčen, čna, adj. unauszahılbar, Jan.(H.).

neizpodbíjan, adj. unangefochten, Jan.(H.).

neizpobítěn, tna, adj. unbestreitbar, unumstößlich, Jan.(H.).

neizpólnjen, adj. unerfüllt; neizpolnjene želhe.

neizpozajět, adj. unerschöpflich: nebeše dobrote teko iz neizpozajetecha vira, Cv.

neizprášan, adj. ungeprüft, nk.

neizpráven, vna, adj. incorrect, Cig.(T.), Raič (Slov.), — hs.

neizprávnost, f. die Incorrectheit, die Unrichtigkeit, Cig.(T.), DZ.; — hs.

neizpremenjén, éna, adj. unverändert.

neizpremenljiv, íva, adj. unveränderlich.

neizpremenljívost, f. die Unveränderlichkeit.

neizpríčan, adj. unbezeugt, unerwießen.

neizprošen, sna, adj. unerbittlich, nk.; Tvrd bodi, neizprosen, mož jcklen, Jurč.

neizprosljiv, íva, adj. = neizprosen, Cig.

neizréčen, cna, adj. unausprechlich, Vrt.

1. neizrečěn, čna, adj. unausgesprochen; — unausprechlich, unjäglich, erstaunlich; on ima neizrečeno srečo; neizrečena čast, Jsvkr.; — neizrečeno je lepo; neizrečeno veliko denarjev.

2. neizrečěn, čna, adj. = neizrečen; unausprechlich; morje z neizrečnim šumenjem divja, Jap.(Prid.); neizrečno rad, Navr.(Let.).

neizrečénski, adj. = 2. neizrečen: neizrečensko, unausprechlich, C., Polj.

neizrekljiv, íva, adj. = 2. neizrečen, V.-Cig., Jan., nk.

neizšōlan, adj. ohne Schulbildung.

neizštevén, éna, adj. unżählbar: neizšteveno veliko, eine zahllose Menge, Bas.

neizterljiv, adj. uneinbringlich, nk.; (-tirljiv, Cig., Jan.).

neizterljívost, f. die Uneinbringlichkeit, nk.

neiztrébljiv, íva, adj. anauštilgbar, Cig.

1. neizvédén, adj. unerfahren, unkundig.

2. neizvédén, dna, adj. unausführbar, Cig.(T.).

neizvédenee, nca, m. der Unbewanderte, der Nichtfenner, Cig.

neizvédénošt, f. die Unerfahrenheit.

neizvěsten, stna, adj. unbestimmt, ungewiß, unsicher, nk.; neizvestno vreme, unsichereš Wetter, Svet.(Rok.).

neizvráčen, čna, adj. unheilbar, Jan.(H.).

neizvračljiv, íva, adj. = neizvračen, Cig.

neizvráčnost, f. die Unerfahrenheit, Jan.(H.).

neizzajémen, mna, adj. = neizpozajet, Jan. (H.).

neják, jáka, adj. schwach, Cig., C.

nejásen, sna, adj. undeutlich, unklar; nejasne besede.

nejásnost, f. die Undeutlichkeit.

nejédčen, čna, adj. 1) ungenießbar, Cig., Mik.; — 2) = neješčen 2), läßtig, Cig.

nejedín, adj. = needin.

nejednák, adj. = neenak.

nejěšć, adj. = sättig, fade, Gor.; neješć golob zabavljivo šopiri perje, Zv.; n. odgovor, Gor.

nejěščen, čna, adj. 1) ungenießbar, Mik.; — 2) läßtig, Cig., M.

nejěščljiv, íva, adj. nicht gerne freßend (o živini), vžhSt.-C.

nejěščljívost, f. der Mangel an Freßluft (o živini), vžhSt.-C.

nejevéra, f. der Unglaube.

nejevěrec, rca, m. der Ungläubige.

nejevěren, rna, adj. Ungläubig.

nejevěrka, f. die Ungläubige.

nejevěrnica, f. die Ungläubige.

nejevěrnik, m. der Ungläubige.

nejevěrski, adj. Ungläubig, heidnisch, Heiden.

nejevěrstvø, n. der Unglaube.

nejevólja, f. der Unwille, der Widerwille, der Mišsmuth; — po nejevolji, wider Willen: po nejevolji sem prišel v tako druščino, Gor.

nejevóljec, ljca, m. der Unwillige, Ravn.-V'alj. (Rad).

nejevóljen, ljna, adj. unwillig, mišsmuthig.

nejevóljnost, f. der Mišsmuth.

něk, conj. = naj, C., kajk.; — prim. hs. neka = naj.

někaj, pron. etwaß; zvedel sem nekaj novega; — etwaß, ein wenig; dal mi je nekaj kruha in obleke; nekaj časa, eine Zeit lang; — einige; nekaj vojakov; nekaj grošev; — zdaj je nekaj boljši, ještě ist er etwaß besser; — nekaj—nekaj, theils—theils; — tudi: někaj, etwaß, Cv.

někak, adj. von einer gewissen Beschaffenheit, ein Gewisser; nekaka kužna bolezen; nekaki prekupci; — někakó (někako), adv. auf eine gewisse Art und Weise, gewissermaßen; nekako bolan sem; nekako neprijazno gleda; govoril je nekako tako, er sprach beiläufig so; — irgendwie; bom že nekako napravil.

někakov, adj. = nekak, BlKr., vžhSt.; (nekakóv, Cv.).

někakovšen, šna, adj. = nekak; tudi: nekákovšen.

někakšen, šna, adj. = nekak; tudi: někákšen.

někakši — něki

— 689 —

něki — nekristjânstvō

někakši, *adj.* = nekak, *C., vžhŠt.*

nekaljèn, éna, *adj.* ungetrübt; nekaljeno vesele.

někam, *adv.* 1) irgendwohin: an einen gewissen Ort; — 2) auf eine gewisse Art, in einer gewissen Beziehung; n. neprijazen je postal: vse je nekam gruči podobno, *Levst.(Beč.)*

někamo, *adv.* = nekam, *C.*

někatěri, pron. mancher; nekateri človek, nekateri ljudje; so mancher; nekateri goldinar je zapravil po nepotrebnem; — nekateri, einige; nekateri pravijo tako, drugi tako.

někatěrikrat, *adv.* manchesmal; so manchesmal, einigemale.

nekatǒličan, m. der Nichtkatholik

nekatǒličanka, f. die Nichtkatholikin.

nekatoliški, *adj.* nichtkatholisch, unkatholisch.

nekâza, f. *Cv.*, pogl. nakaza.

nekázan, *adj.* ungerathen, ungezogen, ungebildet, C.; nekazani otroci, ti nekazana heil! Dalm.; = hud, *Meg.*; (nakazan, *Cig., C.*, Krelj, Notr.); — prim. stsl nekazanb, rudis, čes. nekázaný, ungezogen, zuchtlos.

nekázanoost, f. die Ungezogenheit, die Unbescheidenheit, Kast.-C.

nekázen, zna, *adj.* 1) unansehnlich, unscheinbar, Cig., Jan.; nekazen ceper, *Levst.(Zb. sp.)*; — nicht viel entsprechend: nekazno delo, eine undankbare Arbeit, *Cig.*; — 2) nam. nekazan, ungerathen, ungezogen, muthwillig, ausgelassen, Dict., *Jarn., C.*; nekazen fantič nič ne dobi, *Vrtov.(Vin.)*; nekazni otroci, *Ig.(Dol.)*; — 3) nam. nakazen, ungestalt, entstellt, häsflich, *Svet.(Rok.)*; zagledal je krvavi obraz in nekazno brado žolnirjevo, *Jurč.*; nekazna baba, *LjZv.*

nekazniv, íva, *adj.* unstrafbar, unsträflich, *Cig., Jan., nk.*

nekaznívost, f. die Unstrafsbarkeit, die Unsträflichkeit, *Cig., Jan., nk.*

nekaznjèn, éna, *adj.* straflos, *Cig., Jan.>; tudi: nekáznjen.

nekaznjènost, f. die Straflosigkeit, *Cig., Jan.;* tudi: nekáznjenost.

nekáznost, f. 1) die Unansehnlichkeit, *Cig.;* — 2) nam. nekazanost, der Muthwille, *Meg., Cig.;* — der Unfug, *C.*

nekaznován, *adj.* ungestraft, straflos, *Cig., Jan.*

někda, *adv.* = nekdaj, *Mur., Cig.*

někdaj, *adv.* ehemalß; einſt; od nekdaj, von jeher; (tudi o bodočnosti): einſt.

někdájšnji, *adj.* = nekdanji, *Jan.*

někdánji, *adj.* ehemalig, einſtig; v nekdanjih časih.

někdánjost, f. die ehemalige Zeit, die Vergangenheit.

někdášnji, *adj.* = nekdanji, *Mur.*

někdę, *adv.* = nekje, *C.*

někdó, pron. jemand; nekdo je potrkal; tudi: někdó.

někedaj, *adv.* = nekdaj, *Škrab.(Cv.)*

někedó, pron. = nekdo, *Škrab.(Cv.)*

něki, něka, pron. ein gewisser, ein; neki Ivanovič; neko njivo je kupil; neki kralj je imel sina.

něki, *adv.* 1) = nekje, irgendwo, *Meg.,* tam neki na Hrvatskem, *jvžhŠt.;* — 2) v vprašanjih: denn, wohł; kaj neki hoče? kdo te bo neki posłušal? kdo je neki bil? wer mag es wohł gewejen sein? kaj neki dela? was mag er wohł thun? kako je neki bolniku? wie mag es wohł dem Kranken gehen? — 3) wie es heißt; brat je neki uže odšel, der Bruder soll schon fortgegangen sein, der Bruder ist, wie es heißt, schon fortgegangen.

někikrat, *adv.* einmal, einſt.

někjé, *adv.* irgendwo; an einem gewissen Orte.

něklje, n. govedje ime, *Tolm.-Erj.(Torb.)*

někoč, *adv.* einmal, einſt, *vžhŠt.-C.*

někód, *adv.* irgendwo (herum); an gewissen Orten; — nekod imajo tako navado...; nekod sem hodil, koder je bilo mnogo gob videti; od nekod, irgendwoher; — po nekod, an einigen (gewissen) Orten; tudi: někod.

někódik, *adv.* = nekod, *ogr.-M.*

někokrat, *adv.* = nekikrat.

několičen, čna, *adj.* theilweise: ves ali nekolíčen predevek, die gänzliche oder theilweise Uebertragung, DZ.; nekolična odplačila, die Theilzahlungen, DZ.

několičína, f. eine (unbestimmte) Anzahl oder Menge, *Jan., SIN.-C.*

několičickaj, *adv.* ein klein wenig, *Bes.*

několičkó, *adv.* ein klein wenig, *vžhŠt.-C.*; n. drugači, n. huje, *Cv.*

někólik, *adj.* von irgend einer o. von einiger Größe: n. del, ein aliquoter Theil, *Cig. (T.)*, DZ.; — nekoliko, eine gewisse Menge, etwas; nekoliko sem vzel, nekoliko pustil; nekoliko kruha in vina; nekoliko časa, eine Zeit lang; nekoliko je neumen; nekoliko je res, kar je pravil, zum Theil ist es wahr, was er erzählt; — nekoliko — nekoliko, theils — theils; — c. gen. pl. einige; prišlo je nekoliko ljudi, es sind einige Leute gekommen; nekoliko grošev.

někólikanj, *adv.* = nekoliko, *M.*; nekolikanj diščih roz, *Kast.(Roč.)*

několikočášen, sna, *adj.* zeitweilig: nekolikočasne zapreke, DZ.

někólikókrat, *adv.* einigemale.

někólikšen, šna, *adj.* = nekolik.

nekoríst, f. der Unnuten, die Fruchtlosigkeit, *Cig., Jan.*

nekorísten, tna, *adj.* nußlos, unborthilhaft, *Cig., Jan., nk.*

nekorírstnost, f. die Nutzlosigkeit, die Unborthilhaftigkeit, *Cig., Jan., nk.*

někotěri, pron. *C., Trub.-Cv., pogl. nekateri.*

někov, *adj.* = nekakov, *jvžhŠt.*; tudi: někóv, *Cv.*

nepovína, f. das Nichtmetall, das Metall oder das Metalloid, *Cig.(T.), Sen.(Fič.).*

nekovínški, *adj.* unmetallisch: nekovinsko lice, unmetallisches Aussehen, *Erj.(Min.)*

někovšen, šna, *adj.* = nekov, *jvžhŠt.*

nekristján, m. der Richtchrift.

nekristjāna, f. die Richtchriftin.

nekristjānski, *adj.* unchriftlich.

nekristjânstvō, n. die Unchriftlichkeit, *Cig.*

Slov.-nem. slovar.

44

nekrîv — neljûdnik

— 690 —

neljûdnost — nemárnost

nekrîv, krîva, adj. schuldlos; za nekrivega
spoznati, freisprechen.

nekrîven, vna, adj. = nekriv, ogr.-Let.

nekrivîčen, čna. adj. = krivičen, Erj.(Torb.);
prim. Let. 1883, 301.

nekrîvnost, f. = nekrivost, ogr.-Let.

nekrivost, f. die Schuldlosigkeit.

nekrótek, tka, adj. unjanst, unzahm.

nekrščânski, adj. unchristlich.

nekrsčánstvó, n. die Unchristlichkeit, Cig.

nekŕščen, adj. ungetaust.

nekŕšćenec, nca, m. der Ungetauste, Mur.

nekŕščenik, m. = nekršćenec, Mur.

nekrvâv, adj. unblutig.

nekŕven, vna, adj. blutlos, M.

nékšen, šna, adj. = neki, Mik, Štrek, Dol.

nékši, adj. = neki, vžhSt., ogr.-C.

něktar, rja, m. der Göttertrank, der Nektar.

některen, rna, pron. = nekateri, Fr.-C.

nekťěri, pron. = nekateri.

nekťěrikrat, adv. = nekaterikrat.

nekterôč, adv. manchesmal, zuweilen, ogr.-C.,
Vest.

nekúhan, adj. ungefocht.

nekúten, tna, adj. garstig, Kor.-M.; abschulich,
(tudi: schamłoš), Zil.-Jarn.(Rok.).

nekûtnica, f. nekutna ženska, Zil.-Jarn.(Rok.).

nekútnjak, m. nekuten človek, Zil.-Jarn.
(Rok.).

nekváren, rna, adj. unschädlich, Mur.

nekvarljiv, íva, adj. unschädlich, Cig.

nekvárnost, f. die Unschädlichkeit, Mur.

nekvášen, adj. ungeäuert, Jan.

nekvášenik, m. ungefäucertes Brot, Cig.

neláhav, adj. schwerfällig, C.; faul, träge, C.

nelážen, žna, adj. untrüglich, Cig (T.).

nelažljiv, íva, adj. = nelažniv, Cig.

nelažljivost, f. = nelažnivost, Cig.

nelažniv, íva, adj. untrüglich; (prav. neležniv).

nelažnívost, f. die Untrüglichkeit; (prav. ne-
ležnívost).

nelegälen, Ina, adj. nezakonit, illegal.

nelěp, lépa, adj. unschön.

nelěpóta, f. die Unschönheit: nebi mu pač
nihče mogel očitati posebne nelepote na
njegovem životu, Jurč.

neli, I. conj. = nego, ko, als, C.; poprej neli
je nebesa videl, Krelj; II. (vprašalna beseda)
= ne li? nicht wahr? (nelita? nelite?) Jan.,
GBrda.

neličen, čna, adj. von unschöner Gestalt, un-
förmlich: n. kamen, Jap.(Prid.).

neličnost, f. die Unschönheit, die Unförmlichkeit,
M.

neljûb, ljúba, adj. unlieb, missfähig, unange-
nehm.

neljúbek, bka, adj. unlieblich, Jan.(H.).

neljubezniv, íva, adj. unliebenswürdig.

neljúden, dna, adj. 1) menschenchen, Jarn.,
Cig., Pohl.(Km.); mürrisch, unfreundlich,
Dict.; — 2) = neljudnat, Cig.

neljudnat, áta, adj. volkarm, Zora.

neljûdnica, f. die Menschenfeindin, Cig.

neljûdnik, m. der Menschenfeind, Cig.(T.), Vod.
(Izb. sp.).

neljúdnost, f. die Menschenchen, die Ungeſel-
ligkeit, Jarn., Cig.

nelőčen, čna, adj. unbiegsam, Cig.; — prim.
1. ločen.

neločljiv, íva, adj. unzertrennlich.

neločljivost, f. die Unzertrennlichkeit.

nelóven, vna, adj. unjagdbar, Cig.

nêm, nêma, adj. 1) stumm, Guts., V.- Cig.,
Jan., nk.; nemo živinče, Mik.; — 2) dumm,
unvernünftig, C.

nêmáča, f. die Stumme, die Blödšinnige, vzh-
Št.-C.

nemádežljiv, adj. unbeſlecht, Krelj.-M.

nemâjhen, hna, adj. namhaft, beträchtlich, Jan.
(H.).

nêmák, m. der Stumme, Habd.-Mik., vzhŠt.-
C., kajk.-Valj.(Rad), DZ., Zora; — der
Blödšinnige, Volk.-M., vzhŠt.-C.

nemáló, adv. nicht wenig, bedeutend, nk.

némam, išč pod: imeti.

némanič, m. der Habenichts.

nêmar, m. die Achtlosigkeit, die Nachlässigkeit;
pod pepelom navideznega nemara, Zv.; —
v nemar pustiti, außeracht laſſen; = z ne-
mar pustiti, Jurč.; = za nemar pustiti,
Krelj.; = v nemar dejati s čim, ogr.-Valj.
(Rad); tako v nemar živi, er lebt so in den
Tag hinein, Mur.; z nemar preiti, aus dem
Sinne kommen: včerajšnje skrbi so mu bile
nekaj z nemar prešle, Jurč.

nemâra, adv. vielleicht, Jan.; n. da nocoj pride
ali: n. nocoj pride, Kr.

nemarâſt, f. eine garſtige Sache (največ psovka):
ti nemarast ti kosmatinska, Glas.; uroki in
vsá taka nemarast, SLN.

nemâren, rna, adj. 1) achtlos, unachtsam; po
nemarnem, durch Unachtsamkeit; po nemar-
nem božje ime imenovati, den Namen Gottes
ohne Achtung, eitel nennen; — nachlässig,
kiederlich, unthätig, faul; n. deček; — ſchlecht,
SlGor.; — 2) schmutzig, unrein, garſtig, ekel-
haft, M., C., Gor.

nemârikâj, pron. marikaj, marsikaj, C., Krelj-
M., C.

nemârje, n. die Unachtsamkeit, die Gleichgiltig-
keit, V.-Cig., C.

nemârkaj, m. der Taugenichts (psovka), Bes.

nemarljiv, íva, adj. unsjorgsam, nachlässig, träge.

nemarljîvec, vca, m. der Fauſenjer, Mur.

nemarljívost, f. die Nachlässigkeit.

nemarnè, éta, m. der Fauſenjer, Mur., Mik.,
Kr.

nemârnež, m. ein nachlässiger, liederlicher
Mensch.

nemârnica, f. ein nachlässiges, liederliches Weib.

nemârnik, m. 1) ein nachlässiger, liederlicher
Mensch; — 2) visoko tnalo, na katerem se
kaj teše, Dol.

nemarnjáč, m. der Fauſenjer, Mur.

nemarnjáča, f. die Fauſenjerin, Mur.

nemarnják, m. = malopridnež, SlGor.

nemárnost, f. 1) die Achtlosigkeit; — die Nach-
lässigkeit, die Liederlichkeit, die Fauſheit; —
2) die Schmutzigkeit, die Abscheulichkeit, die
Garſtigkeit, Z., Gor.

nemárščina — nemîrnik

— 691 —

nemirnják — němškúta

nemárščina, f. 1) die Unachtsfamkeit, die Nach-
lässigkeit, die Liederlichkeit, die Fauheit; —
2) die Schmußigkeit, Fr.-C.

némast, adj. dumm, C.

nemaščeván, adj. ungerächt.

nematerńški, adj. unmütterlich, Jan.(H.).

nemáti, tere, f. die Unmütter, Cig.; — hs.

němčák, m. ein schlecht deutsch sprechender Slo-
vene, Valj.(Rad). Danj.-Mik.

němčáriti, ärim, vb. impf. sich im Umgang gern
der deutschen Sprache bedienen (zaniělj.), nk.

němčevášen, lna, adj. dem Geiste der deutschen
und nicht der slovenischen Sprache entsprechend,
germanisieren'd. stavek, Levst.(Lj.Zv.).

němčeváti, ûjem, vb. impf. sich in der Sprache
zu sehr nach dem Geiste der deutschen Sprache
richten, Germanismen anwenden, Levst. (Ij-
Zv.), nk.

němčiti, im, vb. impf. ins Deutsche übersehen,
nk.; — germanisieren, Jan., nk.; — = nem-
čevati, Levst. (Zb. sp.).

nemčúr, rja, = nemškutar (zaniělj.).

němec, m. 1) der Stummne, Valj.(Rad); — 2)
der Nordwind, vzhSt.-C.; — 3) eine Art
Hafer, C.

neméra, f. das Unmaß, Cig., Jan.

neměren, rna, adj. unmäßig, Cig.; nemerno
igranje, Guts.(Res.).

neměrnost, f. die Unmäßigkeit, Cig.

nemerodájen, jna, adj. unmaßgeblich, nk.; —
po nem.

nemertučljiv, íva, adj. unmäßig, ogr.-C.; —
prim. mertučljiv, merttuk.

něměti, im, vb.impf.allmäßlich stumm werden,C.

němīca, f. die Stummne, Valj.(Rad).

nemičen, čna, adj. uninteressant, Jan. (H.).

nemíkaven, vna, adj. = nemičen, Jan.(H).

nemīt, mila, adj. lieblos; nemilo soditi koga,
Preš.; unbarmherzig; sreče nemili ukaz,
Preš.; nemila osoda, nk.; — unlieb: nemilo
za nedrago vračati, Schlimmeš mit Schlim-
mem vergelten, SIN.; vse žive dni so se tolkli
od nemilega do nedragega, Erj. (Izb. sp.);
(prim. hs. od nemila do nedraga).

nemilosřčen, čna, adj. unbarmherzig, lieblos.

nemilosřčnost, f. die Unbarmherzigkeit.

nemílost, f. 1) die Unmilde, die Lieblosigkeit,
Cig.; — 2) die Ungnade, die Ungunst, Mur.,
Cig., Jan., nk.

nemílosten, tna, adj. ungnädig, Cig., Jan., nk.

nemilostiv, íva, adj. unbarmherzig, ungnädig,
Mur., Trub., Dalm., Krelj.

nemilostívost, f. die Unbarmherzigkeit, Mur.

nemilostljiv, íva, adj. = nemilostiv.

nemilostljívost, f. = nemilostivost.

neminljiv, íva, adj. unvergänglich.

neminljívost, f. die Unvergänglichkeit.

nemîr, m. die Unruhe.

nemíren, rna, adj. unmußig.

nemiríka, f. die Unruhe in der Uhr, das Pendel,
Guts., Jarn., Mur., Cig., Jan.

nemîrje, n. die Unruhe, Trub., C.; ni v miru
ni v nemirju, Krelj.

nemîrnež, m. ein unruhiger Mensch.

nemîrnik, m. = nemirnež, Mur.

nemirnják, m. = nemirnež: nemirnjaki in
pretepači, LjZv.

nemírnost, f. die Unruhe (als Eigenschaft).

nêmnicana, f. das Tollkraut (atropa Belladonna), C.

nêmčô, f. 1) die Ohnmacht, die Schwäche, Mur.,
Cig., Jan., Cig.(T.), M., Valj.(Rad); nemoč
in pomanjkanje, Dalm.; — die Krankheit,
Habd.-Mik., Z.; — eine fraisenartige Krank-
heit der Schweine, ogr.-C.; — (adj. schwach:
obležal je bolan in nemoč, Jurč.); — 2) čez
nemoč, über die Kräfte, übermäßig, Cig., C.,
Levst.(Slovn.); čerez nemoč delati, jesti, piti,
Cig.; nikoli ne tožite, če nimate vsega čez
nemoč, Ravn.; živino na poti čerez nemoč
goniti, Levst. (Nauk); tudi: čerez nemoč,
Krn-Erj.(Torb.).

nemôčen, čna, adj. schwach, ohnmächtig, Cig.,
Jan., M.; — krank, M., C.; nemočen, Mur.

nêmčica, f. die Schwäche, Rib.-M., Mik.

nemočnost, f. die Schwäche, Jan., C.

nemôder, dra, adj. unweise, unfugk.

nemodrôst, f. die Unflugheit.

nemoglůšec, šca, m. der Taubstumme, DZ.

nemogóč, adj. 1) unkräftig, Még; ohnmächtig,
Volk.; — 2) unmöglich; celo nemogoča reč,
eine ganz unmögliche Sache, Trub.

nemogóčen, čna, adj. unmächtig, Cig.

nemogóčnost, f. 1) die Unmächtigkeit: zavoljo
svoje slabosti in nemogočnosti, Guts.(Res.);
— 2) die Unmöglichkeit, Škrb.-Valj.(Rad),
kajk.-Valj.(Rad); n. mitnic dokazati, die Un-
thunlichkeit der Mauten nachweisen, Levst.
(Pril.).

nemogóčost, f. die Unmöglichkeit, V.-Cig., Jan.

nemorálen, lna, adj. nenraven, unmoralisch.

nemorálnost, f. nenravnost, die Unsittlichkeit.

nemoški, adj. unmännlich.

nemoštvó, n. die Unmännlichkeit, die Feigheit,
Cig.(T.).

némóta, f. die Stummheit, Levst.(Zb. sp.).

nemováti, ûjem, vb. impf. stumm sein, C., Vrt.

nemožát, áta, adj. 1) unmannbar, Guts., Cig.;
ledig: Nemožata in ženica, Levst. (Zb. sp.);
— 2) unmännlich, Jan.

nemožen, žna, adj. unmäßig, Jan., Cig.(T.),
nk.; — po drugih slov. jezikih.

nemóžnost, f. die Unmöglichkeit, nk.; —prim.
nemožen.

nemŕsen, sna, adj. nemfsni dan, der Fasstag,
C., Z.

nemrtělen, ĩna, adj. unsterblich, ogr.-C.

nemrtělnost, f. die Unsterblichkeit, ogr.-C.

němščina, f. die deutsche Sprache.

nêmškar, rja, m. Beli Kranji imenujejo ro-
jake, ki hodijo na Nemško krošnjarit „nem-
škarje“.

nêmškováti, ûjem, vb. impf. = brez potrebe
nemško govoriti, Z., Levst.(Zb.sp.); = nem-
čevati, nk.

nêmškovâvec, vca, m. ktor nemškuje, nem-
čuje: Besed nemšk'vavcev grdih ne poznajo,
Preš.

nêmškúta, f. die Deutsche, Cig., Dol., vzhŠt.;
Lepa Rezika nemškuta, Preš.; lepi nemškuti,

44*

němškūtar – nenaúčen

— 692 —

nenavāden — neobremenjèn

devici Zefi se je pripetilo nekaj tacega, Navr. (Let.).

němškūtar, rja, m. ein Begünstiger des Deutsch- thums unter den Slovenen, wenn er von slov. Abkunft ist, der „Deutschthümler“.

němškūtarica, f. die „Deutschthümlerin“.

nemškutarīja, f. = nemškutarstvo.

němškutáriti, árim, vb. impf. ein „Deutsch- thümler“ sein.

němškūtarski, adj. „Deutschthümler“, deutsch- thümlerisch.

němškūtarstvō, n. die Bestrebungen der „Deutschthümler“ unter den Slovenen.

nemúden, dna, adj. unverzüglich, ungesäumt, Cig., Jan.; nemudno, unverzüglich, Cig., Let., nk.

nemúdnost, f. die Unverzüglichkeit, Cig.

nemûdoma, adv. unverzüglich, ohne Verzug.

nèn, adv. = zdaj, Rez.-Baud.

nenabît, adj. ungeladen: nenabita puška.

nenabrúsen, adj. ungeschlossen: n. nož.

nenádan, adj. = nenaden, Jan.

nenádejavši, adv. unverhofft: n. naglo umreti, Dalm.

nenâden, dna, adj. unverhofft, unerwartet, plöß- lich, Cig., Jan., M., nk.

nenâdoma, adv. unverhofft, unerwartet, plößlich, Cig., Jan., nk.

nenadomésten, tna, adj. unerseßlich, nk.

nenadoměstljiv, íva, adj. = nenadomesten, Cig.

nenaglášen, adj. unbetont.

nenakánjen, adj. unvorsätzlich, Cig.

nenakîčen, adj. zierlos, Jan.(H.).

nenaklónjen, adj. abgeneigt, abhold, Cig., nk.

nenaklónjenost, f. die Abgeneigtheit, Cig., nk.

nenamîšljen, adj. unvorläufiglich, Cig., Jan.

nenapáden, dna, adj. unangreifbar, Cig.

nenapovědan, adj. unangefagt, unangemeldet.

nenarâven, vna, adj. = nenaturen, unnatür- lich, Jan., nk.

nenaravnôsten, stna, adj. = posrednji, mit- telbar, Jan.

nenarâvstvenost, f. = nenravnost, die Un- sittlichkeit, Cig.(T.).

nenarejèn, éna, adj. nicht gezaubert, natürlich, Cig.

nenaséljen, adj. unbesiedelt, unbewohnt.

nenaséljenec, nca, m. der Nomade, Jan.(II.).

nenasîčen, adj. = nenasiten, Jan.(H.).

nenasit, sîta, m. der Rimmersatt, der Vielfraß, Cig., Jan.

nenasîten, tna, adj. unerseßtlich, Cig., Dict.; nenasitno morje, Zv.

nenasitljiv, íva, adj. = nenasiten, Jan.

nenasitnež, m. der Rimmersatt, Cig.

nenatânčen, čna, adj. ungenau.

nenatânčnost, f. die Ungenauigkeit.

nenatîsnjen, adj. ungedruckt, nk.

nenatûren, rna, adj. unnatürlich; nenaturne sanje, Levst. (Zb. sp.).

nenatûrnost, f. die Unnatürlichkeit.

nenaúčen, čna, adj. ungelehrig, Jan.(II.).

nenavâden, dna, adj. ungewöhnlich; nena- vadne prikazni; ungebräuchlich; nenavadne besede.

nenavâdnost, f. die Ungewöhnlichkeit.

nenavâjen, adj. ungewohnt.

nenavîden, dna, adj. misgünstig, neidig, Mur., ogr.-Mik.; žena je bila nenavidna pastorki, kajk.-Valj.(Kres).

nenavidèti, vîdim, vb. impf. misfgönnen, Mur.; — hassen: nema druzih nenavideti ali sov- ražiti, Krelj; imamo tem, kateri nas nena- vide, dobro storiti, Krelj; (v nem. izvrniku stoji: misfgönnen); — prim. stsl. nenavidèti, hassen.

nenavidljiv, íva, adj. neidisch, M., Boh.

nenavîdnež, m. der Misfgünstige, Mur.

nenavîdnica, f. die Meiderin, Jan.(H.).

nenavîdnik, m. = nenavidnež, Jan.(H.).

nenavîdnost, f. die Misfgunst, der Reid, Mur.; nenávidnost, ogr.-Valj.(Rad); (nenavidost, die Eiferucht, Dict.).

nenavîst, f. die Misfgunst, der Reid, Mur., Mik.; — der Haß, Dalm.; — die Gebäffig- keit, Jan.

nenavîsten, tna, adj. neidisch, M.; — gehäffig, Jan.

nenavzemljiv, íva, adj. unempfänglich, Jan. (H.).

nenavzěten, tna, adj. unempfänglich, Cig.

nenavzôčen, čna, adj. abweisend, vzhŠt., ogr.- C., nk.

nenavzôčnost, f. die Abwesenheit, vzhŠt., ogr.- C., nk.; (nenazóčnost, kajk.-Valj.[Rad]).

nenêhaven, vna, adj. unaufhörlich, Cv.

nenehljiv, íva, adj. unaufhörlich, Cig., Jan., C.

nenêhoma, adv. unaufhörlich, Cig., Jan., C.

nenevären, rna, adj. ungefährlich.

nenráven, vna, adj. unsittlich, sittenloš, Jan., nk.; — prim. nraven.

nenravít, adj. unsittlich, Levst.(Rok.).

nenrávnost, f. die Unsittlichkeit, Jan. nk.

neobčúten, tna, adj. = neobčutljiv, Cig., Jan.

neobčutljiv, íva, adj. unempfindlich, gefühllos.

neobčutljivost, f. die Unempfindlichkeit, die Gefühllosigkeit.

neobdâčen, adj. unbesteuert, nk.

neobdêlan, adj. unbearbeitet; unbebaut.

neobdržen, žna, adj. unhalbbar, Jan.(H.).

neobhôden, dna, adj. ununtätiglich, nk.; (po nem.); pogl. neogiben.

neobič, f. neka psovka: čakaj, čakaj, ti neobič grda! Levst.(Zb. sp.).

neobičáj, m. das Ungewöhnte, Valj.(Rad).

neobičájen, jna, adj. ungewöhnlich, Jan.(H.).

neobičen, čna, adj. ungewöhnlich, außerge- wöhnlich, seltamt, einemein, Jan., Let., Zora.

neobičnost, f. die Außergewöhnlichkeit, die Selt- samkeit, Jan.(H.).

neoblčen, adj. unbekleidet.

neobligáten, adj. neobvezen, unobligat; ne- obligatni predmeti.

neoborôžen, adj. unbewaffnet; tudi: -žen.

neobrečen, éna, adj. unbechoffen, Cig., C.

neobremenjèn, éna, adj. lastenfrei: neobreme- njena svojina, DZ.

neobrêza — neogîben

— 693 —

neogîbnost — neopravîčen

neobrêza, f. die Vorhaut (praeputium), Dalm.

neobrêzan, adj. unbeschnitten.

neobrôbljen, adj. uneingefäumt.

neobrôda, f. der Mîsswachš, Jan.

neobřten, tna, adj. 1) ungelief, Cig.; — 2) industrielös: neobrtna dolina, Slovan.

neobřtnost, f. die Ungeltenigkeit, Cig.

neobséžen, žna, adj. unumfaßbar.

neobstânek, nka, m. der Unbestand, Jan.

neobstţojen, jna, adj. unbeständig, Jan.

neobtesán, adj. = neotesan, nk.

neobtežen, éna, adj. unbelastet, unbeschwert, Cig.

neobûpen, pna, adj. unverzagt, Cig.

neobûpnost, f. die Unverzagtheit, Cig.

neobuzdán, adj. ungezäumt, zaumloš, Jan. (H.): zügelloš (fig.), SLN.

neocětvoski, adj. unbäterlich, Cig.

neočiten, tna, adj. unscheinbar, unansehulich, Sol.

neobřiten, tna, adj. unabweislich, Bes., Let.

neoddán, adj. unvergeben: neoddano stano-
vanje.

neoddáten, tna, adj. unveräußerlich, Jan.(/H.).

neoddátnost, f. die Unveräußerlichkeit, Jan. (H.).

neodgovóren, rna, adj. unverantwortlich (odgovora ne dolžan), Cig., Jan.

neodgovórnost, f. die Unverantwortlichkeit, Cig.

neodjenljiv, íva, adj. unnachgiebig, Cig., Jan.

neodkláden, dna, adj. = neodložen, Jan.

neodkritosřčen, čna, adj. unaufrichtig.

neodkritosřčnež, m. der Unaufrichtige.

neodkritosřčnost, f. die Unaufrichtigkeit.

neodkúpen, pna, adj. unablôslich, Jan.(H.).

neodkupljiv, íva, adj. = neodkupen, Cig., Jan.

neodlášema, adv. unverzüglich, Mur., Cig., C.

neodlóčen, adj. 1) unabgesondert; — 2) unbestimmt, Cig.

neodlóčen, čna, adj. unentschlossen, nk.

neodlóčnež, m. der Unentschlossenene, nk.

neodlóčnost, f. die Unentschlossenheit, nk.

neodlôgoma, adv. unverzüglich, C.

neodlóžen, žna, adj. unaufschiebbar, Cig., Jan., DZ.; neodložne naredbe, Levst.(Nauk).

neodoljiv, íva, adj. unüberwindlich, unwiderstehlich, Cig.(T.), C.; — hs.

neodpráven, vna, adj. nicht fortzubringen, Jan. (H.); — unvertilgbar, Jan.(H.).

neodpústen, tna, adj. unverzéißlich, nk.

neodpustljiv, íva, adj. = neodpusten, Cig., Jan.

neodréčen, čna, adj. unabweisbar, Jan.(H.).

neodstáven, vna, adj. unabschäbar, nk.

neodvíšen, sna, adj. unabhängig, nk.; (po nem.).

neodvísnost, f. die Unabhängigkeit, nk.

neodvráten, tna, adj. unabwendbar, Jan., Cig. (T.), nk.

neodvrátnost, f. die Unabwendbarkeit, Jan., Cig.(T.).

neogiben, bna, adj. unausweichlich, unumgäng-
lich, unvermeidlich, Cig., Jan., nk.; neogibno
potreben, unumgänglich notwendig, uner-
lässlich, Cig., Jan., nk.

neogîbnost, f. die Unumgänglichkeit, die Un-
vermeidlichkeit, Cig., nk.

neograjèn, éna, adj. uneingefriedet.

neokóren, rna, adj. hartnädig, ogr.-Mik.; un-
gehorsam, C.

neokórnost, f. der Ungehorsam, ogr.-M., C.

neokresán, adj. roh, grob, unhöflich, Cig.

neokresánec, nca, m. der Grobian, Cig.

neokrêta, f. = neokreten človek: kam sem
pa zavozil, neokreta! Gor.-D.Sv.

neokréten, tna, adj. steif, schwerfällig, unge-
schickt, Cig.(T.), nk.

neokrêtnež, m. schwerfälliger, ungeschickter
Mensch, Valj.(Rad).

neokrêtnost, f. die Schwerfälligkeit, die Unge-
schichtkeit, Cig., nk.

neokúsen, sna, adj. 1) unschmachthaft, nk.; —
2) ohne (ästhetische) Geschmack, geschmacklos:
neokusna noša, nk.; pogl. nevkusen.

neolěpšan, adj. ungeschmückt, schmucklos.

neolíka, f. der Mangel an Bildung, Cig.

neolíkan, adj. ohne Bildung, ungebildet, Cig., Jan., nk.

neolíkanec, nca, m. der Ungebildete, nk.

neolîkanost, f. der Mangel an Bildung, nk.

neologîzem, zma, m. nova beseda, der Neolo-
gismus.

neomâdežan, adj. = neomadeževan, Cig., DZ.; unbescholten, Cig., DZ.

neomâdeževan, adj. unbeslekt, makellos; —
unbescholten.

neomâdeževanost, f. die Makellosigkeit; — die
Unbescholtenheit.

neomagljiv, íva, adj. unermüdlich, M.

neomahljiv, íva, adj. unerschütterlich, Cig.

neomájen, jna, adj. unerschütterlich, Cig.(T.); neomajna podstava rodoljubju, LjZv.; neomajni zakoni, Str.

neomajljiv, íva, adj. = neomajen, Cig.

neomejèn, éna, adj. unbegrenzt, unbeschränkt,
Cig., Jan., nk.

neomejénost, f. die Unbeschränktheit, Cig., nk.

neomika, f. der Mangel an Bildung, Vest., SLN.

neomîkan, adj. ungebildet, Cig., Jan., nk.

neomîkanost, f. der Mangel an Bildung, Cig.,
nk.

neomožèn, éna, adj. unverheiratet, ledig (oženski).

neomožénka, f. neomožena ženska, Mur.

neomožênstvo, n. der weibliche Cölibat, Cig.

neopázen, zna, adj. 1) unmerklich: neznatne
grbice in neopazne jamice, Žnid.; — 2) un-
vorsichtig, ogr.-C.

neopáznost, f. die Unvorsichtigkeit, ogr.-C.

neopešljiv, íva, adj. unermüdlich, vzhŠt.-C.

neopísen, sna, adj. nicht zu schiiden, unbe-
schreiblich: neopisna urnost, LjZv.

neoporéčen, čna, adj. unwiderruflich, Cig.(T.).

neoporéčnost, f. die Unwiderruflichkeit, Cig.

neopotîkoma, adv. ohne anzuftoßen: n. hoditi, Ravn; ungehindert, ohne Anstoß, Mur., C.

neopravîčen, adj. 1) ungerechtfertigt; — 2)
unbefugt, Jan., nk.

neopravčenost — nepčsniški

— 694 —

nepíten — nepohábljen

neopravčenost, f. die Unbefugtheit, Jan.(H.),
nk.

neopravljen, adj. 1) unverrichtet; neopravljeno
delo; — 2) nicht ganz angekleidet.

neorganski, adj. unorganisch.

neosében, bna, adj. unperfönlich, Cig., Jan.

neosébnost, f. die Unperfönlichkeit, Cig.

neosedlán, adj. ungefattelt.

neoskrbljén, éna, adj. unversorgt.

neoskrúnjen, adj. unbeflecht, keuchd; neoskrurnjena duša: — unbescholten, unverlegt; neoskrunjeno ime, neoskrunjena čast.

neoskrúnjenost, f. die Unbeflechttheit; die Unbescholtenheit.

neoskrunljiv, iva, adj. unverleßlich, Mur., Cig.,
Jan.

neoskrunljivost, f. die Unverleßlichkeit, Mur.,
Cig.

neosláben, bna, adj. unabschwächtbar, Cig.(T.).

neoslabljén, éna, adj. ungeschwächt.

neosnován, adj. unbeschränkt, grundlos, nk.

neosnovánost, f. die Grundlosigkeit, nk.

neosoljén, éna, adj. ungesalzen; neosoljeno salo.

neostrižen, adj. ungeschoren; neostrižena ovca.

neostrúgan, adj. ungehobelt, Jan.(H.).

neoskódovan, adj. unbeschädigt.

neotesán, adj. unbehauen; neotesan hlod; —
ungehobelt, ungebildet, roh.

neotesánec, nca, m. ein ungebildeter, roher
Mensch.

neotesánost, f. der Mangel an Bildung, die
Rohheit.

neovedljiv, íva, adj. unverweltlich, Guts.-Cig.

neovenljiv, íva, adj. = neovedljiv, Jan.(H.).

neovéren, rna, adj. Dict., Jsvkr., Slom., pogl.
nejeveren.

neovíran, adj. ungehindert.

neoviroma, adv. ungehindert, C.

neovŕžen, žna, adj. unumftößlich, unwiderleglich, Cig.(T.), nk.; neovržen dokaz, Levst. (Zb. sp.).

neovŕžnost, f. die Unumftößlichkeit, Cig., nk.

neozáljšan, adj. ungeschmückt, schmucklos.

neozdráven, vna, adj. unheilbar, nk.; neozdravna hromota, Levst.(Podk.).

neozdravljiv, íva, adj. = neozdraven, Cig.,
Jan.

neozdrávnost, f. die Unheilbarkeit, nk.

neozénjen, adj. unberheiratet, ledig (o moških).

neozénjenece, nca, m. ein lediger Mann, Cig.,
Let.; der Hagestolz, Vod.(Izb. sp.).

neozénjenstvo, n. der männliche Coelibat, Cig.

nepámet, f. die Unvernunft, der Unverstand,
Mur., Guts.(Res.), Valj.(Rad).

nepámeten, tna, adj. unvernünftig, Mur., Dalm.

nepámetnik, m. der Unvernünftige, M.

nepámetnost, f. die Unvernünftigkeit, Mur.

nepären, rna, adj. unpaarig, Jan.(H.).

nepázen, zna, adj. = nepazljiv, Cig., nk.

nepázka, f. die Unnachtsfamkeit, ogr.-C.

nepazljiv, íva, adj. unachtsam, unaufmerksam.

nepazljivost, f. die Unnachtsfamkeit, die Unaufmerksamkeit.

nepáznost, f. = nepazljivost, Cig.(T.), nk.

nepěsniški, adj. unpoetisch, Cig., Jan., Cig.(T.).

nepíten, tna, adj. untrinkbar, Cig., M.

nepitomen, mna, adj. wild: prim. nepitoven.

nepitoven, vna, adj. wild (von Thieren und
Pflanzen), vzh.St.-C.; — nam. nepitomen.

neplačan, adj. unbeschäftet.

neplahöst, f. Cig., pogl. neustrašenost.

neplášba, f. Cig., Kos., pogl. neustrašenost.

neplemenít, adj. unabeflig, Cig., Jan., nk.;—
unedel, Cig., Jan., nk.

neplašljiv, íva, adj. furchtlos.

neplóden, dna, adj. unfruchtbar, Cig., Jan.,
M., nk.

neplódnost, f. die Unfruchtbarkeit, Cig., Jan.

neplóven, vna, adj. unschiffbar, Jan.(H.).

nepobíten, tna, adj. unwiderlegbar, Cig.(T.);
nepobitni dokazi, LjZv.

nepoboljšljiv, íva, adj. unverbesserlich, Mur.,
Cig., Jan., nk.

nepoboljšljivost, f. die Unverbesserlichkeit,
Mur., Cig., Jan., nk.

nepobóžen, žna, adj. unfromm.

nepobóžnost, f. die Unfrömmigkeit

nepočákaven, vna, adj. = nepočakljiv, Levst.
(Zb. sp.), Gor.

nepočakljiv, íva, adj. ungeduldig, Z., Gor.

nepočakljivvec, vca, m. der Ungeduldige, Z.,
Sl.N.

nepočítěten, dna, adj. unruhig: na tem velikem, nepočitelnem morju, Krelj.

nepodáljšen, šna. adj. unerstrecklich: nepodalšni rok, die Fallkräft, DZ.

nepodkúpen, pna, adj. unbestechlich, nk.

nepodkupljiv, íva, adj. = nepodkupen, Cig.,
Jan.

nepodlóžen, žna, adj. unabhängig.

nepodlóžnost, f. die Unabhängigkeit.

nepodmíten, tna, adj. unbestechlich, Šol.

nepodmitljiv, íva, adj. = nepodmíten, Cig.,
Jan.

nepodôba, f. die Ungestalt, ein verzerrtes Bild,
Jarn.

nepodôben, bna, adj. unähnlich.

nepodóbnost, f. die Unähnlichkeit.

nepodúčen, čna, adj. = nenaučen, Jan.(H.).

nepočetičen, čna, adj. nepesniški, unpoetisch.

nepogájanje, n. die Schwietracht, C.

nepogájavec, vca, m. der Unversöhnliche, ogr.-M.

nepoglédен, dna, adj. was nicht anzusehen ist,
garstig, Lašeč-Levst.(M.), Z.

nepogóda, f. die Unbilde (z. B. des Metters),
Cig.(T.); vivodinska vina se upirajo vsem
nepogodam in udarcem vremena, LjZv.;
— das Ungemach: vnanje nepogode, SlN.

nepogóden, dna, adj. unangenehm, C.; unwillkommen, Zora; — nachtheilig, Jan.

nepogójen, jna, adj. unbedingt, Cig., Jan., nk.

nepogójnost, f. die Unbedingtheit, Cig.

nepogostljiv, íva, adj. ungaistich, Jan.(H.).

nepogřěšen, šna, adj. 1) unentbehrlich, V.-Cig., Jan.; — 2) aplanatich, Cig.(T.), Žnid.

nepogřěšljiv, íva, adj. unfehlbar, Cig.(T.).

nepogřěsnost, f. die Unentbehrlichkeit, V.-Cig.,
Jan.

nepohábljen, adj. unbeschädigt.

["nepohóden — neporazůmek", "— 695 —", "neporěd — nepošténje", "nepohóden, dna, adj. ungangbar, unwegsam,\nŠol.; unbetretbar: n. most, Gor.", "nepokažen, éna, adj. unverdebt, unverdorben.", "nepoklícan, adj. unberufen.", "nepókoj, kója, m. 1) die Unruhe, der Unfriede;\nne delaj mi nepokoja, Krelj; — 2) die Un-\nruhe bei der Uhr, das Pendel, Cig., Jan., M.", "nepokójen, jna, adj. unruhig.", "nepokójnež, m. der Unruhige, der Ruhestörer.", "nepokójnica, f. die Ruhestörerin, Cig.", "nepokójnik, m. der Ruhestörer, Let.", "nepokójnost, f. die Unruhe.", "nepokójščina, f. die Unruhe, Guts.", "nepokóra, f. der Ungehorsam, C.", "nepokóren, rna, adj. ungehorsam.", "nepokórnež, m. der Ungehorsame.", "nepokórnicá, f. die Ungehorsame.", "nepokórnik, m. der Ungehorsame.", "nepokórnost, f. der Ungehorsam.", "nepokórščina, f. der Ungehorsam.", "nepokrit, adj. 1) entfößten Hauptes; — un-\ngedeckt; nepokrita hiša; nepokrit voz; — 2)\nohne Deckung: nepokriti troški, nk.", "nepokvárjen, adj. unbeschädigt; nepokvarjeno\nsadje; — unverdorben; nepokvarjena mladina.", "nepokvárjenost, f. die Wohlerhaltenheit; —\ndie Unverdorbenheit.", "nepolitičen, čna, adj. unpolitisch; n. časopis.", "nepomagljiv, íva, adj. = nepomagljiv, Gor.", "nepomenljiv, íva, adj. unbedeutend, unerheblich,", "unwichtig, Cig.", "nepomíčen, čna, adj. unbeweglich, Cig. (T.),
nk.; nepomično strmeti v koga, Zy.", "nepomljiv, íva, adj. = nepomniv, Jan. (H.).", "nepomniv, íva, adj. uneingedenk, Jan. (H.).", "nepomagljiv, íva, adj. unbehilflich, Svet.(Rok.).", "nepomúden, dna, adj. unverzüglich, Jan.", "nepomůdoma, adv. unverzüglich, C.", "nepooblaščen, éna, adj. unbevollmächtigt, un-\nbefugt.", "nepopačen, adj. unverdorben.", "nepopáčenost, f. die Unverdorbenheit.", "nepopísan, adj. unbeschrieben; n. list.", "nepopísen, sna, adj. unbeschreiblich, nk.", "nepopisljiv, íva, adj. = nepopisen, Mur., Cig.,\nJan.", "nepopláčan, adj. unbezaßt, rückständig.", "nepoplátek, tka, m. der Rückstand, Jan.", "nepopóln, adj. unvollkommener, unvollständig,\nGuts., Mur., Cig., Jan., nk.", "nepopólnoma, adv. in unvollkommener Weise,\nunvollkommen, unvollständig.", "nepopótnost, f. die Unvollkommenheit, die Un-\nvollständigkeit, Guts., Mur., Cig., Jan., nk.", "nepopráven, vna, adj. unverbesserlich, irrepa-\nrabel, unerseßlich, Jan. (H.).", "nepoprávljen, adj. unverbessert, unberichtigt.", "nepoprávnost, f. die Unverbesserlichkeit, Jan.\n(H.).", "neporába, f. der Nichtgebrauch, Cig., Jan.", "neporáben, bna, adj. unverwendbar, unbrauch-\nbar, Cig., Jan., nk.", "neporábnost, f. die Unbrauchbarkeit, Jan., nk.", "neporazůmek, mka, m. das Misſverständnis,\nNov.", "neporěd, f. die Uuordnung, Ravn.-Valj. (Rad).", "neporěden, dna, adj. unordentlich, Guts., Mur.,\nCig., Jan.; neporedno želeti kaj; — auß-\ngelassen, bosßaft, muthwillig, Jarn., Jan., Ig\n(Dol.), Gor.", "neporědnež, m. ein bosßaßter, außgelassener\nMensch, Cig., Jan.", "neporědnica, f. ein bosßaßtes Weib, Jan.", "neporědnost, f. die Unordentlichkeit, Guts.\n(Res.); — die Außgelassenheit, die Bosßaßtig-\nkeit, Jan.", "neporóden, dna, adj. unfruchtbart (o ženski),\nZ., Dalm., Trub., Bas.", "neporódnost, f. die Unfruchtbarkkeit (o ženski):\nne bom vdova, tudi za neporodnost ne bom\nvedela, Škrinj.", "neporušen, šna, adj. unzestörbar, Jan. (H.).", "neporušljiv, íva, adj. = neporušen, Jan.", "neposajën, éna, adj. unruhig, außgelassen; z\nmladega je bila samovoljna, neposajena ino\nnepokorna, Jsvkr.: — unbändig, wild, C.;\nneposajena jeza, C.", "neposajénec, nca, m. der Unruhige, der Aus-\ngelassene, Dict., M., Valj.(Rad).", "neposajénost, f. die Außgelassenheit, Cig., M.", "neposiljen, adj. ungezüungen, Guts.-Cig., Jan.", "neposlůh, m. die Unfolgsamkeit, Jan.(H.); —\nsodba v neposluh, das Contumazurtbeil, v\nneposluh soditi, contumazieren, Jan.", "neposlúšen, šna, adj. ungehorsam, unfolgsam,\nCig., Jan., nk.", "neposlůšnik, m. der Ungehorsame: neposlusní-\nkom so se grozili, Slovan.", "neposlúšnost, f. der Ungehorsam, die Unfolg-\nsamkeit, Cig., Jan., nk.", "neposlužljiv, íva, adj. undienstfertig, Cig.,\n(-ziv) Mur.", "neposněmen, mna, adj. unnachahmbar, Jan\n(H.).", "neposnemljiv, íva, adj. = neposnemen, Cig.", "neposrěden, dna, adj. nk., pogl. neposredni.", "neposrědnji, adj. = naravnosten, unmittelbar,\ndirect, Cig., Jan., Cig. (T.); — po drugih\nslov. jezikih.", "neposrědován, adj. unvermittelt, Cig.(T.).", "nepostáven, vna, adj. ungesetzlich, illegal.", "nepostávnost, f. die Ungesetzlichkeit.", "nepostoj, stója, m. das Perpetuum mobile,\nJan. (H.).", "nepostréžen, žna, adj. undienstfertig, ungefällig.", "nepostrežljiv, íva, adj. = nepostrežen.", "nepostrežljivost, f. die Undienstfertigkeit.", "nepostréžnost, f. die Undienstfertigkeit.", "neposvečën, éna, adj. ungeweicht: neposvečen\nmenih, der Laienbruder, Cig.; profan, V.-\nCig., Jan.", "neposvečénec, nca, m. der Uneingeweihte, der\nLaie; n. blizu ne sme, Erj.(Iyb. sp.).", "nepoškódovan, adj. unbeschädigt.", "nepoštěn, éna, adj. 1) ungeachtet; križ je bil\nprej nepošten, Burg.; — 2) unehrlich, un-\nredlich; tudi: nepošten.", "nepoštěnež, m. der Unehrliche, M.", "nepoštenják, m. der Unehrliche, Valj.(Rad).", "nepošténje, n. die Unehrlichkeit."]

nepošténost — neprāktičen

— 696 —

neprâvi — neprehajáten

nepošténost, f. die Unrechtlichkeit.

nepotekljiv, íva, adj. unversiegbar, unerschöpf-
lich, Mur., Cig.; svetosti in blagosti nepo-
tekljiv studenec, Ravn.

nepotekljivost, f. die Unerschöpflichkeit, Mur.

nepotízem, zma, m. nepravično naklanjanje
časti ali služeb sorodnikom, der Nepotísmus.

nepotolažen, žna, adj. untröstlich, Jan.(H).

nepotolažljiv, íva, adj. = nepotolažen, Cig.,
Jan.

nepotolážnost, f. die Untröstlichkeit, Jan.(H).

nepotrében, bna, adj. unnötfig; — po ne-
potrebnem, unnötlicher Weise.

nepotrěbnica, f. nepotrebna stvar, C.

nepotrěbnik, m. nepotreben človek, Jurč.

nepotřebnost, f. die Unnöthigkeit.

nepotŕjen, adj. unbestätigt.

nepotŕpen, pna, adj. unduldjam, Cig., Jan.

nepotřpež, m. die Ungeduld, Cig.; nepotrpěž,
ěža, Mur.

nepotřpežen, žna, adj. ungeduldig, Cig.; ne-
potrpěžen, Mur.

nepotrpežljiv, íva, adj. ungeduldig.

nepotřežljivec, vca, m. der Ungeduldige.

nepotrpežljivka, f. die Ungeduldige.

nepotrpežljivost, f. die Ungeduld.

nepotřpežnost, f. die Ungeduld, Cig.; nepo-
trpěžnost, Mur.

nepotrpljénje, n. die Ungeduld, Krelj.

nepotrpljiv, íva, adj. ungeduldig, Mur.

nepotrpljivost, f. die Ungeduld, Mur.

nepotřpnost, f. die Ungeduldjamkeit, Cig., Jan.

nepotrůp, m. der Vielfraß, Notr.-Cig.

nepotrúpen, pna, adj. = nenasiten, Cig.,
Svet.(Rok).

nepoužít, adj. unverzehrt.

nepovábljen, adj. uneingeladen; n. gost, ein
ungeladener Gást.

nepoverljiv, íva, adj. = nezaupen, Erj. (I7b.
sp.); — hs.

nepovóljen, ljna, adj. nicht nach Wunsch, un-
befriedigend, unwillkommen, Mur., Cig., nk.;
nepovoljni uspehi, nk.; — unliebsam, Volk.-M.

nepovólnost, f. die Unannehmlichkeit, die Un-
liebsjamkeit, ogr.-C., Volk.-M.

nepovráčen, čna, adj. = nepovraten, DZ.

nepovráten, tna, adj. unwiederbringlich: ne-
povratna škoda, DZkr.

nepozáben, bna, adj. unvergefallich, Cig., Jan.,
Cig.(T.), M., nk.

nepozábljen, adj. unvergeffen, unvergefallich,
Cig.(T.).

nepozabljiv, íva, adj. = nepozaben, nepo-
zabljen, Guts., Mur., Cig., Jan., nk.

nepoznán, znána, adj. unbekannt, nk.; un-
gefannt, nk.

nepoznáten, tna, adj. unkenntlich, Jan.(H.).

nepoznátnost, f. die Unkenntlichkeit, Jan.(H.).

nepozórten, rna, adj. unaufmerksam, Jan.

nepozórnost, f. die Unausmerksamkeit, Jan.(H.).

nepozván, adj. unberufen, nk.; — ungeladen:
nepozvani gostje, ogr.-Valj.(Rad).

nepráktičen, čna, adj. neporaben, neznajoc
porabiti kaj, unpraktisch.

neprâvi, prâva, adj. 1) unrecht, unrichtig; —
po nepravem, mit Unrecht, DZ.; — 2) un-
echt, fahsch.

neprâvda, f. das unrecht, Cig., Jan., S/N.,
Let.; pravda je nepravda, Cig.; bridka n.,
Erj.(I7b. sp.).

neprâvdanski, adj. ungerecht: u. zmagovavec,
Levst.(Zb. sp.).

neprâven, vna, adj. unrechtlich, rechtswidrig, Cig.

nepravíca, f. die Ungerechtigkeit, das Unrecht,
Mur., Cig., Jan., Mik.; neprávica, ogr.-Valj.
(Rad).

nepravíčen, čna, adj. ungerecht.

nepravíčnost, f. die Ungerechtigkeit.

nepravíten, lna, adj. unregelmäßig, uncorrect,
Cig., Jan., Cig.(T.), nk.

nepravilnost, f. die Unregelmäßigkeit, die Un-
correctheit, Cig., Jan., nk.

neprâvnost, f. die Unrechtlichkeit, Cig.

nepravopísen, sna, adj. unorthographisch, Jan.
(H.).

neprávost, f. 1) die Unrichtigkeit, Cig., Jan.;
— 2) die Unrechtheit, Cig., Jan.

neprâvšen, šna, adj. unrichtig, normwidrig,
V.-Cig.

neprâvšnost, f. die Unrichtigkeit, DZ.

neprebáven, vna, adj. unverdaulich, M., Cig.
(T.), nk.

neprebavljiv, adj. = neprebaven, Guts.-Cig.,
Jan.

neprebávnost, f. die Unverdaulichkeit, nk.

1. neprebíten, tna, adj. undurchdringlich, feßt,
Cig., Let.

2. neprebíten, tna, adj. unerträglich, unleidlich,
Jan.

neprebójen, jna, adj. undurchdringlich, Jan.

neprebójnost, f. die Undurchdringlichkeit, Jan.

neprebrěden, dna, adj. undurchwatbar, Jan.
(H.).

neprecenítěn, tna, adj. unischäbbar, Vrt.

neprecenjnen, adj. ungefährcht; — unischäbbar,
Mur., Cig., Jan., Navr. (Spom.), nk.

neprecenljiv, íva, adj. = neprecenjen, un-
schäbbar, Cig., Jan., nk.

neprečiščen, adj. ungereinigt, Jan.(H.).

nepredíren, rna, adj. undurchdringlich, Jan.
(H.).

nepredírljiv, adj. = neprediren, V.-Cig.

nepredpísan, adj. unvorgeschrieben, unobligat,
Jan.(H.).

nepredřten, tna, adj. undurchdringlich, Cig.;
obzidje je stalo nepredrtno, kakor stara skala,
Juvč.

nepredřtnost, f. die Undurchdringlichkeit, Cig.

nepregázen, zna, adj. undurchwatbar, unüber-
jeßbar, Jan.(H.).

nepregiben, bna, adj. unabänderlich, indecli-
nabel (gramm.), Jan.

nepregléden, dna, adj. unüberseßbar, Cig.,
Jan., M., nk.

nepreglédnost, f. die Unüberseßbarkeit, Cig.

neprehajáten, lna, adj. unübergehend, intran-
stitiv, (gramm.) Levst. (Sl. Spr.).

neprehóden — neprenšoma

— 697 —

neprenésen — neprevéden

neprehóden, dna, adj. 1) unübersteiglich, Cig., Jan.; unwegsiam, Cig., M.; — 2) = neprehajalen, Cig. (T.).

neprehódnost, f. die Unwegsamkeit, Cig.

nepreizkůšen, adj. ungeprüft, Jan. (H.).

neprejemljiv, íva, adj. unempfänglich, Jan. (H.).

neprejenljiv, íva, adj. = neprenehljiv, Cig.

neprekanljiv, íva, adj. untrüglich, Jan. (H.).

neprekanljívost, f. die Untrüglichkeit, Jan. (H.).

nepreklichen, cna, adj. unwiderruflich, Jan. (H.).

nepreklieljiv, íva, adj. = nepreklicen, Cig., Jan.

neprekósen, sna, adj. unübertrefflich, LjZv.

neprekošen, éna, adj. unübertroffen.

neprelómen, mna, adj. unverbrüchlich, nk.

neprelomljiv, íva, adj. = neprelomen, Cig., Jan.

neprelómnost, f. die Unverbrüchlichkeit, Cig.

neprelóžen, žna, adj. unverlegbar, peremptorisch, Cig., Jan.

nepřem, prémá, adj. ungerade, Cig. (T.).

nepremágan, adj. unbesiegt; — unbesiegbar, unbezwinglich.

nepremagljiv, íva, adj. unbesiegbar, unbezwinglich, Mur., Cig., Jan., nk.

nepremekljiv, íva, adj. = nepremičen, (-makljiv) Cig., Jan.

nepremenjén, éna, adj. unverändert.

nepreménljiv, íva, adj. unveränderlich.

nepreménljívost, f. die Unveränderlichkeit.

nepreměren, rna, adj. unmeßbar, Jan. (H.).

nepremerljiv, íva, adj. = nepremeren, Cig., Jan.

nepremičen, čna, adj. unberrückbar, fir, fest, unbeweglich, Cig., Jan., Cig. (T.), Cel. (Geom.), nk.; nepremično posestvo, die Liegenchaft, DZkr.

nepremičnica, f. der Fizistern, Cig., Jan., Cig. (T.), Jes., nk.

nepremičnina, f. unbewegliches Gut, die Liegenchaft, Cig. (T.), DZ., nk.

nepremičnost, f. die Unbeweglichkeit, Jan. (H.).

nepremikoma, adv. unberrückt, Mur.

nepreminóč, adj. unvergänglich, Mur., Krelj.

nepremíslek, sleka (sekka), m. der Unbedacht: nepremislek nič prida ne stori, Ravn.-Valj. (Rad).

nepremišljen, adj. unüberlegt, unbedacht, unbesonnen.

nepremišljenost, f. die Unüberlegkeit, die Unbesonnenheit.

nepremóčen, čna, adj. wasserdicht, Cig., Jan., Cig. (T.).

nepremóčnost, f. die Wasserdichte, Cig.

nepremoščen, éna, adj. nicht überbrückt, DZ.

nepremóžen, žna, adj. unbemittelt.

nepreněhance, adv. unaufhörlich, vzhŠt.-C.

nepreněhaven, vna, adj. = neprenehljiv, neprenehavna delavnost, Cv.; (-alen, Jan. (H./).

neprenehljiv, íva, adj. unaufhörlich, ununterbrochen.

neprenehljívost, f. die Unaufhörlichkeit, die Beständigkeit.

nepreněhoma, adv. ununterbrochen, unablässig, unaufhörlich.

neprenésen, sna, adj. unerträglich, Jan. (H.).

neprenesljiv, íva, adj. = neprenesen, Cig., Jan.

neprenósen, sna, adj. unerträglich: neprenósní jarem, LjZv.; neprenosno breme, Slovan.

neprepíren, rna, adj. unstreitig: neprepirne vloge, Eingaben außer Rechtsachen, DZ.

neprepírnost, f. die Unstreitigkeit, Cig.

neprepláven, vna, adj. undurchschwimmbar, Jan. (H.).

neprepóten, tna, adj. schweißdicht, Jan.

nepreprósen, sna, adj. unerbittlich, Cig. (T.), LjZv.

nepreréčen, čna, adj. unwiderprechlich, Cig.

nepreséžen, adj. unübertroffen, Jan. (H.).

nepreséžen, žna, adj. unübertrefflich, nk.

nepreskrbljén, éna, adj. unverforgt.

nepreslědoma, adv. ununterbrochen, 1.-Cig.

nepreslíšen, šna, adj. ohrzereißend, Cig. (T.).

neprestán, adj. unaufhörlich, stetig, Cig., Jan., Cig. (T.), ogr.-M., C.: naš neprestani odvetnik, unser stetiger Mittler, Krelj; — neprestano, unaufhörlich, unablässig, Cig., Jan., Boh.-M., nk.

neprestância, adv. unaufhörlich, Guts.-Mik., Vest., Raič/Let. 1.

neprestânoma, adv. unaufhörlich, Hal.-C., ogr.-Mik.

neprestánost, f. die Unablässigkeit, die Stetigkeit, Cig. (T.).

neprestáven, vna, adj. unüberstellbar: neprestavni prazniki, unbewegliche Feiertage, Cig., Jan.; — unüberseßbar, Jan. (H.).

neprestójjen, jna, adj. unaufhörlich, ununterbrochen, ogr.-C.

neprestópen, pna, adj. unüberschreitbar: neprestopna doba, die Praeclusivfrist, die Fallfrist, Levst.(Pril.); neprestopno število, die Magimalzahl, Levst.(Pril.); do neprestopnih ... gld., biš zum Höchstbetrage von ... st., Levst.(Pril.); — unübertretbar: neprestopna postava, Str.

neprestrášen, adj. unerschrocken, furchtlos.

neprestrášenost, f. die Unergeschlossenheit.

nepreséřen, rna, adj. = presěřen, übermüthig, C., Jsvkr., Bas.

nepreštět, adj. ungezählt, unzählig, Cig., Jan., Navr. (Let.). nk.

1. nepreštěvěn, éna, adj. = nepreštet: neprešteveno veliko solnčnega prahu, Pohl.-Valj. (Rad).

2. nepreštéven, vna, adj. unzählbar, Mur., Dan., Zora, Cv.

nepreštěvnost, f. die Unzählbarkeit, Mur., Cig.

nepretrgan, adj. ununterbrochen.

nepretrganost, f. die Continuität, Jan. (H.).

nepretrgoma, adv. ununterbrochen.

nepretrpen, pna, adj. unerträglich, Vrt.

nepretřžen, žna, adj. ununterbrochen, immerwährend, ogr.-C.; stetig, Cig. (T.).

nepretřžnost, f. die Stetigkeit, Cig. (T.).

nepreudären, rna, adj. unbedacht, unbesonnen, Jan.

nepreudárjen, adj. unüberlegt.

neprevéden, dna, adj. unüberseßbar, Jan. (H.).

neprevěsen — neprilěžen

— 698 —

nepričlen — neprišěstek

neprevěsen, sna, adj. wagrecht, horizontal,
Cel (Geom.), Žnid.

neprevíden, dna, adj. 1) unvorsichtig; neprevidno, po neprevidnem, unvorsichtiger Weise; — 2) undurchsichtig, ogr.-C.

neprevídnež, m. der Unvorsichtige.

neprevídnost, f. 1) die Unvorsichtigkeit; — 2) die Undurchsichtigkeit, ogr.-C.

neprevídoma, adv. unvorhergeschen, unvermutet, unerwartet, Mur., Cig.; smrt hodi neprevidoma ino po noči kakor tat, Ravn.

neprevědnik, m. der Richtleiter, der Nsolator,
(phys.) Cig. (T.), C.

neprevzětost, f. die Unbefangenheit, Cig. (T.).

nepričakován, adj. unerwartet; unverhöfšt.

nepričen, čna, adj. = nepričujoč, Vod. (Izb. sp.).

nepričujče, adj. abwejend.

nepričujčenost, f. die Abwejenheit.

nepríden, dna, adj. 1) unniž, nižlos; nepridne besede, Trub., Dalm.; nepridne reči govoriti, Dalm.; obrezati nepridne mladeke, Bas.; nepridno modrovanje, Vod. (Izb. sp.); — nichtsnußig, schlecht; nepridni opravljavci, Dalm.; za nepridnimi maliki hoditi, Dalm.; n. hlapec, Guts.(Res.); — 2) unsleißig, Cig.

nepridiprav, m. ein ungelegenes, unwillkommes Ding oder ein ungelegener, unwillkommener Mensch, ein Thunichtgut; n. = nodna reč ali tudi človek, ki nikamor prav ne pride, Levst. (Zb. sp.); mladi nepridiprav le ni dal miru, Zv.

neprídnost, f. 1) die Rußlosigkeit; die Richtsnußigkeit: — 2) der Unsleiß, Cig.

neprîdoma, adv. unnißer Weise, Cig., Nov.

neprihód, hóda, m. das Richtfonten, das Außbleiben, Cig., DZ.; sodba zavoljo neprihoda, das Contumazurtheil, Cig.

neprijātelj, m. der Unfreund, der Feind, Megs., Mur., Cig., Jan., ogr.-Valj.(Rad), Kras-Erj.(Torb.), nk.

neprijāteljica, f. die Unfreundin, die Feindin,
Mur., Cig., Jan., nk.

neprijāteljinja, f. die Feindin, Mur., ogr.-M., C.

neprijāteljski, adj. unfreundschaftlich, feindlich,
Mur., Cig., Jan., nk.

neprijāteljstvo, n. die Unfreundschaft, die Feindschaft, Mur., Cig., Jan., nk.

neprijázen, zna, adj. unfreundlich.

neprijázen, zni, f. die Ungunst, Jan., Krelj;
die Feindschaft: mej sabo v neprijazen in
sovraštvto priti, Dalm.
neprijazniv, iva, adj. unfreundlich, Jan., Levst.
(M.).

neprijáznost, f. die Unfreundlichkeit.

neprijétén, tna, adj. unangenehm.

neprijetnost, f. die Unannehmlichkeit, die Widerwärtsigkeit.

neprika, f. = meprika, dobrika, vzhŠt.-C.

neprikláden, dna, adj. unpassend, untauglich,
Cig., Jan., nk.

neprikráčen, adj. ungekürzt, ungeschmäert,
Cig., Jan.

neprilěžen, žna, adj. ungelegen, Jan.; nepri-
ležno mu je bilo, Jurč.

nepričílen, čna, adj. unpassend, unschicklich,
Dict., Cig., Jan.; — ungelegen, unbequem,
Mur., Cig., Jan., Mik., Dol.; — unangenehm,
Cig., Jan., vzhŠt.-C.

nepričínost, f. die Unschicklichkeit, Cig., Jan.;
— die Ungelegenheit, die Unbequemlichkeit,
Mur., Cig., Jan.; — die Unannehmlichkeit,
Cig., Jan.

nepriłika, f. die Ungelegenheit, Cig., Jan.; —
die Unzuförmlichkeit, Cig., Jan.; hude ne-
prilike, LjZv

nepriljúden, dna, adj. 1) unleutselig, unfreundlich, unförmlich; — 2) ungefellig, menschenscheu, Cig., Jan.

nepriljúdnost, f. 1) die Unfreundlichkeit, die
Unhöflichkeit; — 2) die Ungefelligkeit, die
Vienschencheu, Cig., Jan., ogr.-M.

nepriłóžen, žna, adj. unbequem, ungelegen,
Cig.; nepriložen veter, Bas.

nepriłóžnost, f. die Unbequemlichkeit, Cig.;
n. in zoprnost, Jsvkr.; die Ungelegenheit: n.
komu delati, Jsvkr.

nepriměra, f. das Misverhältnis, Cig.(T.).

nepriměren, rna, adj. 1) unangemessen, unpassend, unzweckmäßig, unschicklich, Cig., Jan., nk.; — 2) unvergleichlich, Jan.

nepriměrnost, f. die Unangemessenheit, die
Unzweckmäßigkeit, Cig.

neprimóran, adj. nicht gezwungen, freiwillig.

neprináreden, dna, adj. schwerfällig, säumig,
Dict.

nepripráva, f. = nepripraven, neokreten člo-
vek: z levico šivaš, nepriprava ti! Gor.-DSv.

nepripráven, vna, adj. untauglich, unpassend;
— ungeschicht, schwerfällig.

nepriprávljen, adj. unvorbereitet.

nepriprávnost, f. die Untauglichkeit; — die
lubchilfslichkeit, die Schwerfähigkeit.

nepripústen, stna, adj. unzulässig, Jan.(H.).

nepripuščěn, éna, adj. unzulässig, Jan.

nepriročen, čna, adj. unbequem.

nepirigčnost, f. die Unbequemlichkeit.

neprirojén, éna, adj. nicht angeboren, unna-
fürlich, Jan.

neprisíljen, adj. ungezwungen.

nepristen, tna, adj. unecht, Mur., Cig., Jan.,
Mik., nk.; neprístni oča, der Stiefvater, Mur.,
Mik.; nepristna mati, die Stiefmutter, Mur., Z.

nepristnost, f. die Unechtheit, Mur., Cig., Jan.

nepristójen, jna, adj. 1) unanständig, ungebürlich, unischidlich, Cig., Jan.; unangemessen, Cig., Jan.; — 2) incompetent, Cig.

nepristójnost, f. 1) die Unanständigkeit, die
Ungebührlichkeit, die Unichlückheit, Cig., Jan.,
Cig.(T.); — 2) die Incompetenz, Cig.

nepristópen, pna, adj. unzugänglich, Cig., Jan.,
Cig. (T.), nk.

nepristópnost, f. die Unzugänglichkeit, Cig., nk.

nepistrán, adj. unparteiisch, Cig., Jan., Cig.
(T.), nk.

nepistránost, f. die Unparteilichkeit, die unbe-
fangenheit, Cig., Jan., Cig.(T.), nk.

nepistránski, adj. unparteiisch, nk.

neprišěstek, tka, m. = neprihod, das Richterscheinen, kajk.-Valj.(Rad).

neprivoščljiv — nerazdrúžnost — 699 — nerazgovóren — nerédnost

neprivoščljiv, íva, adj. = nevoščljiv, Jan.

neprizanésen, sna, adj. unverzeichlich, Jan.(H.).

neprizanesljiv, íva, adj. unначасшічlich, un-
nachgiebig, Cig., Jan.

nepriziven, vna, adj. ohne Recurs, nicht re-
currierbar, Jan.(H.).

nepriznânje, n. die Richtanerkennung, Cig.,
Jan.

neprobíten, tna, adj. = neprebiten, Jan.(H.).

neprodájen, jna, adj. unverkäuflich, unver-
äußerlich, Jan.

neprodáten, tna, adj. = neprodajen, Jan.(H.).

neprodíren, rna, adj. undurchdringlich, Cig.
(T.), Sen.(Fiš.), nk.

neprodírnost, f. die Undurchdringlichkeit, Cig.
(T.), Sen.(Fiš.).

neprodúšen, šna, adj. luftdicht, Cig.(T.), Sen.
(Fiš.); neprodušno zaprt, DZ.

nepropústen, stna, adj. nepropustno, herme-
tisch, Cig.(T.).

nepropuščajóč, adj. hermetisch, Cig.(T.).

nepròst, prósta, adj. unfrei; Kdor hoče vas
— Neproste dni živet', nočem enake, Ne
branim mu, Preš.

neprozóren, rna, adj. undurchsichtig, Cig.(T.),
nk.

neprozórnost, f. die Undurchsichtigkeit, nk.

nepróžen, žna, adj. unelastisch, Cig.(T.).

nèr, conj. = nego, sondern: ne kruh, ner
voda, Reš.-C.

neráben, bna, adj. unbrauchbar, Cig., Jan.,
C., nk.; nerabno kljuse, Levst.(Zb. sp.).

nerabljiv, íva, adj. = neraben, Jan., nk.

nerábnost, f. die Unbrauchbarkeit, Cig., nk.

neràd, ráda, adj. ungern; — prim. rad.

neradověrnik, m. der nicht leidet etwas glaubt,
der Schwergläubige: največji neradoverniki so
jeli omahovati in verjeti, Jurč.

neradovóljen, ljna, adj. unfreiwillig, Danj.
(Posv. p.).

neráhel, hla, adj. unsanft; nerahlo koga pri-
jeti.

nerânjen, adj. unberwundet.

neranljiv, íva, adj. unverwundbar, Cig.

neráven, vna, adj. uneben; n. pot; ungerade:
neravna palica: — neravno število, eine unge-
rade Zahl, Cig.

nerávnost, f. die Unebenheit; — die Ungeradheit.

neravnóta, f. die Unebene, die Unebenheit, Cig.,
Jan.

nerazbiten, tna, adj. unzerbrechlich, Jan.(H.).

nerazbítnost, f. die Unzerbrechlichkeit, Cig.

nerazbóren, rna, adj. dumm, Cig.

nerazdejáven, vna, adj. unzerstörbar, V.-
Cig., M.

nerazdélen, ľna, adj. untheilbar, Cig., Jan.,
Cig.(T.).

nerazdeljén, éna, adj. ungetheilt.

nerazdélnost, f. die Untheilbarkeit, Dict., Cig.
(T.).

nerazdrúžen, žna, adj. unzertrennlich, un-
trennbar, Cig.(T.), nk.

nerazdružljiv, íva, adj. = nerazdružen, Cig.,
Jan.

nerazdrúžnost, f. die Unzertrennlichkeit, nk.

nerazgovóren, rna, adj. unberedt, nicht ge-
sprächig, Mur., M.

nerazjasnjèn, éna, adj. unausgeklärt, Cig.

nerazkrójen, jna, adj. untrennbar, Jan.(H.).

nerazlóčen, čna, adj. 1) unzertrennlich, un-
trennbar, Cig., M.; — 2) undeutlich, unklar;
nerazločno govoriti.

nerazločljiv, íva, adj. = nerazločen 1), Cig.,
Jan.

nerazlóčnost, f. 1) die untrennbarkeit, Jan.
(H.); — 2) die Undeutlichkeit.

nerazlómen, mna, adj. = nezlomen, Jan.(H.).

nerazlóžen, žna, adj. 1) unzerlegbar, Jan.(H.);
— 2) unerklärbar, Jan.(H.); — irrational,
(math.) Cig.(T.). Cel.(Ar.).

nerazložljiv, íva, adj. = nerazložen 2), Cig.

nerazměra, f. = nerazmerje, ZgD.

nerazměren, rna, adj. unverhältnismäßig, un-
proportioniert, Cig., Jan., Cig.(T.).

nerazměrje, n. das Mißverhältnis, Jan.

nerazměrnost, f. das Mißverhältnis, Cig.

nerazpoložen, éna, adj. unaufgelegt, nicht dis-
poniert, nk.

nerazrušen, šna, adj. unzerstörbar, Jan.(H.).

nerazrušljiv, íva, adj. = nerazrušen, Cig.

nerazsóden, dna, adj. unverständig, dumm,
Cig.

nerazsódnost, f. der Mangel an Urtheilskraft,
der Unverstand, Cig.

nerazširjen, adj. unerweitert; — nicht ausge-
breitet: nerazsirjena količina, intensive Größe,
Cig.(T.).

neraztájen, jna, adj. = neraztalen, Jan.(H.).

neraztáten, ľna, adj.' unichmelzbar, Cig.(T.).

neraztegljiv, íva, adj. = neraztezen, Cig.

neraztézen, zna, adj. unausdehbar, Jan.(H.).

neraztéznost, f. die Unausdehbarkeit, Jan.
(H.).

neraztópen, pna, adj. unschmelzbar, Cig.(T.).

neraztopljiv, íva, adj. = neraztopen, Cig.

neraztópnost, f. die Unschmelzbarkeit, Jan.(H.).

nerazům, m. der Unverstand: z nerazuma po-
kvarjena beseda, Erj. (Torb.).

nerazúmen, mna, adj. 1) unverständig; — 2)
unverständlich, undeutlich, Jan.; unbegreiflich;
nerazumljeno in nerazumno človeško srce,
Jurč.

nerazuméten, tna, adj. unbegreiflich, Danj.-M.

nerazuméven, vna, adj. unbegreiflich: neraz-
umevni sklepi, Cr.

nerazumljiv, íva, adj. = neumeven, unver-
ständlich, unbegreiflich, Cig., Jan., nk.

nerazůmnik, m. ein unverständiger Mensch, Lj-
Zv., Jurč.

nerazůmnost, f. die Unverständigkeit.

nerazvézen, zna, adj. unauflösbar, Jan.(H.).

nerazvezljiv, íva, adj. = nerazvezen, Cig.,
Jan.

neravít, adj. unentwicftet.

nerèd, réda, m. die Unordnung, Mur., Cig.,
Jan., ogr.-Valj.(Rad.), nk.

nerèden, dna, adj. unordentlich, Cig., Jan., nk.

neredíten, ľna, adj. unnahrgaft, Jan.(H.).

nerédnost, f. die Unordentlichkeit, die Unord-
nung, Cig., Jan., nk.

neredóven — neróstee

— 700 —

nêrv — neskrómen

neredóven, vna, adj. nicht ordnungsgemäß, unordentlich, *Mur.*, ogr.-C.

nerésec, sca, m. = merjasec, der Eber, Meg. Cig., Dol.-Mik., Vreme-Erj. (Torb.).

nerésen, sna, adj. nicht einst.

nerésnica, f. die Unwahrheit.

nerésníčen, čna, adj. unwahr.

neresníčnost, f. die Unwahrheit (als Eigenschaft).

nérest, m. = neresec, Kres II. 581; (nerist, ogr.-C.).

neréščák, m. = neresec, Dol.-Mik.

neréšen, adj. unerledigt.

nêrga, f. eine murrsfinnige Person, M. Z.; — ein weiterliches Kind, Cig.; der Brummbär, Cig.; „nerga nergasta“ vele otroku, ki vedno toži in joče, Polj.

nergáč, m. der Brummbär, Jan.

nergálo, n. der Murrer, Cig., Jan., M.

nergáti, âm, vb. impf. 1) brummen, murren, *Mur.*, Cig., Jan., nk.; — 2) schmähen, C.; kako so njega nergali, Krelj; — iz nem. nergeln; (tudi: njer-gati, Cig., Jan.).

nergav, áva, adj. művísch, Cig., Jan.

nerőčen, čna, adj. ungeschiedt, Cig.

nerőčnost, f. die Ungeschichtlichkeit, C.

nérod, m. die Akazie, C., Št.-Mik., V. G. I. 315

nerôda, f. 1) die Ungeschichtlichkeit, *Mur.*; — 2) ein ungeschickter Menusch, Kr.-Valj. (Rad).

1. neróden, dna, adj. unfruchtbar.

2. neróden, dna, adj. 1) sich nicht kümmernd: boga n., irreligiös, Dict.; — fässig, Cig., Jan.; — ungehorjam, ungezogen, Dict., Alas.; — 2) ungeschuft: n. deček; nerodno se vesti; nerodno prijeti za kako reč; nerodno se prikloniti; po nerodnem, infolge der Ungeschichtlichkeit; — unbequem; nerodno sedeti.

nérodje, n. coll. Akazien, der Akazienwald, vzhŠt.-C.

nerodljiv, íva, adj. sorglos, unachtsam, gleichgiltig, Jan., M., C.; srce nemarno ali nerodljivo, Trub.(Post.); — ungehorjam, ungezogen, Dict.; nerodljivi otroci, Trub.(Post.).

nerodljívost, f. die Gleichgiltigkeit, C.

nerôdnež, m. der Ungeschichte.

nerôdnica, f. ein ungeschicktes Weib.

nerôdnik, m. der Ungeschichte, *Mur*.

1. neródnost, f. die Unfruchtbarkeit.

2. neródnost, f. 1) die Fahrlässigkeit, Jan.; — der Unfug, die Unordnung; ovaditi županu nerodnosti, katere se gode po občini, Levst. (Nauk); — 2) die Ungeschichtlichkeit; po nerodnosti pokvariti kaj.

nerodoljúben, bna, adj. unpatrioľisch, nk.

nérodov, adj. Akazien-, vzhŠt.-C.

nérodovec, vca, m. das Akazienholz, vzhŠt.-C.

nérodovina, f. das Akazienholz, vzhŠt.-C.

nerodovít, adj. unfruchtbar, Cig., Jan., M.; Sara je že bila nerodovita, Jspkr.

nerodovíten, tna, adj. unfruchtbar.

nerodovitnost, f. die Unfruchtbarkeit.

nerodovítost, f. = nerodovitnost, *Mur.*, Jspkr.

nerósec, sca, m. = neresec, Prip.-Mik., Valj. (Rad), Zora.

neróstee, tca, m. = neresec, Prip.-Mik., C.

nêrv, m. = živec, čutnica, der Merv.

nervôzen, zna, adj. z razdraženimi ali bolnimi živci, nervôš, nk.

nervôznost, f. die Nervosität, nk.

neržáti, âm, vb. impf. = nergati, Gor.

nesadóven, vna, adj. unfruchtbar: nesadovno drevo, C.

nesâm, sáma, adj. nesama, schwanger, Sl-Gor.-C.

nesamopríden, dna, adj. uneigennützig.

nesamoprídnost, f. die Uneigennützigkeit.

nesamostáken, tna, adj. unselbständig, Cig., nk.

nesamostálnost, f. die Unselbständigkeit, Cig., nk.

nesebičen, čna, adj. uneigennützig, selbstlos.

nesebičnost, f. die Uneigennützigkeit.

nesesen, sna, adj. nesna kokos, die Leghenne, Cig., Jan.

nesěn, sná, m. die Schlasflosigkeit, ogr.-C.

nesénje, n. 1) das Tragen; — 2) das Eierenlegen.

neseštět, adj. ungezählt, Jan. (H.).

nesětvina, f. das Untraut, Št.-Cig.

nesit, sita, m. der Pelikan (pelecanus onocrotalus), Cig., Erj. (Ž.); — češ.

nesit, sita, adj. = nesiten, Cig., Jan.

nesiten, tna, adj. unersättlich, *Mur.*, Mik., Krelj; nesiten požrih, Dalm.; nesitna la-komnost, Kast.

nesitnež, m. der Unertliche, der Rimmerstatt, *Mur.*, Mik.

nesitnik, m. = nesitnež, *Mur*.

nesítnost, f. die Unertlichkeit, *Mur.*; nesitnost jih je že veliko pomorila, *Slom*.

nesítost, f. = nesitnost, Cig.

neskesán, adj. reuecos; n. grešnik.

nesklád, kláda, m. der Zwielspalt, Guts.-Cig.; — die Disharmonie, Cig. (T.).

neskláda, f. die Zwietracht, C.

neskláden, dna, adj. unvereinbar, Cig.; ungefügig, *Mur.*, Cig.; — unharmonisch, Cig., Jan., nk.; — uneining, Dict., Krelj.

neskládnost, f. die Unvereinbarkeit, Cig.; — die Disharmonie, Cig. (T.), Jan., nk.; — die Zwietracht, Dict., Cig., C.; v srdu, v kregu ino neskladnosti živeti, Krelj.

neskladovit, adj. ungeschichtet, Cig. (T.).

nesklonljiv, íva, adj. indeclinabel (gramm.), Jan.

nesklút, f. etwas Abscheuliches: das Ungeziefer, der Unrath, Fr.-C.

nesklúta, f. der Schmuck, die Uneinigkeit, C.

nesklúten, tna, adj. unrein, schmückig, widerlich, ekelhaft, Fr.-C; — prim. neskuten.

nesklútnež, m. der Abscheuliche, C.

nesklutnica, f. die Abscheuliche, C.

neskónčen, čna, adj. unendlich; neskončna večnost: neskončno usmiljen.

neskónčnost, f. die Unendlichkeit.

neskřb, f. die Sorglosigkeit, M., Žnid.

neskřben, bna, adj. unorgjamt, unachtsam.

neskrbljiv, íva, adj. = neskrben, Jan.

neskřbnež, m. der Unsorgsname, der Unachtsame.

neskřbnost, f. die Unsorgsamkeit, die Unachtamtseinheit.

neskrómen, mna, adj. unbescheiden, Cig., nk.

neskrómnost - nesoglásen - 701

nesoglásje - nespremisljen

neskrómnost, f. die Unbejcheidenheit, Cig., nk.

neskúten, tna, adj. unrein, schmußig, M.

neslán, slána, adj. 1) ungefalzen; neslana jed; še neslanega kropa nisi vreden; — 2) abgeschmacht, fade; neslane besede; neslano govoriti; neslan človek.

neslanáriti, árim, vb. impf. neslano se vesti, neslano govoriti, Dol.

nesláneč, nca, m. ein fader Mensch.

neslánka, f. ein fades Weib.

neslánost, f. 1) die Ungefalzenheit; — 2) die Abgeschmacktheit, die Radheit.

neslást, f. die Unschmackhaftigkeit, Cig., Jan.

neslásten, tna, adj. unschmackhaft, schmackflosz.

neslástnost, f. die Unschmackhaftigkeit.

nesláven, vna, adj. unberühmt; — unrühmlich, unfößlich.

neslávnost, f. die Unberühmtheit; — die Unrühmlichkeit.

neslísan, adj. unerhört, beispielloßs.

neslíšen, šna, adj. unthörbar, nk.

neslôga, f. die Uneinigkeit, Cig., Jan., nk.

neslověč, čeča, adj. unberühmt; — unrühmlich, unfößlich: nesloveče je v krčmi služiti, SKr.; nesloveče je možu, če govore: on je bil uže zaprt, Jurč.

neslóžen, žna, adj. uneinig, Cig., Jan., nk.

neslóžnost, f. die Uneinigkeit, Cig., Jan., ogr.-M., kajk.-Valj.(Rad), nk.

neslůšljiv, adj. ungehorsam, unfolgsam, Mur.

neslůšljivost, f. der Ungehorsam, Mur.

neslůšnica, f. die Ungehorsame: grda nehvalěžnica in neslušnica! Cv.

neslůžben, bena, adj. außeremtlich, Cig.

neslúžen, žna, adj. undienlich, unbrauchbar, Cig., C.

nesměren, rna, adj. ungebürlich, ogr.-C.

nesmíšel, sla, m. der Unsinn, nk.; — prim. hs. nesmisao.

nesmíšeln, sełna, adj. unfinnig, nk.

nesmŕten, tna, adj. unsterblich, Jan., nk.; nesmrtna resnica, Str.

nesmŕtnost, f. die Unsterblichkeit, Jan., nk.

nesnága, f. 1) die Unreinlichkeit, der Unrath, der Schmuž; — 2) ein unreines Ding: das Ungeziefer, vzhŠt.-C.; — (psovka) ta ne-snaga! dieser abscheuliche Mensch! — ti ne-snaga, ti! du abscheuliche Geschichte!

nesnagóta, f. die Unreinlichkeit, die Schmußigkeit, Mur, Danj.-C.

nesnážen, žna, adj. unfauber, unreinlich; ne-snažna obleka; nesnažno dekle.

nesnážnež, m. ein unreinlicher, unfauberer Mensch.

nesnážnica, f. ein unreinliches, unsauberes Weib.

nesnážnost, f. die Uneinlichkeit, die Unfauberkeit.

nesněden, adj. unverzehrt.

nésnica, f. die Veghenne, C.

nesóčen, čna, adj. saftflosz, Cig.

nesóčnost, f. die Saftlosigkeit, Cig.

nesóden, dna, adj. außergerichtlich, Cig., DZ.

nesoglásen, sna, adj. unharmonisch, Cig., Jan.; — mišhellig, Cig.; — prim. soglasen.

nesoglásje, n. die Disharmonie, Cig., Jan.; — die Mišhelligkeit, Cig.

nesoměren, rna, adj. unebennäßig, Cig.

nesoměrnost, f. die Unebenmäßigkeit, Jan.

nesostávnost, f. die Systemlosigkeit, Cig. (T.); — prim sostav

nespámet, f. die Unvernünft, der Unverstand.

nespámeten, adj. unvernünftig, unbesonnen, unklug, thöricht.

nespámetnež, m. der Unvernünftige, der Thörichte.

nespámetnica, f. ein unvernünftiges, thörichtes Weib.

nespámetnik, m. = nespametnež.

nespámetnost, f. die Unvernünftigkeit, die Unbesonnenheit, die Unklugheit, die Thorheit.

nespánje, n. die Schlaftlosigkeit, Cig., Jan.

nespěčen, čna, adj. schlaftlos, Guts.

nespěčnost, f. die Schlaftlosigkeit, Guts.-Cig., Nov.

nespěšen, šna, adj. = počasen, nicht flunk, Dol.; — nespešno delo = delo, ki ne gre od rok, Svet.(Rok.).

nespodóba, f. 1) die Unanständigkeit, die Ungebürlichkeit, Cig., Trub., Dalm., Guts.(Res), Kr.-Valj.(Rad); — 2) die Miſſgesäft, das Zerrbild, Cig., Jan., Zora.

nespodóben, bna, adj. unanständig, ungebürlich, anftößig.

nespodóbje, n. die Unförmlichkeit, Cig.

nespodóbněž, m. der Unanständige.

nespodóbnica, f. die Unanständige.

nespodóbnost, f. die Unanständigkeit, die Ungebürlichkeit.

nespokóren, rna, adj. unbußfertig.

nespokórnik, m. der Unbußfertige, M., Valj. (Rad).

nespokórnost, f. die Unbußfertigkeit.

nesporazům, m. die Mišhelligkeit, Cig. (T.).

nesporazuměnje, n. das Miſſverständniſ, nk.

nesporěden, dna, adj. unordentlich, Cig., M. Trub.

nesposóben, bna, adj. unfähig, unlauglich, Jan., nk.; — prim. sposoben.

nesposóbněž, m. der Unfähige, nk.

nesposóbnost, f. die Unfähigkeit, die Untauglichkeit, Jan., nk.

nespoštljiv, iva, adj. unehrerbietig.

nespoštljívost, f. die Unehrerbietigkeit.

nespotekljiv, iva, adj. unanstößig, nk.

nespotekljívost, f. die Unanstößigkeit, nk.

nespotikljiv, iva, adj. = nespotekljiv, Mur.

nespráv, adv. unrecht, Krv-Erj. (Torb.).

nespráva, f. der Zwießalt, Cig.

nespráven, vna, adj. unversöhnlich, unverträglich, Cig., Jan.

nespravljiv, iva, adj. unversöhnlich, Cig., Jan.

nespravljívost, f. die Unversöhnlichkeit, Cig.

nesprávnost, f. die Unversöhnlichkeit, Cig.

nesprebiten, tna, adj. = 2. neprebiten, Cig., Jan.

nespremíslek, sleka (setka), m. = nepremíšlek, Mur., C.

nespremisljen, adj. = nepremisljen, Mur., Cig., Jan.

nesprêt – nestáti

— 702 —

nésti – néšče

nesprêt, f. die Ungestalt, ein miſzgestalteter
Mensch, BiKr.-Mik.

nesprêt, prëta, m. = nespreten človek, Valj.
(Rad).

nespréten. tna, adj. 1) ungeſchict, plump: —
2) ungestaltet, Jan.; n. plod, die Miſs
geburt, C.

nesprétnost. f. die ungeſchichttheit, die Blumpheit.

nesprhljiv, iva, adj. unverweſlich, Mur.

nesprhljívost, f. die Unverweſchkeit, Mur.

nespripráven, vna, adj. ungeschicht, Štrek.

nesrám, m. die Schamloſigkeit, die Unzucht,
Trub.-M.

nesrámen, mna, adj. ſchamloſ, unverſchámi;
— unzüchtig; nesramna bolezen, die Sy-
philis, M.

nesramežljiv, iva, adj. unichamhaftig.

nesramežljívost, f. die Unichamhaftigkeit.

nesrámje, n. die Schamloſigkeit, L.-Cig.

nesrámnež, m. der Schamloſe, der Unverſchämte.

nesrámnica, f. die Schamloſe, die Unver-
ſchämte.

nesrámnik, m. der Schamloſe, der Unver-
ſchämte.

nesramnjáč, m. = nesramnež, C.

nesramnjáča, f. = nesramnica, ogr.-M.

nesramnják, m. = nesramnež, ogr.-M.

nesrámnost, f. die Schamloſigkeit, die Unver-
ſchämtbeit; — die Unzüchtigkeit.

nesrěča, f. das Unglück; po nesreči, ungück-
licher Weiſe; — ti nesreča, ti! du ungück-
ſeliger Menſch!

nesrěčen, čna, adj. 1) ungücklich; — 2) un-
glückbringend, ungückſelig; ta nesrečni člo-
vek je moral ravno zdaj priti! nesrečna la-
komnost.

nesrěčnež, m. der Unglückliche; — der Un-
glückſelige.

nesrěčnica, f. die Unglückliche; — die Unglück-
ſelige.

nesrěčnik, m. 1) der Unglückliche; — 2) die
Eichorie, Hal.-C.

nesrečnják, m. der Unglückliche, kajk. - Valj.
(Rad).

nesrěčnost. f. der ungückliche Zustand; — die
Unglückſeligkeit.

nestájati, jam, jem, vb. impf. mangeln, fehlen,
Dict., C., Mik.; ausgehen, zuende gehen,
Cig., Jan.; — prim. hs. nestajati.

nestáten, lna, adj. unbeständig, unſtet, Cig.,
Jan.; — nestalna količina, eine unſtet ge
Größe (math.), Cig.(T.).

nestáňnik, m. der Nomade, Jan. (H.).

nestálnost, f. die Unbeständigkeit, Cig.

nestánoma. adv. unaufhörlich, ununterbrochen,
C., ogr.-Mik.

nestanovít, adj. unbeständig, Cig., Jan., Dalm.

nestanovíten, tna, adj. unbeständig.

nestanovítnež, m. der Unbeständige, Cig., M.,
Cv.

nestanovitnost, f. die Unbeständigkeit.

nestanovítost, f. die Unbeständigkeit, Cig.

nestáti, stánem, vb. pf. zu mangeln anfangen,
ausgehen, Jan.; — nestane ga = er ver-
schwindet, kajk.-Valj. (Rad).

nésti, nésem, vb. impf. 1) tragen; v rokah,
na hrbtu, v košari nesti kaj; — puška do-
bro nese, die ſlinnte ſchieſt gut, Cig.; — n.
se, ſich geberden, Cig.; konj se lepo nese,
das Pſerd hat eine ſchöne Haltung, Ig (Dol.);
dokler (dokoder) oči neso, ſoweit das Auge
reicht, Cig., LjZv.; — moja pamet nese to-
liko, da ... = pamet mi govori, uči me,
da ..., Podkruci - Erj. (Torb.); — dahin
tragen, treiben; veter listje daleč nese; va-
lovi ladjo neso v tuje kraje; kam te zlodej
nese? Kam nese me obup, neznam, Preš.;
nese me. es reißt mich fort, Mik.; — 2) ein-
tragen, Ružen bringen; hiša mi nese veliko;
— 3) jajca n., Eier legen; kokoš ne nese več.

nestóren, rna, adj. rauh: nestorno ali grobo
storiti, Dict.; — ungefällig, M., BiKr.; —
unbequem, Z.; — prim. nastoren.

nestránski, adj. = nepristranski, Cig., Jan.,
Nov.

nestrásten. stna, adj. leidenschaftsloſ, nk.

nestráštje, n. die Leidenschaftsloſigkeit, Levst.
(Zb. sp.).

nestrašljiv, iva, adj. furchtloſ, unerſchrojen;
lepa Vida nestrašljiva, Npes.-Vraz.

nestrašljívost, f. die Unerſchrojenheit.

nestrézen, zna, adj. unmäßig, Mur., UčT.

nestréžnež, m. der Unmäßige, Rawn.

nestrohljiv, iva, adj. unverweſlich, Mur., Cig.,
Dalm.-M.

nestrohljívost, f. die Unverweſichkeit, Mur.

nestrpèč, éča, adj. heikelig (in Bezug auf sein
Hab und Gut), Fr.-C.

nestŕpen, pna, adj. 1) unerträglich, V.-Cig.,
C., Vrt.; — 2) ungeduldig, Jan., Zora.

nestrpljiv, iva, adj. ungeduldig, Cig., Jan.,
Cig. (T.), nk.

nestrpljívost, f. die Ungeduld, Cig.

nestrpnost. f. 1) die Unerträglichkeit, V.-Cig.;
— 2) die Ungeduld, Jan., C.; — die In-
toleranz, C., nk.

nestúda, f. ein abſcheulicher Mensch, Štrek.

nestúden, dna, adj. unrein, Štrek.

nestvór, stvóra, m. eine Miſsbildung, ein miſz-
lungenes Wert, Levst. (LjZv., Nauk); das
Unding, nk.

nesúmen, mna, adj. unverdächtig, Mur., Cig.,
Jan.; nesumni ljudje, Levst. (Nauk).

nesúmnost, f. die Unverdächtigkeit, Mur., Cig.

nesváren, rna, adj. untadelhaft, C.; mašnik
bodi v vše rečeh nesvaren, Burg.

nesvěst, f. die Bewuſſtosigkeit, die Ohnmacht,
Cig.(T.), Erj.(Som.), nk.

nesvésten, tna, adj. bewuſſtos, Cig. (T.),
C., nk.

nesvěstica, f. = nesvest, Cig.(T.).

nesvěſtje, n. die Bewuſſtosigkeit, Cig.; vsa
v nesvestju, vollkommen bewuſſtos, Vrt.

nesvěſtnost, f. die Bewuſſtosigkeit, Cig.

nesvět, světa, adj. unheilich.

nesvobóda, f. die Unfreiheit, nk.

nesvobóden, dna, adj. unfrei, Cig.

nesvobódnik, m. der Unfreie, nk.

néšče, pron. = nehče, nekdo, C., vzhŠt.-
Npr. (vzhŠt.)-Kres.

něščer — netelěsen

— 403 —

netelěsnost — neubrán

něščer, pron. = nehče, nekdo, Rogatec, Saleška dol.-C.

něšelj, šlja, m. = nešlej, Poh.-C., Mik.

neškè (ê), nešâk, neškâ. f. pl. = nečke, Mur., Cig., Jan., Gor., Ig(Dol.).

něšlej, m. der Schuhriemen, Ip.; — prim. nem. Něstel.

něšklja, f. = valjar, Gor.

neškljáti, âm, vb. impf. = razvaljevati: n. testo, Gor.

neškôden, dna, adj. unschädlich, Jan., SIN.

neškodljiv, íva, adj. unschädlich.

neškodljívost, f. die Unschädlichkeit.

něšplja, f. die Mispel, der Mispelbaum (mespilus germanica), Tuš.(R.).

něšpljarica, f. die Mispelbirne, Cig.

neštěri, pron. = nekateri, ogr.-C.

nešterôč, adv. = nekaterikrat, ogr.-M., C.

neštět, adj. ungezählt, unzählig, zahltos.

neštěven, vna, adj. unzähltbar, Cv.

neštevílen, kna, adj. unzählig, zahltos, Mur., Cig., nk.

neštevílnost, f. die Unzähligkeit, Mur.

nět, něta, m. das Niet, der Nietnagel, Cig., DZ.; — iz nem.

netájen, jna, adj. unleugbar, nk.; — unverhohen, Jan.

netajljiv, íva. adj. = netajen, Mur., Cig., Jan.

nětałnik, m. das Nieteisen, Cig.; — prim. netati.

nětati, am, vb. impf. nieten; — iz nem.

nětec, tca, m. = netivec, Guts., Cig.

netěčen, čna, adj. 1) ungedeißlich; netečna jed = jed, ki nič ne tekne; — 2) unerätlich, Cig.; n. človek, = človek, kateremu nič ne tekne, Lašče-Levst.(Rok.): — 3) läßtig, beschwerlich, zudringlich, widerlich, Cig., Jan., Dol., Gor.; (prim. netečen).

netěče, n. die Pretelbeere (vaccinium vitis idaea), Savinska dol.

netěčnica, f. die Unerättlische, Cig.

netěčnik, m. 1) človek, kateremu nič ne tekne: ti si pravi netečnik! Lašče-Levst. (Rok.), Rib.; der Vielfraß, Cig., Jan., Škrinj.; — 2) jed, katera nič ne tekne, eine ungeziehliche Speife: močnik netečnik, Lašče-Levst. (Rok.); — 3) der Zudringliche, Jan. (H.); prim. netečen (3); — 4) die Rohrdommel (ardea stellaris), Frey.(F.).

netěčnost, f. 1) die Ungedeißheit; n. hrane; — 2) die Ungenügjamkeit, Cig.; živinska netečnost, Jap.(Prid.).

netěgoma, adv. unverzüglich, Mur., Met; — prim. neutegoma.

netěk, m. 1) das Ungedeißen: bil je tak netek, da so ljudje zmerom jedli, pa vendar niso bili nikdar siti, Lašče-Levst.(Rok.); — 2) človek, kateremu nobena reč ne tekne, Lašče-Levst.(Rok.), Poh.; der Unerättlische, der Vielfraß, Cig., Jan.; ta netek nima nikoli zadosti, Slom.; — 3) neka zel za svinje (prim. ščav, smok), C.; — tudi; das Sinngrün (vinca), vžhŠt.-C.

netelěsen, sna, adj. unkörperlich, Cig., Jan.

netelěsnost, f. die Unkörperlichkeit, Cig.; die Unmaterialität, Cig.(T.).

netežnina, f. neteznine, die Imponderabilien, Cig., Jan., Cig.(T.).

něti, conj. = niti, nicht einmal, C.; neti—neti = niti—niti, Mur., vžhŠt.-C.

nětilen, kna, adj. Zünd-, Cig. (T.); netitne vrvce, netilni listki, Zündschnüre, Zündblättchen, DZ.

nětilja, f. die Heizerin, Jan.

nětilnica, f. die Zündmaschine, Cig.(T.), Sen. (Fiz.).

nětilnost, f. die Zündfraft, Cig.

nětilo, n. 1) das Zündmittel, der Zünder, Habd., Dict.-Mik., Mur., Cig., Jan., Cig.(T.); n. na drgnjenje, na potezanje, der Reib-, der Streichzünder, DZ.; — 2) das Heizmateriał: nabirat hodijo potrebnega netila, Navr.(Let.).

nětíše, n. der Zündpunkt, Jan.(H.).

nětíti, im, vb. impf. 1) anzünden, Feuer anmachen; ogenj n., das Feuer unterhalten, Habd., Rib.-Mik., Cig.; Heizen, Mur., Jan., Celovška ok.; Bodi zima bodi kres; Kadar zebe, neti les, Npreg.-Jan.(Slovn.); — 2) n. se, brennen, Z.; — lice se mi neti, das Gesicht brennt mir (z. B. vor Scham), ogr.-C.; — n. se, braun werden (vom Gebärd int Eisen, C.

netivec, vca, m. der Heizer, Cig., Jan.

nětvíka, f. die Heizerin, Jan.(H.).

nětvívo, n. der Zündstoff, Nov.-C., Sen. (Fiz.); — das Heizmateriał, Jan.

netják, m. = nečak, der Schwestersohn, der Nesch, nk.; — prim. hs. nečak.

netjákinja, f. die Nichte, nk.; — prim. hs. nečakinja.

netópek, pka, adj. unschmelzbar, Cig.(T.).

netopír, rja, m. die Fledermaus (plecotus).

netopírast, adj. fledermausartig, Cig.

netopírščak, m. der Fledermauskoth, Fr.-C.

netřden, dna, adj. nicht fest, nicht starf, schwach.

netřšek, m. die Hauswurz (sempervivum torum), Cig., Č., Tuš.(R.), Gor.; divji n., der Mauerpfiffer (sedum acre), vžhŠt.-C.

netrézen, zna, adj. nicht nüchtern, betrunken.

netrlěp, lépa, m. der Plumpe, Jan.(H.).

netrlépen, pna, adj. = trlepen, schwer verstehend, schwerfällig, plump, Lašče-Erj (Torb.); (prim. Let. 1888.3, 301.); n. krepež, pumpes Machwerk, Levst.(Zb. sp.).

netrlépnost, f. die Plumpheit, Jan.(H.).

netrohljiv, íva, adj. unverweßlich.

netrpěžen, žna, adj. undauerhaft, Jan.(H.).

netrpěžljiv, íva, adj. = nepotpřezljiv, ungeuldig, Meg., Trub.

netrpljiv, íva, adj. unduldsam, Cig., C.; ungeduldig, Cig.(T.).

netrpljívost, f. die Unduldsjamkeit, M., C.

neubéljen, adj. ungebleicht, Cig.

neuběžen, žna, adj. worthaltig, V.-Cig.

neubogljiv, íva, adj. unfolgsam.

neubogljavec, vca, m. der Unfolgsjame.

neubogljivka, f. die Unfolgsjame.

neubogljívost, f. die Unfolgsjamkeit.

neubrán, adj. verſtinimt, Jan., dišharmonijsch, Cig., Jan., nk.; neubrani glasovi, nk.

neubranljiv — neŭk

— 704 —

neukanljiv — neûmnež

neubranljiv, íva, adj. = neodvraten, Cig.

neubránost. f. die Disharmonie, der Miſsklang,
Cig., Jan.

neučākan, adj. = neučakaven, ungeduldig,
Cig., Jan., M., C., Gor.; otroci so neučakani,
n. pr. kadar ne morejo pričakati kosila, Pod-
krnici-Erj. (Torb.).

neučākanec, nca, m. der Ungeduldige, M.; der
Heißiporn, Cig.

neučākanost. f. die Ungeduld, Cig.

neučákaven. vna, adj. ktor ne more česa
pričakati, ungeduldig: ne bodi tako neuča-
kaven! Levst. (Zb. sp.); neučakavni (-alni)
Faeton, Erj. (Zb. sp.).

neučakljiv, íva, adj. ungeduldig, Cig., Jan.,
Cig.(T.).

neučakljívost, f. die Ungeduld, Cig., Jan.

1. neučěn, éna, adj. ungelehrt.

2. neučěn, čna, adj. ungefehrig, Cig., Jan.;
(neučān, Dict.).

neučljiv, íva, adj. = 2. neučen, Cig., Jan.

neŭd. úda, m. das Richtmitglied, nk.

neudán. adj. unvereheilicht, ledig (o ženski),
Cig.; pravilneje: nevdan.

neudánost, f. der ledige Stand des Weibeš,
Cig.; pravilneje: nevdanost.

neudržen, žna, adj. unaufhaltsgam, Cig.

neudŕžnost, f. die Unaufhaltsgamkeit, Cig.

neugánjen, adj. uneuträthselt, Cig.

neugásen, sna, adj. unauslöschbar, nk.

neugibčen, čna, adj. unbiegjam, Cig.(T.), Žnid.

neugibek, bka, adj. unbiegšam, ogr.-C.

neugiben, bna, adj. unbiegšam, ogr.-C.

neugibkost, f. die Unbiegšamkeit, ogr.-C.

neugibnost, f. die Unbiegšamkeit, ogr.-C.

neuglājen, adj. ungeebnet, rauh: neuglagen
pot, Meg.; — ungeschliffen (fig.), grob, Cig.

neuglājenost, f. die Rauhheit, die Grobheit, Cig.

neuglěden, dna, adj. = negleden, Svet.(Rok.).

neugnán, adj. 1) unermüdet, unermüdlich, Cig.,
Jan.; (posavski konj) je za čudo vztrajen,
rekel bi neugnan, Erj.(Zb. sp.); — unbeug-
sam, Cig.; — 2) ungebändig, unbändig, aus-
gelassen, Mur., Cig., Jan.; neugnano vedenje
fantov, Jap.(Prid.); neugnan jezik, Mur.

neugnánec, nca, m. der Ausgelassene, C.

neugnánost, f. 1) die Unermüblichkeit, Cig.,
Valj.(Rad); — die Unbeugsamkeit, Cig.; —
2) die Ausgelassheit, Cig., M., Nov.

neugôda, f. die Unannehmlichkeit, Bes., Let.,
der Uebersand, Levst.(Podk.); — das Ueber, Cig.

neugôden, dna, adj. 1) ungünstig, Cig., Jan.,
nk.; (v tem pomenu nav. neugôden); —
2) unangenehm, Jan.; unappetitlich, („ne-
uguden“) Svet.(Rok.); — ungeschickt, Dol.,
— prim. negoden.

neugodljiv, íva, adj. ungefällig (vou einer
Sache), Jan.(H.).

neugôdnost, f. 1) die Ungünstigkeit, Cig., Jan.,
nk.; — 2) die Unannehmlichkeit, Jan.

neuhójen, adj. ungebahnt, ungangbar: neuho-
jena pot, Cig.

neuîma, f. = uima, Hal.-C.

neŭk, úka, adj. unerfahren, unwissend, nk.;
— hs.

neukanljiv, íva, adj. untrüglich, Mur., Cig.

neukanljívost, f. die Untrüglichkeit, Cig.

neukléknjen, adj. unbeweglich, standhaft, ogr.-
C.

neuklonljiv, íva, adj. 1) unbeugšam, Cig.,
C.; — 2) = neodvraten, unabwendbar, Cig.,
Jan., DZ.

neukrěten, tna, adj. 1) unbeugšam: neukret-
nega vratu, Trub.(Let. 1891, 1-49.); halsſtar-
zig, unbändig: n. osel, Trub.; neukretne
živali v brzdah držati, Jap.(Prid.); neukretni
ljudje, „nekazani ljudje“, Dalm.; neukretne
butice, Preš.; unerbittlich, Mik.; standhaft,
Dict.; neukretno srce, Dalm.; — 2) = ne-
okreten, ungekenft, ungeschickt, plump, Cig.,
Jan., C., nk.

neukrētnež, m. der Ungeschickte, der Plumpe,
der Schwerfällige, Cig.

neukrētnik, m. der Plumpe, der Schwerfällige,
Cig.

neukrētnost, f. 1) die Unbeugsamkeit, Mur.,
Cig.; — 2) die Plumpheit, die Schwerfällig-
keit, Cig., Jan.

neukročěn, éna, adj. ungebändigt; — unbän-
dig, ungeschlacht, (neukroten) Meg.

neukróten, tna, adj. unzähmbar, unbändig,
Mur.; n. fant, Ravn.; neukrotni valovi, Erj.
(Zb. sp.).

neukrotljiv, íva, adj. = neukroten, Cig.

neukrótnost, f. die Unbändigkeit, Mur.

neŭm, úma, m. der Unverstand, Dict., Mur.,
Cig., Dalm.-M.

neŭma, f. ein thörichter Mensch: ti neuma, ti!
Notv., jvzhŠt.

neumáriti, árim, vb. impf. Dummheiten treiben,
BKr.-Svet.(Rok.).

neŭmec, mca, m. = neumnež, C.

neŭmen, mna, adj. unvernünftig; neumna ži-
val; dumm; neumen, kakor konj, kakor ži-
vina; — närrisch.

neuměsten, stna, adj. Nov., nk.; pogl. nevme-
sten.

neuméteken, kna, adj. unwissend, Dict., C.;
neumetelne (-talne) podučiti, Schönl., Jsvkr.;
unerfahren, Meg.; ungebildet, Dict.; unver-
nünftig, kajk.-Let.; thöricht, C.

neumétełnost, f. die Unwissenheit, die Uner-
fahrenheit, C.; — die Thorheit, C.

neuměten, tna, adj. 1) neumetelen, Mur.,
C.; — = bebast, C.; — 2) = neumeven, un-
verständlich: Tat, rokomavh govori jezik dru-
gim neumeten, Preš.

neuméven, vna, adj. unverständlich, Jan.; un-
begeirlich, nk.

neumîšljen, adj. unvorhergeschen, Krn-Erj.
(Torb.).

neumît, adj. ungewaschen.

neumivèn, éna, adj. = neumit, Trub.; („ne-
umven“), Kor.-LjZv.

neŭmje, n. die Unfinstigkeit, die Thorheit, Cig.,
C.; v posvetno neumje preveč zateleban,
Škerinj.; pravo neumje narediti, elwas recht
Unfinniges machen, Levst.(Zb. sp.).

neŭmka, f. = neumnica 1), Mur.

neŭmnež, m. der Thörichte, der Dumme.

neúmnica — neusmíljenje

- 705 -

neusmíljenka — neužúgan

neúmnica, f. 1) die Thörin, die Dumme; —
2) neka hruška, Tolm.-Erj.(Torb.).

neúmnik, m. der Dumme, der Thor, Mur.,
Cig., Vrt.

neúmnost, f. die Unvernünftigkeit, die Dummheit, die Thorheit.

neumóren, rna, adj. unermüdlich, unverdrossen,
C., nk.; u. trud, C.; neumorno delo, nk.;
— hs.

neumórnost, f. die Unermüdlichkeit, nk.; — hs.

neúmovati, ujem, vb. impf. sich thöricht be-
nehmen, nährisch sein, C., Svet.(Rok.), Gor.

neumrjóč, adj. unsterblich.

neumrjóčnost, f. die Unsterblichkeit.

neumrljiv, íva, adj. unsterblich, Guts., Mur.,
V.-Cig., Jan., nk.

neumrljivost, f. die Unsterblichkeit, Mur., Cig.,
Jan.

neumrtěten, ĩna, adj. = neumrjoč, kajk.-C.,
Krelj, Zora.

neumrtělnost, f. die Unsterblichkeit, kajk.-Valj.
(Rad).

neûmstvō, u. = neumščina, C.

neûmščak, m. das Bitterfüß (solanum dulcamara), C.

neûmščina, f. die Thorheit, der Unsinn, Z.

neuparljiv, íva, adj. = nevenljiv, Z.

neupêhan, adj. unermüdet, Jan.

neupěšljiv, íva, adj. unermüdlich, C.

neuparljiv, íva, adj. mištrauisch, Z., C., Let.

neupogljiv, íva, adj. unbeugjam, Cig., nk.

neupógnjen, adj. ungebeugt, nk.

neupóren, rna, adj. unwiderseßlich, Cig.

neupórnost, f. die Unwiderseßlichkeit, Cig

neûra, f. 1) die Unglückstunde, das Unglück,
Mur.; — 2) das Ungewitter, Jan., C.

neuráden, dna, adj. außeramtlich, Jan., nk.

neuravnán, adj. ungeregelt, unorganisiert, nk.

neurážen, adj. unverlegt, unbeſſeßt (fig.) ogr.-C.

neurejèn, éna, adj. ungeordnet, Cig., nk.

1. neúren, rna, adj. langſam, ungeſchickt.

2. neúren, rna, adj. 1) ungücklich: to je meni
neurno, das ist für mich ein Unglück, Mur.;
— 2) neuro vreme, schéchtes Wetter, C.

neûrje, u. das Ungewitter, Guts., Jarn., Cig., C.

neûrnež, m. ein unliebsamer, ungückſeliger
Mensch, C.

neûrnica, f. ein ungückſeliges Weib, Mur.

neûrnik, m. 1) der Unglückliche, der Unglückſelige, Mur., Mik.; — 2) der Wildbach, der Gewitterbach, Jan., M., Preš.

neúrnost, f. der Mangel an Flinkheit.

neusehljiv, íva, adj. unverſiegbar; (-sahljiv,
M., -sihljiv, Cig.).

neusehljívost, f. die Unverſiegbarkheit.

neuskóčen, čna, adj. neuskočno sukno, t. j.
sukno, ki se ne krči, krimprei, Cig.

neuslišan, adj. unerhört; neuslišane prošnje.

neuslúžen, žna, adj. komur ni lehko ustreči,
Krn-Erj.(Torb.).

neusmíljen, adj. unbarmherzig.

neusmíljenec, nca, m. der Unbarmherzige

neusmíljenik, m. = neusmiljenec, Cig., Zv.,
LjZv.

neusmíljenje, u. die Unbarmherzigkeit.

neusmíljenka, f. die Unbarmherzige, Cig., M.

neusmíljenost, f. die Unbarmherzigkeit.

neusmíljenisk, adj. unbarmherzig, Štrek.

neuspěh, m. der Miſſerspolg, Cig.(T.), SIN.

neuspěšen, šna, adj. erjolglos, Jan., nk.

neuspěšnost, f. die Erfolgloſsigkeit, nk.

neustáven, vna, adj. unaufhaltbar, Jan.(H.).

neustávnost, f. die Unaufhaltbarkeit, Jan.(H.).

neustören, rna, adj. neroden, okoren, Dol-,
Erj.(Torb.); plump, ungeſchickt, UčT.

neustrahován, adj. unbezwungen, unbändig,
Mur., Cig., Jan.

1. neustrášen, adj. unerſchrocken.

2. neustrášen, šna, adj. unerſchrocken, Cig.(T.).

neustrášenost, f. die Unerſchrodenheit.

neustrézen, zna, adj. komur ni moči lahko
ustreči, Svet.(Rok.).

1. neustréžen, adj. = neustrezen, Svet.(Rok.).

2. neustréžen, žna, adj. wäßerisch, Cig.; bo-
gatini, to so neustrežni ljudje, Glas.

neustréžljiv, íva, adj. ungeſällig, verdrießlich,
mürrisch, C.

neustrójen, adj. unbearbeitet, roh: neustrojeno
usnje, Cig.

neusúšen, šna, adj. unverſiegbar, SIN.-C.; ne-
usušni vir bistroumnosti, Levst.(Zb. sp.).

neušibčen, čna, adj. unbeugjam, Jarn.

neušibljiv, íva, adj. unbeugjam, C.

neutájen, jna, adj. unverleugbar: leta so bila
neutajno zapustila nekoliko sledu, Jurč.

neutážen, žna, adj. Cig., pogl. neutolažen.

neutěga, f. der Mangel an Muße, das Nicht-
zeithaben, Valj.(Rad).

neutěgoma, adv. unverzüglich, auf der Stelle;
n. govoriti, auš dem Stegreif sprechen, ogr.

neutemeljèn, éna, adj. ungegründet, nk.

neutepèn, éna, adj. unbeſchmußt, unbeſeßt,
ogr.-C.

neutěsnjèn, éna, adj. uneingeschränkt, unbe-
ſchränkt, Cig.

neutěšen, šna, adj. untröſtlich, Vrt.

neutešljiv, íva, adj. = neutešen, ogr.-C.

neutolážen, žna, adj. untröſtlich, Cig., nk.

neutolážnost, f. die Untrößlichkeit, Cig., nk.

neutóljen, adj. = neutolažen, ogr.-C.

neutŕjen, adj. ungegründet, Cig., Jan.

neutŕpen, pna, adj. unentbehrlich, C.

neutŕpnost, f. die Unentbehrlichkeit, C.

neutrúden, dna, adj. unermüdlich, unverdroſ-
sen, Mur., Jan., Levst.(Nauk), nk.; neutrudni
sovražniki, Levst.(Zb. sp.).

neutrudljiv, íva, adj. = neutruden, Cig.,
Jan., nk.

neutrúdnost, f. die Unermüdlichkeit, nk.

neutrůdoma, adv. unermüdet, unermüdlich,
Mur., Jan., C.

neutrújen, adj.unermüdet, unermüdlich, Cig.,nk.

neutrújeneč, nca, m. der Unermüdliche, (ne-
utrudeneč) Rawn.-Valj.(Rad).

neuvenljiv, íva, adj. unverwelklich, C.

neuvláčen, adj. unbeſeßt, untadelßaſt, ogr.-C.

neužíten, tna, adj. ungenießbar.

neužítoven, vna, adj. karg, Cig., Mik.

neužítovnež, m. der Karge, der Knaujer, Cig.

neužúgan, adj. unbezwungen.

Slov - nem. slovar.

45

nevaganína — nevěrnik

— 706 —

nevěrniški — nevodič

nevaganína, f. = neteznina, Cig.(T.).

nevájen, adj. ungewohnt, ungeübt.

nevájenost, f. die Ungewöhnheit.

neváljan, adj. ungewalkt, roh: nevaljano sukno, Cig.

nevaljánek, nca, m. der Taugenichts, kajk.-Valj.(Rad); — hs.

nevaljánka, f. ein nichtsnüngiges Weib, Prip.-Mik., kajk.-Valj.(Rad); — hs.

nevárčen, čna, adj. unwirtschäftlich, Cig., Jan.

nevárek, rka, adj. unschweißbar, Cig (T.).

nevären, rna, adj. gefährlich; nevarna bolezen; nevaren človek; po morju je nevarno se voziti.

nevárica, f. die Unbehutsamkeit, C.; iz nevarice, C.

nevárnost, f. die Geschr.

nevárščina, f. = nevarnost.

nevážen, žna, adj. unwichtig, unbedeutend, V.-Cig., nk.

nevážnost, f. die Unwichtigkeit, Cig., nk.

nevdán, adj. ledig (o ženski), (neud-) Cig.

nevěčen, čna, adj. schwach, kraftlos, matt, Dict.-Mik., Cig., Jan., C., Dol., jvzhŠt.; — schlafrig, Mik.

nevěčnost, f. die Schwäche, die Mattigkeit, Cig., C., Dol., jvzhŠt.

nevědě, adv. unwissentlich.

nevěděč, čěča, adj. = neznan, Dict.-Mik., Jan.

nevěden, dna, adj. unwissend, unfundig; n. božijah zakonov, Ravn.-Mik.

nevědeštvą, n. die Unwissenheit, C.

nevědež, m. der Unwissende, C.; revni nevedeži, Vod.(Izb. sp.).

nevědljiv, íva, adj. unverwelktlich, Jarn., C.

nevědljívost, f. die Unverwelktlichkeit, Jarn.

nevědnež, m. der Unwissende, der Idiot.

nevědnica, f. die Unwissende.

nevědnik, m. = nevednež, M.

nevědnják, m. = nevednež, C.

nevědnost, f. die Unwissenheit.

nevědóč, adv. unwissentlich.

nevědoma, adv. unwissentlich; = po nevedoma.

nevěk, m. die Schwäche, die Entkräftung, Cig.

nevěljáven, vna, adj. ungiltig.

neveljávnost, f. die Ungiltigkeit.

neven, m. neveni, Zimmortellen, Strohblumen, Tuš.(R.); — hs.

nevenljiv, íva, adj. unverwelktlich, Cig., nk.

nevenljívost, f. die Unverwecklichkeit, Cig., nk.

nevěra, f. 1) der Unglaube; — 2) die Untreue, M., Valj.(Rad).

nevěrec, rca, m. der Ungläubige, Jan., M., Ravn., nk.

nevěren, rna, adj. ungläubig; neverni Tomáž.

nevěriti, věrim, vb. impf. treuös machen, C.; — n. se, treuös werden, C.

neverjéten, tna, adj. unglaublich, unglaubwürdig; unwahrseitich.

neverjétnost, f. die Unglaublichkeit; die Unwahrseitichkeit.

nevěrka, f. die Ungläubige, Cig.

nevěrnež, m. der Ungläubige.

nevěrnica, f. die Ungläubige.

nevěrnik, m. der Ungläubige.

nevěrniški, adj. der Ungläubigen: neverniški učenik, Škrb.

nevernják, m. = nevernik, Prip.-Mik.

nevěrnost, f. die Ungläubigkeit.

nevěrski, adj. ungläubisch.

nevěrstvą, n. der Unglaube, Mur., Cig., nk.

nevesět, čla, adj. nicht freudig, unfroh, unlustig, freundsos.

nevesélje, n. die Unluft, Mur., Cig., Jan.

nevesělost, f. die Unluft, die Freundsichtigkeit.

nevěsta, f. 1) die Braut; sramuje se kakor kmetiška n.; — 2) bratova žena, C., Prim.-Erj.(Torb.), BlKr., jvzhŠt.; — 3) sinova žena = snaha, M., Z., Dalm., Trub., Prim.-Erj.(Torb.), Štrek.

1. nevésten, stna, adj. Braut-; nevěstna obleka.

2. nevésten, tna, adj. ungewissenhaft.

nevěstica, f. dem. nevesta; das Bräutchen.

nevěstinski, adj. bräutlich, Mur., Cig.

nevěnstost, f. die Ungewissenhaftigkeit.

nevěšč, věšča, adj. unfundig, Jan., nk.

neveščák, m. der Richtenfer, der Laie, Jan.(H.).

nevěščina, f. die Unkunde, Levst.(Zb. sp.).

nevězan, adj. ungebunden, prosaisch, Cig., Jan., nk.; v nevezani besedi, in Proša, nk.

nevid, vída, m. das Infusionsthierchen, das Infusorium, Cig., h. t.-Cig.(T.), Nov.

neviděč, čeča, adj. = neviden 1), Trub., Krelj.

neviden, dna, adj. 1) unsichtbar; — 2) unanscheinlich, Cig.; — zelo nevidno je, es ist häßlich, Svet.(Rok.).

nevidljiv, íva, adj. neidisch, LjZv.; — nam. nenavidljiv.

nevidnec, neca, m. (nam. nenavidnec). der Neidische, Alas.

nevídnost, f. 1) die Unsichtbarkeit; — 2) die Unanscheinlichkeit, Cig.

nevídoma, adv. ohne zu sehen, ungesehen; n. kaj kupiti; — auf unsichtbare Weise: u. se kaj godi. Burg.

nevihta, f. das Gewitter, der Sturm.

nevihten, tna, adj. stürmisch, C.; — allzu-schnell bei der Arbeit, C.

nevihťováti, újem, vb. impf. wettern, stürmen, Mur., Jan., C.; — allzuschnell arbeiten, C.

neviteški, adj. unritterlich, nk.

nevížen, žna, adj. eigenfinnig: n. otrok, n. konj, Gor.; — schlecht: nevižno vreme nevižna košnja, Gor.; — prim. viža, die Weise.

nevkláten, tna, adj. unsauber, ungeschickt, Hal.-C.

nevkúsen, sna, adj. = neokúsen, geschmacklos: nevkusna jed, nevkusna noša, Jan., nk.

nevkutiti se, im se, vb. impf. ciferu, zanken, C.; — prim. njevkati.

nevkúsnost, f. = neokusnost, die Geschmacklosigkeit, Jan., nk.

nevljúden, dna, adj. unhöflich, Guts., Mur., Cig., Jan., nk.

nevljúdnež, m. der Grobian, Cig.

nevljúdnik, m. der Unhöfliche, Jan.(H.).

nevljúdnost, f. die Unhöflichkeit, Cig., Jan., nk.

nevměsten, tna, adj. unstatthaft, unpaffend, Cig.(T.), nk.; — prim. hs. neumjestan.

nevodič, m. der Richtleiter, der Isolator (phys.), Cig.(T.).

nevojáški — nevštět

— 707 —

nevrälen — nezamûdoma

nevojáški, adj. unmilitárišch, unsoldatich, nk.;
— Civil: nevojaška uprava, Navr. (Let.).

nevólja, f. 1) der Unwille, der Mišsmuth; —
2) das Ungemach, das Elend, das Unglück,
Mur., Cig., Jan., Boh., ogr.-Let., Rib., BlKr.,
jvžhSt.; Bog me reši nevolje, Te globoke
voze, Npes.-Vraz; — das Unrecht, Dict.

nevolják, m. ein armer, elender Mensch, ogr.-
C., Mik.

nevoljás, m. = nevoljak, vžhŠt., ogr.-C.

nevóljen, ljna, adj. 1) unwillig, mišsmuthig;
poslušavci so že nevoljni; nevoljno odgo-
varjati; — 2) bedrängt, elend, Mur.; žalosten
in nevoljen konec, Krelj.

nevoljeváti, ûjem, vb. impf. 1) unwillig sein,
Mur., vžhŠt., ogr.-C.; — den Unwillen durch
lautes Klagen fundgeben, flagen, jammern,
Mur., C.; — 2) elend sein, ogr.-M.; — n.
se, in Trübfal sein, C.; — n. se s čim, mit
einer Sache Ungelegenheiten, Verdruß haben,
ogr.-C.

nevóljiti, völjim, vb. impf. bedrängen, C.

nevôljnež, m. der Unwillige, der Unzufriedene,
Zora.

nevôljnik, m. = nevoljnež: nevoljnike pre-
magati, die Empörer überwältigen, Vod. (Izb.
sp.).

nevoljnák, m. = nevoljak, kajk.-Valj.(Rad).

nevôljnost, f. die Unwilligkeit, der Mišsmuth.

nevôščen, adj. ogr.-C., pogl. nevoščljiv.

nevšočljiv, íva, adj. neidisch.

nevoščljivec, vca, m. der Neidische.

nevoščljívka, f. die Neidische.

nevšočljívost, f. der Neid, die Mišsgunst.

nevózen, zna, adj. unfahrbar, Cig., Jan.

nevríčen, čna, adj. abweisend, Mur., Cig.

nevpríčnost, f. die Abweisenheit, Mur., Cig.

nevředen, dna, adj. unwürdig.

nevřednež, m. der Unwürdige.

nevřednica, f. die Unwürdige.

nevřednost, f. die Unwürdigkeit.

nevrel, vrěla, adj. lau, ogr.-C.

nevrelost, f. die Launheit, der Kaltfinn, ogr.-C.

nevréme, ména, n. das Ungewitter, Dict., V.-
Cig., C., Jsvkr.

nevřóčen, čna, adj. unbestellbar, DZ.

nevšěč, adv. nicht nach Wunsch, mišsfällig,
unangenehm; — iz: nevoščeč.

nevšěčen, čna, adj. 1) mišsfällig, unangenehm;
— 2) wäſlerisch, Cig., Dol.-M.; nevšečen
je človek, kateremu nič ni „všeč“ ali po
volji, Polj.; — heikelig: breskve so silno
nevšečne v obrezovanju, Pirc.

nevšěčina, f. was nicht nach Wunsch ist, Valj.
(Rad).

nevšěčnež, m. ein wäſlerischer, heikeliger
Mensch, Valj.(Rad).

nevšěčnica, f. die Wäſlerische, die Heikelige,
Valj.(Rad).

nevšěčnost, f. 1) die Unannehmlichkeit, die
Unbeschäftigkeit, Mur., Cig., Jan.; — 2) die
Unzufriedenheit, M.

nevštět, adj. uneingerechnet: do nevštetega
24. decembra, bis zum 24. December einge-
sive, Navr. (Let.).

nevträlen, Ina, adj. nobenostranski; nobeni
stranki pripadajoč ali (chem.): niti kisle niti
alkalijske reakcije ne kažoč, neutral.

nevtralizováti, ûjem, vb. impf. (pf.) neutral
machten, neutralisieren, Cig.(T.).

nevtrálnost, f. die Neutralität.

nevzdrámen, mna, adj. unaufweckbar, nk.;
On trdno spi, nevzdrarno spi, Greg.

nevzdŕžen, žna, adj. 1) = nezdržen, unent-
haltfam, unmäßig, Cig.; — 2) unaufhaltfam,
StN.

nevzmóžnost, f. = nezmožnost, das Unver-
mögen, Cig.(T.).

nevzôčen, čna, adj. = nenavzočen, C.

nevzporěden, dna, adj. nicht parallel, Cel.
(Geom.).

nezaběljen, adj. ungeschmalzen; nezabeljene
jedi.

nezabôdka, f. das Bergisfemeinnicht (myosotis),
Sol., Cv.; — prim. češ. nezabudka.

nezabránjen, adj. unverwehrt, frei.

nezacěten, Ina, adj. = nezaceliv, Zv.

nezacěliv, íva, adj. unheilbar, Cig., C.

nezacěljen, adj. unverheitet; nezaceljene rane.

nezačinjèn, éna, adj. = nezabeljen, C., jvžhŠt.

nezadožèn, éna, adj. nicht verschuldet, ohne
Schulden; u. kmet, nezadolžena kmetija.

nezadósten, tna, adj. ungenügend, unzuläng-
lich, Mur., Cig., Jan., nk.

nezadostljiv, íva, adj. = nezadosten, Jan.(H.).

nezadóstnost, f. die Unzulänglichkeit, Mur.,
Cig., DZ., nk.

nezadovóljen, ljna, adj. unzufrieden; — un-
genügsam, Cig., Jan.

nezadovôljnež, m. der Unzufriedene.

nezadovôljnica, f. die Unzufriedene, nk.

nezadovôljnik, m. der Unzufriedene, nk.

nezadovólnost, f. die Unzufriedenheit; — die
Ungenügsjamkeit, Cig., Jan.

nezadovôljstvō, u. die Unzufriedenheit, Cig.,
Jan., C., nk., Jan.

nezadovóljščina, f. = nezadovoljstvo, Jan.

nezadržán, adj. ungehindert, Jan.(H.).

nezagotôvljen, adj. ungefichert: nezagotovljena
bodočnost, nk.

nezagovóren, rna, adj. nicht zu verantworten,
unverantwortlich, Jan.(H.).

nezagovorljiv, íva, adj. = nezagovoren, Cig.

nezagovórnost, f. die Unverantwortlichkeit, Jan.
(H.).

nezahváten, Ina, adj. = nehvaležen, undank-
bar, Jan., M., Krelj.

nezahvážnost, f. = nehvaležnost, die Undank-
barkeit, Cig., Jan., M., Zora.

nezaklénjen, adj. unverperrt.

nezakonît, adj. ungeſetzlich, geſekwidrig, Jan.,
nk.

nezakonîtost, f. die Ungeſetzlichkeit, nk.

nezakónski, adj. unchelich; nezakonski sin,
nezakonska hei.

nezaložèn, éna, adj. nicht fundiert: nezaloženi
deželni dolg, die schwebende Landesſchuld,
Levst.(Pril.); n. državni dolg, Cig.(T.).

nezamûdoma, adv. = nemudoma, ungeſäumt,
unverzüglich, C.

451

nezanesen - nezavíten

708

nezavřížen – nezlóžnost

nezanesen, sna, adj. = nezanesljiv, Jan.

nezanesljiv, íva, adj. unverläslich.

nezanesljivost, f. die Unverläslichkeit.

nezapážen, adj. unbemerkt.

nezapečáčen, adj. unverliegelt; (nav. -aten).

nezapísen, sna, adj. unaufsichtsbar, Jurč.

nezapopáden, dna, adj. unbegreiflich, Cig.,
M., Ravn.

nezapopadljiv, íva, adj. = nezapopaden, Cig.,
Jan., M.

nezapopádnost, f. die Unbegreiflichkeit, Cig.

nezapovědan, adj. nicht geboten; nezapovedani
prazniki; — unobligat, Cig., Jan; u. pred-
met, nk.

nezaprisţězen, adj. unbeidigt, Jan., nk.

nezarobljen, adj. 1) uneingesäumt: u. robee;
— 2) = zaroblichen, roh, ungehobelt (fig.),
Mur.

nezarobljenec, nca, m. ein roher, ungehobelter
Mensch, ogr.-M.

nezarobljenost, f. die Rohheit, Mur., ogr.-M.

nezasléden, dna, adj. unaufsichtlich, Jan.(H.).

nezaslišan, adj. = neslišan, unerhört, Cig., nk.

nezasličnen, adj. ungeschützt, Dict.

1. nezaslúžen, adj. unverdient, unverschuldet;
nezasluženo darilo; nezaslužena kazen; po
nezasluženem, ohne Verschulden, Cig.

2. nezaslúžen, žna, adj. ohne Verdienste, ver-
dienstlos, Cig.

nezastáran, adj. unverjährt: nezastarane pra-
vice.

nezatájen, jna, adj. = netajen, ungegbar, Jan.

nezaúp, m. = nezaupanje, Cig., M.

nezaúpanje, n. das Místrauen.

nezaúpen, pna, adj. misstrauisch, Mur., Cig.
(T.), nk.

nezaupljiv, íva, adj. misstrauisch, Cig., M.

nezaupljívost, f. das Místrauen, M.

nezaúpnica, f. das Místrauensvotum, die
Místrauensadresse, nk.

nezaúpnost, f. das Místrauen, Mur., Cig., nk.

nezavárovan, adj. ungeschützt, unverwährt (z.
B. gegen Kälte); — unversichert (z. B. gegen
Brandschäden), nk.

nezavěden, dna, adj. 1) bewuststlos, besinnungs-
los; — 2) unbewust, Cig., Jan.; — ohne
/politisches/ oder nationales) Selbstbewust-
sein, nk.

nezavědnost, f. 1) die Bewuststolfigkeit; —
2) der Mangel an (politischem oder natio-
nalem) Selbstbewustsein, nk.

nezavěst, f. 1) die Bewuststolfigkeit, Jan., nk;
— 2) = nezavednost 2), Zora.

nezavěsten, tna, adj. = nezaveden, nk.

nezavěsti se, vědem se, vb. impf. sich schlecht
ausführen, Polj.

nezavídiči, vůdím, vb. impf. nicht sehen können,
hassen: vše ga nezavidi, mačcha prejšnje
otroke nezavidi, Polj.

nezavísen, sna, adj. unabhängig, Cig.(T.), nk.;
— hs.

nezavísnost, f. die Unabhängigkeit, Cig.(T.),
nk.; — hs.

nezavísten, tna, adj. neidlos, Cig.

nezavíten, tna, adj. aufrichtig, natürlich, C., Z.

nezavřížen, žna, adj. unberwerflich, Jan.(H.).

nezavzčet, adj. unbefangen, Jan.

nezavzčetost, f. die Unbefangenheit, Jan.

nezblójen, adj. unverwirrt: n. razum, Jurč.

nezbóžen, žna, adj. = brezbožen, M., Let.

nezbóžnost, f. = brezbožnost, C.

nezbrójen, jna, adj. = nebrojen, ogr.-M.

nezdán, adj. ledig, C.

nezdráv, áva, adj. ungesund; nezdrávi ljudje;
nezdrava pijáca; nezdrav kraj; — pos. mit
einem Leibschaden behaftet, všhŠt.-C.

nezdrávje, n. die Ungejundheit, Cig.; govoril
mu je o sinovem nezdravju, Jurč.

nezdrúžen, žna, adj. unvereinbar, Cig. (T.),
DZ.

nezdružljiv, íva, adj. = nezdružen, Mur., Cig.

nezdržen, žna, adj. = nevzdržen 1), unent-
haltsam, Mur., Cig.

nezdržljiv, íva, adj. = nevzdržen 1), unent-
haltsam, Dict.

nezdržnost, f. = nevzdržnost, die Unenthalt-
samkeit, Mur., Cig.

nezdůha, f. = nezdušnost, C.

nezdůsen, šna, adj. gefühltlos, unmenschlich,
grafsam, Mur., Cig.; že so bile nezdušne,
da tolovaji ino razbojniki ne tako, Ravn.

nezdůšnež, m. der Gefühllose, der Grausame,
Mur., C.; veselje nezdušnežev kmalu mine,
Ravn.

nezdůšnica, f. die Gefühllose, M.

nezdůšnik, m. der Gefühllose, Mur.; der Wüthe-
rich, C.; kolikanj nezdušniki resnico čertijo!
Ravn.

nezdůšnost, f. die Gefühltolfigkeit, die Unmensch-
lichkeit, Mur., Cig., kajk.-Valj./Rad.).

nezglásen, sna, adj. diffonierend, Sen.(Fiz.).

nezglásje, n. die Diffonanz, Cig., C.

nezglásnost, f. die Diffonanz, Cig.

nezgôda, f. der Unglückssfall, der Unfall, Cig.,
Jan, nk.; das Unglück, Guts., Cig., Jan., nk.

nezgôden, dna, adj. 1) ungücklich, Guts.-Cig.,
Jan.; — 2) unzeitig, inopportun, C.

nezgodonösen, sna, adj. unheitbringend, Cig.

nezgóren, rna, adj. = nezgorljiv, Cig. (T.),
Erj (Min.).

nezgorljiv, íva, adj. unverbrennlich, feuerfest,
Cig.(T.), nk.

nezgorljívost, f. die Unverbrennungkeit, die
Feuerbeständigkeit, Cig (T.).

nezgósten, tna, adj. incoercibel (chem.), Cig.
(T.).

nezgovóren, rna, adj. ungesprächig, Cig., M.;
— unberedt, wortarm, Dict., Cig.

nezgovorljiv, íva, adj. ungesprächig, nicht red-
selig, C.

nezgovórnost, f. die Ungesprächigkeit, Cig.
— die Unberedtsamkeit, Cig.

nezlága, f. die Uneinigkeit, Cig., Kr.-Valj.
(Rad), IjZv.; — prim. nesloga.

nezlómen, mna, adj. unzerbrechlich, Jan.(H.).

nezlóžen, žna, adj. 1) uneinig, Meg., Dict.,
Mur., Cig., Jan.; — 2) unbequem, Cig., M.

nezlóžnost, f. 1) die Uneinigkeit, Meg., Dict.,
Mur., Cig.; u. delati, Dict.; — 2) die Un-
bequemlichkeit, Cig.

nezmagljiv — neznânski

— 709 —

neznânstven —, něžnost

nezmagljiv, íva, adj. = nepremagljiv, Cig., Jan.

nezmásen, sna, adj., Mur., Krelj, Trub.;
pogl. nezmeren.

nezmenljiv, íva, adj. kdor se za nič ne meni,
gleichgittig, C.

nezmenljívost, f. die Gleichgittigkeit, C.

nezměra, f. = nezmernost, Mur., Cig., Jan.,
C., Ravn.; napuh, nezmera, nespodobnost,
Škrb.

nezměren, rna, adj. unmäßig.

nezměrnež, m. der Unmäßige.

nezměrnica, f. die Unmäßige.

nezměrnik, m. der Unmäßige.

nezměrnost, f. die Unmäßigkeit.

nezměljiv, íva, adj. unregbar, Guts., Cig.

nezmiser, sla, m. der Unsinn, Cig.(T.); po-
daje nezmisel namesto razuma, Levst. (Lj-
Zv.).

nezmísein, kna, adj. unsinnig, Vrt.

nezmíselnost, f. die Sinlofigkeit, Levst. (Lj-
Zv.).

nezmíslica, f. ein sinlooses Wort, der Unsinn,
Cig.(T.).

nezmóten, tna, adj. = nezmotljiv, LjZv.

nezmotljiv, íva, adj. unsehlbar, Cig., Jan.,
Cig (T.), nk.

nezmotljívost, f. die Unsehlbarkeit, Cig., Jan., nk.

nezmóžen, žna, adj. unvermögend, unmächtig,
unfähig, Cig., Jan., nk.

nezmóžnost, f. die Unmacht, das Unvermögen,
die Unfähigkeit, Cig., Jan., nk.

neznabôžec, čza, m. = brezbožnik, Cig.(T.),
Cv.; — hs.

neznabôštvo, n. = brezboštvo, Cig.(T.);
— hs.

neznačájen, jna, adj. charakterlos, nk.

neznačájnež, m. der Charakterlose, nk.

neznačájnost, f. die Charakterlosigkeit, nk.

neznamenit, adj. unanschlichtig, Cig.

neznán, znána, adj. 1) unbefannt; neznana
bolezen, die Fallfuchst, Rib.-M.; — 2) ne-
nzano, ungewechllich, ungeheuer: neznano
velik, neznano grd, Mur., Cig., Jan.

neznânec, nca, m. der Unbefannte.

neznánica, f. die Unbefannte (in einer Glei-
chung), Cig.(T.).

neznânje, n. 1) die Unkenntniš, die Unfunde,
Cig., Jan.; predolgo v neznanju biti o važnih
stvarch, Levst. (Zb. sp.j.; — 2) die Unbefannt-
schaft, Cig., Jan.; — 3) die unbefannte Um-
gebung, die Fremde, Krelj-Mik; v neznanju
biti, Z.: v neznanju si človek težko po-
maga, Lašče-Levst. (M.); kaj se ve, kaj člo-
veka zadene v neznanju! Levst. (Zb. sp.).

neznânka, f. die Unbefannte; die Unbefannte
in einer Gleichung (math.), Cel.(Ar.).

neznanljiv, íva, adj. = neznaten, unbedeu-
tend: neznanljivo manjsi, Jurč.

neznánost, f. die Unbefannteheit.

neznânski, adj. ungewöhnlich, unerhört, C.;
neznansko velik, St.; — schredlich, gräflich,
Cig., Jan.; po noči na širokem polju je bil
sam s takim ne malo neznanskim človekom,
Jurč.

neznânstven, stvena, adj. unvissenschaftlich,
Cig.(T.), nk.

neznáten, tna, adj. unkenntlich, unmerklich,
unbedeulend, unbeträchtlich, Cig., Jan., C., nk.

neznátnost, f. die Unmerklichkeit, die Unbe-
deutendheit, die Geringfügigkeit, Cig., nk.

neznávce, vca, m. der Richtenner, Cig.

neznósen, sna, adj. unerträglich, Cig.(T.),
nk.; — prim. hs. nesnosan.

neznósnost, f. die Unerträglichkeit, Cig., nk.

nezóren, rna, adj. verstört aussehend, Črnice
(Goriš.).

nezrèl, zrěla, adj. 1) unreif, unzeitig; nezrelo
sadje; nezreli fantiči; — 2) bošhaft, M.

nezrělec, łca, m. ein bosßhafes Kind, ogr.-C.

nezrělost, f. die Unreise, die Unzeitigkeit.

nezůmščak, m. die Araumpflanze (mandra-
gora), C.

nezvánce, nca, m. der Unberusene, Levst.
(Zb. sp.).

nezváren, rna, adj. unschweißbar, Cig.(T.).

nezvenljiv, íva, adj. unverweißlich, Cig., nk.

nezvenljívost, f. die Unverweßlichkeit, Cig., nk.

nezvěst, adj. untren; (nejvest dijakon, Krelj).

nezvěstnež, m. der Treulose, Mur., Cig., Jan.

nezvěstnica, f. die Treulose, Mur., Cig., Jan.,
SIN., Levst. (Zb. sp.).

nezvěstnik, m. der Treulose, Mur., Cig., Jan.

nezvěstóba, f. die Untreue.

nezvěstóst, f. die Treulosigkeit.

nezvěščina, f. die Untreue, Dict., Cig., Jan.,
Dalm.-M., Trub.

nezvòk, zvóka, m. der Unlaut: pa kaj be-
seda! — nezvok! LjZv.; — prim. zvok.

nezvŕšen, šna, adj. unausführbar, Cig.(T.).

něža, f. 1) ein verweichlchter Mensch: ti si
prava neža! Gor.; — 2) bodeča neža, die
Eberwurz, die Wetterblume (carlina acaulis),
Medv. (Rok.), Kr.; — (die Kraßdistel, [cir-
sium], Tuš.[R.J].)

nezžaljen, adj. unverfecht, Cig.

nežaliv, íva, adj. nicht beleidigend, Jan.(H.).

něžen, žna, adj. zart, Cig., Jan., nk.; — iz
drug, slov. jezikov.

nezěnski, adj. unweiblich, Cig.

něževje, n. coll. die Wetterblumen, Guts.-Cig.,
Mur., Valj.(Rad); — prim. bodeča neža.

něžica, f. neki majhen denar: der Heller, Mur.,
Cig., Jan., Valj.(Rad); dva božjaka je vrgla,
vkup eno nežico sta znesla, Ravn.

něžika, f. neko jabolko, Mariborska ok.-Erj.
(Torb.); — der Benußspiegel (specularia spe-
culum), Josch.

nežív, živa, adj. leblos, unbelebt; nežive stvari.

neživěč, čěa, adj. = neživ.

něžje, n. = neževje, Valj.(Rad).

nežnočúten, tna, adj. zartführend, feinjinnig,
Cig.(T.), nk.

nežnočútje, n. das Zartgefühl, der Zartinn,
Cig.(T.), nk.

nežnočútnost, f das Zartgefühl, Cig., nk.

nežnoglásen, sna, adj. zartstimmig, Glas.

nežnosřčen, čna, adj. zartherzig, Cig.

něžnost, f. die Zartheit, Cig., Jan., nk.

nì — ničast

— 710 —

níčati — níčiti

nì, conj. und auch nicht (v stavku stoji pred glagolom, kakor pri zloženih nikalnicah, še nikalnica „ne“), Levst. (Sl. Spr.); ne delam ni ne molim, Nov.-Mik.; rečeno je nam, da v gozdu ne bomo več sekali ni tudi ne apna kuhali, Levst. (M.); auch nicht, nicht einmal: drugi na tebe ni ne mislijo, Kast.; né sicer ni eden ostal, Kast.; — ni —ni, weder — noch, Meg., Guts., V. - Cig., Jan., Schönl.-Met., Levst. (Sl. Spr.), nk.; ni sedláni ni druge sprave nema, Trub.; ni včeraj ni danes, Dalm.; ni rosa ni dež ne pridi na vas, Dalm.; = ni —niti, niti —ni, Levst. (Sl. Spr.).

nibéden, nibéna, adj. = nobeden, BlKr.-Erj. (Torb.).

níc, adv., pogl. vnic.

níčen, cna, adj. nicht sonneitig: na nicem prebivati, Št.

níčina, f. = osoje, eine nicht sonneitige Gegend, Št.

níčinski, adj. = osojen, nicht sonneitig, C.

níčoj, adv. = nocoj, Danj.-Mik., Št.-C.

níčójšnji, adj. = nocojšnji, Št.

níčór, adv. = nocoj, Danj.-Mik., Npes.-Vraž, vžhŠt.-C.

nič, gen. ničěsar, 1) pron. nichts (v zanikanem stavku stoji nikalnica „ne“ pred glagolom); nič večno ne trpi; ničesar ne pogrešam; nič ne pomaga; toda: iz ničesar ustvariti, Dalm.; k ničemur ni človek, er ist ein Taugenichts, C.; brez ničesar, ohne irgend etwas (ohne nichts); na nič spraviti (deti, dejati), zugrunde richten; na nič priti, zugrunde geziert werden; = v nič priti, Cig.; v nič iti, zugrunde gehen, Cig., Dol.; ali čemo biti, kar smo bili, ali bomo v nič, Vod. (Pes.); = pod nič iti: vse gre narobe, vse gre pod nič! Zv.; — v nič devati, herauswürdigen; —pod nič prodati, um einen Spottpreis verkaufen; = v nič prodati, BlKr.-M., Ravn.; to ni za nič, das taugt zu nichts; ta človek ni za nič; — za nič, um keinen Preis: za nič ne grem od doma; — (gen. ničěsa, Jan. (Slovn.), Levst. (Sl. Spr.); níčesa, vžhŠt.); — nič, indecl. nič ne pogrešam; iz nič ni nič; k nič spraviti, priti, BlKr.-M.; k nič biti, k nič deti, Levst. (Zb. sp.); pa mi kaj dajte, da ne bom brez nič, Jurč.; — 2) rabi v okrepčavanje nikalnice: gar nicht; nič nisem zadovoljen ž njim, ich bin mit ihm gar nicht zufrieden; nič se ne boj! habe gar keine Furcht! — (z izpušćenim glagolom) nič napačen mož! ein gar nicht übler Mann! — 3) nič, m. indecl. der Nicemand, das Nichts: ta nič! Notr.; — prepo-toval sem križem svet, a vendar sem ostal nič, Levst. (Zb. sp.); vražji nič, BlKr.-M.; za prazen nič se prepirati, Tolm.-Štrek. (Let.); (včasi se sklanja: nič, gen. niča, Notr.; z ničem in hudičem vse pustiti, Jurč.); — (n. po vzgledu nem. „das Nichts“: prazno nič, Bas.; nič je dobro za oči, das Nichts ist für die Augen gut, Cig.).

níčast, adj. nič vreden, nichtsnübig, Lisičine pri Lupoglavu-Erj. (Torb.), Notr.; u. clo-

vek, ein Taugenichts, Z.; — nichtig: n. odgovor, LjZv.

níčati, im, vb. impf. kauern, hocken, Jarn.-Cig., Fr.-C.; pri pletvi ženske ničijo, Poh.

níčavnica, f. die obere Reihe der Lizenfäden, der Haarlauf am Weßtußt, M.; — die untere Reihe der Lizenfäden, die Stelze, Zal.-Cig.; (mala [spodnja] ličavnica, V.-Cig.); tudi pl. ničavnice, Cig.; — (ničalnice, Geschirrliжен, DZ.); — nam. nitčavnica? prim. ničnice, nitešnice.

niče, eta, n. der Taugenichts: ti si pravo niče! M.; ti ubogo niče, Laše-Levst. (M.); tega ničeta mi ni mari, Laše-Levst. (M.); ko bi se kako niče med vami našlo, Vrtov. (Sh. gov.); —tudi: ničě, éta: niče ničesasto! Rib.

níčemen, mna, adj. nichtsnübig, nichtig, Jan., C., Zora.

níčěmiti se, čmim se, vb. impf. zu nichts werden, Bes.

níčěmnik, m. der Taugenichts, C., LjZv.

níčěmnost, f. die Nichtsnügkeit, die Nichtigkeit, Nov.

níčemuren, rna, adj. 1) nichtsnübig, nichtig, eitel, Mur., Jan., nk.; (nav. nečimeren; nečimurni [= zanikarni] uk, Dalm.; zanašati se na nečimurne stvari, Dalm.); — eitel, eingebildet (nav. nečimeren); ni bil ničemuren, Jurč.; ničemurni, samopridni kričaji, Str.; — 2) grinumig, ogr.-M.; ničemurna zver, Npr.-Glas.

níčěmurnež, m. der Eitle, Ravn.

níčěmurnost, f. die Nichtsnügkeit, die Nichtigkeit, die Eitelkeit, Mur., Jan., Cig. (T.), nk.; naše hudobe in ničemurnosti, Dalm.; z ničemurnostjo preslepljeni nismo držali tvojih zapovedi, Ravn.-Valj.(Rad); ničemúrnost, ogr.-Valj.(Rad).

níčen, čna, adj. nichtig, eitel, Guts., V. - Cig., Jan., Levst. (Zb. sp.), nk.

níčes, m. das Nichts, ogr.-Valj.(Rad).

níčěsast, adj. = ničast: niče ničesasto! Rib.

níčest, f. die Nichtigkeit, ogr.- Let.; ničest, ogr.-Valj.(Rad).

níčesten, tna, adj. nichtig, nichtswürdig, ogr.-C.

níčestnost, f. die Nichtigkeit, ogr.-C.

níčev, adj. nichtsnübig, nichtig, Jan., Cig. (T.), nk.; ničevi nauki, ničevi verzi, Zv.

níčevecl, vca, m. der Taugenichts, Bes.

níčeven, vna, adj. = ničev, Cig. (T.), nk.

níčevost, f. die Nichtsnügkeit, die Nichtigkeit, Jan., nk.

níčica, f. das Nichts, Kr.-M.; die Null, Jan., Cig. (T.), Zora; izraz pripraviti (zvesti) na ničico, einen Ansdruck auf Null bringen (math.), Cig. (T.).

níčigaršen, šna, adj. niemandem gehörig, Cig.

níčij, adj. niemandem gehörig, vžhŠt.-C., Navr. (Let.), Vest.

níčiti, ničim, vb. impf. zugrunde richten, ver- nichten, Nov.; brata niči brat, Zv.; — n. se, unbrauchbar werden: tlak se niči, Levst. (Cest.); — n. se, sich aufheben (math.), Cig. (T.).

nîčka — nikákóršen

— 711 —

nikákošen — nikedâr

nîčka, f. ein Loßzettel ohne Gewinft, die Niete, Cig.

nîčke, f. pl. = nečke, Mur., Cig., vžhŠt.

ničla, f. die Null, V.-Cig., Jan., nk.

ničnice, f. pl. die Kammlige (bei den Webern), Cig.; — primeri nitečnice.

ničnost, f. die Nichtigkeit, die Eitelkeit, Cig., Jan., nk.

ničvědež, m. der Nichtswisser: bili smo največ malovedězi in ničvedězi, Jurč.

ničvrědnež, m. der Nichtswürdige, SIN.

ničvrědnost, f. die Nichtswürdigkeit, Guts.

nîd, m. = zavist, der Reid (pri starejši pisateljih); — iz nem.

nide, adv. = nider, vžhŠt.-Valj (Vest.).

nider, adv. nam. nigder = nikjer, vžhŠt.-C., Vest.

nigda, adv. = nikdar, Z.

nîgdar, adv. niemalš, starejši pisatelji, Cv.; nikdár, Dict.; — (nav. se piše nikdar).

nigdě, adv. = nigder, Z.

nigdêr, adv. = nikjer, Cig., ogr.-C., Dalm., Trub., Jap., jvžhŠt.

nigdi, adv. nikjer, vžhŠt.-Zora.

nigi, adv. nem. nigdi = nikjer, SlGor.-C.

nigdôr, pron. = nihče, Krelj.

niháj, m. die Schwingung (des Pendels), Cig. (T.), Sen.(Fiž.), nk.

nihališče, n. der Schwingungspunkt, h. t.-Cig.(T.).

nihálka, f. die Schaukel, C., Glas.; die Hängematte, Valj.(Rad).

niháló, n. das Pendel, Cig.(T.), Sen.(Fiž.), nk.

níhanje, n. das Schwingen (des Pendels), Cig. (T.), Sen.(Fiž.).

níhati, am, vb. impf. schaukelu, wiegen, SlN.-C.; — n. se, schwingen (vom Pendel), Cig. (T.), nk.; — hs.

nihčè, nikôgar, pron. niemand; (v stavku stoji še nikalnica „ne“ pred glagolom); nihče me ne vidi; tudi: nihče, nihče, Št.

nîhčer, pron. = nihče, Dol.

nihilîst, m. privrženik nihilizma, der Nihilist.

nihilizem, zma, m. zanikavanje navrstvenih, verskih ali političnih načel, der Nihilismus.

nîhljaj, m. = nihaj, die Schwingung, Let.

nijánka, f. goveje ime, Tolm.-Erj.(Torb.).

nijédén, dna, adj. keiner, Mur., Cig., vžhŠt.

níka, f. die Niederung auf Wiesen, Št.-Valj. (Rad); — prim. dnika.

niká, l.pron. = nič, ogr.-C.; — II. adv. = nikar: Ne vekaj pa nika, Npes.-K.; vi ste čisti, ali nika vsi, Schónl.

nikáč, m. der Berneiner, Cig.

níkaj, pron. = nič, Guts., Mur., kajk.; boljše nekaj kakor nikaj, bessér etwas als nichts, Cig.; ne boj se nikaj, kajk.-Vest.

nikák, adj. keinerlei, kein, Mur., Cig.; — po nikakem, auf keine Weise, durchaus nicht, Mur., Cig.; = po nikako, Mur.; — tudi: nikak, Mur.

nikákór, adv. auf keine Weise, durchaus nicht; nikakor ne morem tega storiti.

nikákóršen, šna, adj., Cig., Jan. i. dr., pogl. nikakršen.

nikákošen, šna, adj., Jan. i. dr., pogl. nikakovšen.

níkakov, adj. keinerlei, kein, ogr.-C., jvžhŠt.

nikákovšen, šna, adj. keinerlei, kein, nk.

nikákrsen, šna, adj. keinerlei, kein.

nikákši, adj. = nikakršen, vžhŠt., ogr.-C., Mik., Raič(Slov.).

nikářen, łaň, adj. negativ, Berneinungs-, Cig. (T.), nk.

nikátnica, f. das Berneinungswort, die Mega tion, Cig., Jan., nk.

nîkam, adv. = nikamor, Mur., kajk.

nikámor, adv. nirgendšin; — govori, da nikamor ne sodi, er pricht so, dass es nirgendschin pašst (= einen Unfinn), jvžhŠt.; = govori, da ni nikamor, UčT.

níkanje, n. das Berneinen, das Regieren, Cig.

nikâr, adv. ja nicht (pri imperativu ali infinitivu): nikar ne hodi! nikar ne jokaj! nikar mu ne veruj! nikar legati! nikar tako, otroci! nikar tako hudo in jezno! — nikar (nikarta, nikarte), thu (thut) es nicht! Nikarte mene Turku dati, Npes.-K.; — gar nicht: nikar verjeti mi neče, Levst.(M.); ni dva dni nikar betve vi usta pripravil, Pohl. (Km.); nikar klapje ne, gar feinen Tropfen, Pohl.(Km.); ni se pokazala nikar meglica na nebu, Ravn.; nikar zelenega listka ne ostane ne na drevju ne po tleh, Ravn.; — = ne, nicht: tako daleč, kakor od Ljubljane do Nemškega Gradca, ako nikar dalje, Trub.; imamo je storiti ali nikar, Dalm.; nikar — ampak (temuč), Schónl., Jsvkr., Guts.(Res.), Jarn.(Sadj.); — kratko nikar, durchaus nicht, keineswegs, Dict., Cig., Jan., Krelj, Boh., nk.; — geschweige denn; še videl ga nisem, nikar ž njim govoril, Cig.; očeta ne spoštuje, nikar bo druge, Levst.(M.); tega kamena še ne vzdignes, nikar da bi ga nesel, Levst. (Zb. sp.); od mene ne dobil nihče ne počenega groša, nikar pošteno desetico, Lj-Zv.; nihče ne sme se smatrati za pravičnega, nikar za svetega, LjZv.; saj se je župnik zmotil, nikar se ne bi jaz, BlKr.; tudi: nikar pa, nikar pa da.

1. nikati, am, vb. impf. verneinen, negieren, leugnen, Guts., kajk.-Cig., Cig. (T.).

2. nikati, am, vb. impf. sich niederbeugen, Met.; — prim. ničati.

1. níkavec, vca, m. der Berneiner, Cig.

2. níkavec, vca, m. der Bergsink (fringilla montifringilla), Jan., C., Valj.(Rad), Frey. (F.).

nîkavt, m. der Berneiner, Cig.

nîkda, adv. = nikdar, Mik., kajk.-Vest.

nikdar, adv. niemalš; — tako lep, da nikdar tega (tacega), so schön, wie keiner je gewesen.

nikdě, adv. = nikjer, (tudi: nikdě) Mur.

nikdó, níkoga, pron. nikdôr, nihče, niemand, Cig., Jan.(Slovn.), Levst.(Sl. Spr.), nk.; — prim. Cv. VIII. 9., N. ♃.

nikdôr, pron. = nigdor, nihče, Npr.-Erj. (Torb.), nk.

nikedâr, adv., pogl. nikdar.

nikelj — niti

— 712 —

nštje — nižen

nikelj, klja, m. neka kovina, das Nickel.

nikljev, adj. Nickel: n. kršec, der Nickelties, Erj. (Min.).

nikjčer, adv. nirgends.

1. níkniti, níknem, vb. pf. entsprießen, herbor-keimen, Habd.-Mik., Guts.-Cig., Dol.-Cig., Jan.; — hervordringen: vlaga nikne iz dreses, Vrt.

2. níkniti, níknem, vb. pf. verschwinden, Hal.-C.

nikod, adv. = nikoder: od nikod = od nikoder, StGor.

nikôder, adv. nirgends herum, in keiner Gegend; od nikoder, nirgends her, von keiner Seite; od nikoder ga ni.

nikôgaršen, šna, adj. niemandem gehörig, Cig.

nikôli, adv. niemals; — (šalivo): o svetem Nikoli = nikoli.

nikotin, m. strupena tvarina v tobaku, das Nicotin.

nikšen, šna, adj. = nobeden, Npes.-Vraz.

nîkši, adj. = nobeden, ogr.-C.

nimam, išči pod: imeti.

nimanič, m. = nemanič, Cig., Jan.

nimar, m. = nemar: z nímar pustiti, Jurč.; za nímar pustiti, jvzh.Št.

nimfa, f. starogrška boginja nižje vrste, die Nymphe.

nînder, adv. = nikoder, nikjer, vzh.Št.-Vest. I. 108; (tudi: níndrt, Vest.; níndri, ogr.-Mik.; nastalo iz: nigder, Mik.).

nisem, išči pod: biti.

nîšče, pron. = nihče, Mur., Cig., Met., vzh.-St.-Vest., Dol.; tudi: nišče.

nîščer, pron. = nihče, Mur., („nišir“), Guts. (Res.).

niščeta, f. die Leere, Mik.

nîske, f. pl. = ničke, nečke, Mur., Cig., Vrtov. (Vin.), Notr.; — die Tretchemel am Webstuhl, Glas.

ništ, pron. = nič, kajk.

ništen, tna, adj. nichts wert, nichtig, Dol.-Erj. (Torb.).

ništer, pron. = nič, Habd., Meg., Alas., Guts., Krelj, Trub., Dalm., Kast.; ništer manj, nichtsdestoweniger, Mur., V.-Cig.

ništre, (ništrec), treca, m. etn. Nichts: pisan ništrec, Lašeč-Levst. (M.), Rog - Valj. (Rad), Cv.

1. nít, níti, f. 1) der Faden; vdejati nit, ein fädeln; do niti moker, ganz durchnäst; blago se po niti nabira, po vrvi zapavlja, Met.; — pl. niti, der Zwirn, M.; — 2) živa n., das Wasserkalb, der Drahtwurm (gordius aquaticus), Cig., Erj. (Ž.), Vas Krn - Erj. (Torb.); — 3) morska n., das Seegras, Levst. (Pril.); — 4) plenasta ostrina na sekiri, Gor.

2. nit, níti, f. = net, das Niet, Krn-Erj. (Torb.); — iz nem.

nitečnice, f. pl. = ničnice, (nitešnice) Cig.

níten, tna, adj. Faden=; nítni konec, das Fadenende.

niti, conj. auch nicht, nicht einmal, Mik., Jan. (Slovn.), Levst. (Sl. Spr.), nk.; niti za lek ga ni, Erj. (Torb.); kamena niti še ne zdignes, nikar ga boš nesel, Levst. (M.); — niti —

niti, weder — noch, Boh., Dict., V.-Cig., Jan., Jan. (Slovn.), Levst. (Sl. Spr.), Prip. - Mik., nk.; = ni — niti, niti — ni, Levst. (Sl. Spr.).

nítje, u. coll. Fäden; — die Charpie, C.

nítka, f. dem. nit; der Faden; — vlakno, die Faser, Cig., Jan.; — zlate, srebrne nitke, Fadengold, Fadensilber, Cig.

nítkast, adj. fadenartig.

nítnik, m. die Sommereiche, die Stieleiche (quercus pedunculata), Cig., jvzh.St.

nivelováti, šjem, vb. impf. (pf.) lindino metiti, nivellieren, Cig.(T.).

niz, praep. c. acc. = s, u, von — herab: prišel je niz Krn, niz Srpenico, Podkrinci-Erj. (Torb.); — niz lice solze toči, Istra-SIN.; niz brdo, bergab, Zora; — v niz (vniz), abwärtš, nach unten, Jan., C.

nîz, m. n. biserov, eine Schnur Perlen, Cig., Zv.; niz misli, eine Gedankenreihe, Cig.(T.); — hs.

nízati, nízam, žem, vb. impf. anreihen (z. B. auf einen Faden), Habd.-Mik., Mur., Cig., Jan., Cig.(T.), Erj.(Min.); n. na nit bisere, jageode, Brkini-Erj. (Torb.).

nizdôlje, n. das Thalgehänge, Cig (T.), Jes.

nizdólu, adv. abwärtš, Levst. (Pril.), Erj (Min.), Lašeč - Levst. (M.); n. gre pot, Zora; svetloba se odbija n., Žnid.

nízek, zka, adj. niedrig, nieder; n. gozd, der Niederwald, Cig.(T.); nizka ravan, die Tiefebene, Cig.(T.); nizkega stanu, niedern Standež; visoki in nizki ljudje, Levst. (Nauk); — moralisch niedrig, Cig.(T.); nizka duša, ein niederiger Mensch, Cig.; — nizka cena, ein ge-ringer Preis; — nizko, niedrig; lastovice nizko letajo; nizko se prikloniti, eine tiefe Verbeugung machen; — compar. nîžji, (adv.) níže.

nizen, zna, adj., Mur., pogl. nizek.

nízgati, am, vb. impf. = nizati, Mur., Jan.

nizhôd, hóda, m. der Niedergang (mech.), Cig (T.); die Desčension (astr.), Cig.(T.); — stsl.

nizhôden, dna, adj. fallend (math.), Cig.(T.); — nizhôdňo koleno, die absteigende Linie der Verwandtschaft, die Descendenten, Cig.(T.); — prim. nizhod.

nizina, f. = nižina, ogr.-C.

nizkodušen, šna, adj. einer gemeinen Seele entsprechend: nizkodušne krivice, Cv.

nizkomîseń, adj. von niedriger Gesinnung; nizkomiselni ljudje, Cv.

nizkôst, f. die Niedrigkeit.

nizkóta, f. die Niedrigkeit, Jan.

nizkóten, tna, adj. niedrig (fig.). Jan.

nizok, adj., Mur., Danj.-Mik., pogl. nizek.

niztěznica, f. der Niederzieher (ein Muskel), Erj. (Som.).

niža, f. die Niederung, V.-Cig.

nîžati, am, vb. impf. niedriger machen; — n. se, niederer werden; svet se niža, das Terrain wird niederer; — cena se niža, der Preis fällt.

nižáva, f. die Niederung, das Tiefland.

nižávje, n. das Tiefland, Cig., Jes.

nižen, žna, adj. = nizek, Mur.

nočníca – nogavíčarica

— 714 —

nogavíčarstvą – nór

blagom, Nočiti ne smem, Npes.-K.; — 2) u. koga, beherbergen, Jan., Vrt.; — 3) noči se, es wird Nacht, Meg., Dict., Mur., Cig.

nočníca, f. 1) die Nachtschwärmerin, Valj.(Rad.); — 2) die Nachtviole (hesperis), Tuš.(B.).

nočník, m. 1) der Nachtwandler, Jan.(H.): — 2) der Nachtwind, V.-Cig.; der Nordwestwind, Gor.-M.; — 3) das Nachtgeschirr, Jan., DZ.

nočnína, f. die Herbergegebüt, Jan.

nóga, f. 1) der Fuß, das Bein; od nog do glave; z nogami in rokami; z nogami teptati; z obema nogama teptati; na nogah biti, auf den Beinen sein, auffein; na noge! auf! izpod nog iti, spraviti, aus dem Wege gehen, schaffen; od mladih nog, von Kindesbeinen an, von Zugend auf; pod nogami imeti koga, jemanden im Gehorsam halten, Jsvkr.; pod noge se dati komu, sich jemandem ganz ergeben: dal se je babi pod noge, Polj.; pod nogami komu biti, jeman dem gehorsam sein, C.; — z desno nogo v črevlu, z levo pak v kožuhu, t. j. drugače govori, kakor misli, Krelj; — der Fuß eines Tisches, Sessels u. dgl.; — 2) četrina orehovega jedra, Bole-Erj. (Torb.); — 3) kračja n., der Drudenfuß (pentangulum), Plužna-Erj. (Torb.); — morska n., Kras-Erj. (Torb.), jvzh St.; tudi: morina n., Črniče (Goriš.); = sračja n., GBrda-Erj. (Torb.); = stračja n., Pod Krnom-Erj. (Torb.); — 4) rastline: sračja n., der Krähenfuß (plantago coronopus), Cig., Medv. (Rok.); — volčja n., der Wiesenandoru (marrubium vulgare), Cig.; — zajčja n., der Hafenflee (trifolium arvense), Cig.; — mačja n., das Gauchheil (anagallis arvensis), Tuš. (B.), Medv. (Rok.); — vranja n., die Stinkkresse (lepidium ruderale), C.

nogáč, m. 1) der Langfüßige, Mur., Cig., Jan., C.; — 2) der Polyp, V.-Cig.

nogáča, f. 1) ein großer Fuß, Štrek.; — 2) der Fuß eines Stuhles, Tisches u. dgl., ogr.-C.; — 3) pl. nogače, das Fußgestell der Stampfe, C.; — 4) pl. nogače, die Stelzen, C.; — 5) das Spinnrad, C.

nogálnica, f. die Trittvorrichtung, der Schemel am Webstuhl, Jarn., Cig., Jan., C., Plužna-Erj. (Torb.); — das Trittrett beim Spinnrade, Cig., Gor.-M., ogr.-C., Krn- Erj. (Torb.); — pl. nogalnice, die Trittvorrichtung bei der Drehbank, Cig.

nogálnik, m. die Trittvorrichtung am Webstuhl, Cig., C., Valj.(Rad), am Spinnrade, Cig., bei der Orgel, C.; der Fußtritt am Tischgestelle, worauf man die Füße seßt, Cig.

nogánja, f. ein großer, unöförmiger Fuß, C.

nogát, áta, adj. 1) mit Fußen versehen; — 2) vielfüßig; — 3) langfüßig, langbeinig.

nogavíca, f. der Strumpf, die Fußsocke, Guts, Mur., V.-Cig., Jan., nk.

nogavíčar, rja, m. der Strumpswirker, der Strumpfsstricker, Ravn.-Valj.(Rad).

nogavíčarica, f. die Strumpswirkerin, die Strumpfsstrickerin, Jan.(H).

nogavíčarstvą, n. das Strumpswirkerhandwerk, Jan.(H.).

nôget, hta, m. = nohet, Jan, Erj. (Som.).

nógica, f. dem. noga; = nožica.

nôglice, f. pl. olične tropine, (prav za prav: semensko zrnje; iz furl. nogli) Rihenberk-Erj. (Torb.).

nogolòm, łóma, m. der Beinbruch, Cig.

nogóvnica, f. = nogalnica, das Trittrett am Spinnrad: kolovrat se z nogovnico žene, St Gor.

nógrad, m. nam. vinograd.

nôhet, hta, m. 1) der Nagel am Finger u. an der Zehe; nohti cvetejo = bele pege dobi-vajo, Pjk. (Črt.); ne toliko, kolikor je za nohtom črnega = gar nichš; za nohte mi gre, es geht mir schlecht, es wird mir hart zugelegt, Bes.; huda jim je bila za nohti, LjZv.; — 2) der schwarze Keim an den Bohnen, der Bohnenschuš, Cig.; — 3) orlovi nohti, das Geißblatt (lonicera caprifolium), Mur.; tudi: nôhet.

nôhtati se, am se, vb. impf mit den Nägeln etwas aufzulösen, außeinanderzubringen fueschen: otrok se nohta z orehom, Gor.

nôhtec, tca, m. dem nohet.

nôhtio, m. dem nohet.

nôhtnica, f. das Nagelkraut (paronychia serpyllifolia), Cig., Medv. (Rok.).

nôj, m. der Strauß (struthio), Mur., Cig., Erj. (Ž.), nk.; — hs.

1. nôj, conj. = ino, in, Goriš., Kor.-Levst (M.).

2. nôj, interj. = no, wohſan, C.; nojta, nojte, C.

nója, f. 1) die Noth, die Plage, Jan., M., Valj. (Rad); — 2) die Noth, die Nothwendigkeit, Valj.(Rad); Nam bit' je noja zjokanim, Npes.-Mik.; — pogl. nuja.

nojšt, m. = nohet, ogr.-Valj. (Rad).

nokota, f. = device Marije kožušček, ge-meiner Hornklee (lotus corniculatus), Tuš. (R.); — der Steinklee (melilotus), Pohl.; (nokuta), Medv. (Rok.); — prim. hs. nokata.

nôlika, f. die Herbstzeitloſe (colchicum autum-nale), Lož-Erj (Torb.); — prim. it. il pic-colo moli, der italienische Zwerglauch, Erj. (Torb.).

nôljev, adj. noljev kruh: peče se od zmesi pirjeve, koruzne (sirkove) in ajdove moke, (furl. noli, Kleienmehl, Schrot) Malhinje na Krasu-Erj. (Torb.).

nomâd, m. nenaseljenec, der Nomade.

nomâdski, adj. nadušich.

nomenklatûra, f. imenik, die Nomenclatur.

nominâlen, Ina, adj. imenski, po imenu, nominell.

nominativ, m. imenovalnik, prvi sklon, der Nominativ (gramm.).

nopal, m. die cocheniltragende Feigendistfel o. Nopalpflanze (opuntia coccinellifera), Tuš. (R.).

nór, nóra, adj. 1) nárrisch; nora ženska; po vaši nori glavi, Jsvkr.; nora leta, die Flegeljahre, Cig., Jan.; — 2) überflüssiger Weise wachsend, C.; nora mladika, die Wasserrebe, Cig.; — noro raste, es wächst üppig, Polj.

nor — noréti

— 715 —

norèz — nôs

nor, adv. = enkrat, Rez.-C.; (iz: ednor, stsl. jedina-že, prim. Vest. II. 61.)

nora, f. die Höhle, Jarn., Mik.; eine kraterförmige Vertiefung, Z.; (die Grube, Cig.)

norâva, f. der Knöterich (polygonum), Valj. (Rad).

nóraz, m. das krumme Rebeumesser, Dict., Dol.; — nam. vinoraz, in to nam. vinorez, Mik.

norcepás, pása, m. der Possenreißer, C., Z.

norčák, m. 1) = norec, der Narr, Dict.; — 2) der Spaßvogel, Guts.

norčarija, f. = norčija.

norčáski, adj. = norčevski, Krelj.

nórčast, adj. narrenartig, närrisch; norčasti deček.

norčáv, áva, adj. 1) närrisch, angebrannt; Norčave dekleta Verjamejo vse, Npes.-Schein.; — 2) possehaft, Spaßhaft.

norčávast, adj. = norčav, Dict.

norčávost, f. 1) die Narrheit; — 2) die Possenhaftigkeit.

norčěk, čkà, m. dem. norec; 1) das Märchen; — 2) neka goba, Notr.-Levst.(Rok.); — tudi: nórček.

norčevânje, n. die Possenreizerei, das Scherzen.

norčeváti, újem, vb. impf. Narrenpossen treiben, Scherzen, Mur., Cig.; — navadnejše: u. se s kom.

norčevâvec, vca, m. der Possenreißer.

norčevâvka, f. die Possenreißerin.

nórčevski, adj. Narren-, närrisch.

norčija, f. die Narrenposse.

norčljiv, íva, adj. Spaßhaft, Scherzhaft.

norčljívost, f. die Spaßhaftigkeit.

norè, éta, m. der Narr, Cig.

nórec, rca, m. 1) der Narr; — norca (norce) si delati iz koga, aus jemandem einen Narren (Narren) machen; (pogostoma: norca [norce] se delati); za norca imeti koga, jemanden narren, zum Narren haben; norec ga lomi, er ist muthwillig, Mur., Cig.; to ni po norcu, das ist nicht übel, C.; — 2) norci, Possen: norce uganjati a. briti, Possen reißen; =norce pasti, Mur.; norce moliti komu, jemanden zum Beffen haben, Jan.; po prazne norce iti, in den April geschickt werden, Vod.(Nov.); v norcih kaj reči, im Scherze etwas sagen, Gor.; Mi'mamo resnico, Mi'mamo norce, Npes.-Schein.; — 3) der Schlegel, Pot.-M.; = veliko kovaško kladivo, Z., Posavje-Erz. (Torb), Zora; — 4) der Knebel an einer Kette, Cig., Valj.(Rad); — 5) die Rübenlampe, Cig.; — 6) ein großer Strohhut aus gewöhnlichem Stroh, Dol.; — 7) eine am Aehrenende zusammengebundene Garbe, Gor.; — 8) das Vorhemd, C., Nov., Rihenberk-Erz.(Torb.).

nórek, rka, m. ein liebes Närchen, SlGor.-C.

noréti, ím, vb. impf. ein Narr sein, geisteskrank sein; kaj noris? bift du denn von Sinnen? — sich närrisch benehmen, Possen treiben; otroci norijo po travniku; na stare dni je začel noreti.

norèz, réza, m. das Rebeumesser, V.-Cig.; — prim. noraz.

noríca, f. 1) die Närrin; — 2) pl. norice, die Wasser- oder Windpocken, die Schafpocken (varicellae), Z., Kr.; — 3) die Flühlingsknotenblume, großes Schneeglöckchen (leucoium vernum), Tuš. (R.); — die Tollkirsche (atropa belladonna), Cig., Dol., Notr.

noríčica, f. das Schneeglöckchen (galanthus nivalis), Gor.

norija, f. die Narrheit, der Spaß, Possen, Jarn.. C, kajk.-Valj.(Rad); norije terati, Possen treiben, kajk.-Vest.

noríščnica, f. = blaznica, das Jrrenhaus, Cig., Jan., nk.

1. noríti, ím, vb. impf. narren, bethören, anführen, betrügen, Cig., Jan., Volk.-M., vzhŠt.; n. srce, Dalm.; u. se = goljufati se, vzhŠt.

2. noríti, ím, vb. impf. eintauchen, Z., Trst. (Let.).

norljáča, f. = norljava ženska, Mur.

norljáv, áva, adj. = trapast, etwas närrisch, blöde, Mur., Cig., C.

nórma, f. pravilo, vodilo, die Norm.

normála, f. črta pravilnica, die Normale, Cig. (T.).

normálben, lna, adj. pravilen, normal, Normal-.

normálije, f. pl. vodila, pravila, die Normaleien, DZ.

normálka, f. die Normalschule.

normálnošłiski, adj. Normalschul-: u. zaklad, DZ.

norogláv, gláva, adj. thöricht, tollköpfig, Dict.-Mik., Cig., Jan.

noroglâvec, vca, m. der Narr, Cig.

noroglâvka, f. die Nárrin, C.

norôst, f. 1) die Narrheit; — mladost je norost, die Zugend hat keine Zugend; — 2) tiha n., der Dummkoller, divja n., rasender Koller (Pferderankheiten), Strp.

norôsten, stna, adj. 1) närrisch, Dol.; bil sem od mladih kolen malo norosten, Jurč.; norostno vesel, Jurč.; — 2) kollerig, Jan.

norováti, újem, vb. impf. närrisch sein, Narrheiten treiben, C., Z.

nórski, adj. Narren-, närrisch; n. mož, norska reč, Trub.; norsko srce, Dalm.; norska pamet, Jsvkr.; norsko in nespametno ljudstvo, Jap. (Sv. p.); norska čepica, die Narrenkappe, SlN.

nôrša, f. die Nárrin, Z., Mik.; pustna nôrša, Cig.

nôs, nôsa, nosâ, nosû, m. 1) die Nase; iz nosa mu kri teče; pred nosom, vor der Nase; = in nächster Nähe; na vrat na nos, über Hals und Kopf; tenak nos imeti, eine seine Nase haben; po nosu dati, dobiti, einen Verweis geben, bekommen; pod nos dati ali dobiti, etwas derb zu verstehen geben oder bekommen; golo resnico komu pod nos tisčati, jemandem derb die Waßheit sagen; pod nos se mu je pokadilo = es war ihm nicht recht, es hat ihn verschlupft; nos obešiti, pobesiti, die Nase hängen lassen; imeti koga na nosu, auf jemanden böse sein, Tolm.-

nosáč — nósen

— 716 —

nosévati — nosobče

Štrek. (Let.); nos vihati, die Nase rümpfen; = z nosom mrdati, Dict.; nos visoko nositi, hohmühfig sein, wzhŠt.-C.; na nos komu kaj obesiti, auf die Nase binden; za nos voditi, bei der Nase herumsühren, täuschen; vsako reč nos vtekniti, überall seine Nase haben; sam se za nos primi! achte auf dich selbst, zupfe dich an einer Nase! — za en nos tobaka, eine Prije Schnupftabak; — 2) ein nasenförmiger Zacken, Cig.; — der Gießschnabel bei Töpfen u. dgl., Cig., C., Dol.; — der Schiffschnabel, Cig., Jan., Zv.: la-dijski n., Jan.(H.); — 3) die Landspige, das Vorgebirge, das Cap, Cig., Jan., Cig. (T.), Jes.; (rus.).

1. nosáč, m. 1) ein großnasiger Mensch, Mur., Cig., Jan., C.; — 2) der Nafenasse (semnopithecus nasicus), Erj.(Z.); — 3) der Naseweiße, Meg.

2. nosáč, m. 1) der Träger, der Lastenträger, Dict., Cig., Jan., C., Nov.; — 2) prvo vrence cloveške hrbtenice, der Attaš, Erj. (Som.).

nosáča, f. ein Weib mit großer Nase, Mur., Cig., Jan.

nosáčka, f. die Trägerin, Cig.

nosák, m. ein großnasiger Mann, Habd.-Mik.

nosàn, ána, m. ein großnasiger Mann, Cig., Jan., M., C.

nosána, f. ein großnasiges Weib, Cig.

nôsast, adj. nasenartig; — großnasig, Mur., Danj., Habd.-Mik.

nosát, áta, adj. großnasig.

nosáv, áva, adj. schwollend, Cig.

nôsavica, f. = skleda z nosom, eine Schüssel mit einem Gießschnabel, Rib.

nôsba, f. das Tragen: osel je za nosbo, ogr.-C.

1. nôsec, sca, m. dem. nos; 1) das Näschen; — 2) der Gießschnabel, Cig., Dol.; — 3) die Kichererbje (cicer arietinum), Cig., Kras-Erj. (Torb.).

2. nôsec, sca, m. der Träger; — der Todten-träger: jokaje je šla reva zapuščena za nosci, Ravn.

nosěč, čeča, adj. schwanger; tudi: nôseča; — prim. nositi.

nosěčen, čna, adj. schwanger, tudi: nôsečen, Ljubljanska ok.

nosěčnost, f. die Schwangerschaft, tudi: nôsečnost, Cig.

nosěčost, f. = nosečnost, Mur., Cig., Jan.; tudi: nôsečost.

nôsek, ska, m. dem. nos; 1) das Näschen; — 2) die Kichererbje (cicer arietinum), Kras-Erj.(Torb.), Štrek.

1. nósen, sna, adj. Nafen-; nôsna kost, das Nafenbein, Cig.

2. nósen, sna, adj. 1) tragbar, Cig.; nosni stol, der Tragestitl, die Saufte, Vod. (Izb. sp.); — nosna obleka, ein Kleid, das sich tragen lässt, Let.; — 2) Trage-, Cig.; nôsni konj, das Tragpferd, nosne zivali, Trage-thiere, DZ.; — 3) schwanger, Cig., Štrek, Svet.(Rok.); — 4) nosna kokoš, eine Eier legende Hennne, Cig.

nosévati, am, vb. impf. zu tragen pflegen, Zemon (Notr.)-Erj. (Torb.).

nôsež, m. v uganki: štirje noseži, dva vileža, dva videža, dva slížeža; štirje streljajo, eden pometa (krava, imajoča štiri noge, dva roga, dve očesi, dve ušesi. štiri sesce in rep), Sv. Peter pri Gorici-Erj.(Torb.).

nosíca, f. die Trägerin, C.

nosíce, n. dem. nosilo; eine kleine Tragbahre: doteknil se je onega nosíca, Krelj.

nosíten, ła na, adj. lastbar, tragsfähig, Cig.; Tragez, Jan.(H.).

nosítnica, f. die Tragbahre, Dict, Cig., Jan.; — die Todtenbahre, C.; — die Zünfte, Guts, Mur.

nosílnjak, m. die Todtenbahre, Hal.-C.

nosínost, f. die Tragsfähigkeit, das Tragver-mögen, Cig., Sen.(Fiz.), DZ., SlN.; pogl. nosljivost.

nosílo, n. die Trage, die Tragbahre, Mur., Cig., Jan, DZ.; tudi pl. nosila, Cig., Štrek., kajk.-Valj.(Rad); kerubini so pokrivali skrinjo in nje nosila, Jap.(Sv. p.); mrtvaška nosila, die Todtentragbahre, Cig.

nositelj, m. der Träger, Vrtov. (Vin.), nk.

nositeljica, f. die Trägerin, nk.

nositi, nôsim, vb. impf. 1) tragen; — vodo, drva n. v kuhinjo; čebele pridno nosijo, Por.; veter prah v oči nosi; morje ladje nosi; n. (dete), schwanger gehen, Cig., Jan.; — trächtig sein: kobila nosi, Gor.; glavo visoko n., sich hochtragen; — 2) n. se, schweben: n. se po zraku, Cig.(T.); sich geberden, sich ge-rieren, sich benehmen; mogočno, moški se n., vornehm, stolž einhergehen; Ko grom se nos' in blisk in piš (namr. kralj Matjaž), Npes.-K.; prva dva stanova, plemstvo in du-hovstvo, nosila sta se zatorej kakor gospoda nad meščanom, Jurč.; nerodno se n., Jurč.; — pos. sich stolž benchmen, Zil-Jarn.(Rok.), Kr.: — n. se nad čim, sich über etwas aufhalten, Cig.; — 3) n. se, sich kleiden; po gospodsko, po kmetsko se nositi.

nositva, f. die Trächtigkeit, die Tragezeit, Jan., (H.).

nosívec, vca, m. der Träger, Cig.

nosívka, f. die Trägerin, Cig.

nôskov, adj. von der Kichererbje, Štrek.

nosljáti, ám, vb. impf. 1) durch die Nase reden, näselu, Jan., M., Valj.(Rad); — 2) = njuhati, (Tabak) schnupfen, Cig., Jan.

nosljávec, vca, m. der näselnd spricht, Valj. (Rad).

nosljiv, adj. = 2. nosen 1), Guts.-Cig., Jan.

nosljivost, f. die Tragsfähigkeit; n. ladiic. DZ.

nosníca, f. 1) das Nafenloch; nav. pl. nosnice, = nozdrvi, die Nafenlocher; — die Nafen-höhle, Erj (Som.); — 2) nôsnica, = nosna kost, das Nafenbein, Erj.(Torb.).

nosník, m. = hohník, der Nafenlaut, der Nasal (gramm.), Cig., Jan., nk.

nosnina, f. der Trägerlohn, Jan.

nosnjáča, f. der Schnabelkrug, C.

nósnost, f. die Schwangerschaft, Cig.

nosobrć, bŕca, m. der Nafenstüber, Jan.(H.).

nosoròg - nováčenje

— 717 —

nováčiti — novína

nosoròg, róga, m. das Nasbhorn (rhinocerus),
Mur., Cig., Jan., Erj. (Ž.)

nosorǒžec, čea, m. 1) der Nasborkäfer (oryctes
nasicornis), Erj. (Ž.); — 2) = nosorog, Jan.

nosúlja, f. ein großnasiges Weib, Mur., Cig.,
C., Mik.

nóša, f. 1) das Tragen, Mur.: o dobri noši,
t. j. kadar čebele pridno nosijo, Levst. (Beč.):
— 2) die Kleidertracht; narodna noša, die
Nationaltracht.

nošáj, m. 1) der Gang (v. Speißen), Cig.; —
2) die Tragweite, Cig., Jan.

nôšba, f. = noša 2), Habd., ogr.-Mik.

nošénje, u. 1) das Tragen; — 2) das Be-
tragen, (nošenjè) ogr.-Valj. (Rad).

nošévati, am, vb. impf. = nosevati, Jan.

nôšica, f. dež, ki ga veter od strani nosi na
zidovje, Gor.

nošnína, f. der Trägerlohn, Cig., DZ.

nôšnja, f. 1) das Tragen, Mur., Cig.; SlGor.-
C.; — tudi: nónšja.

nòt, interj. sich! BlKr.; not me zdravega!
sich da, ich bin gesund! Navr.-Jan. (Slovn.).

nôta, f. 1) die Musifnote: po notah peti; —
2) državna nota. die Staatssnote, Cel.(Ar.).

notár, rja, m. beležnik, der Notar.

notariját, m. = notarstvo, das Notariat.

notárski, adj. Rotars-, Notarats-.

notárstvø, n. das Notariat.

nöten, tna, adj. Noten: notni papir, das
Rotenpapier, Cig., Jan.

nôter, adv. hinein, herein; n. do-, bis —hinein,
bis — hin, n. do vrat; n. do Trsta.

nôtrajšnji, adj. = notranji, Cig., Jan.

nôtranji, adj. der innere, inwendig; notranja
okna; notranje bolečine; — ministerstvo
za notranje stvari, das Minifterium des In-
nern, DZ.: notranja dezela. das Binnenland,
notranja kupčija, der Binnenhandel, Cig.,
Jan.; — n. konj, das Zattelpferd, Jan. (H.);
— tudi: notranji, Mur., Jan.

nôtranjost, f. das Innere, Cig., Jan, nk.

nôtranjščina, f. das Innere, Cig. (T.), Nov.

nôtrešnji, adj. = notrišnji, ogr.-C.; — naj-
notrešnji, der innerste, Dalm.

nôtri, adv. drinnen, darin.

nôtrika, adv. = notri, („notrka“) GBrda.

notrina, f. das Innere: večkrat so skrivni na-
meni v naši notrini, Cv.

nôtrišnji, adj. = notrnji: notrišnja vrata,
Dalm.; vunanja in notrišnja lepota, Kast.

nôtrnji, adj. = notranji, Mik.; notrnje dvo-
rišče, Dalm.

nôtršnji, adj. = notrišnji, Dict.

nôv, nóva, adj. neu; nov klobuk; nôvi župan;
novo vino, der heurige Wein; nova moka;
novi kruh, t. j. kruh od nove, letošnje moke,
Dol.; — nov sneg, nov mraz (govore vzpom-
ladi, ako zopet sneg zamete), Soška dol.-
Erj. (Torb.); — iz nova (iznova), von neuem,
Mik., C., nk.; = iz novega = v novo =
na novo.

nováč, m. = novinar 1), der Neusachs, Mur.

nováčenje, u. die Reerutierung, C., nk.

nováčiti, aćim, vb. impf. (vojaške) novake
nabirati, recrutieren, nk.

novák, m. der Neutling, Habd. - Mik., Mur.,
Cig., vzhŠt.; n. v veri, novake učiti, Jap.
(Sv. p.); — der Reerut, Mur., Cig., nk.;
— der Noviz, Jan. (H.).

novákinja, f. die Anfängerin, Cig.; die Lehr-
jiügerin, C.; die Novize, ZgD., kajk.-Valj.
(Rad).

nováštvø, n. das Noviziat, Jan. (H.).

novceköv, kóva, m. die Münzprägung, Jan.
(H.).

novcekôvec, vca, m. der Münzpräger, Jan.
(H.).

novčanica, f. der Münzschein, Jan. (H.).

novčânstvø, n. das Münzweisen, Levst. (Nauk).

novčâra, f. = peneznica, die Münzkanmer,
Jan. (H.).

novčârstvø, n. die Münzkunde, Jan. (H.).

novvěc, čeca, m. dem. novec, kajk.-Valj.(Rad).

nóvčen, čna, adj. 1) Geld-, Münz-, Cig. (T.),
nk.; nôvěna mera, Cel.(Ar.); novčna oprav-
vila, Finanzfachen, Levst. (Nauk); — 2) geld-
reich (tudi: novčan), Jan. (H.).

nóvčič, m. dem. novec; der Kreuzer, Jan. (II);
— hs.

nóvec, vca, m. die Münze, das Geldstück, Cig.
(T.), DZ., Cel.(Ar.); kovani n., die ge-
prügte Geldmünze, Cel.(Ar.); računski n.,
d.e Rechnungsmünze, Cel.(Ar.); — pl. novci,
daš Geld, Mur., Dol.-Cig., Jan., nk.; — hs.

nóvehen, hna, adj. nov novehen, ganz neu,
Habd.-Mik.

nověla, f. fripovedka, dodatek k zakonu, die
Novelle.

novelist, m. der Novellen schreiber, der Novellist.

novelistika, f. die Novellenliteratur, die No-
vellistuk.

nověmber, bra, m. der Monat November.

nověmbrski, adj. November.

novíc, m. 1) der Noviz, Jan. (H.); — 2) der
Bräutigam, Jan., M.; novici, das Hochzeits-
paar, Prim.-Cig.; (iz furl).

1. novica, f. 1) die Neugkeit; — 2) eine neue
Steuer, Mur., Cig.; novice nakladati, Jsykr.;
za posebne potrebe mora biti posebna no-
vica po tri od sto, Vod. (Izb. sp.); — die
Contribution: novica ali drugi dezelski davki,
Ces. razglas iz l. 1781.

2. novica, f. 1) die Novize, Jan. (H.); — 2)
die Braut, Cig., Strek., (iz furl.).

noviciját, m. novaštvo, das Noviziat.

nôvič, adv. neuerdingš, von neuem, Mur., V.-
Cig., Levst. (Nauk, Pril.), nk.; = v novič
(vnovič), Ravn.: — neu: novič ustanovljen,
neuerrichtet, Levst. (Zb. sp.).

novíčar, rja, m. der Neugkeitsfrämer, Cig.;
— der Neugkeitsbote: Jeruzalemu bo do-
brega novičarja poslal, Škrinj.

novičarica, f. die Neugkeitsfrämerin, Cig.

novíčiti, ſeim, vb. impf. nov sod noviči, t. j.
ima po novini duh, Dol.

nôvičnji, adj. neuerlich, C.

novína, f. 1) das Neue, neue Dinge; o praz-
nikih nič ne bom imela novine (nove obleke),

novínar - novoporočenca

— 718 —

novoporočenka - nôžec

jvžHŠt.; na razvalinah n. oživi, Jan. (Slovn.);
— die Neuerung, Cig. (T.); — neue Früchte,
neue Fechung (Chbt., Wein, Feldfrüchte); ze
pred sv. Jakobom so iz novine kuhali ječ-
menov sok, LjZv.; n. sadja, Ravn., Pres.;

— 2) der Neubruch, das Neuland, das (Be-
reute, Cig., Jan., Cig.(T.), Bes.; nôvina,
Mur., Št.; — 3) die Neugkeit, kajk.-Valj.
(Rad); — pl. novine, die Zeitung (po hs.), nk.
novínar, rja, m. 1) der Bestifter eines Neulandes,
Cig.; — 2) = časnikar, der Journalist, Cig., Jan.

novínarski, adj. = časnikarski, Jan.

novíarstvø, n. = časnikarstvo, Cig., Jan.
novínec, nca, m. der Neuling; samostanski
n., der Noviz, Cig., Jan.; — vojaški n., der
Recrut, Mur., Cig., Jan., nk.

novinják, m. der Weingartenneubruch, Hal.-C.
novínka, f. 1) die Anfängerin; — die Novize,
Jan. (H.); — 2) ein neues Wort, der Reolo-
gišmuš, Cig. (T.), Pres.

novínski, adj. 1) neu, Cig.; — 2) anfänger-
mäßig, Schülerhaft, Cig.; — 3) Zeitungss., nk.

novínstvø, n. die Anfängerschaft, Cig.; — das
Noviziat, Cig., ZgD., Slom.

novišče, n. der Neubruch, V.-Cig., Svet.(Rok.);
krompir dobro stori na novišču, Gor.

novištvø, n. = novaštvo, das Noviziat, Cig.,
DZ.

novíti, ím, vb. impf. Neuerungen vornehmen,
Mur.

novočškar, rja, m. der Vertheidiger eines neuen
Alphabetes, Pres.

novodóben, bna, adj. der neuen Zeit ange-
hörig, modern, nk.

novokŕščenec, nca, m. der Reugetaufte, Cig.,
Jan.; (po nem.).

novokŕščenka, f. die Reugetaufte, Cig., Jan.;
 po nem.).

novoléten, tna, adj. Neujahrés: novoletno
voščilo, darilo.

novolětnica, f. 1) pogača ali hleb, ki se za
božič speče in na mizo dene, pa še le na
novo leto načne, BlKr.; — 2) das Neu-
jahrſlied, Jan., M.

novolětnik, m. der am Neujahrstag Geborene,
der Neujährling, Cig., Z.

novoletnják, m. = novoletnik, Mur., C.

novoljúben, bna, adj. das Neue liebend, Cig.
novoljúbje, n. die Neuerungsluft, Cig.

novolúnje, n. = mlaj, der Neumond, Jan.
(H.); — rus.

novomášen, šna, adj. Primizs.

novomášnik, m. der Primiziant.

novomöden, dna, adj. neumodisch, Cig.

novonóšen, šna, adj. neumodisch, C.

novoožen, žena, adj. neu verheiratet (vom
Weibe), Jan. (H.); (po nem.).

novooženjen, adj. neuverheiratet (vom Manne),
Jan. (H.); (po nem.).

novopečen, éna, adj. neugebacken, Cig., Jan.;
po nem.).

novoporočen, éna, adj. neuvermählt, Jan.
(H.); (po nem.).

novoporočenec, nca, m. der Neuvermähhte,
Jan.; (po nem.).

novoporočenka, f. die Neuvermähhte, Jan.
(H.); (po nem.).

novorojén, éna, adj. neugeboren; (po nem.).

novorojénček, čka, m. dem. der Neugeborene,
Cig., Jan., M.; (po nem.).

novorojénčič, m. = novorojenček, Jan. (H.).

novorojénce, nca, m. der Neugeborene, C.;
po nem.).

novorojénka, f. die Neugeborene, C.; (po nem.).

novöst, f. die Neuhheit.

novošégen, gna, adj. neumodisch, modern,
Jan., nk.

novoščnik, m. ein Gönner oder Vertheidiger
der neuen Schule, Str.

novóta, f. die Neuhheit, V.-Cig., Jan., M.; —
die Neuerung, Cig., Valj. (Rad).

novotár, rja, m. der Neuerer, Cig., nk.

novotáriti, árim, vb. impf. Neuerungen machen,
nk.

novotárjenje, n. das Neuern, die Neuerungen, nk.

novotárstvø, n. die Neuerungssucht, Cig., Jan.,
nk.

novotína, f. = novota, Jan., C.

novověrec, rca, m. der Neugläubige, Cig.,
Jan., C., nk.

novověren, rna, adj. neugläubig, Cig., nk.

novověrka, f. die Neugläubige, Cig.

novověrnica, f. = novoverka, Jan. (H.).

novověrnik, m. = novoverec, Jan.

novověrski, adj. nengläubig, Cig., Jan., nk.

novověrstvø, n. der Neuglaube, die Glauben=
neuerung, Cig., Jan.

novozakónski, adj. neutestamentlich.

novozaročen, éna, adj. neuverlobt, Jan.; (po
nem.).

novozaročenec, nca, m. der Neuverlobte, Jan.
(H.); (po nem.).

novozaročenka, f. die Neuverlobte, Jan. (H.);
po nem.).

nôzdra, f. = nozdrva, pl. nozdre, die Rasen=
löcher, die Nüſtern (poseb. pri konjih), BlKr.

nozdrv, ï, f. das Rasenloch, die Nüſter, Jan.;
nosna duplina se odpira nazven z dvema
odprtinama, nozdrvema, Erj. (Som.); nav.
pl. nozdrv, die Rasenlöcher, die Nüſtern,
Habd.-Mik., Levst.(Nauk); tudi: nozdrvi,
nozdrvi, Valj. (Rad).

nôzdrva, f. das Rasenloch, Jan., Cig. (T.), C.,
Valj. (Rad).

nôž, nôža, m 1) das Messer; — 2) pl. noži,
das Krauteisen, der Krauthobel, Cig., Jan.,\ ogr.-C., Gor., Notr.; zelje se reže na nožih,
Ravn. (Abc.).

nožár, rja, m. der Messerschmied.

nožarica, f. die Messerschmiedin, Valj.(Rad).

nožáriti, árim, vb. impf. das Messerschmied
handwerk betreiben, Jan. (H.).

nožárnica, f. die Messerschmiede, Cig.

nožárski, adj. Messerschmieds.

nožárstvø, n. das Messerschmiedhandwerk.

nožast, adj. messerförmig.

nožebrúsec, sca, m. der Messer= o. Scheren=
schleifer, Levst. (Nauk).

nóžec, žca, m. dem. nož; das Messerchen.

nöžej nravoslóven

- 719 -

nravoslóvje - núna

nóžej, m. dem. nož; das Messerchen, Zil.-Jarn.,
Jan., Mik.

nóžek, žka, m. dem. nož; das Messerchen; tudi:
nóžek, žka, Valj. (Rad).

1. nóžen, žna, adj. Füß: nožne kosti, Füß-
knochen, Cig.

2. nóžen, žna, adj. = nožev, Jan. (H.).

nóžev, adj. Messer-; noževa ostrina, die Messer-
schneide, Cig., Jan.; noževe oplati, die Messer-
schalen, Levst. (Zb. sp.).

nožica, f. dem. noga; 1) das Füßchen; — 2)
zajcje nožice, das Wagenpfötchen (gnaphalium
dioicum), Tuš. (B.).

nožice, f. pl. = škarje, die Schere, Levst.
(Zb. sp.); — hs.

nožič, iča, m. dem. nož; das Messerchen; tudi:
nóžič, nóžič, Valj. (Rad).

nožiček, čka, m. dem. nožič; das Messerchen.

nožičevka, f. das Knackmesser, das Einlege-
messer, Notr.-Cig.

nožičica, f. dem. nožica; das Füßchen.

nožičič, m. dem. nožič; das Messerchen, Met.

1. nožička, f. dem. nožica; das Füßchen, Valj.
(Rad).

2. nožička, f. das Klappmesser, Notr. - Cig.,
Idrija-Frey. (Rok.), Polj.

nožik, m. = nožek, Levst. (Zb. sp.).

nožina, f. der die Beine bedeckende Theil der
Haut, der Beinting, Cig.

nožišče, n. das Messerheft, C.

nôžje, n. das Fußstück, Jan. (II.).

nôžka, f. = nožica, das Füßchen, Levst.
(Zb. sp.).

nóžna, f. die Messerscheide, die Scheide, Mur.;
= pl. nožne, Mur., Cig.

nóžnica, f. 1) die Messerscheide, die Scheide,
bes. die Schwert- oder Säbel Scheide, Meg.,
Guts., Mur., Cig., Jan., Dol.; nav. pl. nož-
nice, Alas., Guts., Mur., Cig., Krelj, Hip.
(Orb.); meč iz nožnic izdreti, Dalm.; —
das Futteral: (n. za britvo), Dict.; (n. za na-
očnike), Cig.; (n. za knjigo), Savinska dol.;
— listna n., die Blattsfcheide, Cig. (T.), Tuš.
(B.); — 2) die Erbfenschote, Mariborska ok-
C.; — 3) pl. nožnice, bei der Stampfe die
durchlöcherten Bretter, durch deren Löcher die
Stampffschäfte (pahi) gehen, Dol.; — 4) neka
skoljka: die Messerscheide (solen vagina), Erj.
(Z.); — tudi: nožnica.

nóžničar, rja, m. der Scheidenmacher, Cig.

nóžničast, adj. scheidenförmig, Cig.

nožnják, m. der Fußsack, Jan. (H.).

nráv, nráva, m. die Sitte, nav. pl. die Sitten,
Cig.(T.): nravov surovino otesati, Ravn.;
blagi nravi, Levst.(Nauk); — stsl.

nráv, nrávi, f. = nravi, die Sitten, Jan.

nráven, vna, adj. sittlich, Mur., Cig., Jan.,
C., nk.

nravit, adj. gefittet, Cig.

nravitost, f. die Gesittung, die Sittlichkeit, Cig.

nrávnost, f. die Sittlichkeit, Cig., Jan., nk.

nravoslóvec, vca, m. der Ethiker, der Mo-
ralist, nk.

nravoslóven, vna, adj. ethisch, nk.

nravoslóvje, n. die Sittenlehre, die Moral,
die Ethik, Jan., nk.

nrâvstven, tvena, adj. sittlich, moralisch, Cig.,
Jan., C., nk.

nrâvstvenost, f. die Sittlichkeit, die Moralität,
Cig., Jan., C., nk.

nrâvstvø, n. die Sitten, Jan. (H.).

1. nù, interj. 1) wohſtan! Alas., Dict., Mur.,
Cig., Mik., Dol.; nu vże! auf denn, wohſtan
denn! Meg., Dalm.; nu, storimo si mesto!
wohſtan, laſſet uns eine Stadt bauen! Dalm.,
nu tedaj, vi bogati, plačite se! wohſtan, iſr
Reichen, weinet, Dalm.; nu, bratje, poma-
gajte! Dict.; — z oſebnimi obrazili: nuta,
nute, Mur., Mik., Levst. (Sl. Spr.); — naj
nu = naj no: Mati, mati, naj nu grem!
(laſs mich doch gehen!) Levst (Zb. sp.); —
2) = not, glej, Ben.-Kl.; — 3) ja freilich,
ja wohł, natürlich, Idrija-Strek. (Let.).

2. nù, conj. = no, doch, aber, kajk.-Glas.

nûda, f. die Lohnarbeit: hodi nudo („nudu“)
delat, kajk - Valj. (Rad).

nûda, interj. wohſtan! ogr.-C.

nûdar, interj. wohſtan! kajk.-Mik.

núdelj, dlja (deljna), m. die Rudel; nav. pl.
nudeljni, Rudeljn; — iz nem.

nudíł, n. das Zwangsmittel, Cig. (T.).

núditi, nûdim, vb. impf. 1) zwingen, nöthigen,
Mur., Cig. (T.), Met., Mik., UčT.; — 2)
darbieten, anbieten, Cig., nk.

nudljiv, íva, adj. dringend, C.; nudljivo opo-
minati, C.

nùj, interj. = nu, wohſtan! (tudi: nujmo, nujta,
nuſte), Mur., Cig., Met., Mik., Levst. (Sl.
Spr.); nuſte vi priseči! Levst.(M.); nuſj ga!
nur zu! Met.; nuj ga izpiti! IjZp.; nujmo
ogrenimo mu to, kar si bo pridobil! Jurč,
núja, f. die Noth, die Bedrängniš, Meg., Alas.,
Dict., Jarn., Cig., Jan., C.; pomagaj mi iz
te moje nuje, reve in nadloge, Trub.-Let.;
v nuji biti, Dalm.; vsem nujam in nadlo-
gam podvržen, Dalm.; huda nuja ga ima, Vrt.

nújati se, am se, vb. impf. 1) ſich bemühen,
Dol.-Cig., Jan., Kras-C.; — 2) = ponu-
jati se: dež se nam nuja, vzhŠt.

nújen, jna, adj. 1) elend, müheſelig, Cig., Jan.,
C.; — bedrängt, Dict.; nujen in zdvojen
gleda zimi v oči, Erj. (Izb. sp.); — 2) (po
hs.) nothwendig, dringend, Cig., nk.

nújnost, f. 1) die Bediängtheit (prim. nujen
1); — 2) die Nothwendigkeit, die Dringlichkeit,
Cig.(T.), nk.; hs.

núka, f. nam. vnuka, das Nachgrunmet, Mur.,
Jan., C

núla, f. ničla, die Null.

numerácija, f. die Numeration, Cel. (Ar.).

numizmātičen, čna, adj. k numizmatiki spa-
dajoč, numizmatič.

numizmātik, m. der Numismatiker.

numizmātika, f. pencoznanstvo, die Münzen-
kunde, die Numismatik.

nùn, m. = nunce, der Taufpathe, Rez.-C.

1. núna, f. 1) die Taufpatbin, C., Z., Let.,
Kras, Prim.; — 2) die Nonne; — prim.
stvn. nunna, lat. nonna, Mik. (Et.).

núna — òb

— 720 —

nùnovje — òb

2. núna, f. das Schilfspfeifchen, C.

nunáč, m. der Þrommling, vżhSt.-C.

nûnati, am, vb. impf. schlafen (v otročjem go-
voru): nunaj, spavaj dete, ogr.-C.

nûncij, m. papežev poslanec, der Runtius.

nûnček, čka, m. dem. nunec, SlN.

nûnce, nca, m. 1) der Taufspathe, C., Let.,
Kras, Prim; — 2) der Priester, C., Kras,
Prim.; — prim. lat. nonnus, der Mönch.

núnica, f. dem. 1. nuna, 2).

núnika, f. das Zschilfspfeifchen, Mur.

nûnka, f. der Safran (crocus), Tuš. (B.); bele
nunke, der weiße Frühlingšjafran (crocus
albiflorus), Nkol.

nunováti, ûjem, vb. impf. Nonne sein, Cig.,
M., C.

núnovina, f. = nunovje, Dol.

núnovje, n. bičje, iz katerega neko trobilo
delajo otroci, Dol.; — prim. 2. nuna.

nûnski, adj. Nonnen-: nunski samostan.

nûnstvø, n. 1) das Nonnenthum, C.; — 2) die
Gevatterschaft, C.; biti si s kom v nunstvu, C.

nûnščak, m. der Täufling, Raič (Let.).

nùt, interj. = not, sieh, ogr.-C.

núta, f. die Rinderherde, Mik., Kameno na
Soči, Plužna na Bolškem-Erj. (Torb.).

nùti, interj. = nut, not, sieh, Habd.-Mik.

nûtnjak, m. der Stier, Zil.-Jarn. (Rok.); —
prim. nuta.

nuvič, iča, m. = novic 2), Reţ.-C.

nuvíča, f. = 2. novica 2), Reţ.-Baud.

núza, f. der Halm zum Auffassen von Erd-
beeren, Mik.; — Erdbeeren auf einen Gras-
halm angereiht, Kr.-Valj. (Rad); — prim. niz.

núzati, nûzam, žem, vb. impf. = nizati, Mik.

O.

ō, interj. izraža žalost, začuditev itd.: o! oh!
o moj Bog! o ti revež ti! o da bi že konec
bil vojske! — o, to je lepo! — o ne! o
nein! — o, tega jaz nisem storil!

ò, praep. okrašan „ob“; išči pod: ob.

òb, (okrajšana oblika: ò), I. praep. A) c. acc.
1) s krajevnim pomenom na vprašanje:
kam? um; kača se je ob palico ovila, ob
potok (den Hluš entlang) smo vrbe nasadili,
Levst.(Sl. Spr.); — pri glagolih, ki pome-
najo zadevanje, udarjanje: an, auſ; ob mizo
udariti, auf den Tisch schlagen; ob tla treščiti,
zuboden schmettern; (fig.) ob tla je, er ist zu-
grunde gerichtet; ob kamen zadeti ali spo-
tekniti se, an einen Stein stoßen; bodisi z
loncem ob kamen ali s kamenom ob lonec,
težko je loncu, Npreg.-Jan.(Slovn.); ob grm
je obsrnl, es hat ihn der Buch gestift, Levst.
(Sl. Spr.); drgniti se ob kaj, ſich an etwas
reiben; (fig.) ob mene se briše, = er schiebt
die Schuld auf mich, Z.; ob mene se huduje,
er ärgert ſich über mich, Jurč.; jezike brusiti
ob koga, Levst.(Zb. sp.); metati kaj ob zadaj
(= vnic, črez glavo nazaj), Navr.(Let.); —
ob ono stran, jenſeits, Krelj; — 2) s časov-
nim pomenom: ob dan, bei Tage, Habd.-
Mik.; ob noč, bei der Nacht, Mik.; über
Nacht, Mur., Zv; In svet ob noč pozabi
kraj, Greg.; — 3) pomenja vzrok: ob to
(obto), dešhalb, Trub., Dalm.; ob kaj? (ob-
kaj?), warum, Trub.; ob vašo stran, curen-
halbzen, Krelj; — 4) ob glavo mu gre, es
geht ihn um den Kopf, Ravn.-Mik.: ob pa-
met mu gre, er ist in Gefahr, den Beistand
zu verlieren, Cp.; — (po nem.) ob kaj priti,
um etwas kommen, es verlieren; pripraviti
koga ob kaj, jemanden um etwas bringen;
ob glavo dejati, enthaupten; krava je ob
mleko, die Ruh ist um die Mitch gekommen;
obenj je, es ist um ihn geschehen, Cig.; —
B) c. loc. 1) s krajevnim pomenom: längs,

an; Paša stopa o potoci, Npes.-K.; ob po-
toci (potoku) lovec hodi, Levst.(Sl. Spr.);
ob hribu hoditi, am Berge hin gehen, Cig.;
ob hiši stoji drevje, Levst.(Sl. Spr.); pesek
ob morju, der Sand am Mere, Ravn.-Mik.;
ob bedru meč visi, Mik.; ob niti viseti,
Mik.; palica ob zidu sloni, Levst.(Sl. Spr.);
strah je v sredi otel, ob krajih ga pa nič
ni, Npreg.-Jan.(Sl.); težko mi je ob srcu,
Vrt.; — 2) s časnim pomenom: zur Zeit,
um, zu; o pravem času, zur rechten Zeit;
ob nečasu, zur Unzeit, V.-Cig.; o kugi, zur
Bestzeit; o lepem vremenu, bei schönem Wet-
ter; o deževju, zur Regenzeit; o žetvi, zur
Erntezeit; o božiču, zu Weihnachten; o sv. Ju-
riju, zu Georgi; o kresi se dan obesi, Npreg.-
Jan.(Slovn.); — o poldne, o polnoči (o po-
ludne, o polunoči, nk.), zu Mittag, um Mit-
ternacht; ob kolikih? = obkorej? um wieviel
Uhr? Mur, vżhSt.; ob eni (enih), um ein
Uhr; ob sedmih, ob sedmi uri, um sieben
Uhr; ob pol(u)sedmih, um halb sieben Uhr;
— ob enem, zugleich; ob prvem, ob tretjem
= prvič, tretjič, C.; — deček ob desetih
letih, ein zehnjähriger Knabe, Vrt.; — ob
uri, zur bestimmten Stunde; — ob sedmem
dnevi, jeden siebenten Tag, Dalm.; — ob
petkih, an Freitagen; ob časih, zeitweise,
Cig.; — = za, zur Zeit: ob cesarju Avgu-
stu, Levst.(Sl. Spr.); ob Mojzesu, Vrt; —
binnen, in: ob tednu, ob letu; — 3) znači
okoliščine: ob zgodnjem trpljenju, o pregä-
njanju in obrekovanju, o tujščini in ječi si
delal iz Jožefa tako blazega moža, Ravn.;
ob tem takem, unter solchen Umständen,
Cig.; ob samotni hoji čez goro premišljen-
vati kaj, Ravn.; — 4) kaže to, česar se de-
janje tiče: in Betreff, von, über (lat. de);
(v tem pomenu stoji v knjigah nav.: o, red-
keje: ob, narod pa rabi: od); o kom (čem)
govoriti, pisati, peti, meniti, dvomiti itd.,

oāza — obād

— 721 —

obādanje — obaliti

pesem o Pegamu in Lambergarju; nauk o
pesništvu; — kaj se vam zdi ob takem pre-
vzetju? Krelj; veselje ob enem grešniku,
Krelj; pravi mi ob edinem sinu mojem,
Levst.(Sl. Spr.); — 5) kaže to, iz česar je
kaj izdelano, aus. klobuke delati ob svili,
Vrt.; ti zidovi so ob opeki, Vrt; ob suknu
je narejeno oblačilo, Levst.(Rok.); —6) kaže
to, kar h kakuem dejanju pomaga: o (ob) pa-
lici, o (ob) berglah hoditi, an einem Stode,
auf Krücken gehen; ob kruhu in vodi živeti,
von Brot und Wasser leben; o preji ga je
živila, sie nähte ihn mit Spinnen, Ravn.-
Mik.; ob svojem živeti, von seinen eigenen
Mitteln leben; naj le dobro živi, saj ima ob
čem, (er hat ja die Mittel dazu); ob svojih,
očetovih troških, auf eigene, des Waters Un-
kosten; ob tem brašnu ne prideš do Trsta,
mit dieser Reisezehrung kommt man nicht bis
Triest; izučiti se česa ob nemškem jeziku,
mittelst der deutschen Unterrichtssprache etwas
erlernen, Levst.(Nauk); ob malem opra-
viti, mit Wenigem auskommen, Cig.; ti se
ob velikem trudiš, du haſt viel Mühc, Krelj:
ob kratkem kaj povedati, sich kurz fassen;
— 7) sam ob sebi, von selbst, aus eigener
Wach: kadar je sila, more sam ob sebi
dajati zapovedi, Levst.(Nauk); — samo ob
sebi es umeje, es verſteht sich von selbst,
Levst.(Nauk), nk.; — ob svoji glavi, sam
ob sebi je storil, er that es aus eigenem
Antriebe, von freien Stücken, Levst.(Sl. Spr.),
C.; — to ni samo ob sebi, das geht nicht
mit rechten Dingen zu, Levst.(Sl. Spr.); —
ob sebi, an und für sich, C.; — II. adv. v
sestavi z adjektivi, katerim slabi pomen:
osiv, etwas grau, otemen, etwas finster
etwas dunkel, v7hSt.-C.; — III. praef. znači,
1) da se dejanje vrši okoli predmeta: um-;
obviti, umwiceln, obvezati, umbinden, ozreti
se, sich umſehen, opasati, umgürten, obstopiti,
umringen, objeti, umfassen, umarmen; — 2)
da dejanje zadeve predmet, če tudi ne od
vheſ strani: vhe; — obiti, beſchlagen, obdaro-
vati, beſchenken, obrekavati, verleumden, ob-
govoriti, antreden; — 3) da kdo (kaj) ostane
v začetem stanju: obležati, obsedeti, obstati,
liegen, ſißen, ſtehen bleiben; — 4) izgubo: obli-
stovati se, die Blätter verlieren; — 5) dela iz
imperf. glagolov perfektivne; ogreti, oslabeti.

oža, f. zelenica v puščavi, die Dae.

obā, m. obę f., n., num. beide; tudi: oba dva (obadva), obe dve (obedve), obeh dveh; — prim. obadva.

obábiti, bābim, vb. pf. 1) weibisch machen, zur
Memme machen, Cig., C.; o. se, zur Memme
werden: obabili so me možje, Jurč.; o. se,
den Muth finken lassen, Jan.; — 2) o. se,
niederkommen, gebären, Mur., Cig., Jan.; o.
se z otrokom, ogr.-C.; — 3) o. se (prepro-
sto) = oženiti se.

obād, obáda, m. 1) die Bremſe, Cig., Jan.;
goveji o., die Ochsenbremſe oder Viehbremſe
(tabanus bovinus), Erj. (Ž.), — 2) das ge-
ſpannte Rebenauge, C.; tudi: obād.

obādanje, n. das Verſehen von Stichen.

obādar, rja, m. afrikanski ptič: der Maden-
hader (buphaga), Erj. (Z.).

obādati, am, vb. impf. ad obosti; Stiche ver-
ſehen; — stichelnde Reden führen, C., Z.; —
anfechten: ako te nečistost obada, Krelj.

obādavec, vca, m. der mit Worten stichſelt,
C., Z.

obādec, dca, m. dem. obad; 1) eine kleine
Bremſe; — 2) das gespannte Rebenauge,
v7hSt.-C.

obādnica, f. die Daffelsliege (oestrus), Erj (Z.).

obadvā, m. ě, f., u., num. = oba, Cig., Jan.,
kajk.-Mik.; sklanja se navadno le drugi del
(prim. Mik. V. G. III. 147.), u. pr. oba-
dvema, Dalm.-Mik.

obadvōj, num. = obodvoj, oboj, Polj.; oba-
dvoji, ajdje in judje, Dalm.; obadvoje, Mur.;
obadvoje otrok, v7hSt.

obadvōjen, jna, adj. = obodvojen, obojen,
Polj.

obagriti, ím, vb. pf. purpurroth machen, Cig.

obájati, jam,jem, vb. pf. beschreien, behegen:
o. rano, Mur., ogr.-Mik., C.; — bezaubern,
nk.

obajávati, am, vb. impf. ad obajati; — be-
zaubern, LjZv.

obájtanje. n. das Schalwerk, Cig.

obájtati, am, vb. pf. mit Brettern und Balken
ausfüßen oder schalen, Cig.; obajtati štirno,
Cig.; o. jez, V.-Cig.

obájten, tna, adj. stoł, v7hSt.

obájti, obájdem, vb. pf. = obiti, Z., v7hSt.

obákraj, adv. beiderseits: vrbe, vrsteče se oba-
kraj po bregu, Zv.

obakrájen, jna, adj. beiderseitig: obakrajno
kolo, das nach beiden Seiten drehbare Wasser-
rad, das Kehrrad, V.-Cig.

obákrat, adv. beidesmal.

obákriti, im, vb. pf. verkupfern, Cig.

obakrováti, újem, vb. impf. ad obakriti, Z.

obál, ála, m. das Abstreifen der Rebenaugen,
C.; — prim. otep.

obāla, f. = breg, das ulſer, Cig., Jan., nk.;
— hs.

obálček, čka, m. = obalec, obalič, Cig.

obátec, łca, m. geschwollenes, leicht abstreifbares
Rebenauge, Cig., Hal.-C.

obáček, łača, m. die Flussinsel, Cig., Kr.-Valj.
(Rad).

obálčič, m. = obalec, Mur., Cig.

obalína, f. das Herabgemorfene, C., Z.; — pl.
obaline = razvaline, C.

obaliti, ím, vb. pf. niederwerfen, kajk.-Valj.
(Rad); v pekel se o., in die Hölle stürzen,
Krelj; — niederreißen, ogr.-C.; (Reben-
augen bei der Hau) abstreifen, C.; — o. ceno,
den Preis herabsetzen, C.; dolg o., die Schuld
bezahlen, Dict., C.; greh o., die Sünde ab-
schütten, kajk.-Valj. (Rad); — abschaffen,
Jan., C.; — umstürzen, o. se, umstürzen
(intr.), Ljubušnje(Goriš.)-Štrek.(Let.), Vrt.,
(obáliti) Vas Krn-Erj. (Torb.); — iz: ob-
valiti.

Slov.-nem. slovar.

46

obálten - občěstje

— 722 —

občjókati — občíłq

obálten, tna, adj. = ohlapen, bauschig, weit
(o obleki), C.; — plump: obaltno orodje,
C.; — zdaj naj kdo kako obalno zarobi,
da se nam kri razgreje, Jurč.; — prim. nem.
Falte(?).

1. obâra, f. die Abkofchung, *Erj.(Som.)*; šiškova
obara, die Galläpfeltinctur, *Erj.(Som.)*; —
das Eingemachte, *Jan., C.*; — gekochte Einge-
weide von Schweinen, die in Würste gethan
werden, *Gor*.

2. obâra, f. die Befragung, die Eifundigung, Z.
obârati, am, vb. pf. elfragen, Z.

obârek, rka, m. der Absud, Mur., Cig., Jan.,
(chem.) Cig.(T.).

obârica, f. das Abbrühen, C.

obáriti, im, vb. pf. 1) abbrühen, absieden, ab-
kochen, Mur., Cig., Jan., Sol., Npes. - Vraz,
Gor., jvzhŠt.; o. klobase, Gor.; obarjena
riba, Vod.(I7b. sp.); — 2) mleko se je oba-
rilo = zgrizlo ali zajedlo se je, Soška dol-
Erj.(Torb.); ako se sladko mleko že toliko
skisa, da se naredi skuta iz njega, pravijo:
mleko se je obarilo, Strek.(Let.); — menda
tudi obariti; iz: obvariti.

1. obárjati, am, vb. impf. ad obariti, Cig.

2. obârjati, am, vb. impf. ad oborati, Jan.

3. obárjati, am, vb. impf. ad oboriti; nieder-
schlagen (chem.), Cig.(T.); — hs.

obârnice, f. pl. kar iz razkuhanih (preveč
obarjenih) klobas izteče, GBrda.

obárovati, ujem, vb. pf. = obvarovati, ogr.-
M.

obârvati, am, vb. pf. befärben, Cig.; sljuda
je često tudi obarvana, Erj.(Min).

obátriti, im, vb. pf. ermuthigen, trösten, ogr.-
M., C.

1. obâva, f. das Aufhalten eines anderen, C.;
— das Hindernis, C.; — das Verweilen,
das Jögern, das Säumen, C.

2. obâva, f. die Furcht, Bes.

obávati se, am se, vb. impf. fürchten, C.

obáviti, bâvim, vb. pf. 1) aufhalten, verweilen
machen, C., Št.; — 2) verrichten, Cig.; o.
posel, Cig.(T.); o. mrtvaške molitve, SIN.

obávljanje, n. 1) das Aufhalten, das Zurück-
halten, C.; — 2) die Verrichtung. *kajk.-Valj*
(Rad); o. državnih služeb, die Bekleidung
von Staatssäntern, Vest.

obávljati, am, vb. impf. ad obaviti; 1) auf-
halten, verweilen machen, zurückhalten, C., Št.;
— beschäftigen, C.; — o. se, zaudern, säumen,
C.; — o. se s čim, sich mit etwas beschäfti-
gen, vžhŠt.-C.; — 2) verrichten, Cig.; službo
o., den Dienst versehen, Navr.(Let.), SIN.

obavljâvec, vca, m. kstor rad druge mudi,
obavlja: mudivec ljubi obavljavca, C.

obavljiv, íva, adj. kstor rad druge mudi,
obavlja, C.

občácati, am, vb. pf. beklecksen, Z.

obcépek, pka, adj. peritom (min.), h. t.-Cig.
(T.).

obcésten, stna, adj. an der Straße gelegen, C.,
SIN.

občěstje, n. kar je ob cesti: železnično o.,
das Banket an der Eisenbahn, DZ.

občjókati, cjókam, vb. pf. (das Erz) ein wenig
behauen, bestufen, 1.-Cig.

obhevěsti, cvetém, vb. pf. blühend umgeben,
umblühen, Cig.

občán, ána, m. das Gemeindemitglied (kstor
biva v občini), Levst.(Nauk), SIN.-C.

občánka, f. ein weißliches Gemeindemitglied,
Levst.(Nauk).

občánstvo, n. die Gemeindemitgliedschaft: častno
o., Levst.(Nauk).

občásen, sna, adj. zeitweise wiederkreünd, pe-
riodisch, Cig., Jan., Cig.(T.), Nov., DZ.; zbi-
rati se v občasne posvete, ZgD.; občásno
jezero, periodischer See, Jes.; občasno, zeit-
weise, Cig.; — čes.

občásje, n. die Periode, der Zeitraum, Cig.,
Jan., SIN.; — die Saijon, Jan.; — čes.

občásnost, f. die Periodicität, Jan.

občekoristen, stna, adj. gemeinnützig, Jan., nk.

óčěden, čna, adj. allgemein, univerſal, Cig.,
Jan., C., nk.; durchgängig (phil.), Cig.(T.);
— prim. obči in stsl. obſtštnz.

óčědenje, n. der Verkehr, der Umgang, Cig.,
Jan., Cig.(T.), nk.; der Verkehr (merc.), Cig.
(T.); obmejno o., der Brenzverkehr, DZ.;
prehodno o., der Transitoverkehr, DZ.; v
prosto o. dan, in freien Verkehr gesetzt, DZ.;
— prim. občiti.

óčběnski, adj. = občen: občenski prid, Krelj.

občepéti, im, vb. pf. hocken bleiben, Z.

občésati, češem, vb. pf. abſtriegeln, M., Z.

óčběestvo, n. die Gemeinschaft, Cig.(T.); o. svet-
nikov, die Gemeinschaft der Heiligen, Cig.;
(stsl.); die Körperjchaft, die Corporation, Cig.
(T.). DZ.; (rus.).

občeškołdživ, íva, adj. gemeinfächlich, nk.

občeváten, įna, adj. Verkehrs-, Umgangs-: ob-
čeválni jezik, die Umgangs Sprache, nk.

občevánje, n. der Verkehr, die Gemeinschaft,
ogr.- C., nk.; die Communication (phys.,
merc.), Cig.(T.).

občeváti, ûjem, vb. impf. verkehren, C., nk.;
— communicieren (phys.), Cig.(T.); obču-
joče posode, communicierende Gefäße, Cig.
(T.); — prim. stsl. obštevati.

občeznán, znána, adj. allgemein bekannt, no-
torisch, nk.

óčěi, adj. gemeinfam, gemeinschaftlich: obča
zemlja, po katerej sme vsak pasti, drva se-
kati itd., Rib.-Levst.(Nauk); obči (oběji) plot,
Rib. - Mik.; allgemein: obča cesta, Levst.
(Nauk); k občemu pridu, Ravn.; pridobiti
si občo veljavo, nk.; — obči očut, die Ge-
meinempfindung, Cig.(T.); obča pomisel, die
Gemeinbortstellung, Cig.(T.); v obče, im
allgemeinen, inšgemein, Cig., Jan., nk.; (obeč,
obča, Levst.(Nauk); nav. se rabi le določna
oblika, Cv. IV. 12.).

občílen, įna, adj. Verkehrs-: občíłne razmere,
DZ.

občíłq, n. 1) das Communicationsmittel, das
Verkehrsmittel, Cig., Jan., Cig.(T.), nk.; —
2) der Verkehr: blagovno o., der Güter-
verkehr, DZ.; cesta rabi splošnemu občilu,
Levst. (Pril.).

óčina — občúhniti

— 723 —

občút — obdárjati

občina, f. 1) der gemeinschaftliche Grund: ta
pašnik je občina, Rib.-Levst.(Nauk); die Ge-
meindeweide, M., vžh.St.- C.; — 2) die poli-
tische Gemeinde, Mur., Cig., Jan., Dalm.,
nk.; davkovska o., die Steuergemeinde, Nov.;
— bogočastna o., die Cultusgemeinde, DZ.;
— 3) o. svetnikov, die Communion der
Heiligen, Jan.(H.).

občínár, rja, m. = občan, C., DZ.; — po hs.
óbčinec, nca, m. = občan, C., Nov.

občinek, nka, m. nav. pl. občinki, das durch
das Reitern des Getreides Ausgeschiedene, C.;
bobovi občinki, Dict., Mik.

občiniti, činim, vb. pf. (das Getreide) bear-
beiten, d. i. durch Reitern reinigen, sichten,
Mur., Cig., Jan., M., Nov., Dol., jvzh.St.;
o. dušo, die Seele von Sünden reinigen, (ob-
činiti, ím) kajk.-Valj.(Rad).

občinján, ána, m. = občan, C., Zv.

občínjati, am, vb. impf. ad občiniti; durch
Reitern reinigen, sichten: o. žito, Mur., Cig.,
Jan., Dol., jvzh.St.

občinka, f. = občinek, M.

óbčinski, adj. 1) Gemeinde-, Cig., Jan., M.,
Levst. (Nauk), nk.; — 2) = občen, Mur.,
Vrtov.(Sh. g.).

óbčinstvó, n. 1) die Gemeinschaft, ogr., kajk.-Valj.(Rad); o. svetcev, die Gemeinschaft der Heiligen, C.; pred božjimi očmi in krščanskim občinstvom, Danj.-Valj.(Rad); — 2) das Publicum (v tem pomenu nav. občinstvó), Cig., Jan., nk.; — 3) das Gemeindewesen, Cig., Jan.

občinščina, f. = občinstvo, die Gemeinschaft, C.

občislati, am, vb. pf. wert erachten, M.; Ne
boš dolg' občislana, Npes.-K.

občislávati, am, vb. impf. hochschäben, wert
achten, Cig.

óbčiti, občim, vb.impf. 1) Umgang oder Geschäfte mit jemandem haben, verkehren, Cig., Jan., nk.; communicieren (phys.), Cig.(T.); — 2) verallgemeinern, generalisieren (phil.), Cig. (T.).

občítva, f. der Verkehr, DZ.

občokoristen, stna, adj. gemeinnützig, Cig.,
Jan., C., nk.

občenotópen, pna, adj. diluvianist, Cig., Jan.

óbčnost, f. die Allgemeinheit, Cig., Jan., Cig.
(T.), M., nk.

občnoveljáven, vna, adj. allgemein giltig, nk.

občréditi, črèdim, vb. pf. der Reihe nach ab-
lösen, Jan.(H.).

občrt, črta, m. = načrt, die Skizze, die An-
deutung, Jan.

občrtati, črtam, vb. pf. 1) umzeichnen, Cig.;
mit Linien begrenzen, Jan.(H.); — 2) ffiz-
zieren, andeuten, Cig., Jan.

občudovanje, n. die Bewunderung, Mur., Jan.,
nk.

občudováti, ûjem, vb. impf. bewundern, Mur.,
Cig., Jan., nk.

občudovávec, vca, m. der Bewunderer, nk.

občudovâvka, f. die Bewundererin, nk.

občúhniti, cůhnem, vb. pf. nachlassen (o bole-
čini), ogr.-C.

občút, m. die Empfindung, Cig., Jan., Cig.
(T.), M.; miščni občut, die Muskelempfin-
dung, Erj. (Som.); — zgolj ustna molitev
brez občuta, Cv.

občútek, tka, m. die Empfindung, das Empfun-
dene.

občúten, tna, adj. 1) Empfindungs-, občútni
živci, Cig.(T.); — 2) empfindbar, Cig.(T.);
empfindlich, fühlbar, Cig., Jan., C., nk.;
— 3) = občutljiv, empfindsam, Mur., Cig., Jan.

občuténje, n. = občut, der Eindruck, ogr.-Valj.(Rad); die Sensation, Lampe (D.).

občutíł, n. 1) das Empfindungsorgan, Erj.
(Som.); — 2) = občutek, die Empfindung,
das Gefühl, C.

občutiti, im, vb. pf. empfinden, fühlen; živo o.,
lebhaft empfinden, Cig.

občútje, n. die Empfindung, das Gefühl, Cig.,
Jan.; die Stimmung, C.

občutljaj, m. die Empfindung, das Gefühl,
Mur., Cig., Jan., Mik.; lepe misli in občut-
ljaji, nebeški občutljaji, Ravn.-Valj.(Rad).

občutljiv, íva, adj. 1) empfindsam, empfindlich;
o. za svetlobo, lichtempfindlich, Cig.(T.); —
2) = občuten 2), Cig.

občutljívec, vca, m. der Empfindling, Cig.,
Jan.

občutljívka, f. die Empfindliche, Cig.

občutljívost, f. die Empfindlichkeit, die Empfind-
samkeit, die Reizbarkeit; prenapeta o., die
Empfindelei, Jan.

občútnost, f. 1) die Empfindbarkeit, die Fühle-
barkeit, Cig., Jan., nk.; — 2) das Empfin-
dungsvermögen, Cig., Jan., C.

občúvati, am, vb. pf. bewahren, C.; o. koga
česa, jemanden vor etwas bewahren, Cig.
(T.); o. se vsake nesreče, Navr.(Let.).

obdáčba, f. die Besteuerung, Cig.

obdáčenee, nca, m. der Besteuerke, der Steuer-
pflichtige, Cig., Jan., C., nk.

obdáčenje, n. die Besteuerung, C.

obdáčenost, f. die Zinsbarkeit, die Steuer-
pflicht, Cig.

obdačeváti, újem, vb. impf. ad obdačiti; be-
steuern, Cig., Jan., M., nk.

obdáčiti, dáčim, vb. pf. besteuern, Cig., Jan.,
ogr.-M., nk.; — prim. dáča.

obdájanje, n. das Umgeben.

obdájati, jam, jem, vb. impf. ad obdati; 1)
umgeben, Mur., Cig., Jan., nk.; — 2) ver-
leumden, Gorenja Soška dol.-Erj. (Torb.).

obdân, f. der Taglohn, Tolm.-Erj.(Torb.).

obdánek, nka, m. 1) das Tagegeschäft, Z.;
— 2) = obdan, f., Z.

obdanica, f. die Tagficht, Jan.(H.).

obdánja, f. = obdan, der Taglohn, Tolm.-
Erj.(Torb.).

obdaríł, n. 1) die Beschenkung, C.; — 2) das
Geschenk, M.

obdaritev, tve, f. die Begabung, die Beschen-
kung, M.

obdaríti, ím, vb. pf. begaben, beschenken, Mur.,
Cig., Jan.; Otrok, ki reveža ne žali, Obilno
Bog ga obdari, Ravn.-Valj.(Rad).

obdárjati, am, vb. impf. ad obdariti, nk.

46*

obdárjavec — obdělovânje

— 724 —

obdělovânski — obdrževáti

obdárjavec, vca, m. der Beschenker, Cig.

obdarjénec, nca, m. der Beschenkte, der Donatar, der Prámiant, Cig., Jan., C., DZ., Navr.(Kop. sp.).

obdarjénka, f. die Beschenkte, die Geschenknehmern, Cig.

obdarjevânje, n. das Beschenken, nk.; — die Prámierung, DZkr.

obdarjeváti, ûjem, vb. impf. ad obdariti; beschenken, nk.

obdarjevâvec, vca, m. der Beschenker, Cig.

obdarovânek, nca, m. = obdarjenec, Cig., Jan., C.

obdarovânje, n. die Beschenkung: o. ubogih, Valj.(Rad).

obdarovánka, f. = obdarjenka, Cig.

obdarováti, ûjem, vb. pf. beschenken, Cig., Jan., ogr.-Valj.(Rad), nk.; obdarovan, beschenkt, Jan.; — (vb. impf. = obdarjevati, Mur.).

obdarovâvec, vca, m. = obdarjevavec, Cig.

obdáti, dám, vb. pf. 1) umgeben, Mur., Cig., Jan., nk.; z nasipom o., mit einem Wall umgeben, Cig.; z grozo o., umgrauen, Cig.; (po nem.); — obdan, vom bösen Geistje besessen, Vrsno(Tolm.)-Erj.(Torb.); s hudim obdan, Jsvkr.; — 2) = porajtati, marati: sich kümmern: ne obda nič = ne mara nič, Temljine(Tolm.)-Štrek.(Let.).

obdejáti, dénem, vb. pf. umthun, Cig.; — beslegen, Jan.; z redkim platnom se duški obdenejo, Pirc.

óbděł, m. 1) der Besaßk, Cig.; der Schnurbesaßk an den Hosen, BlKr.; — prim. obdejati; — 2) obděł, déla, die Bearbeitung, die Cultur, Cig.; die keitsörmige Abschrägung der Steine, der Fügeschnitt, Cig.; — prim. obdelati.

obdélati, dělam, vb. pf. bearbeiten; o. polje, vinograd; obdelana zemlja, cultiviertes Land; kamen o., den Stein behauen, Cig.; hlod o., den Holzblock abzimmern, Z.; — verarbeiten, Cig., Jan.; bes. in der Stampfmühle fertig-stampfen, Gor.; — übel zürchten, Cig.; (mit Worten) verarbeiten, aušmachen, Cig., Gor.

obdeláva, f. die (Art und Weise der) Bearbeitung, Cig., Jan.; die Culturgattung, Cig.

obdelávanje, n. das Bearbeiten.

obdelávati, am, vb. impf. = obdelovati; bearbeiten.

obdélek, žka, m. die Bearbeitung, C.

obdélití, ím, vb. pf. betheilen, beschenken, Dict.; o. koga s čim, ogr.-C; o. koga z darovi, Trub.; obdeljen s svetostjo, Trub.; — mit der Morgengabe betheilen, Jarn; mit der Witigift beschenken: hčer omožitì in o., Bas.

obdělja, f. = obdelava, C.

obděloválen, žka, adj. die Bodencultur betreffend: obdeloválna vrsta, die Culturgattung, DZ.

obdělovânje, n. 1) das Bearbeiten; o. zemlje, die Bodencultur; — die Cultivierung, Cig. (T.); — o. lanu, der Flachsbau, Cig., Jan.; — 2) kar se prinese v malin, da se obdela v stopah, Gor.

obdělovânski, adj. = obdelovalen: o. red, Nov.

obdělovâtelj, m. der Bearbeiter, Zora, Trst. (Let.).

obdělováti, ûjem, vb. impf. ad obdelati; bearbeiten; o. zemljo, kamen; — o. koga, einen in der Mache haben, Cig.

obdělovâvec, vca, m. der Bearbeiter, Mur., Cig., Jan., nk.

obdelováven, vna, adj. bearbeitbar, cultivierbar, Cig.

obdeskáti, ám, vb. pf. dielen, Cig.

obdéti, dénem, vb. pf. 1) herumlegen: snope v kozolec o., Ig; — 2) = odeti, bedecken: obdeven = odet, Trub.

obdévati, am, vb. impf. ad obdejati, obdeti; umthun, Cig.; — ringsum legen: v kozolec obdevati snope, Gor., Notr., Ig.

obdírjati, am, vb. pf. umrennen, Cig.

obdišati, ím, vb. pf. durch den Geruch ausspüren, Z.; čebele med obdišijo, Levst.(Beč.).

obdivjáti, ám, vb. pf. wild werden, verwildern, Cig., M.; obdivja, kakor divja zver, Erj. (Torb.).

obdóben, bna, adj. = občasen, periodisch, h. t.-Cig.(T.), DZ.

obdólbati, am, vb. impf. ad obdolbsti, Z.

obdółbsti, dólbem, vb. pf. rings bemeißesn, Z.

obdólje, n. das Thalgebiet, h. t.-Cig.(T.).

obdółžba, f. die Beschuldigung, Cig.

obdółžek, žka, m. der Anwurf, die Beschuldigung, Cig., Jan., Zora.

obdółžen, žna, adj. Beschuldigungss; — obdółžna priča, der Belastungszeuge, Cig.

obdolžénec, nca, m. der Beschuldigte, Cig., nk.; (obdółženec, Mur., Jan.).

obdolženík, m. = obdolženec, Jan.(H.).

obdolžénje, n., = obdolžitev.

obdolžénka, f. die Beschuldigte, nk.; (obdółženka, Mur.).

obdolževáti, ûjem, vb. impf. ad obdolžiti; beschuldigen.

obdolžitelj, m. der Beschuldiger, Jan.(H.).

obdolžitev, tve, f. die Beschuldigung, Jan.

obdolžiti, ím, vb. pf. beschuldigen; krivo o. koga; krivice koga o.

obdrégati, drégam, vb. pf. umstuchern, Cig.

obdrágniti, drfgnem, vb. pf. bereiben, Cig.

obdržati, držam, vb. pf. scharrend oder schabend reinigen, Z.

obdržati, ím, vb. pf. behalten; le obdrži, kar si dobil; — vse za-se o.; klobuk na glavi, obleko na sebi o.; — (in einer Lage, in einem Zustande) erhalten; nisem kamena mogel obdržati, moral sem ga izpustiti iz rok: — o. se, sich erhalten, sich behaupten, Mur., Cig., Jan.

obdržávanje, n. = zdržavanje, das Halten, das Beobachten, kajk.-Valj.(Rad).

obdržek, žka, m. 1) was man behält, Mur.; — 2) die Beibehaltung, Cig.

obdržen, žna, adj. behaltfam, Cig.

obdrževáti, ûjem, vb. impf. ad obdržati; behalten, beibehalten; kar je bolšega, za-se obdržujejo, kar je slabšega, drugim dajejo;

obdúhati — oběl

— 425 —

óbeł — oberóčen

— in einer Lage oder in einem Zustande er-
halten, Jan.

obdúhati, důham, vb. pf. 1) ringsherum be-
riechen, Cig.; — 2) durch Geruch ausspüren,
Cig.

obdúkcija, f. razdevanje mrtveca, die Ob-
duction.

obe, interj. = ovbe, Npes.-Vraz.

óbeč, bča, adj., Levst.(Nauk), Erj.(Som.),
pogl. obči.

oběč, f. das Versprechen, ogr.-C.

oběča, f. das Versprechen, C.; naudariti obečo,
einen Preis anbieten, ein Anbot thun, Hip.
(Orb.).

oběčanje, n. die Verheißung, Cig., M., obě-
čanjě, ogr.-Valj.(Rad).

oběčati, ččam, vb. pf. = obljubiti, versprechen,
verheißen, geloben, Mur., M., Trub., Dalm.,
Mik.(V. Gr. IV. 3t9), Štrek.; Na zadnje
mu Bog obečaj, Da ga bode k sebi vzel,
Pnes.-K.; (vb. impf. = obetati, Cig., Jan.,
kajk., oběčem, ogr.-Valj.(Rad)).

oběcavati, am, vb. impf. Versprechungen oder
Verheißungen machen, Mik., Štrek.

oběčeváti, ûjem, vb. impf. = obečavati, Krelj,
Zora.

oběčíq, n. das Versprechen, C.

oběd, čda, m. das Mahl, das Essen, Cig., Jan.;
beſ. das Hauptmaſl, Mur.; das Mittagsmaſl,
Meg., Cig., Jan., Rez.-Erj.(Torb.), nk.; oběd,
čda, StGor.

oběden, dna, adj. zur Mahlzeit gehörig; obědna
molitev, das Tischgebet, Slom.

oběden, éna, num. = nobeden, Alas., Cig.,
Krelj - Mik., Skal. - Let., BIKr., Rib. - Cv.,
Ben.-Kl., GBrda.

obědíše, n. das Refectorium, C.

obědnica, f. das Speisezimmer, der Speisezaal,
Mur., Cig., Jan., Ravn.-Valj.(Rad), nk.

obědnik, m. der Mittagsgast, Mur., Cig., Jan.;
der Mittagsvöſtgänger, SIN.-C.

obědnína, f. das Mittagsmahlgeld, vžhŠt.-C.

obědō, n. = obed, Cig., Jan.; — „v postni
dan prva jed ob 11. uri dopoludne, kadar
zjutraj ni kosila“, Lašče-Erj.(Torb.), Rib.-
Mik.

obědoválnica, f. = obednica, Cig.

obědovanje, n. das Speisen; — das Mahl,
Jan., C.; das Mittagsessen, Mur., Cig.

obědovati, ujem, vb. impf. (zu Mittag) [peisen,
Meg., Mur., Cig., Jan., vžhŠt.; — = obědo
imeti (o postnih dneh), Rib.-M.

obědovavec, vca, m. der Mittagsgast, Cig., Jan.

obědrnice, f. pl. = hlače, Zv.

óbedva, num., Mik., jvžhŠt., tudi: obedvá,
Dol., Gor.; pogl. obadva.

oběkniti, ſknem, vb. pf. Krafst verlieren, Svet.
(Rok.); — nam. obvekniti; prim. vek.

1. oběł, f. = zabela, Soška dol.-Erj.(Torb.).

2. oběł, blá, m. der Brand (= prisad): obel
mi je priſel v rano, Tolm.-Erj.(Torb.); —
prim. abel in nem. Asſel.

1. óbeł, adj. etwas weiß, C.

2. oběł, éla, adj. trocken (nicht mehr naſſ); obela
pot, Št.-Cig.; — iz obvel; prim. obeniti.

3. óbeł, bla, adj. rund: chlindriſch rund, Meg.,
Rib.-Mik.; obli klini, Levst.(Beč.); — oval,
Mur., Cig., Jan.; — fugelrund, Cig., Jan.,
Cig.(T.), Boh.; svetlobni valovi so obli
(kroglasti), Žnid.; — obel les, unbearbeiletes
Hołž, Z.; obla peč, ein compacter ſels, C.;
oblo požirati, in ganzen Stücken ungekaut
verschlucken, Cig.; — kar v oblo, sogleich,
Savinska dol.-C.

oběla, f. = zabela, M., Soška dol.-Erj.(Torb.),
Štrek.

oběſek, łaka, m. das Abgeſchält, Valj. (Rad).

obělěti, im, vb. pf. weiß werden, M.; grau
werden, Cig.

obělévati, am, vb. impf. ad obeleti; weiß
werden: falb werden (o setvi), C.; pustinja
je obelevala in ozelenevala, Glas.

obělěžek, žka, m. der Markierpsloſ, h. t.-Cig.
(T.).

obělěziti, čžim, vb. pf. mit Zeichen versehen,
Cig.(T.), DZ.; figurieren (math.), Cig.(T.).

obělězje, n. die Bezeichnung, Cig.(T.).

obělina, f. die abgenommene junge Baumrinde,
die Obſt- oder Knollenschale, C.

obělince, n. coll. abgenommene Baumrinden,
Obſtſchalen, Knollenschalen, C.

obělisk, m. nav. iz celega izsekan kamenit,
četverooglat, navzgor zožen steber, der Obe-
liſk.

obělš, m. das Merſzeichen (z. B. an einem
Baume), Guts., Jarn., Mur., Jan.

oběliti, im, vb. pf. 1) = pobeliti, weiß machen:
sneg žito obeli, C.; — tünchen, Cig., Jan.;
— 2) abrinden, schälen: pri kopanju drevesu
korenine o., Dol.; obeljena palica, jvžhŠt.;
obeljene češplje, Pirc; — enthäuten: kozla
o., an einer Querſtange mit den Händen
hangend einen Purzelbaum schlagen, jvžhŠt.;
— 3) = zabeliti, (mit Fett) vermachen, Cig.,
Jan., C., GBrda.

oběljáva, f. odrta skorja na drevesu, Cig.

óbełnica, f. die Waldſcabioſe (scabiosa silva-
tica), C.

obělno, n. 1) der graue Staa, C., StGor.;
— 2) das Weißholz, der Splint, C.

oběloſt, f. geringe Weiße, C.

oběniti, nem, vb. pf. 1) welk werden, C.; —
2) trocken werden (n. pr. o cesti), C.; obe-
niti se, jvžhŠt.; — iz: obveniti.

oběnož, adv. mit beiden Füßen, Telov.

óber, bra, m. der Riese (prav za prav: der
Avare), C.

ober, praep. nam. obrh, ogr.-Mik., Hal.-Raič
(Nkol.).

oberačáti, ám, vb. pf. zum Bettler werden:
zarad kapljice vina ne bom oberačal, Bes.

oberačiti, áčim, vb. pf. 1) zum Bettler machen,
C.; — 2) durchbetten: vse hiſe o., Cig.;
— 3) = oberačati, Cig.

obérati, běram, vb. impf. = obirati, Mur.

oběrek, rka, m. kar se obere, C.

oběroč, adv. mit beiden Händen, Jan., Danj.-
Mik., C.; o. delati, t. j. z levo tako dobro
delati kakor z desno, Levst.(Zb. sp.).

oběróčen, čna, adj. beiderhändig, Jan.

oberčka - oběšenica

— 726 —

oběšenina — obgléd

oberčka, f. so viel man mit beiden Händen einmal fasst, beide Hände voll, C.

oberčki, adv. = oberoč, Cig., Jan.

oberčkoma, adv. = oberoč: v. nositi vodo, Npr.-Krek.

oběsek, ska, m. das Angehängte, das Anhängsel, Cig.

oběsa, f. ročna plezalna v., der Kletterhang, Telov.

obeselitelj, m. der Erfreuer, der Tröster, ogr.-Mik.

obeseljávanje, n. das Trösten, ogr. - Valj. (Rad).

obesélje, n. der Trost, ogr.-C.

obesénost, f. = obeselje (tudi: oběselnost), ogr.-Valj.(Rad).

oběšten, tna, adj. zum Auf, Anhängen bestimmt: oběštna ključalnica, das Anlegegeschloss, Cig.

oběšlnica, f. 1) das Anlegeschloss, Cig.; 2) das Hochgericht, Mur., Ravn.; pl. obesilnice = vislice, Jan.

obesilnik, m. der Kleiderstock, DZ.; der Kleiderrechen, Jan., DZ.; - kljuka, na katero se kaj obeša, der Hängeschafen, C.

oběsílo, n. das Gehänge, DZ.

oběsiti, šim, vb. pf. hängen, aufhängen; na veter o. kaj; perilo o.; - na kljuko (kol) o., auf den Nagel hängen (fig.), Cig.; o. koga, jemanden hängen, aufknüpfen; o. se, sich erhenken; naj se pes obesi! hol' es der Henker! es koste, was es wolle! - stare cape na-se o., sich mit alten Lumpen behängen, Cig.; o. se komu za pod pazduho, sich jemandem einhängen, Jurč.; v. se na koga, sich an jemanden hängen (fig.); o kresi se dan obesi, t. j. dan se začne krčiti, Npreg.-Jan.(Slovn.); glavo o., den Kopf hängen lassen.

oběsnéti, ím, vb. pf. in Wuth gerathen, Bes.

oběsnica, f. das Anlege-, Vorlegeschloss, Jan., DZ.

oběst, f. = objest, Cig., Jan., C., Valj.(Rad).

oběsten, stna, adj. = objesten, C., Erj. (Izb. sp.).

obestràn, strána, adj. = obojestran, Jan. (H.),

oběsáč, m. der Häuger, Cig.

oběsalíše, n. der Galgenplatz, C.

oběšálnica, f. = obešalo 2), Cig.

oběšálnik, m. das Schwertgehänge, C.

oběšáló, n. 1) der Galgen: glad se obešala ne boji, C.; 2) der Kleiderstock, der Kleiderrechen, C.

oběšanje, n. das Aufhängen, das Hängen, das Anhängen.

oběšar, rja, m. = obešač, Cig.

oběšati, am, vb. impf. ad obesiti; hangen machen, aufhängen; perilo o.; meso v dim o.; - hängen, an den Galgen knüpfen; - o. glavo, den Kopf hängen lassen; o. se na koga, sich an jemanden hängen, anschließen.

oběšavec, vca, m. der Häuger, Jan.

oběšenec, nca, m. der Gehängte, Cig., Jurč.

oběšenica, f. 1) die Erhängte, SIN.; 2) das Anhängeschloss, Cig., C.

oběšenina, f. das Hängewerk, das Hängsel, Jan.

oběšenják, m. der Gehängte, der Erhängte, C., Vest., SIN.; der Galgenvogel, Valj.(Rad).

oběševáti, ùjem, vb. impf. = obešati, Cig.

obět, éta, m. das Versprechen, die Verheißung, Mur., Cig., Jan.; veliki, lepi obeti, Ravn.-Valj.(Rad); Obeti vaj'ni so le prazne šale, Preš.

obétanje, n. das Versprechen, die Versprechungen.

obětati, étam, êcèem, vb. impf. ad obljubití, oběčati; Versprechungen machen, versprechen; anbieten (beim Kauf); zlate gradove si o., Luftschlösser bauen, Mur., Cig.; o. hruške na vrbi, etwas vorspiegeln, Cig.; to nič dobrega ne obeta, das bedeutet nichts Gutes, Cig.

obétav, adj. = obetaven 1), Jan. (H.).

obétavec, vca, m. der Versprecher, Cig., Jan., Rog.-Valj.(Rad); der Different, Levst. (Cest.).

obétaven, vna, adj. 1) gerne verprechend, Mur., SIN.; 2) viel verprechend, hoffnungsvoll, Mur., Kr.-M.; otrok je prav obetaven, UčT.

obétavka, f. die Versprecherin, Cig.

obétavnost, f. die Geneigtheit, Versprechungen zu machen, M.

obětek, tka, m. das Versprechen, C.

oběten, tna, adj. = obetaven 2), viel verprechend, Cig., Jan., Cig. (T.).

obetéžati, ím, vb. pf. = obetežati, am, Mur., SIN.

obetežáti, ám, vb. pf. erkranken, ogr. - Valj. (Rad); obetéžati, êczam, kajk.-Valj.(Rad).

obetežiti, im, vb. pf. = obetežati, Cig.

obětnica, f. die Versprecherin, Cig.

obětnik, m. der Versprecher, der Promittent, Cig., Jan.

obětnost, f. die Geneigtheit, oft und viel zu versprechen, Mur.

obětojémnik, m. der das Versprechen empfängt, der Promissarius, Cig.

obětůn, m. der Vielversprecher, Mur., Cig.

oběz, f. eine aus einem Band gemachte Schleife zur Zierde, I.-Cig.; - das Diadem, C.

oběza, f. = obveza, die Binde, der Verband (bei Wunden), Jarn., Cig., Jan.

obězáča, f. = obveza, der Verband (bei Wunden), Mik., vzh.St.-C.

obězanost, f. = obvezanost, die Verbindlichkeit, Cig. (T.).

obězati, žem, vb. pf. = obvezati, Mur., Cig., Jan., M.

obězíce, n. dem. obezilo, Cig.

oběžtnica, f. = obeza, der Verband, Cig.

obězílo, n. = obvezilo, der Verband, Mur., Cig., Met., DZ.

oběznica, f. = obveznica, der Verband: črez čelo je imel obeznico, umazano ruto, Jurč.

obezováti, ùjem, vb. impf. ad obezati.

obezovávec, vca, m. der Verbinder, Cig.

obfrfráti, ám, vb. pf. umflattern.

obgáziti, gázim, vb. pf. umwaten, Cig., M.

obgláviti, im, vb. pf. entaupten, Cig., Jan., nk.

obglávje, n. der Schleier, C.

obglávljenje, n. die Enthauptung, Cig., Jan., nk.

obgléd, gléda, m. = obzor, das Gesichtsfeld, der Gesichtskreis, Cig.

običāj — obīkstvō

— 278 —

obīm — obiskovâvec

običāj, m. der Brauch, die Sitte, Št.- Cig., Jan.; dvorski o., die Hofetikette, Jan. (H.); — = obred, C.

običājen, jna, adj. gebräuchlich, herkömmlich, gewöhnlich, Jan., nk.; — običajno pravo, das Gewohnheitsrecht, Cig. (T.).

običājnica, f. das Rituale, C.; pogl. obrednica, običājnik, m. = običajnica, Jan. (H.).

običen, čna, adj. gebräuchlich, übltch, gewöhnlich, Cig., Jan.; zelo običen priimek, Erj. (Torb.).

obīdljaj, m. die Anwendung, V.-Cig., C.; o. kesanja, Ravn.

obigráti, ām, vb. pf. 1) abspießen: prste si obigrati, Cig.; — 2) o. koga, jemandem etwas im Spiele abgewinnen, Cig., Sl.N.

obigrávati, am, vb. impf. 1) umspielen, umscherzen, V.-Cig.; — 2) o. koga, jemandem im Spiele abzugewinnen pflegen, Cig.

obijati, am, vb. impf. ad obiti; beschlagen: o. kaj z deščicami.

obíkniti, ſknem, vb. pf. 1) sich gewöhnen, Habd.-Mik.; — 2) nachgeben, nachlassen, Mik.; bolčina obikne, Cig.

obíł, ila, adj. reichlich, Cig.; obilo, in Fülle, Meg., Cig., Krelj.-M.; obilo se truditi, sich sehr bemühen, Levst. (Nauk); — suknja je obila (weit), C.

obílen, įna, adj. reichlich; obilna mera; obilni pridelki; obilno je žita, vina, Getreide, Wein gibt es in Uebersluß; po obilnem imeti, in Fülle haben; — obilna suknja, ein weiter Rnd, Z.; obilna ženska, ein wohlgenährtes Weib, Zora, jvžhŠt.

obílica, f. die reichliche Menge, der Uebersluß, Cig., Jan., ogr.-C., nk.

obilják, m. = obilnjak, kresnik: obiljaki se za letino sekajo, es wetterleuchtet, C.

obiljávati, am, vb. impf. in Fülle vorhanden sein, ogr.-Valj. (Rad); — in Uebersluß haben: o. s čim, ogr.-C., Valj.-(Rad).

obilje, n. der Uebersluß, die Fülle; imeti vseh jedi obilje, Krelj; vina, olja, goved, ovac obilje, Dalm.; v obilju živeti, Cig.; od obilja srca usta govore, wovon das Herz voll ist, davon geht der Mund über, C.; die Reichhaltigkeit: o. misli, besed, Cig. (T.).

obilnják, m. = obiljak, kresnik: obilnjaki se sekajo, es wetterleuchtet, vžhŠt-Kres III. 536.

obílnost, f. die Reichlichkeit, die Fülle, der Uebersluß, die Reichhaltigkeit; iz obilnosti srca usta govore, wovon das Herz voll ist, davon geht der Mund über, Mur., Cig., Jap.-Valj. (Rad); dobro je, če se ob obilnosti kaj za prihodne potrebe dene na stran, Ravn.-Valj. (Rad).

obílnováti, ōjem, vb. impf. = obilovati, Dict. obílokrat, adv. recht oft, C.

obilovânje, n. der Uebersluß, C.

obilováti, ōjem, vb. impf. Uebersluß haben, reich sein, Jan.; o. s čim, Cig.; z okameninami o., Rut. (Zg. Tolm.); o. se zlatom, Navr. (Let.); sveto pismo obiluje s takimi imeni, kajk.-Valj. (Rad); — o. česa, Zora.

obīkstvō, n. = obilnost, Mur., Cig., Jan.; obilstvo tečne klaje, Vtov. (Km. k.).

obīm, m. = objem 2), der Umfang, das Bolumen, Cig. (T.).

obímati, mam, mljem, vb. impf. = objemati, Cig., Jan., Mik.

obímčkati, am, vb. pf. = objeti (v otročjem govoru), Cig., Jan., K.

obímek, mka, m. die Umarmung, C.

obímen, mna, adj. Volumsē: obīmna enota, Cig. (T.).

obimomèr, méra, m. der Volummesser, Cig. (T.).

obimovít, adj. voluminös, Cig. (T.).

obíniti, ſnem, vb. pf. (nam. obimniti) = objeti, Mur., C., Mik., vžhŠt.

obínjanje, n., Npes.-Vraz, pogl. objemanje.

obínjati, am, vb. impf., vžhŠt, pogl. objemati.

obinjávati, am, vb. impf., C., pogl. objemati.

obírač, m. 1) ktor kaj obira (n. pr. sadje), der Ableser, der Abnehmer, Cig., Jan.; — 2) na drog pritrjen košek, s katerim se sadje obira, jvžhŠt.

obíranje, n. 1) das Abklauben, das Ableßen, das Abnehmen; — 2) das Verleumden.

obíratev, tve, f. das Abklauben, das Abnehmen, Cig., Jan.; o. sadja, Šol.

obírati, bîram, vb. impf. ad obrati; 1) abpflücken, ableßen, abnehmen; listje, gosenice, sadje o.; — 2) beklauben: kosti obirati, Knochen abklauben, an Knochen knaupeln; — berač hiše obira, der Bettler bettelt von Haus zu Haus, Cig.; pri igri o. koga, jemanden beim Spiel aušziehen; — o. se, lausen, Cig.; ptički se obirajo, die Vögel pußen sich, Cig.; — o. se pri delu = langsam arbeiten, Cig.; on je predolgo se obiral in oprezoval pri svojem poslu, Jurč.; — 3) o. koga, jemanden aušrichten, verleumden; — 4) = izbirati (v neki igri), Vreme-Erj. (Torb.).

obírav, adj. schmähfüchtig, verleumderisch, Cig., Jan.

obíravec, vca, m. 1) = obirač 1), der Ableser, der Abnehmer; — der Abklauber, der Rager, Cig.; — 2) der Verleumder, Cig., Jan., M.

obíravka, f. 1) die Ableserin, die Abnehmerin; — 2) die Verleumderin, Jan.

obířen, čna, adj. ktor rad ljudi obira, verleumderisch, Jarn.

obírek, rka, m. = oberek, das Abgeklaubte, Z.; — obirki, das abgeklaubte Darnfett, C.

obísk, m. der Besuch, Mur., Cig., Jan., nk.

obiskáten, įna, adj. Besuchsē: obiskáni listič = vizitnica, die Visitkarte, Cig.

obiskátnica, f. = vizitnica, die Visitkarte, Cig., C.

obískanje, n. der Besuch, Cig., Jan.

obískati, (iskáti), ščem, vb. pf. bei jemandem einen Besuch machen, besuchen: o. koga, — po nem.

obiskáva, f. = obiskovanje, C.

obiskávati, am, vb. impf. = obiskovati, Mur.

obiskovânje, n. das Besuchen, der Besuch oder die Besuche.

obiskováti, ōjem, vb. impf. Besuche machen, besuchen; frequentieren, Cig., Jan.

obiskovâvec, vca, m. der Besucher, Cig., Jan., nk.

obiskovâvka — objéd

— 729 —

objédanje — objésten

obiskovâvka, f. die Besucherin, Z., nk.

obísniti, ísnem, vb. pf. nam. obvisniti, hängen
bleiben, ogr.-Mik., C.

obist, f. die Niere; pl. obisti, die Nieren; obisti
so se mu vnele, er hat die Nierenentzündung,
Cig.; pasja obist! (kletvica), Dol. - Levst.
(Rok.).

obisten, tna, adj. Nieren-: obistna pečenka,
der Nierenbraten.

obistiníti, im, vb.pf. = uresničiti, bewahrheiten,
Cig.(T.), nk.

obistje, n. coll. = obisti, kajk.-Valj.(Rad).

obítek, tka, m. 1) s čímer je kaj obito: die
Bretter oder Latten eines Zaunes, C.; —
2) das Beschlagen (3. B. mit Nägeln), C.

obitelj, f. die Familie, Jan., Cig.(T.), Levst.
(Nauk), nk.; — hs.; prim. stsl. obitěl.

obiteljski, adj. Familien-, nk.

obíti, ídem, vb. pf. 1) o. kaj, um etwas herum-
gehen, umsfreiten, Cig., Jan., Vrt.; — 2)
gehen: o. mejo, Cig.; vse je obšel, er war
überall, jvrhŠt.; bereisen: veliko dežel o.,
Cig.; — 3) anwandeln, ergreifen (von Zu-
ständen und Affecten): mraz, groza, strah,
želja, lakota me obide; (pomni: Žalost
mam'co z'lo obgre, Npes.-K.); — 4) o. se
= sv. zakrament prejeti, Krelj; (prim. ob-
hajati).

1. obíti, bšjem, vb. pf. verschlagen, schalen, auš-
zimmern; o. z deskami, Mur., Cig., Jan.;
— z zřebliči o., überzwecken, Cig.; — s koli
o., verpfählen, Cig.

2. obíti, šjem, vb. pf. nam. obviti, Trub.-Mik.
objačeváti, šjem, vb. impf. stärken, kajk.-Valj.
(Rad).

objáčiti, jácim, vb.pf.stärken, verstärken,ogr.-M.

objádranje, n. die Umseglung, Cig., nk.

objádrati, jádram, vb. pf. umsegełn, Cig., nk.

objágnjiti se, im se, vb. pf. gebären (o ovci),
Burg (Rok.).

objáhati, ham, šem, vb. pf. 1) umreiten; o.
mesto; — 2) reitend berciën; o. vso deželo;
— 3) zureiten: objahan konj, ein zugerittes
nes, zaurmrechtes Pferd, Cig.

objárčiti, jârčim, vb. pf. bespringen (vom Bock),
betreten (vom Hahn), C.

objárkati, jârkam, vb. pf. mit einem Graben
oder mit Gräben umgeben, Cig.

objármiti, im, vb. pf. ins Joch spannen, Jan.(H.).

objasnílo, n. die Erläuterung, Cig.(T.).

objasniti, ním, vb. pf. 1) heiter machen, Cig.,
Jan., M.; — 2) erläutern, Cig.(T.); (hs., rus.).

objasnjeváti, šjem, vb. impf. ad objasniti;
1) aufheizten, Glas.; — 2) erläutern, Cig.
(T.); tudi: objasnjevati.

objáva, f. die Veröffentlichung, die Bekannt-
machung, C., nk.

objáviti, im, vb. pf. öffentlich bekannt geben,
veröffentlichen, nk.; = naznaniti, kundgeben,
melden, Jan.

objávljati, am, vb. impf. ad objaviti, nk.

objávnica, f. der Anviobrief, Jan.(H.).

objéd, f. 1) der Abfraß (3. B. von Raupen),
C.; — 2) der Teufelsabbiss (succisa), Z.; —
3) der Gram, der Harm, Mur., C.

objédanje, n. 1) das Abfressen; — 2) die
Ehrabschneidung, Cig.

objédati, am, vb. impf. ad objesti; 1) rings=
herum abfressen: živina objeda mladje, Cig.;
— 2) durch Abfressen schädigen; benagen,
Cig.; — wundreiben: črevelj me objeda,
C., Z.; — beschmaßen, Cig.; o. koga, je=
mandes Vermögen verzehren, Cig.; — 3) auš=
richten, verleumden; — 4) o. se, sich abhär-
men, Cig.; — 5) o. se, übermäßig fressen,
ogr.-C.

objédavec, vca, m. der Ehrabschneider, Cig.,
C., ZgD.; tudi: objédavec: zavezal je jezik
opravljivim objedavcem, Ravn.-Valj.(Rad).

objědek, dka, m. das rings Abgefressene oder
Abgenagte, C.; der Birn- oder Apfelbußen,
Gor.; — objedki, die Viehfutterüberreste,
GBr'da.

objédén, dna, adj. = objesten, muthwillig,
frech, Habd., C.; objedno tele, C.; njih konji
so objedniši kakor volkovi na večer, Dalm.

objedljiv, íva, adj. 1) schmarogerisch (von den
Raubbienen), Mur.; — 2) verleumderisch,
Jan.(H.).

objedljivvec, vca, m. 1) der Schmaroßer, C.;
— der Raubbienenstock, M.; — 2) ein ver-
leumderischer Mensch, Jan.(H.).

objědnica, f. eine Krankheit infolge übermäſi-
gen Fressens, die Fresswehe (bei den Pferden),
Cig.

objédnost, f. = objestnost, frecher Muthwille:
iz objednosti, Dalm.; die Ausjellassenheit,
Krelj.

objedováti, šjem, vb. impf. 1) = objedati,
benagen, Guts.(Res.)-Mik.; — 2) o. se, sich
muthwillig benehmen: zanikarni se v njego-
vih dobrotah objedujo, Krelj.

objědrje, n. die Kernhülle, Cig.(T.).

objěkt, m. predmet, das Object.

objektíven, vna, adj. stvaren, nepristranski,
objectiv, Cig., Jan., Cig.(T.). nk.

objektivnost, f. stvarnost, nepristranstvo, die
Objectivität, Jan., Cig.(T.), nk.

objém, jéma, m. 1) die Umarmung, Cig., Jan.,
M., nk.; — 2) (po češ.) der Umfang, C.,
Cig.(T.).

objěmanje, n. das Umarmen, die Umarmungen.

objěmati, mam, mlsem, vb. impf. ad objeti;
umfassen; ktor preveč objemlje, malo ob-
jame = wer viel beginnt, endet wenig, Cig.;
= umarmen; o se, sich umarmen.

objemávati, am, vb. impf. = objemati, Kast.

objémčkati, am, vb. pf. = objeti (v otročejm
govoru).

objěmljaj, m. = objem, LjZv.

objemováti, šjem, vb. impf. = objemati, M.

objěst, f. der Muthwille, der Uebermuth, die
Ausgelassenheit, die Frechheit, Cig., Jan., Cig.
(T.), C.; norčaste iz objesti govoriti, Kast.
(N. c.).

objésten, stna, adj. muthwillig, Cig., Jan., Cig.
(T.), C., Ip. - Mik.; brcate, kakor objestni
telci, Dalm.; o. je, der Kitzel sticht ihn, Cig.;
frech, C., Mik.; objestno se smejati, Jsvkr.;
ausgelassen, wohltüstig, Alas.; objestni in sra-

objěsti — obkládat

— 730 —

obkládati — obkrţžati

motni ljudje, Krelj; („eig. voll angegegen“, Mik. V. G. I. 344.).

objěsti, jém, vb. pf. 1) abessen, abfressen; gosenice so zelje objedle; — abspülen: voda je breg objedla, Cig.; — wund reiben: crervelj me je objedel, C., Z.; — o. koga, jeman- den beschmausen, sein Vermögen abschmausen oder aufzehren: bogatina o., Cig.; — 2) o. se, sich überessen, C.; veliko njih se je do smrti objedlo, Dalm.; o. se česa, Z.; — vom Wohlleben übermuthig werden, Z.

objěstnež, m. der Muthwillige, der Uebermuthige, Cig.

objěstnost, f. der Muthwille, die Ausgelassenheit, Kras, Cig., Jan.; o. telet, Jsvkr.; die Frechheit, Dict.-Mik., C.

objestováti, ûjem, vb. impf. muthwillig, frech sein, C.

objéti, jámem, vb. pf. umfassen; o. koga črez pas; — herumlangen, Cig.; motvoz ne objame, Z.; — umarmen; — (obimem, Trub.-Mik.).

objétje, n. das Umfassen: die Umarmung.

objězd, m. 1) der Kreisritt, Cig.; — 2) das Bereiten, Cig.

objezdáriti, ârim, vb. pf. = objezditi 2), Jan. (H.).

objězditi, jězdim, vb. pf. 1) umreiten; — 2) reitend besuchen, bereiten: o. mejo, Mur., Cig.; — 3) konja o., das Pferd zum Reiten geschiefen machen, zureiten, Cig.

objězdnik, m. der Bereiter, der Ueberreiter, Jan.(H.).

objezití, ím, vb. pf. umdämmen, bedeichen, Cig.

objěža, f. der Umritt, Cig.

1. objěžati, am, vb. impf. ad objezditi, umreiten, Cig.

2. objěžati, am, vb. impf. ad objeziti; umdämmen, bedeichen, Cig.

objôk, m. das Beweinen, C.; objoka vredna nespaket, Ravn.

objókanje, n. das Beweinen, tudi: objokânje: objokanja vreden, Valj.(Rad).

objókati, kam, čem, vb. pf. 1) beweinen, Mur., Cig., Jan.; — 2) objokan, verweint: ves objokan, juzhŠt.; objokane oči, Cig., C.

objokovánec, m. der Beweinte, Ravn.-Valj. (Rad.).

objokovânje, n. das Beweinen; objokovanja vreden, beweinenswert, Cig.

objokováti, ûjem, vb. impf. beweinen, Mur., Cig., Jan., nk.

objúgati, gam, žem, vb. pf. = obgugati, C.; kolo se objuže, das Rad wird wackelig, C.; kri človeku o., das Blut in rauschere Bewegung versehen, Vrtov. (Km. k.); drobei se objužejo, die Theilschen geraten in Bewegung, Vrtov.(Km. k.).

obkáj, adv. = zakaj? Trub.

obklád, kláda, m. der Umischlag, Cig., M.; gorke obklade na ud devati, Cig.

obkláda, f. 1) = obklad, Cig., M.; — 2) die Holzverkleidung, das Fournier, Jan.

obkládar, rja, m. mízar o., der Fournier- tischler, Vrt.

obkládati, am, vb. impf. 1) herumlegen, Mur., Jan.; obkladati snope v kozolec, Kr.; — 2) belegen, Cig., Jan.; — fournieren, Jan.; — o. kolo, ein Rad gelgen, V.-Cig.; — z delom koga o., jemanden mit Arbeit belasten, Z.; o. se s tujimi skrbmi, sich fremde Sorgen aufladen, Krelj; — o. koga s priimki, jeman- den mit Schimpfnamen belegen, Z., D Sv.

obkládek, dka, m. der Umischlag, der Ueberschlag, Mur., Cig., Jan.; mrzli obkladki, kalte Umschläge, nk.; — das Thürsutter, Jan.

obkláden, adj. Fournier: obkládna deščica, Cig.

obklásti, kládem, vb. pf. 1) umschlagen, Mur.; — 2) belegen: obkladen z nevoljami, mit Ungemach beladen, C.

obklê, adv. um welche Zeit? C.

obklêčati, im, vb. pf. knican bleiben.

obkléstiti, im, vb. pf. = oklestiti, Z.

obkmštovanje, n. der Anbau, DZ.

obkmštovati, ujem, vb. pf. das Feld bestellen, Cig., C., Gor.

1. obkóliti, kólim, vb. pf. einpfählen, verpaliffsdieren, Cig., Jan.; tudi, obkoliti.

2. obkóliti, kólim, vb. pf. untringen, umzingeln, Cig., Jan., C.; — stsl., hs.

obkoljeváti, ûjem, vb. impf. ad 2. obkoliti; umgeben, Cig. (T.); cernieren, Navr. (Let.).

obkóp, kópa, m. die Verschanzung, Cig., Jan.; der Wall, M., Valj.(Rad).

obkópati, kópljem, in: -páti, âm, vb. pf. umgraben; verschanzen, mit Wall und Graben umgeben, Cig.

obkorê, adv. um wieviel Uhr, um welche Stunde? Mur., Cig., Jan., Levst.(Sl. Spr.), (tudi: obkevrê, Levst.[Sl. Spr.]).

obkorêj, adv. = obkore, Cig., Jan.

obkoreničiti se, řčim se, vb. pf. = obkoreniniti se, Z.

obkoreniniti se, řnim se, vb. pf. = okoreniniti se, sich bewurzeln, Z.

obkosítратi, am, vb. pf. verzinnen, Mur.

obkráj, krája, m. 1) der Rand: mesečni obkraj, Glas.; — das Schiffshord, Cig.; — 2) das Gešims, C.

obkrájec, jca, m. die Einfassung, DZ.; — der Tuchrand, Z.

obkrájek, jka, m. das Gebräme, Pot.-M.

obkrájen, jna, adj. Rand-, Jan.; obkrájni pripiski, Randglossen, Jan.; obkrajni žarki, Randstrahlen, Žnid.; obkrajno živčevje, das peripherische Nervensystem, Evj. (Som.); — obkrajno morje, das Küstenmeer, Jes.; obkrajno gorovje, das Randgebirge, Cig. (T.).

obkrajina, f. kar je ob kraju: pocestne obkrajine, Bankete, Levst.(Cest.).

obkrâjnica, f. die Randbemerkung, die Marginalie, Cig.(T.), Navr.(Kop. sp.); — die Randverzierung, DZ.

obkráti, adv. allsgleich, C.

obkrevsáti, âm, vb. pf. abweichen, abschleifen: o. škornje, Cig.

obkriviti, im, vb. pf. beschuldigen: o. koga česa, Cig., M.

obkrţžati, am, vb. impf. ad obkrožiti; umgeben: kraj je bil strašen, obkrozalo ga

obkrožávati — obladník

— 731 —

obládnost — oblakovit

je skalovje, Erj. (Izk. sp.); slab zrak nas obkroža, *LjZv*.

obkrožávati, am, *vb. impf.* = obkrožati, *nk.*

obkróžen, žna, *adj.* dem Kreise umschrieben (math.), *Cig.(T).*

obkróžiti, im, *vb. pf.* umgeben, *Cig.*

*óbla, f.* = krogla, *Cig.*

obláčati, am, *vb. impf.* = oblačiti, ogr.-Valj. (Rad).

obláček, čka, *m. dem.* oblak; das Wölken; o. v očeh, das Augenwölken, *Cig.*

obláčen, čna, *adj.* wöllig, umwölkt: oblačno nebo; oblačno je, der Himmel ist bewölkt; — oblačno steklo, ein mattes Glas, *Cig.*

obláčenje, *n.* das Ankleiden.

oblačica, *f.* die Gewitterwolke, *Z.*; oblačici zvoniti, droßendem Gewitter läuten, *Z., Dol.*; v spanju niso vedeli, kaka oblačica se zbira črez nje, *Jurč.*; — das Wölken, *Vrt.*; lahke, redko razstlane oblačice so mrlele po obzorju, *LjZv.*

obláčič, *m. dem.* oblak; das Wölken, *Cig., Zora, Cv.*

oblačitce, *n. dem.* oblačilo; das Kleidchen, *Cig.*; — das Schirmfutteral, *Gor.*

oblačíten, *ina, adj.* Kleider, *Mur., Jan.*

oblačitnica, *f.* die Kleiderkammer, *Cig., Jan., C., Levst.(Pril.)*; — die Sacristei, *C.*

oblačitničar, rja, *m. der Kleiderkammerer, Cig.*

oblačilo, *n. das Kleidungsstück; volneno, vsehnje o., das Woll, Alltagskleid*; — = obleka, die Bekleidung: o. in obutalo (= obutel), *Ravn.-Valj.(Rad).*

oblačitski, *adj.* = oblačilen, *Mur.*

oblačina, *f.* 1) oblačno vreme, trübes Wetter, *C.*; — 2) die hautartige Schale der Früchte, *V.-Cig.*; beſ. die grüne Nuiſſchale, *Cig., C.*

obláčiti, im, *vb. impf. ad obleči*; 1) ankleiden, anziehen; — o. se, sich ankleiden, sich anziehen; sich kleiden; v svilo se o.; — mit einem Ueberzug oder mit Ueberzügen versehen, *Cig.*; — 2) oblačiti, ím, umwölken, *Cig., Jan.*; Bog oblači, Bog prevedri, *Npreg.-Jan. (Slovn.)*; o. se, sich umwölken, sich mit Wolken überziehen; nebo se oblači; nav. samo: oblači se, der Himmel umwölkt sich.

obláčje, *n. coll.* Wolken, *Cig.(T).*

obláčnat, *adj.* = oblačen, *Mur.*

obláčnost, *f.* die Umwölkung.

obláda, *f.* die Besiegung, der Sieg, *Mur., Cig., Jan.*

obládanje, *n.* die Besiegung, der Sieg, *Dalm., ogr.-Valj.(Rad).*

obládati, am, *vb. pf.* überwältigen, bezwingen, besiegen, *Mur., Cig., Jan., Glas., ogr., kajk.-Valj.(Rad)*; mesto je obladano in vzeto, *Krelj*; o. samega sebe, o. prehudobno naturo svojo, *kajk.-Valj.(Rad)*; o. svet, *ogr.-Valj.(Rad)*; den Sieg erringen, siegen, *Cig., Krelj, Dalm., ogr., kajk.-Valj.(Rad).*

obládavec, *vca, m.* der Bezwinger, der Sieger, *Dict., Mur., Cig., Jan.*

obládavka, *f.* die Siegerin, *Dalm.*

obládjati, am, *vb. pf.* umschiffen, *Mur.*

obladník, *m.* der Sieger, *C.*

obládnost, *f.* = oblada, der Sieg, ogr.-Valj. (Rad).

oblág, lága, *m.* = oblaga 1), *Guts.-Cig., Mur.*

oblága, *f.* 1) das Pflaster, *Mur., Jan., C.*; (das Stein- und Wundpflaster, *C.*); — 2) őblaga, tako se imenujejo tiste diljice, s katerimi se pri žagi debelost odmerja deskam, *Savinska dol.*

obláganje, *n.* das Umlegen; — das Belegen.

oblágati, am, *vb. impf. ad obložiti*; 1) herumlegen, *Mur., Jan.*; oblagati črto s ploskvijo, eine Fläche um eine Linie umlegen (math.), *Cig.(T.)*; — 2) belegen, *Cig., Jan.*; befrachten, beladen, *Cig.*; — o. koga z nadlogami, *Trav.-Valj.(Rad).*

oblagáti, lážem, *vb. pf. pogl.* oblegati (lážem).

oblagodáriti, dárim, *vb. pf.* Segen verleihen, segnen, *Mur., oblagodari naj ženo Bog, Ravn.*

oblagorováti, ûjem, *vb. pf.* (preijend) segnen, benedeien, (oblagro-) *Mur., Cig.*

oblagorovávec, *vca, m.* der Segner, (oblagro-) *Ravn.-Valj.(Rad).*

oblagoslávljati, *am, vb. impf. ad oblagoslovitvi; segnen, M., Vrt.*

oblagoslovíti, ím, *vb. pf. segnen, Mur., ogr.-C.*

oblágva, *f.* = blagva, *C.*

oblakhotiti, ím, *vb. pf. Mur, Cig.*; pogl. oblehkotiti.

oblájati, jam, jem, *vb. pf. umbellen, Cig.*; pes je zdaj to, zdaj ono živinče oblajal, *Jurč.*

oblájst, *m.* der Waid (isatis tinctoria), *Mur., Cig., Jan., Tuš.(R.)*; — prim. it. glasto, glastro, der Waid, *Erj.(Torb.)*

oblájstov. *adj. Waid* =: o. pepel, die Waidasche, *Cig.*

1. oblák, *m.* 1) die Wolke; hudi oblaki, die Gewitterwolken, *Cig.*; oblaku zvoniti (vom Wetterläuten, *Dol.*; = k őblaku zvoniti, *Rib.-Cv.*; na oblak streljati, *Navr.(Let.)*; iz velikega oblaka majhen dež = viel Geschrei und wenig Wolle, *Cig.*; kopasti, mrežasti, plastasti oblak, die Haufen, *Feder*, *Schiichtenwolke, Jes.*; oblaki se podijo, die Wolken treiben; oblaki se stepajo, die Wolken ziehen sich zusammen, *Cig.*; oblak se je utrgal (pretrgal), ein Wolkenbruch gieng nieder; — 2) die grüne Nuiſſchale, *Cig., Malhinje(pri Devinu)-Erj.(Torb.)*; — 3) die dichtere Schichte, die sich auf Flüssigkeiten (wie Krautwasser, Essig, Milch) bildet, die Haut, *C., jvzhSt.*

2. oblák, *m.* der Kugelstein, *Mur., Notr.-Cig., Jan., Svet.(Rok.)*; — prim. obel.

oblákast, *adj.* wolkenartig, *Cig.*; gewölkt (min.), *Cig.(T.)*

oblákinja, *f.* vila oblakinja, die in den Wolken wohnende Bila, *Prip.-Mik.*

oblakoplóden, *dna, adj.* wolkenerzeugend: oblakoplodne gore, *Glas.*

oblakoróden, *dna, adj.* wolkenerzeugend, *Jan.*

oblákovec, *vca, m.* = oblikovec, das Rundholz, *Cig.*; — prim. obel.

oblákovina, *f.* die äußere, grüne Nuiſſchale, *Cig., C., Mik., Tuš.(R.), Gor., Kras.*

oblakovit, *adj.* voll Wolken, *Zora-C.*

oblámati — oblástnost

— 732 —

oblastovânje — oblážiti

oblámati, mam, mljem, *vb. impf.* = oblamljati,
*Mur., Cig.*

oblámljati, am, *vb. impf. ad oblomiti, ringsum*
abbrechen, Cig., Jan.

obláneč, nca, m. nav. pl. oblanci; 1) die Hohelspäne: das Bierzeichen, Kr.-Cig.; — 2) dijice pri žagi, s katerimi se debelost odmerja deskam, Notr.

oblánanica, f. der Hohelspan.

oblábanje, n. 1) das Hoheln; — 2) Hohelspäne.

oblást, m. = oblastj, Dict., C.

oblást, f. 1) das beherrschte Gebiet, Cig., Jan., Mik.; Na vojsko brž na mejo vstan, Na kraj oblasti dunajske, Npes.-K.; — der Besitz, C.; der Bauerngrund, C.; — 2) die Gewalt, die Macht, die Befugniš; kraljeva, očetovska o.; sodnja o., die Gerichtsbarkeit, Cig.; pod svojo oblast spraviti: v svoji oblasti imeti; — o. si vzeti, sich die Freiheit nehmen, Litija - Svet. (Rok.); božja o., die Epilepsie; (iz tega: božjast); božja o. ga meče, Dict.; taiste je ozdravil, katere je božja oblast metala, Jsvkr.; — oblast te udari! o. te meči! (kletvice), Prim.; — 3) die Behörde, die Obrigkeit, Cig., Jan., ogr.-C.

oblást, adj. rundlich, Jan., C.; mrežnica je oblasta, Žnid.

oblásten, stna, adj. 1) mächtig, gewaltig, Jarn., Cig., Jan.; oblasten gospod, ein gar großer Herr, jvzhŠt.; — gebieterisch, herrisch, anspruchsvoll; oblastno govoriti, hoditi; oblastno vedenje; — 2) befugt, competent, Cig., Jan.; za to oblastni uradnik, DZ.; dela, kakor bi bil sam tega oblasten, Polj.

oblástíken, ĺna, adj. Vollmachts-: oblastúlnopismo, die schriftliche Vollmacht, Levst.(Pril.).

oblástúlo, n. die Bevollmächtigung, C.; = pooblastilo, die Vollmacht, Cig.

oblástúti, ím, *vb. pf. 1)* = pooblastiti, ernächtigen, Mur., Cig.; — 2) o. se koga = lotiti se koga, C.

oblástje, n. 1) = oblast 1), das Gebiet, Jan.,
C.; — 2) die Behörde, DZ., Let.

oblástljiv, íva, adj. herrschfüchtig, Cig., C.

oblástljívec, vca, m. der Herrschjüchtige: kralj je bil ošabnež in oblastljívec, Ravn.

oblástljívost, f. die Herrschsucht, Cig.

oblástnež, m. ein herrisch sich benehmender
Mensch, DŠv.

oblástníca, f. die Gewalthaberin, die Gebieterin, Mur., Cig., Jan., C.

oblástníja, f. = oblast 3), oblastvo 2), Cig., Jan.

oblástníjski, adj. = oblastven, obrigkeitlich, Jan.

oblástník, m. der Gewalthaber, der Gebieter;
eine obrigkeitliche Person, Cig., Dalm.; děželski o. (o P. Pilatu), Schönl.

oblástníštvó, n. die Regierung, C.; die Behörde, Jan.(H.).

oblástnost, f. 1) die Competenz, Cig., DZ.;
— die Befugniš, die Gewalt; kakor da bi imel
kako oblastnost do mene (čerez mene), Polj.;
— 2) das herrische Weisen; poznala je njegovo oblastnost in trmoglavost, Zv.

oblastovânje, n. das Aušüben der Gewalt,
die Herrschaft, Dict.; o. na zemlji stoji v
božjih rokah, Dalm.

oblastováti, ûjem, *vb. impf.* die Gewalt aušüben, walten, herrschen, *Dict., Mur., Cig., Jan., Krelj, Cv.*

oblástven, tvena, adj. behördich, obrigkeitlich, nk.

oblástvó, n. 1) die Macht, die Herrschaft, C.;
— 2) die Behörde, die Obrigkeit, Guts., Cig.
(T.), Levst.(Nauk), nk.; okrožno o., die Kreisbehörde, Navr.(Let.); krajevno o., die Localbehörde, DZ.; pomestno o., die Territorialbehörde, DZ.; knjigopisno o., die Registerbehörde, DZ.

oblát, m. die Oblate, Cig., Jan.

oblatar, rja, m. der Oblatenbäcker, Cig.

oblatek, tka, m. dem. oblat, Cig., Jan.

obláti, am, *vb. impf. hobeln*; — iz nem.

oblátiti, blátim, *vb. pf. mit Roth beschmuzen*;
— (pren.) o. koga pred ljudmi in osmešiti,
LjZv.

oblátovec, vca, m. oreh imajoč na sebi še
zeleno lupino, Soška dol.-Erv. (Torb.); —
prim. oblakovina.

oblátovje, n. zelena lupina (oplodje) pri orehu,
Soška dol.-Erv. (Torb.); — prim. oblakovina.

obláz, láza, m. der Umweg, Kras.

oblaziniti, šnim, *vb. pf. auspolstern, Cig., Jan., SIN.*

obláziti, lžazim, *vb. pf. 1)* umkriechen, umschlechen; — 2) schleichend begehen; vše kote oblaziti, alle Winkel auskriechen, Cig.; — besschleichen, Mur.; nesreča me oblazi, das Umglückt sucht mich heim, C.; nejevolja me je oblazila, der Unwille ist mir zur Gewohnheit geworden, C.

oblaznélost, f. die Rückheit, SIN.

oblazněti, ím, *vb. pf. verrückt werden, närrisch*
werden, C., Bes., Let.

oblazniti, nem, *vb. pf. 1)* = obolzniti, C.;
— 2) o. se, auf nüchternen Magen etwas
genießen, die Nüchternheit brechen, (3. B. an
Fasstagen), C.

oblázovati, ujem, *vb. impf. umherkriechen*:
matica oblazuje po skončnici, Levst. (Beč.).

oblazováti se, ûjem se, *vb. impf. nüchtern
tämäus genießen, C.*; — prim. oblazniti 2).

oblážati se, am se, *vb. impf. nüchtern etwas
genießen, C.*; — prim. oblazniti 2).

oblážavati, am, *vb. impf. glücklich preisen, Levst. (Zb. sp.)*

obláženje, n. 1) die Veredlung, Zora; — 2) die
Beglückung, C.

obláževáten, ĺna, adj. seligmachend, heilbrin-
gend, Cig., Jan.

oblážáti, ûjem, *vb. impf. 1)* veredeln, Cig.,
Jan.; — 2) beglücken, Cig., Jan.

obláževâvec, vca, m. der Beseliger, der Heil-
bringer, Cig., Jan.

obláževâvka, f. die Beseligerin, die Heilbringerin, Cig.

oblážiten, ĺna, adj. beseligend, C.

oblážiti, im, *vb. pf. 1)* veredeln, Cig., Jan.;
o. govor, Zp.; — 2) beseligen, glücklich machen,
Cig., Jan.

obletbetáti — oblégati

— 733 —

oblegáti — obletávati

obletbetáti, etám, čćem, vb. pf. o. koga, je-
manden beschnattern, einem etwas aufschwachen,
Cig.

oblěč, léča. m. die Kleidung, der Anzug, Mur.-
Cig., Mik., vzhŠt.

oblěčávati, am, vb. impf. = oblačiti, C.

oblěček, čka, m. die Kleidung, C.

obléči, léčem, vb. pf. 1) (ein Kleid) anlegen, an-
ziehen; o. hlače, suknjo; — 2) ankleiden, be-
kleiden; otroka o., o. koga v kaj, einem ein
Kleid anziehen; oblečen, angekleidet; o. je
legel; v svilo oblečen hodi, er geht in Seide
gekleidet einher; — o. se, sich ankleiden; v črno
se o., Trauerfleider anlegen; v belo oblečen,
weiß gekleidet; v kmeta se o., sich als Bauer
verkleiden, Cig.; — 3) überziehen: s kožu-
hovino, z usnjem kaj o., Cig.; — ausziehen,
fournieren: les o., Cig., Jan.; — 4) obleči se,
sich bemölfen, Cig., Jan.

obléči, léžem, vb. pf. 1) belagern, blockiehen,
Mur., Cig., Jan., Krelj; mesto z vojsko o.,
Dalm.; smrtne bolečine bodo srce oblegle,
Jsvkr.; — 2) o. se, sich anschmiegen, passen
(o obleki), Cig., Sol.; oblačilo se obleže
(liegt gut an), Cig., Svet.(Rok.).

oblěčnik, m. der Kleiderkaften, C.

oblěčnina, f. die Bekleidungsgebür, DZ.

oblědati, am, vb. impf. ad obledeti; wieder-
holt blasß werden, Jan., Čb.-Valj.(Rad).

1. obléden, dna, adj. etwas blasß, Jan., Dol.;
o. obraz, Jurč.

2. obléden, dna, adj. 1) närrisch, dumm, Meg.,
Burg.(Rok.); schwachsinnig, C.; unerfahren,
Svet.(Rok.); ti punica obledna! du dummes
Mädchen! Gor.; — 2) ausgelassen, muth-
willig, frech, Dict., Hip. (Orb.), Mur., C;
obledni razposajenci, Cv.; — in frecher
Weise schmarozend, heißhungrig, C., Savin-
ska dol.; — 3) hoffartig, C.; stolß, Guts.

obledeněti, ím, vb. pf. zu Eiš werden, eisig
werden, Mur., C.; rastline obledenijo, ako
po dezju dezěznica zu njih zmrzne, vzhŠt.;
obledenele rastline, vzhŠt.

obléděti, ím, vb. pf. bleich werden, erblas sen;
— verschießen (o barvi); obledeli spomini,
vergilbte Ändenken, Zv.

oblédvati, am, vb. impf. ad obledeti; erblas sen,
Jan.

oblědje, n. die Lendengegend, Jan.

oblědnež, m. = obleden človek, M.

oblédniti, blědnem, vb. pf. = obledeti, M.

oblédnost, f. 1) die Dummheit, Gor.; — 2)
der Uebermuth, die Ausgelassenheit, die Keck-
heit, Dict.-Mik., C.; — 3) der Stolß, Guts.

obledůh, m. ein blässer Mensch, Ravn.-Valj.
(Rad).

oblěga, f. 1) die Belagerung, Cig., Jan., M.,
nk.; — 2) das Liegenbleiben, die Bettlägerig-
keit, Gor.

obléganje, n. das Belagern, M., nk.

oblégati, am, vb. impf. ad obleči (ležem);
1) belagern, Cig., Jan., M., nk.; mesta o.,
Ravn., nk.; — 2) o. se, sich anschmiegen,
Cig.; trdo oblegajoč se, eng anliegend, Sol.;

— 3) (öfter) liegen bleiben, Mur.; — zu er-
liegen pflegen, Mur.

oblegáti, lážem, vb. pf. 1) o. koga, von je-
mandem Lügen erzählen, ihn verleumden,
(oblagati) Cig.; — 2) = nalagati, belügen,
Mur., Cig., Met.

oblegávati, am, vb. impf. ad oblegati (lažem);
= leži trositi, verleumden, (oblag-) Trub.-
Let. 1891, 149.

oblégavec, vca, m. der Belagerer, Cig., C.

oblégniti, légnem, vb. pf. belagern, Jan.

oblehkotiti, ím, vb. pf. erleichtern, kindern,
(oblahk-) Mur., Cig.; bčela drugo pri delu
oblehkoti, Danj.(Posv. p.).

oblěk, m. 1) das Kleid, Guts., Mur., C., ogr.-
Valj.(Rad); — 2) die Rahmen, C.; — 3) die
Schloßschale, ogr.-C.

oblěka, f. die Kleidung, der Anzug; pražnja,
vsednja, (prazniška, vsakdanja) o.; obleka
ne stori človeka, jvzhŠt.

oblěkar, rja, m. der Kleiderhändler, Cig.

oblěkati, am, vb. impf. = oblačiti, C.

oblékovec, vca, m. zelena orehova lupina,
Lašeč-Erj.(Torb.); (menda nam. oblakovec).

oblěn, léna, m. die abgestreifte Schlangenhaut,
Staro Sedlo-Erj.(Torb.).

1. oblěniti se, lěním se, vb. pf. = obleviti se,
sich häuten, Staro Sedlo, Cerovo (GBrda)-
Erj.(Torb.).

2. obleniti se, ím se, vb. pf. träge werden,
Mur.

oblěpek, pka, m. das Pflaster, Jan.

oblepeniti se, ím se, vb. pf. sich belauben, Cig.

oblěpiti, ím, vb. pf. umklenen, Cig.; — be-
kleben, Jan.

oblepotiti, ím, vb. pf. verschönern, Mur.

oblepōtek, tka, m. die Bierde, Guts.(Res.).

oblěpšati, am, vb. pf. = olepšati, Mur.

oblěs, lésa, m. der Büchenschaft, Mur., Cig.;
puškni o., Vod.(Pes.).

oblěsati, am, vb. pf. schüften, Mur.

oblěsiti, ím, vb. pf. = oblesati, Z.

obleseněti, ím, vb. pf. zu Holz werden; er-
harten, Jan.; — erstarren, Z.

obleseniti, ím, vb. pf. holzartig machen: s pre-
tepanjem živini kožo in meso o., Vrtov.
(Km. k.).

oblěsje, n. der Flintenschaft, Cig.

oblěsk, léška, m. der Widerschein, C., oblešk,
kajk.-Valj.(Rad); — das Wetterleuchten, Jan.

oblěsti, léžem, vb. pf. 1) umkriechen, umtschlei-
chen; stari oče je polje oblezel, Z.; — 2)
befriechen, beschleichen, Mur., Cig.

oblestití, ím, vb. pf. überlisten, (perf. „oblá-
stil sem“) Lašeč-Levst.(M.).

oblět, léta, m. der Umflug, Cig.

oblétanje, n. das Umfliegen, M.

oblétati, I. vb. impf. ad obleteti, oblétam; 1)
umfliegen, Cig., Jan., M.; — herumlaufen,
Cig.; — 2) o. se, sich entblättern, Jan.; —
II. vb. pf. oblétam, mit dem Herumlaufen
fertig werden: dolgo oblétam, predno vse
oblétam, Valj.(Rad 74, 63).

obletávati, am, vb. impf. umfliegen, Mur., Cig.,
Jan.

oblěten — obličen

— 734 —

oblíčen — oblín

oblěten, tna, adj. nach einem Jahre stattfindend, annuell, Mur., Cig., Jan., Nov.

obletěnje, n. das Umfliegen; tudi: obleténje: o. sveta, das Ende der Welt, Gor.

obletěti, im, vb. pf. 1) umfliegen, Cig., Jan., M.; — herumfliegen: Po mizi mu ga (namr. zlat) zatoči. Da po nji trikrat obleti, Npes.-K.; — 2) fliegend bejuchen, befliegen, Cig.; — rdečica jo obleti, Röthe überzieht ihr Gesicht; — — obiti, antwanderl: vse je strah obletel, Ravn.-Mik., C.; — 3) ringsumm herabfallen: cvetje je obletelo; — o. se, sich entblättern, das Laub verlieren; drevje se obleti; — tudi: obleteti = o. se: roža obleti, C.; obletel, entflaubt, Cig., Jan.

obletévati, am, vb. impf. = obletovati, Jan.

oblětnica, f. der Jahrestag, die Jahresfeier, das Anniversarium; o. poroke, smrti, ustanove itd.

obletováti, ûjem, vb. impf. ad obleteti; 1) umfliegen; — herumfliegen: matica obletuje około panja, Levst.(Beč.); — 2) fliegend bejuchen, abfliegen; lastovica obletuje znane kraje; — 3) ringsum herabfallen (von den Blättern), Cig., Jan.; — o. se, die Blatter verlieren, sich entblättern; drevje se jeseni obletuje.

oblévati, am, vb. impf. = oblivati, ogr.-Valj.(Rad).

obľéviti se, ím se, vb. pf. sich hǎuten: obleviti se mora raku tudi želodec, Erj.(Izb. sp.).

oblězniti, nem, vb. pf. = obolzniti, ablecken, M., C.

oblezováti, ûjem, vb. impf. ad oblesti; 1) umkriechen; — 2) bekriechen, beschleichen.

obléžati, ím, vb. pf. liegen bleiben; pijanec je padel in obležal na cesti; — abliegen: sadje mora obléžati, obležano (nam. obležalo) sadje, abgelegenes, mürbes Obſt, C.

oblěžec, žca, m. der Belagerer, Hip.(Orb.).

oblěžen, žna, adj. Belagerungs-, Jan.(H.).

obleženee, nca, m. der Belagerte, Cig., Jan.

obležénje, n. die Belagerung, Dalm.

obležník, m. der Belagerer, Cig.

oblica, f. 1) ein runder Körper: der Ball, die Kugel, Mur., Cig., Jan., C.; ustavljal je ognjene oblice in puščice, Cv.; — eine rundliche Knolle: krompir v oblicah, gekochte ganze Erdäpfel; — kuhana drobná repa, Goriska ok., Lašče in drugod - Erj. (Torb.), Jarn., Cig., C.; repa v oblicah, Z.; — der Nollſtein (kamen, kateri se je v potočni strugi obruſil), Notr.-Erj.(Torb.), Erj.(Min.); — eine runde Erfühung, Cig.; — 2) die Oranienkirsche, Cig.; — 3) óblica, die Rundung, Svet.(Rok.).

1. oblič, m. = obličeje, Mur., Cig.

2. óblič, m. der Hobel; — iz nem.

obličaj, m. 1) das Gesicht, Mik., kajk.-Valj.(Rad); na obličaj natekniti korelek (larfo), LjZv.; — 2) die Form, Jan., C., kajk.-Valj.(Rad), Zora.

obličast, adj. fugelicht, rund, Mur., Cig.; obličast, Jan.

1. obličen, čna, adj. 1) Gesichts-, Jan.; oblična kost, der Backenknochen, Zora; — 2) von

schönem Angesicht, C.; hübsch, Z.; — 3) formell, Jan., Zora, Nov.; (prim oblika).

2. obličen, čna, adj. rundlich, Z.; — oblični ogel, der Kugelwinkel, Cig.

obličeváti, ûjem, vb. impf. ad obličiti, formen, Jan.; — stsl.

obličica, f. dem. obliča, das Kügelchen, Cig.

obličina, f. = olupck od krompirja ali repe, Notr.

obličiti, lčim, vb. pf. 1) formen, Jan.; (stsl.); — 2) o. se, ein volles Gesicht bekommen, Cig.

obličeje, n 1) das Untflüg, das Gesicht; od obličja do obličja, von Angesicht zu Angesicht; pred obličjem srдtega in pravičnega sodnika, Jsvkr.; — 2) = krinka, die Maske, Temljine (Tolm.) - Štrek. (Let.).

oblička, f. das Bällchen, Mur.; — das Schrotkorn, C.

obličnica, f. die Maske, Jan., C.

obličnost, f. die Förmlichkeit, Jan., DZ.

obligácija, f. dolžno pismo (države, dežele, občine i. t. d.), obveznica, die Obligation, Cig., Jan., nk.; predstvena o., die Prioritätsobligation, DZ.

oblíjati, am, vb. impf. ad obliti; = oblivati, ringsherum o. auf der Oberfläche begießen, Mur., Cig., Jan.

oblik, m. 1) = 1. oblika, Valj.(Rad); — 2) = 1. lik 2), der Glanz, die Politur, Jan.(H.).

1. oblika, f. die Form, die Gestalt, Cig., Jan., nk.; — das Format, Jan.

2. óblika, f. eine runde Holzstange, C.; — eine runde eiserne Stange der Klempner (Wulſtstange), V.-Cig.

oblíkast, adj. rund, Z.; oblikasto oglje, die Zapfenkohle, V.-Cig.

oblíkati, am, vb. pf. = olikati 1), Z.; o. se = olikati se, C.

oblíkav, adj. = oblikast: o. les, rundes, noch unbehauenes, unabgezimmertes Holz, C., Z.; — o. obraz, ein rundes Gesicht, Dol.

oblíkavec, vca, m. ein unabgezimmerter, noch runder Baumſtamm, Z.

oblikosłvje, n. die Formenlehre (gramm.), Jan., nk.

oblíkov, adj. noch rund, unabgezimmert: o. les, Z.; (nam. oblikav?).

oblíkovec, vca, m. ein runder, noch unbehauener, unabgezimmerter Baumſtamm, V.-Cig.; — der Prügel, SlGor.; okroglo (oblo) poleno, Litija; oblikovci, das ungeſpaltene Prügelholz, das Kuüttelholz, V. - Cig., Pjk. (Črt.), vžhŠt.; (nam. oblikavec?).

oblíkoven, vna, adj. formał, Cig.(T.); — oblikovna beseda, das Formwort (phil.), Cig. (T.).

oblíkovina, f. rundes, unabgezimmertes. noch mit der Rinde verſehenes Holz, C.; (nam. oblikavina?).

oblíkovje, n. die Formen, die Formenlehre (gramm.), Jan.

obliłiti, im, vb. pf. mit einer Maske verſchen, C.

oblín, m. 1) nerazcepljen, torej še obel krlj ali hlod, Vas Krn-Erj.(Torb.); — 2) ostriči

oblína — obljůbek

-- 735 --

obljůben obłoga

na oblin = do polti, à la Fiesco, Kotorid-Erj. (Torb.).

oblína, f. 1) die Rundung, Mur., Cig., C.; — die Augelsform, Cig., Jan.; — 2) ein rundes, ungespaltenes Stück Holz, C.; — 3) die Mantelfläche eines cy inderförmigen Körpers, Cig., Jan., Cig. (T.); valjeva obлина, DZ.

oblisk, bliska, m. der Schein, der Heiligen-schein, ogr.- C.; der Feuerschein bei einem Branbe, (oblisk) BIKr.; pogl. oblesk.

oblískati, am, vb. pf. umglänzen, umstrahlen, Trub.-M., C.

oblístiti se, im se, vb. pf. sich belauben, Cig.

oblistováti se, ûjem se, vb. pf. = obletovati se: drevje se oblistuje, Cig.

oblíspati, am, vb. pf. verzieren, Cig., Jan.

obliti, im, vb. impf. abrunden, Cig., C.

obliti, lijem, vb. pf. 1) ringsum begießen, umzießen; — 2) übergießen, begießen; platno o. pri beljenju, C.; solze so ga oblige, Thränen überströmten ihn; voda je vse oblila, das Wasser hat alles bedeckt, Cig.

oblív, m. 1) die Begießung, Cig.; — 2) die Stelle, die begossen wird, C.

oblívati, am, vb. impf. ad oblitı; 1) ringz-herum begießen; — 2) begießen; platno o., C.; solze so ga oblivale, er badete sich in Thränen, Cig.

oblízati, žem, vb. pf. belecken, ablecken; oblikan kamen, ein glatter Stein, Z.

oblizávanje, n. das Belecken.

oblizávati, am, vb. impf. = oblizovati, ablecken; pes se obilizava.

oblízek, zka, m. 1) das Belecken, M., C., Valj. (Rad); — 2) etwas Belecktes, Abgelecktes, M.; — 3) der Leckerbissen, Cig., Jan., nk.

oblízljiv, iva, adj. nachhaft, Guts.-Cig.

oblizněla, f. ein nachhaftes Weib, Dol.

oblíznik, m. das Leckermaul, Cig.

oblízniti, lžznem, vb. pf. mit einmaligem Ausstrecken der Zunge ablecken; — luč se obilizne, das Licht slackert auf, Zora; ogenj se je obliznil, das Feuer loderte auf und erlosch, Z.; obliznilo se je = zablisnilo se je, Zora.

oblíznjenec, nca, m. der Schlecker, Cig., Jan.

oblizováníje, n. das Belecken, das Ablecken.

oblízováti, ûjem, vb. impf. ad oblizati, oblizniti; belecken, ablecken; kdor z rokami med meša, prste oblizuje, Cig.; — luč se oblizuje, das Licht slackert, Zora.

oblíž, m. das Wundpflaster, Cig., Jan., DZ., nk.; — hs.

oblížje, n. die nächste Umgebung, Cig., Jan., M., nk.; čedni trg s krasno delanim obližjem, Slovan.

oblížnji, adj. umliegend, nachbarlich, Cig., Jan.; — anliegend (math.), Cig. (T.).

obljůba, f. das Versprechen, die Verheißung; obljuba dolg dela, das Versprechen begründet eine Pflicht, Mur., Cig.; — das Gelübde; obljubo storiti, ein Gelübde ihn; meniška o., das Mönchsgelübde, Cig.; — das Anbot: brez obljube ni kupčije, Cig.

obljůbek, bka, m. das Versprechen, das Versprochene, Mur., Jan., C.

obljůben, bna, adj. Gelöbnis-, Rotib-: obljubni dar, Cig.

obljúbiti, im, vb. pf. 1) versprechen, verheißen; o. komu hěer za ženo; — geloben; obljubljena dežela, das gelobte Land; o. se kam (n. pr. na božjo pot), das Gelübde ihn, irgendwohin zu wallfahrten; obljubljen praznik (katterega si kaka soseska izvoli), der Rotibfeiertag, Ig (Dol.); — (beim Kaufe) anbieten; koliko si cenil, in koliko je obljubil? — 2) versichern: obljubim, da je bilo tako, Cig.; mísli so si, obljubim, gewiš dachten sie, Ravn.; — 3) obljubljen = priljubljen, beliebt, nk.

obljúbljati, am, vb. impf. ad = obletati, Gor.-Erj. (Torb.).

obljúbljenec, nca, m. der Verheißene, Mur., Cig., Ravn.

obljúbljenica, f. die Verlobte, die Braut, Mur., Cig.

obljúbljenje, n. = obljuba, das Versprechen, Guts.(Res.).

obljůbnik, m. der Verheißer, Cig.; — meniški o., der das Mönchsgelübde abgelegt hat, der Prosejs, Cig., Cv.

obljubováti, ûjem, vb. impf. = obetati, Versprechenungen machen, versprechen, Z., nk.

obljúdit, im, vb. pf. = naseliti, bevölkern, Jan., C.

obljudovítiti, štim, vb. pf. = obljuditi, Krempl-M.

obló, n. ein runder Körper: der Ball, Cig., Jan.; die Augel (math.), Cig. (T.); zemeljsko o., die Erdkugel, Cig. (T.), Jes.; — stsl.

oblóčast, adj. bogenförmig, Cig. (T.).

oblóček, čka, m. dem. oblok; 1) ein kleiner Bogen; obločki, die Augenbrauen, Bes.; — 2) das Fensterchen, kajk.-Valj. (Rad).

oblóčen, čna, adj. 1) Bogen=: oblóčni zlog, der Bogenstil, Cig. (T.); — 2) bogenförmig, Jan., Cig. (T.); gewölbt, C.

oblóčiló, n. die Vogenlehre, der Lehrbogen, die Viele, h. t.-Cig. (T.).

oblóčje, n. coll. die Wölbungen, die Bogenstellung, Cig.

oblóčnica, f. 1) die Bogenlinie (math.), Cig. (T.); — 2) der Fensterladen, der Fensterbalken, Mur., Cig., ogr.-C.

oblóda, f. was dem flüssigen Viehfutter bezigemengt wird, als Mehl, Kleien, u. dgl., oder das damit gemengte Viehfutter; dati živini kaj za oblodo, dati ji oblode.

oblódvá, f. = obloda, Jan., M., Sv. Peter pri Gorici-Erj. (Torb.), Gor.

oblóditi, im, vb. pf. vermischen, verwirren, C.; — Mehl, Kleien u. dgl. mit dem flüssigen Viehfutter mischen: živini o., Cig., Gor.

oblóg, lóga, m. 1) die Einfassung, der Rahmen, C.; — 2) die Radkrümme, M., Z.; — 3) der Besaž an einem Kleidungstück, Cig., Valj. (Rad); — 4) das Wundpflaster, C.; — 5) die Querbäume bei einem Gerüst, C.; — 6) (nam. oblok), das Firmament: nebni o., Danj. (Posv. p.).

oblóga, f. 1) was um eine Sache herumgelegt wird, die Umlage, Cig.; — der Umflag:

oblogóten — obmádeževati

— 736 —

obmagováti — obnáditi

mrzle obloge, Vrt.; — 2) die Radfrümme, Jarn.;
— 3) die Einfassung an einem Kleidungstück,
Cig.; — 4) womit etwas belegt wird, z. B.
der Bodenbeleg, DZ.; — die Auspolsterung,
Söl.

oblogóten, tna, adj. gefräßig, C.

oblója, f. = obłoda, Jan., M., C., Trub.-Mik., Bes., Navr. (Let.).

oblójati, am, vb. impf. ad obloditi; Mehl, Kleien
2c. mit dem flüssigen Viehfutter mengen: v.
živini, Cig.

oblók, m. 1) der Bogen, Mur., Cig., Jan.,
nk.; (math., arch.), Cig.(T.); trije obloki v
ušesih, die drei Bogengänge int Dhr, Erj.
(Som.); nebni o., der Baunenbogen, Erj.
(Som.); v oblok zidati, wölben, Cig., nk.;
na oblok, gewölbt, Cig.; nebeški o., das
Himmelsgewölbe, Cig., nk.; — na mleku, ki
se kuha, dela se oblok, C.; — 2) jeder reiß-
artige Bogen um einen runden Gegenstand,
z. B. ein rundes Gesimfe, Hal.-C.; — ob-
loki, debele vitre pri košu, C.; — 3) óblok,
oblóka, das Fenster, Valj. (Rad), ogr.-Mik.

oblőkast, adj. bogenförmig, Mur., Cig., Jan.,
nk.

oblókati, am, vb. pf. wölben, Cig., Jan.

oblókoma, adv. bogenartig, C.

oblóm, lóma, m. der Umbruch, Cig.

oblómek, mka, m. das Bruchstück, Valj. (Rad).

oblomèr, méra, m. der Kugelnesser, das Kugel-
lehr, Cig.

oblómiti, lómim, vb. pf. rings abbrechen: o.
veje, Cig., Jan.; o. led, Vrt.

oblón, m., Cig., Jan., pogl. balon.

óblost, f. die runde Gestalt, Cig. (T.).

oblosün, súna, adj. gefráßig, unmäßig („ker
oblo, neprežvečeno sune“), vzhŠt., ogr.-C.

oblosúnost, f. die Völlerei, die Unmäßigkeit,
obr.-M., C.

oblotóčnik, m. oblotočniki, Rundwürmer (ne-
mathelmia), Cig. (T.), Erj. (R.).

obloúst, ústa, adj. rundmäulig, C.; — oblo-
uste (ribe), die Rundmäuler (cyclostomi),
Erj.(Ž.).

óblovina, f. coll. Hobelspäne, B1Kr.

oblóžci, m. pl. das Getäfel, Jan. (H.).

oblóžek, žka, m. die Umlage (beim Buchdruck),
Jan. (H.); — das Einflaßband, Cig.

obložiti, ím, vb. pf. 1) umlegen: verbrämen,
fassen (n. pr. z zlatom o. kaj), Cig.; — kolo
o., das Rad selgen, Z., Dol.; — eine Fläche
um eine Linie umlegen (math.), Cig.(T.);
— 2) belegen, Cig, Jan., M.; z zaplatami
obložene hlače, Jurč.; austapežieren, Sól;
les o., fournieren, Jan.; z deskami o., aus-
täfeln, Cig.; — 3) beladen, Mur., Cig., Jan.;
vago o. s čim, Jsvkr.; — z delom o. koga,
jemanden stark beschäftigen, Cig.; — obložen,
berauscht, Cig.

oblúčati, am, vb. pf. 1) um etwas schleudernd
werfen, umschleudern, Cig.; — 2) bewerfen:
o. koga zlatom, C.

oblúžiti, im, vb. pf. belaugen, Cig.

obmádeževati, ujem, vb. pf. = omadeževati,
Mur.

obmagováti, ûjem, vb. impf. = omagovati,
Cig.

obmáh, máha, m. die Schwingungsweite, h. t.-
Cig. (T.).

obmájati, ím, vb. pf. = obviseti: muha v
pajčevini, kmet v krčmi obmaji, Polj.

obmāma, f. die Bekörung, Bes.

obmāmiti, māmim, vb. pf. bethören, Jan. (H.).

obmázati, mázem, vb. pf. 1) herumschmieren,
Cig.; — 2) beschmieren, einschmieren, Mur.,
Cig.

obmějek, jka, m. = omejek, der Ackerrand,
Cig., Jan.

obmějen, jna, adj. an der Grenze gelegen,
Grenz-, nk.

obmejeváti, ûjem, vb. impf. ad obmejiti, M.

obmejiti, ím, vb. pf. umschränken, Cig.; um-
grenzen, M.

obmejničiti, nčim, vb. pf. mit Grenzsteinen
umgrenzen, M.

obmèr, méra, m. die Dimension, Cig. (T.),
DZ., Žnid.

obměrek, rka, m. der Umfang (math.), Cig.

obměriti, měrim, vb. pf. ringsum abmessen,
Cig., M.

obměrjati, am, vb. impf. ad obmeriti, Cig., M.

obměsten, adj. zur Umgebung der Stadt ge-
hörig, Nov.; die Stadt umgebend: obměstni
nasipi, der Ringwall einer Stadt, Cig.

obměstje, n. 1) die Bannmeile, das Pomörium,
Cig.(T.), DZ.; — 2) die Umgebung der Stadt,
Cig., Jan.; das Stadtgebiet, das Territorium,
Cig., Jan., DZ.

obmět, méta, m. der Ackerrand, Jan. (H.).

obmétati, méčem, vb. pf. ringsum bewerfen,
umschleudern, Cig.

obmezdíti, ím, vb. pf. besolden, Mur.

obmilováti, ûjem, vb. impf. bedauern, Cig.

obmititi, im, vb. pf. bestechen, ogr.-C.

obmlátiti, im, vb. pf. = omlatiti 1), Jan. (H.).

obměje, n. die Machtsphäre, Cig. (T.).

obmóřčati, ím, vb. pf. verstummen, zu schweigen
anfangen; on pak je obmolčal, Schönl.; vsi
obmolče, Jap. (Prid.).

obmóliti, málim, vb. pf. verschiedene Gebete
verrichten, Gor.; = moleč obhoditi, Z.

obmôŕk, m. das Verstummen, M.

obmóřkniti, módknem, vb. pf. verstumnen.

obmôrje, n. das Meeresgebiet, Jan., h. t.-Cig.
(T.).

obmôrski, adj. am Meere gelegen, Strand-, Jan., C.; obmorski bor, die Meerführe, Cig.

obmotáti, ám, vb. pf. = omotati, Mur.

obmótiti, im, vb. pf. = omotiti, Mur.

obmŕlost, f. die Kataplerie, Jan.

obmutéti, im, vb. pf. = obmutniti, Jan. (H.).

obmútiti, im, vb. pf. = obmutniti, Jan.

obmútniti, mútnem, vb. pf. stummt werden,
Mur., Ravn.

obmúzati, am, vb. pf. ringsum abstreifen, Z.

obmúzniti, múznem, vb. pf. (mit einem Zuge)
ringsum abfreifen, Z.

obnáditi, im, vb. pf. mit Stahl belegen (z. B.
einen Ambosł), Goriš.-Mik., Gor.; v fužinah
obnadijo lemeče, kadar se pokrhajo, Kras.

obnam — obnésti

— 737 —

obnětití — obôbnati

obnam, adv. = iz začetka, izprva, Jan., Glas.

obnáša, f. 1) das Betragen, das Verhalten, Cig., Jan., C.; — die Action, die Geberden, Cig., Jan.; — 2) die Verleumdung, C.

obnášanje, n. 1) die theophorische Procession, Notr.-Levst.(Rok.), Štrek.(Let.), Črniče(Goriš.); — das Kirchweihfest, Ip., Kras. Tolm.-Erv.(Torb.); — 2) das Betragen, das Benehmen; — die Geberden, die Action (z. B. eines Schauspielers), Mur., Cig.; — 3) das Verleumden, C.

obnášati, am, vb. impf. ad obnesti; 1) herumtragen, Cig.; breme o., eine Last tragen, C.; — 2) verrichten: pravično vse o., stara prisega, Kres, II. 523.; službo o. = službo opravljati, C., Zora, SIN.; — 3) verleumden: o. koga, C.; — 4) o. se, sich betragen, sich benehmen; grdo, lepo o. se; — sich geberden, Mur., Jan.; — sich hervorthun, Cig.; o. se s čim, sich mit einer Sache brüsten, Z.; — o. se za koga (kaj), sich annehmen, Z., Burg., Levst. (Zb. sp.), Dol.; — 5) o. se, sich abnüken: cesta se je začela obnašati (= je izvožena, slaba), Gor.

obnašavec, vca, m. der Verleumder, C.

obnášba, f. = obnašanje 4), das Benehmen, ZgD.; — das Geberdenspiel, Cig.

obnavljáč, m. der Erneuerer, C.; — der Re-generator (phys.), Cig.(T.).

obnávljanje, n. das Erneuern, Mur., Jan.; do-mačega ognja o., Navr.(Let.).

obnávljati, am, vb. impf. ad obnoviti; er-neuern; — reactivieren, Jan.; — reprodu-cieren (zool.), Cig.(T.).

obnavljávnost, f. die Reproductionskraft, Cig.

obnážiti, im, vb. pf. načt ausziehen, entblößen, Mur., Jan.; obnažil se je človek, ki z raz-trgano obleko s tujega domov pride, Pod-krnci-Erj.(Torb.); — jemanden arm machen, ihm den Beutel ausleeren, Cig.

obněhje, n. das Firmament, der Himmel, Cig., Jan., Cig.(T.), nk.; premišlejanje obnebja, Ravn.

obnemága, f. = obnemaganje, M.

obnemáganje, n. das Schwachwerden, das Er-fahmen, das Unterliegen.

obnemágati, am, vb. impf. ad obnemoči; die Kraft verlieren, erläshen, unterliegen; o. pod težavo, Bas.; živina pod tovorom obnemaga in pade, Vrtov.(Km. k.); — (rabi se tudi kot vb. pf. = obnemoči).

obnéméti, ím, vb. pf. stumm werden, ver-stummen, Mur., Cig., Jan.; — = sterben, C.

obnemôč, f. die Erschlaffung, Cig.

obnemóči, mórrem, vb. pf. die Kraft verlieren, erläshen; obnemogel, entkräftet, invalid, Cig., Jan., C.; usmiliti se živine, ki na poti ob-nemore, Vrtov.(Km. k.); obnemoči svoje dolgove plačati, insolvent werden, DZ.

obnemóglost, f. = onemoglost, die Entkräftung, die Erschöpfung (als Zustand), Jan. (H.).

obnésti, nésem, vb. pf. 1) herumtragen, Cig.; — 2) behandeln: grdo o. koga, C.; — 3) o. se, ausfallen: letina se nam je dobro

obnesla, Cig.; govoril je o vinstvu, ki se bode toliko obneslo, LjZv.; — gut ausfallen, gedeihen, gelingen, Cig., Jan.; — sich benehmen, Cig.; dobro si se obnesel, Z.; — sich hervorthun, sich auszeichnen, Cig.; o. se komu, sich jemaudem gegenüber (z. B. durch ein großes Geschlecht) auszeichnen, M.; — o. se za koga, sich jemandes annehmen, C.

obnětití, im, vb. pf. Feuer um etwas schüren, umschüren, Cig.; lonec o., BlKr.-M.

obneúmovati, ujem, vb. pf. närrisch werden, Gor.

obnevídeți, vîdim, vb. pf. erblinden, Cig., Jan., M.

obnevóljiti, völjim, vb. pf. = onevoljiti, Jan. (H.).

obnit, niti, f. der Rietkamm am Webstuhl, Plužna pri Bolcu-Erj.(Torb.); = pl. ob-niti, Mur.; die Liże oder Helse am Web-stuhl, Bolc-Erj.(Torb.).

obnóčen, čna, adj. maš über Nacht geschieht, Mur.

obnóčnica, f. die Nachtschicht, Cig.(T.).

obnoréti, ím, vb. pf. ein Narr werden, den Verstand verlieren.

obnoríti, im, vb. pf. bethören, täuschen, be-trücken, Meß, Mur., Boh., Krelj, Svet.(Rok.); menite li, da boste njega obnorili, kakor se človek obnori? Dalm.; glejte, da vas kdo ne obnori! Trub.; slednjega človeka jeza obnori, Jsvkr.

obnós, nósa, m. die Haltung, das Benehmen, C.

obnósiti, nôsim, vb. pf. 1) herumtragen, Cig.; — 2) mit dem Tragen fertig werden: vse bode sama v malin obnosila, Gor.; — 3) = ponositi, abtragen, abnühen: o. obleko, čevlje; obnošena suknja.

obnosljáti, ám, vb. pf. beschnüffeln, Vrt.

obnóša, f. das Betragen, M., Ravn., Slom.; — die Sitte, C.

obnôva, f. die Erneuerung, Cig., Jan.; die Reproduction (zool.), Cig.(T.).

obnovítelj, m. der Erneuerer, Zora.

obnoviteľ, tve, f. die Erneuerung, Cig., nk.; die Reproduction, Jan.

obnoviti, ím, vb. pf. erneuern; pravdo o., den Proces reassumieren, Cig.; — renovieren, Jan.; o. sliko, ein Gemälde auffrischen, Cig. (T.); — reproducieren (zool.), Cig.(T.).

obnovljénje, n. die Erneuerung, die Reno-vierung.

obnovník, m. der Erneuerer, Raič(Slov.).

obnôžen, žna, adj. = obnožnat: o. sat, Cig.

obnôžina, f. der Blumenstaub an den Füßen der Bienen, das Bienenhöschen, Cig., Svet. (Rok.); (obnôžna, Kr.-Valj.(Rad)).

obnôžje, n. = obnožina, Cig., Svet.(Rok.), Nov.; matica ne hodi po obnožje, Levst. (Beč.).

obnôžnat, adj. mit Blumenstaub beladen, Cig.; mit Blumenstaub gemengt: obnožnati med, Levst. (Beč.).

obnôžnja, f. die Concubine, C., Mik.

obôbnati, am, vb. pf. durch Trommelschlag be-kannt geben, Cig.

Slov.-nem. slovar.

47

obôček — oboják

-- 738 --

oboják — obôra

obôček, čka, m. die Augenbraue, C.

obôčen, čna, adj. nam. obločen: obočna jama,
die Gewölbehöhle (geogr.), Cig. (T.).

1. obôčje, n. die Umgebung der Augen, Cig.,
Mik.; — die Augenbrauen, Mur., Jan., Mik.

2. obôčje, n. die (bauchige) Gefäßwand, DZ.;
— prim. bok.

obôd, m. 1) eine runde Einfassung, ein Ring, ein
Reif, eine Zarge; die hölzerne Einfassung des
Mühlfsteines; das Sieb- oder Reiterramen;
— kolesni o., der Radkranz, Cig.; — cvetni
o., das Perigon, Jan., Cig. (T.), Tuš. (R.);
— der den Boden überragende Rand, die
Kimme eines Fasses, der Frosch, Cig.; —
die Hütkrämpe, Cig., C.; — die noch un-
überdachten hölzernen Wände eines Hauſes:
obod ze stoji, vžhSt.; vso hišo so podrli,
samo obod je ostal, Z.; — 2) etwas Höhles,
Ausgeſkrefſenes: ein höhler Schädel, ein aus-
gehöhlter Kürbis, eine ausgeſkrefſene Rübe,
C.; — 3) der Zirkelbogen, Met.; der Um-
kreis, die Peripherie, Mur., Cig., Jan.; der
Kreisumfang, Cig. (T.), Cel. (Geom.).

obôdar, rja, m. ktor obode za sita, rešeta
kroji, Cig., Rib.

obôdast, adj. zargenartig, Z.

obôdec, dca, m. dem. obod; 1) eine kleine,
runde Einfassung: der Ring, Levst. (Nauk);
— 2) eine ausgeſkrefſene kleine Rübe, C.;
— 3) ein kleiner Kreis, nk.

obôdek, dka, m. dem. obod; eine kleine Ein-
fassung, ein kleiner Ring u. dgl., Cig., Jan.

obôden, dna, adj. Peripherie: obodni kot,
Cel.(Geom.); obodna brzina, die Peripherie-
geschwindigkeit, obodna mera, das Spann-
maß, Cig.(T.).

obôdnica, f. = krožnica, die Kreislinie, Cig., Jan.

obôdnik, m. die Perigonblüte, Jan., Cig.(T.),
Tuš.(R.).

obôdvoj, num. = oboj: obodvoji, pridigarji
in poslušavci, Krelj.

obôdvojen, jna, adj. = obojen, beiderseitig, C.

obôdvojíca, f. beide, Jan.(H.).

obogatěti, im, vb. pf. reich werden.

obogátiti, gâtim, vb. pf. reich machen, bereichern;
o. se, sich bereichern; obogačen, bereichert,
Danj.(Posv. p.).

obôhati, am, vb. pf. = obvohati, Mur.

obohávati, am, vb. impf. ad obohati; = ob-
vohavati, M.

obôj, bója, m. der Beschlag, die Schalung; die
Austäfelung, Dict., Cig., Jan.; deščen o.,
die Bretterverschalung, Levst. (Pril.); das
Thür- und Fensterfutter, Cig., Jan.; notranji
o. ladje, die Innenbordsebefleidung, DZ.; —
die aus Brettern bestehende Giebelwand eines
Hauſes oder einer Scheune, Dol., Notr.

obôj, num. der eine und der andere, beide;
beiderseitig; oboja, deželska in duhovska
gospoščina, Trub.; oboje vilice, beide Gabeln;
oboji se motijo, LjZv.; — beiderlei; oboje
vino; — glede rabe prim. dvoj.

oboják, m. der Zwitter, Cig., Jan., M.

oboják, adj. beiderlei, C.; obojako, auf beiderlei
Art, Cig.

obojáštvó, n. das Zwitterthum, C.

obójati, am, vb. pf. mit Farbe anstreichen:
obojani stolpi, LjZv.; — prim. boja.

obôjče, eta, n. das Zwitterding, Jan.(H.).

obôjec, jca, m. = obojak, Cig.

obôjek, jka, m. der Fußlappen, der Schuhfehen,
Habd.-Mik., Dol.-Mik., Istra (v Čičih)-Erj.
(Torb.); — hs.

obôjen, jna, adj. zu beiden gehörig, beide(s)
betreffend, beiderseitig; Mož in oblakov vojsko
je obojno Končala temna noč, Preš.; —
zwitterig, Cig.(T.).

obojeplátén, tna, adj. beiderseitig, Cig.

obojeróčen, čna, adj. zweihändig, Cig.

obojerčnik, m. der Zweihändige, V.-Cig.

obojerčnica, f. die Zweihändige, V.-Cig.

obojespóten, ľna, adj. aus beiden Geschlechtern
bestehend: obojespolno društvo, SIN.

obojestrán, strána, adj. beiderseitig, Jan., Cig.
(T.).

obojestránski, adj. beiderseitig, Cig., C., nk.

obójica, f. beide, Cig.

obójič, adv. beides mal, C.; in beiden Fällen,
DZ.

obôjka, f. = obojek, Rib.

obojnák, m. = obojak, der Zwitter, Mur.

obôjnat, adj. = obojen, Cig., Levst.(Sl. Spr.).

obôjnica, f. deska za oboj: die Schiffplanke,
Cig., DZ.

obôjnik, m. der Zwitter, C.

obôjód, adv. in beiden Gegenden, auf beiden
Seiten, beiderseits, Mur., Cig., C., Mik.

obôk, m. Mur., Cig., Jan., Cig. (T.); pogl.
oblok.

obôknica, f. der Fensterladen, Mur., Cig.,
Jan., SIN.

obokróžiti, im, vb. pf. zurunden, arrondieren, C.
öbol, m. majhen grški denar, der Oboluš.

óbołen, ľna, adj. unpäſlich, kränklich, C.

oboléhniti, čhnem, vb. pf. kränklich werden,
erſchiehen, Cig., C.

obolěnje, n. die Erkrankung, Cig., Jan.

oboléti, im, vb. pf. erkranken.

obolévati, am, vb. impf. ad oboleti; erkranken:
znal je coprati, da so zdravi ljudje obole-
vali, bolni umirali, Jurč.

obolézniti, čznim, vb. pf. mit einer Krankheit
beſتاſten, anſtecken, C.

obolzávati, am, vb. impf. = obolzovati, ab-
lecken, C., jvžhSt.

obólzniti, nem, vb. pf. mit einmaligem Hervor-
strecken der Zunge ablecken, Mur., Jan., Mik.,
jvžhSt.; — iz: oblniti, Mik. 1., G. I. 323.

obolzováti, újem, vb. impf. ad obolzniti, ab-
lecken, Z., jvžhSt.

obör, bóra, m. 1) = ograja, Valj.(Rad); der
Zwinger, Sol.; — 2) das Gebiet, der Bezirk,
Sol.; lovni o., der Jagdbezirk, Sol.; — die
Kategorie, das Gebiet, Jan.; prirodni obori,
die Naturreiche, Jes.

obôra, f. der Thiergarten, Guts., Jarn., Mur.,
Mik.; — ein eingefriedetes Feld, die Koppel,
Jan.(H.).

oboráti — obotávljanje

— 739 —

obotávljati se — obráčati

oboráti, orám, órjem, *vb. pf.* 1) um čtvas
herum ochern, umackeru, *Cig., Jan., M.*; —
2) bepſtügen, *Cig., Jan.*

oborávati, am, *vb. impf. ad* oborati, *Cig.,*
*Zora.*

obórek, rka, m. ein Getreidemaß: o. = pol
kupljenika, C.

oboríło, u. das Fällungsmittel (chem.), *Cig.*
(*T.*); — hs.

oborína, im, *vb. pf.* 1) niederwerfen, beſiegen,
*Prip.-Mik.*; — 2) niederſchlagen (chem.), *Cig.*
(*T.*); kristalaste oborine, krſtallinſche ſedi-
mentgeſteine, *Erj.(Min.)*; — hs.

oboríti, im, *vb. pf.* 1) niederwerſen, beſiegen,
*Prip.-Mik.*; — 2) niederſchlagen (chem.), *Cig.*
(*T.*); o. se, sich niederſchlagen: tvarina
se je iz vode oborila, *Erj.(Min.)*; — hs.

obórkí, m. pl. 1) die Halsſtraſe, C.; — 2) kar
se obere s črev zaklane živine (mast, mre-
nica), (óborki) *jvžhSt.*

obórk, róka, adj. der mit beiden Händen gleich
bequem arbeiten kann, *Habd.-Mik.*; o. težak,
tesar, C.

oboróžati, am, *vb.pf.* = oborožiti, *Navr.(Let).*

oboróžba, f. 1) die Bewaffnung, *Cig., DZ.*;
— 2) die Armatur (phys.), *Cig.(T).*

oboróženec, nca, m. der Bewaffnete, *Mur.,*
*Cig., Jan., Ravn., nk.*

oboróženje, u. die Bewaffnung, die Auſrüſtung,
*Mur., Cig., nk.*

oboróženstvo, n. die bewaffnete Maſt, *DZ.*

oboroževáti, újem, *vb. impf. ad* oborožiti;
bewaffnen, auſrüſten, *Cig., Jan., nk.*

oboróžiti, oróžim, *vb. pf.* bewaffnen, auſrüſten,
*Mur., Cig., Jan., nk.*; tudi: oborožiti, im.

oboséti, ím, *vb. pf.* barfuß werden; (o konju)
die Hufeisen verſieren, C.; — junec obosi,
ako si parklje do živega obrabi, *vžhSt.*

obosíti, ím, *vb. pf.* barfuß machen, o. se =
oboseti, barfuß werden, *Cig.*

obósti, bódem, *vb. pf.* beſtechen, mit Stichen
verwunden; Ga bo obodel mož srditi, Da
ne bo več zdrav mor'biti, *Npes.-K.*

obostrávati, am, *vb. impf.* schärfen, ſpißen,
*Habd.-Mik.*

obstríti, ím, *vb. pf.* schärfen, *Z.*

obót, bóta, m. die Compensation, *Cig.*

obótati, am, *vb. pf.* auſgleichen, *Cig.*; gegen-
feitig auſgleichen: o. stroſke, *DZ.*

obotáva, f. 1) die Geschwulſt (bei einer Wunde),
C.; — 2) das Säumen, das Zögern, *Mur.,*
*Cig., Jan., SIN.*; brez obotave, ohne Um-
ſtände, *V.-Cig., Ravn.*

obotávek, vka, m. das Säumnis, das Zögern,
*Jan.*

obotáven, vna, adj. säumig, zögernd, *Jan.,*
*Vrt., Let.*

obotávica, f. 1) der Taumel (z. B. vom Krauſch),
*Cig.*; — 2) die Geschwulſt, die Entzündung
bei einer Wunde, *Z.*; (prim. obotavljati se.)

obotáviti se, ávim se, *vb. pf.* sich entzünden,
anschwellen (von einer Wunde), *Z., Dol.*

obotávljanje, u. 1) das Anſchwellen einer ent-
zündeten Wunde, *Dol.*; — 2) das Zaudern,
das Zögern; brez obotavljanja, ohne Zögern,
ohne Umſtände.

obotávljati se, am se, *vb. impf.* 1) rana se
obotavlja, die Wunde entzündet sich und
schwillt an, *Z., Fr.-C., Dol.*; — 2) zaudern,
zögern, säumen; (o. [brez: se], *Mur.*).

obotavljáj, m. 1) die entzündliche Anſchwellung
einer Wunde, *Cig.*; — 2) die Zögerung.

obotávljav, adj. = obotavljiv, *Mur.*

obotavljávec, vca, m. der Zögerer, der Säumer,
*Mur., Cig., Jan.*

obotavljávka, f. die Zaudrerin, *Mur.*

obotavljiv, iva, adj. jaumelig, säumig, *Cig.,*
*Levst.(Cest.), Let.*

obotavljívost, f. die Säumigkeit, *Let.*

obotávnost, f. die Säumigkeit, *Jan.*

obozláti, ám, *vb. pf.* mit einem Knoten ver-
tnüpfen, *C.*

obóžati, am, *vb. pf.* arm werden, verarmen,
*Meg.-Mik., Dict., Cig., nk.*; — (arm machen,
*Mur., Cig.*); o. se, arm werden, *Mur., Cig.*;
— nam. oubožati, *Mik. V. G. IV. 264.*

obóžávanje, n. die Vergötterung, *nk.*

obóžávati, am, *vb. impf.* = oboževati, ver-
göttern, *Cig.(T.), nk.*

oboževánee, nca, m. der Vergötterte, *Jan.(H).*

oboževáti, újem, *vb. impf. ad* obožiti; ver-
göttern, *Cig.*

oboževávec, vca, m. der Vergötterer, *C.*

obóžiti, dôžim, *vb. pf.* = pobožiti, zum Gott
machen, vergöttern.

obpás, m. = opas, der Schurz, *Mur.*

obpásati, pâšem, *vb. pf.* = opasati, *Mur.*

obpísati, šem, *vb. pf.* mit einer Umschrift ver-
schen, umschreiben, *Cig., Jan.*; o. kaj s čim,
um eine Figur etwa umschreiben, obpisan,
umschrieben (math.), *Cig.(T).*

obplésati, šem, *vb. pf.* einmal umtanzen, *Z.*

obplóden, dna, adj. perigyn (bot.), *Tuš.(B).*

obpotnína, f. das Terrain am Wege, *C.*

obpustíti, ím, *vb. pf.* verwüsten, *Meg.*; opu-
ščena dežela, *Meg.*

obrába, f. die Abnübung, *C., nk.*; o. kmetij-
skega orodja, *C.*

obrábiti, im, *vb. pf.* abnüßen, *Cig. (T.), C.,*
*nk.*; — o. se, sich abnüßen, *Cig. (T.), nk.*;
—obrabljen, abgenücht, abgebraucht, *Cig., nk.*

obračáj, m. 1) die Wendung, *Cig., C.*; dveh
obračajev še je treba senu, da bo suho,
t. j. dvakrat še je treba seno obrniti, *jvžh-
St.*; — die Umfeh., C.; — 2) der Wende-
punkt, *Jan.*; — 3) die Thürangel, *Mur., Cig.*

obračalíše, n. der Ort, wo man wendet oder
sich umwendet, *Cig.*

obračáňik, m. der Wendeſtock: rokovičarski
o., *Cig.*

obračáló, n. = raženj, der Bratenwender, *Cig.*

obráčanje, u. das Wenden; — das Sichwenden;
— das Verwenden; — prim. obračati.

obráčati, am, *vb. impf. ad* obrniti: 1) um-
wenden, umkehren; o. voz, den Wagen um-
kehren; obračati, mit Wagen und Zugvieh
umkehren; ko sem obračal, strlo se mi je
kolo; o. kože, die Felle auſchlagen, *Cig.*; —
herumbewegen, drehen: o. kolo; o. se. sich
drehen; kolo se obrača; — 2) wenden: o. kako

47*

obračávec — obrádošča

— 740 —

obradováti — obrâst

reč na vše strani; plašč po vetru o., den Mantel nach dem Winde drehen; = suknjo po burji o., Cig.; vodo na svoj mlin o., das Wasser auf seine Mühle leiten; o. se na levo, na desno, nach links, nach rechts Schwentungen machen; o. oči na kaj, die Augen auf etwas werfen, Cig.; hrbet komu o., jemandem den Rücken kehren; pozornost o. na koga (kaj), die Aufmerksamkeit auf jemanden (etwas) lenfen, nk.; vse na dobro o., alles zum Guten wenden; na bolje se obrača, es wendet sich zum Bessern; človek obrača, Bog obrue = der Mensch denkt, Gott lenkt; — o. se, sich (mit Anliegen) wenden; o. se do višje oblasti, eine höhere Behörde anrufen, Cig.; — beziehen: grajo na-se o., Cig.; anwenden: postavo o. na kaj, DZ.; nauk na-se o., eine Lehre auf sich selbst anwenden, Cig.; — v smeh o. kaj, mit einer Sache spotten, sie ins Lächerliche ziehen, Cig.; — 3) verwenden, Gebrauch machen; čas dobro o., Cig.; v zlo o. denar, das Geld mišš brauchen, Cig.; — 4) verfahren, umgehen, gebaren: po svoji roki o., nach eigenem Sinne handeln, C.; ni smel po svoji lastni volji obračati, Guts.(Res.); o. s čim, Jan., Z.; — o. svoje gospodarstevce, seine kleine Wirtschaft betreiben, Vrt.

obračávec, vca, m. der Wender, der Dreher, Cig., Jan.

obračba, f. die Umkehrung, die Wendung, Mur., C.; — božje obračbe, Gottes Fügungen, Ravn.

obračeváti, ûjem, vb. impf. = obračati 4), ge- baren, Npes.-K.

obračitnik, m. das Wendeeisen in den Hammer- werken, Cig.

obračilo, n. 1) die Wendung, Mur.; — der Wendeplag: na obračilih, Z.; — 2) ein Feld- maß von unbestimmter Größe, V.-Cig.; — 3) die Anwendung, C.; — 4) die Fügung: božja obračila, Ravn.; hvaležni bodite Bogu za to ljubeznivo obračilo, Ravn.

obračljiv, iva, adj. drehbar, Cig.; obračljiva cev, das Wenderohr, Cig.

obračník, m. 1) der Wendepunkt, Cig.; — 2) die Ackerwende, Mariborska ok.-C.

obračůn, m. die Abrechnung, Cig., Jan., DZ.; na obračun, à conto, Jan.

obračúnati, am, vb. pf. = obračuniti, Cig.

obračúnica, f. mezdna o., das Lohnabrech- nungsbuch, DZ.

obračúniti, únim, vb. pf. abrechnen, die Rechnung abschließen, Cig., Jan., C.; o. s kom, nk.

obračúnjati, am, vb. impf. ad obračuniti, DZ.

obračůnski, adj. Verrechnungss: o. posel, das Verrechnungsgeschäft, o.dolgovi, Verrechnungsschuldigkeiten, DZ.

obrádek, dka, m. das Rinn; po obradku so rastle šěetine, Jurč.

obrádit se, im se, vb. pf. einen Bart bekomen, Cig., M.

obrádošča, f. die Freude, der Trost, ogr.-C., kajk.-Valj.(Rad).

obradováti, újem, vb. pf. erfreuen, Cig., Jan., ogr.-C.

obradováti se, újem se, vb. impf. den Bart bekommen, Z.

obrájati, am, vb. impf. ad 1. obroditi, Zora.

obrájda, f.=brajda, Danjko(Rok.)-Erj.(Torb.), Zora.

obrájdati, am, vb. pf. z brajdo obdati, Z.

obrájt, m. = obračun, Jan., Cig.

obrájtati, am, vb. pf. 1) = obračuniti; — o. koga = izplačati, C.; — 2) vb. impf. = čisliati, v čislih imeti; — prim. rajtati.

obrájtelj, tlja, m. der Knoten am Rebenstrohband, C.; — prim. rajtelj.

obrajtljáti, ûm, vb. pf. das Rebenstrohband verknúpfen, C.

obrajtváti, újem, vb. impf. ad obrajtati; = obračunjati, Cig., Jan.

obrámba, f. die Beschirmung, der Schutz, der Schirm; lovska o., der Jagdschutz, DZ.

obrámben, bna, adj. Schutz-, Vertheidigungss: obrambna beseda, die Vertheidigungssrede, Cig.(T.).

obrámen, mna, adj. kar je ob rami, kar se ob rami nosi: obrámni koš, der RückenORB, Z.

obrámnicá, f. 1) das Achteljeil, der Achteljem, das Tragband; na obramnicah se nosi obramni koš, Dol., Gor., Tolm.; — 2) der Hosenträger, Cig., Jan.; — 3) das Wehrgehänge, Cig., C.; — 4) = štola, C.

obrán, brána, m. = obramba, nk.

obrâna, f. = obramba, Cig.(T.); — die Vertheidigung, die Apologie, Cig. (T.), C., Nov.

obránati, am, vb. pf. beeggen, Cig.

obranitělj, m. der Vertheidiger, ogr., kajk.-Valj.(Rad).

1. obrániti, bránim, vb. pf. (mit Erfolg) beschügen, retten; dve hiši so obranili (ognju), druge so zgorele; beschirmen, (mit Erfolg) vertheidigen, Cig.(T.); o. se koga (česa), sich jemandes (einer Sache) erwehren.

2. obrániti, ránim, vb. pf. an mehreren Stellen verwunden, Z.; hudo po životu o., „zeracern“, Cig.

obránjenik, m. der Schirmer, der Schuhherr, Meg., Krelj; — der Vertheidiger, ogr.-M.

obrásati, am, vb. pf. ringsum beschmuzen, Lašče-Lcvst.(Rok.).

obrásek, ska, m. = obraslek 1), Mur.

obrásełen, selna, m. = obraslek 1), Vas Krn-Evj.(Torb.).

obrásekle, sleka (selka), m. 1) die Narbe, Vrsno - Erj. (Torb.); — 2) der Rebenhalm, Cig.

obraslíka, f. die Narbe, Savinska dol.

obraslína, f. kar se je obraslo, die Narbe, C.

obrásnik, m. die Narbe, Temljine (Tolm.)-Strek.(Let.).

obrást, rásta, m. 1) der Vollbart, C.; — prvi o., der Milchbart, Z.; — 2) der neue Anflug am Gebüscht, C.; — der Wiederwuchss im Walde, Cig.; — 3) die Verwachsung, C.; — die Narbe, Polj.

obrást, f. 1) parobkova obrast, die Wurzeltriebe, C.; — 2) die Narbe, Cig.

obrástati — obráti

— 411 —

obrástati, am, vb. impf. ad obrasti = obraščati, Levst.(M.), nk.

obrástek, stka, m. 1) der Wassertrieb, C.; — 2) die Verwachsung, Mur., C.; — die Narbe, Notr.

obrásti, rástem, vb. pf. 1) umwachsen; bršljan je obrastel deblo; — 2) bewachsen: s travo obraščen hrib; — o. se, sich bewachsen, (sich bestauden, mit Gras überzogen werden, Federn, Haare bekommen udgl.); parobek se je obrastel; drevo se je obraslo, der Baum hat viel Holz aufgelegt, Cig.; — 3) o. se, wieder verwachsen; rana (na drevesu, na telesu) se obraste; — 4) obrasti = o. se, sich bestauden, Mur.; sich bewachsen: drevo je obraslo, vžhŠt.; s travo obrasti, sich mit Gras bedecken, Dalm.; ptcp. perf. pass. nav. obraščen; obrasten, nk.

obrástiti, im, vb. pf. treten (vom Hahn), Jan. (H.).

obrástlek, stleka (stelka), m. die Narbe, Cig.

obrástlíka, f. die Narbe, Jarn., Mur., Cig.

obrástlína, f. die Narbe, Cig.

obrášča, f. die Narbe, Cig.

obráščati, am, vb. impf. ad obrasti; 1) umwachsen; bršljan deblo obrašča; — 2) bewachsen; trava obrašča grob; — o. se, sich bewachsen, (sich bestauden, sich mit Gras bedecken, Federn, Haare bekommen); — drevesa se obraščajo, die Bäume beholzen sich, Cig.; — 3) o. se, verwachsen, sich vernarben.

obráščenjè, n. der Vollbart, vžhŠt.

obrát, m. 1) die Umkehrung, Cig.(T.); die Umkehr, Cig., Jan., Cig. (T.); die Umdrehung, Cig.(T.), C.; čas obrata, die Umdrehungszeit, Cig. (T.); — na obrat, auf einmal, flugs; Z., vžhŠt.-C.; — 2) die Schwenkung, Cig., Jan.; die Wendung, Jan., Cig. (T.), DZ.; solnčni obrat, die Sonnenwende, Jan.; — der Umschwung, C.; die Peripetie (im Drama), Cig.(T.); igra pride na obrat, Levst.(Zb. sp.); — 3) der Umsatz (von Geld), Cig.(T.); der Verkehr, Bes.; der Betrieb, DZ.; železnocestni o., der Eisenbahubetrieb, DZ.; obratu izročiti železnice, die Eisenbahn in Betrieb sezen, DZ.; — 4) die Redewendung: o. v govorjenju, Cig.(T.); besede in obrati, Cv.; — umetni o., der Künftgriff, Jan.

obráten, tna, adj. 1) umgekehrt, Cig.(T.), nk.; obrátni razmer, umgekehrtes Verhältnis, Cig.(T.); obratni sklep, der Umkehrungsschluß (phil.), Cig.(T.); obratno nihalo, das Reversionsspendel, h. t.-Cig.(T.); obratno sorazmeren, ungerade proportioniert, Cig.(T.), Cel. (Ar.); — 2) drehbar, Žnid.; obratno (im Kreise) se suče vse, Vt.; — 3) flink, Šol.; obraten jezik, geläufige Bunge, Cig.(T.); — 4) Betriebš: obratni dohodik, DZ.

obráti, bérem, vb. pf. 1) abklauben, abpflücken, abnehmen; o. sadje, listje, smolo, gosenice; o. meso s kosti; — 2) beklauben, bepflücken; o. trto, drevo; kost o., ein Bein abknabbern; — vse hiše o., alle Häuser abbetten, Cig.; ausjäcken, ausziehen; o. koga pri igri; — 3) o. koga, jemanden ausjochen, auspußen,

Cig., Jan., M.; — 4) verhören, M.; o. otroka: obran otrok, kateremu je kaka baba naredila, da je izgubilo zdravje in rdečo barvo, katero dotična čarovnica sama dobi, Št.-Pjk.(Črt. 127.); — 5) nabrati, falten, C.

obrátič, m. das Gyrotrop (phys.), Cig. (T.); — češ.

obratíše, n. die Wendung (3. B. bei einer Stiege), DZ.; — solnčno o., der Solstitialpunkt, Cig.(T.), C., Jes.

obrátnik, m. der Wendkreis, C., Sen. (Fiţ.).

obrátnost, f. 1) die Drehbarkeit, Jan.(H.); — 2) die Behendigkeit, Jan.(H.).

obráviti se, im se, vb. pf. kalben, lammen; krava, ovca se je obravila, Cig., Erj.(Torb.), Notr., Dol.

obravnáti, ám, vb. pf. 1) ebnen, Mur.; — 2) zurecht machen, gut machen: vse škode o.; Dalm.; z dobrim o., in Güte abthun, Z., o. stavek, den Redesaj abrunden, Cig.; — otroke o., die Kinder zum Anstand und zu guten Sitten auferziehen, Cig.; — abhandeln, in Ordnung bringen: o. zapuščino, die Verlassenschaftsabhandlung zum Abchluße bringen, Cig.; — 3) žito o., das Getreide durch Reitern reinigen, auſſieben.

obravnáva, f. 1) die Ebnung, M.; — die Ordnung (einer Angelegenheit), C.; — die amtliche Verhandlung, Cig., Jan., C., nk.; — 2) = ravnava, die Behandlung, das Verfahren, Cig., Jan., C.

obravnávanje, n. 1) das Verhandeln, die amtliche(n) Verhandlung(en), Cig., nk.; — 2) das Reinigen des Getreides durch Reitern.

obravnávati, am, vb. impf. ad obravnati; 1) eben machen, Mur.; — (eine Angelegenheit) zu ordnen suchen; — verhandeln; dolgo sta obravnavala, pa se nista pogodila, Dol.; o. zapuščino, den Verlaſs amtlich abhandeln, Cig., nk.; — 2) behandeln, Cig., Jan.; — 3) das Getreide durch Reitern reinigen: žito o.

obravnávek, vka, m. kolikor se enkrat žita v rešeto dene v obravnavanje, Notr., Gor.

obravnáven, vna, adj. Verhandlungš, Abhandlungš, Cig.; obravnavni zvezek, der Verhandlungšfaſſeikel, DZkr.

obravnávnica, f. der Verhandlungſaal, C.

obravnániški, adj. am Equator gelegen, Equatorial: obravníška Afrika, Cv.

obravnováti, šijem, vb. impf. = obravnavati.

obravnovávec, vca, m. ktor obravnuje (žito), der Räder, Cig.

obravnovávka, f. die Räderin, Cig.

obráž, ráza, m. 1) das Antlitz, das Gesicht; gledati koga v o.; povedati komu kaj v o.; na abrazu se mu bere, man kann es in seinem Gesichte lesen; — die Miene; s kislim obrazom, mit saurer Miene; govor z obrazom, die Mienen sprache, Cig.(T.); o. potajiti, sich verſtellen, C.; — die Physiognomie, Cig., Jan., nk.; — 2) das Bildniš, das Porträt, die Abbildung, Cig., Jan., Cig.(T.), nk.; pred svetim obrazom, Guts. (Res.); obrazi trdnjav, Vod.(Izb. sp.); — das Bild: prvotni o., das Urbild, Cig., Jan., v. iz življenja,

obrázar — obrazobôrec

— 742 —

obrazobôrstvø — obrediti

ein Lebensbild, Jan.; — 3) die Form, die Gestalt, Mur., Jan.; telesni o., die Körpergestalt, C.; — das Muster, Mur., Cig.; — 4) der Vorwand: pod takšnim obrazom, pod obrazom pravice, C.; — der Schein: hudobo pod obraz prijaznosti skriti, Jap.(Prid.).

obrázar, rja, m. der Porträtmaler, Cig. (T.), Navr.(Let.).

obrázarica, f. die Porträtmalerin, Jan.(H.).

obrázarstvø, n. die Porträtmalerrei, Jan.(H.).

obrážek, čeka, m. dem. obrazek; das Gesichtchen.

obrazdáti, ám, vb. pf. befüdeln, beschmuchen; otrok vse obrazda pri jedi.

obrázditi, im, vb. pf. 1) mit Furchen umziehen, Z.; — 2) besurchen, Cig.

obrázec, zca, m. dem. obraz; 1) das Gesichtchen; — 2) (po rus., češ.) das Muster, Cig., Jan., nk.; — das Schema, das Paradigma, Cig., Jan., Cig.(T.), C.; — das Formular, Cig., Jan., Cig.(T.), Levst.(Nauk), nk.; — die Formel, Jan., Cig.(T.), Žnid.

obrázek, zka, m. dem. obraz; 1) das Gesichtchen; — 2) das Bildchen, Cig., Jan., C.; majhen obrazek nebeškega veselja, Guts. (Res.); — 3) die Form, die Gestalt, die Figur, C.; mesec se v obrazku srpa kaže, ogr.-Valj. (Rad).

obrázen, zna, adj. 1) Gesichts-: obrázne po-
teze, die Gesichtszüge, nk.; — 2) Porträt,
Bild-, Cig., Jan.; — bildend: obrazne um-
telnosti, bildende Künfte, Cig. (T.), Navr.
(Let.); — bildfam: obrazna tvarina, plasti-
scher Stoff, Cig.(T.); — = slikovit, malerisch,
SIN.; — 3) = v podobi rečen, prenesen,
bildlich, figürlich, tropisch, Cig., Jan.

obrazgáti, ám, vb. pf. Cig., pogl. obrazdati.

obrazíten, kna, adj. = obrazen; bildend; obra-
zůne umetnosti, Cig.

obrazílo, n. die Bildungsfilbe, das Suffig, Jan., Levst.(Nauk), nk.

obrazína, f. die Gesichtsmaſſe, C., Cig.(T.).

obráziti, rázim, vb. pf. 1) riſen, Cig., Jan., C., Erj.(Min.); kamen me je obrazil, Lašeč-Levst.(Rok.); o. se, ſich riſen, C.; — verleſen, vermunden, Meg., C.; — beleidigen, Boh.; — 2) einen Umrıſs machen, V.-Cig.; Pojd' in obrazi S črtami, Živo mi piši Z barvami, Vod.(Pes.); — abbilden, formen, gestalten, Mur., Cig., Jan., Cig.(T.).

obrázka, f. = obrazek, ogr.-C.

obrazlôžba, f. die Begründung, die Motivie-
rung, Cig.(T.), DZ.

obrazložiti, ím, vb. pf. begründen, motivieren,
Cig.(T.), DZ.; obrazloženo mnenje, ein mo-
tiviertes Gutachten, DZ.

obrážnik, m. der Bildner, der bildende Künstler,
Cig.(T.), LjZv.; (der Maler, Ravn.-Valj.
[Rad], Preš.).

obrázništvø, n. die Bildnerkunft, Cig.(T.).

obráznost, f. 1) = obrazovalnost, Cig.; —
2) = fantazija, Cig.(T.); (češ.).

obrazobôrec, rca, m. der Bilderstürmer, Cig.,
Jan.; — stsl.

obrazobôrstvø, n. die Bilderstürmerei, Cig.,
Jan.; — po stsl.

obrazotvóren, rna, adj. Gestalten schaffend, nk.

obrazotvørnost, f. die Gestaltungskraft, nk.

obrazováken, kna, adj. 1) bildend: obrazovalne umetnosti, DZ.; — 2) bildend, Bildung-, nk.

obrazovališče, n. die Bildungsanstalt, Raič
(Slov.); — prim. obrazovati 2).

obrazoválnost, f. die Kraft zu formen, die
Bildungskraft, die Bildungsgabe, Cig.

obrazovânje, n. das Außbilden, die Außbildung, Cig.(T.); die Bildung, Cig.; — prim. obrazovati 2).

obrazovánost, f. die Außbildung, Cig.(T.),
die Bildung, Cig.(T.), DZ., Zora; — rus.

obrazovâtelj, m. der Culturträger, Cig.(T.);
— prim. obrazovati 2).

obrazováti, újem, vb. impf. 1) nam. obraževati: Umtrisse einer Figur machen, V.-Cig.; — formen, Cig.; — abbilden, Cig., Jan.; — 2) (den Geift) ausbilden, bilden, Cig.(T.), nk.; obrazujoči zavodi, Bildungsanstalten, Cig.(T.); (rus.).

obrázoven, vna, adj. obrazovne umetnosti,
bildende Künfte, Cig.(T.).

obrazoznánski, adj. physiognomisch, Cig., Jan.

obrazoznânstvø, n. die Physiognomik, Cig., Jan.

obráženje, n. 1) die Ritzung, die Verlebung:
brez obraženja, unversehrt, Meg.; — 2) die
Abbildung, Vod.(Izb. sp.).

obraževáten, kna, adj. bildend, Jan.

obraževáti, újem, vb. impf. ad obraziti, nk.;
prim. obrazovati.

obřca, f. der Fußtritt, Trťaška ok. - Štrek.
(Let.).

obřcati, am, vb. pf. mit dem Fuße Stöße ver-
jezen, M.; mit Fußtritten tractieren, nk.

obrébati, bam, bljem, vb. pf. = ogristi, be-
heißen, Cig.

obrebćncati, am, vb. pf. benagen: ščurki so
kruh obrebcalci, Z.

obrečénje, n. die Verleumdung, Mur., Trub,
Dalm., Škrb., Vod.(Izb. sp.).

obréči, réčem, vb. pf. 1) versprechen, Cig., Glas., Vrt., Zora, Levst. (Zb. sp.), v Brkinih- Erj. (Torb.); — ansagen: za drugi dan je bil obrečen velik shod, LjZv.; — 2) ausrichten, verleumden, Cig., Jan.; hudo o. koga, Dict.; obrečena nedolžnost, Ravn.; skrivaj o., Škrinj.-Valj.(Rad).

obrěčje, n. die Gegend am Flusſe, das Fluſſegebiet, Jan., nk.

obrěd, réda, m. die Ceremonie, Cig., Jan.,
nk.; iti k sveti maši in k svetim obredom,
Št.- Mik.; obredi, der Ritus, die Liturgie,
Cig.(T.); das Ceremoniell, Cig.(T.).

obrědar, rja, m. der Ceremoniennleister, Cig.

obrěden, dna, adj. rituell, liturgisch, Cig., Jan., Cig.(T.).

obredišnica, f. das Ciborium, ogr.- C.; —
prim. obrediti 2).

obredítba, f. die Communion, ogr.-Valj. (Rad).

1. obredíti, ím, vb. pf. 1) in Ordnung bringen, fertig machen, C.; — 2) o. koga, communi-

obredíti — obrčniti

— 473 —

obrekováten — obrěsti

cieren, abſpeisen, vzhŠt.-C., Mik., Npes.-Vraz;
— 3) o. se, an die Reihe kommen: to se po-
navljva več kot tridesetkrat, predno se obre-
dijo vsi uradniki, Erj. (Izb. sp.); — 4) =
obravnati, das Getreide durch Reitern reinigen,
Savinska dol.

2. obredíti, ím, vb. pf. mäſten, feist machen,
Jan.; o. vola, obrejen vol, Vrtov. (Km. k.);
o. se, zu Fleisch kommen, die werden, Cig.,
Jan., Vrt.

obrědje, n. coll. der Rituſs, die Liturgie, Zora.

obrědnica, f. 1) ein liturgisches Lied, Jan.(H.);
— 2) = obrednik 1), das Rituale, C.

obrědnik, m. 1) das Rituale, Cig., Jan.; —
2) = obredar, der Ceremonienmeister, Cig.,
Jan.

obredoslóven, vna, adj. liturgisch, Jan.

obredoslóvje, n. die Liturgik, Jan.

obrědstvq, n. = obredje, Cig.

obrěga, f. prostor pred hišo, ki je še pod
streno, Koborid-Erj. (Torb.).

obrěgati se, am se, vb. impf. ad obregniti
se; greinen, schreien, C.

obregljiv, íva, adj. ktor se rad obreguje, C.

1. obrěgniti se, rêgnem se, vb.pf.o.se na koga,
jemanden groß anfahren, anschmouzen; David
je sie poslal iz puſčave; on pak se je na
nje obregnil, Dalm.; o. se nad kom, Zv.

2. obrěgniti se, brěgnem se, vb.pf.= razsvetiti
se: nebo se je obregnilo, Trst. (Let.); —
prim. bregniti.

obregováti se, ùjem se, vb. impf. = obre-
gati se; o. se nad kom, greinen.

obrěja, f. die Mäſtung, Vrtov. (Km. k.).

obrějati, am, vb. impf. ad 1. obrediti; 1) das
Altarſsacrament ipenden, communicieren, ab-
ſpeisen, vzhŠt.- C., Mik.; — 2) = obrav-
navati: žito o., Savinska dol.

obrejevánje, n. die Communion, C.

obrejeváti, ùjem, vb. impf. das Altarſſacra-
ment ipenden, communicieren, vzhŠt.-Mik.

obrějiti, brějim, vb. pf. trächtig machen: kravo
o., C.; o. se, trächtig werden, Dol.

obrěk, rěka, m. die Verleumdung, Mur.

obrěka, f. 1) das Verſprechen, Zora; — 2)
die Verleumdung, Cig., Jan., C., Slom.; on
se za vse te obreke ni zmenil, Erj. (Izb. sp.).

obrěkanje, n. das Verleumden: hudo obre-
kanje poslušati, Guts. (Res.).

obrěkati, rěkam, vb. impf. ad obreči; ver-
leumden, Mur., Cig., Jan., Mik.

obrěkavec, vca, m. der Verleumder, C., Valj.
(Rad).

obrěket, kla, adj. geschwollen, verschwollen, Cig.,
Jan.; obrekle oči, C.

obrekljiv, íva, adj. verleumderisch, lästersüchtig.

obrekljivec, vca, m. der Verleumder.

obrekljivka, f. die Verleumderin.

obrekljívost, f. die Neigung zum Verleumden,
die Läſtersucht.

obrěklost, f. die Aufgedunſenheit: pren. die
Schwulſeligkeit, (obraklost) Mur., Cig.

obrěkniti, brěknem, vb.pf. schwellen, aufdunſen,
Cig., Jan.

obrekováten, kna, adj. läſterlich, verleumderisch,
chrenjchänderisch, Cig., Jan., nk.

obrekovánje, n. das Verleumden.

obrekováti, ùjem, vb. impf. verleumden; o.
koga pri ljudeh.

obrekovávec, vca, m. der Verleumder.

obrekováven, vna, adj. schmähſüchtig, läſter-
ſüchtig, Cig., Jan.

obrekovávka, f. die Verleumderin.

obrekovávnost, f. die Läſtersucht, die Schmäh-
ſucht, Jan.

obrekovávski, adj. verleumderisch, Mur., Cig.

obrěmeníten, ņa, adj. Belastungs-: obreme-
níne pravice, Belastungsrechte, DZ.

obrěmenítq, n. die Belastung: pravilno o., die
Normalbelastung, DZ.

obrěmenitev, tve, f. die Belastung: o. pre-
bende, DZ.

obrěmeníti, ím, vb. pf. belaſten, Mur., Cig., nk.

obrěménjati, am, vb. impf. ad obremeniti;
belaſten, Cig., DZ., nk.; o. državno blagaj-
nico, DZ.; telo, ki me obremenja in teži, Cv.

obrěmenjávati, am, vb. impf. = obreme-
njati, DZ.

obrěncelj, clja, m. = abranek, jabranek, Do-
lenji Kras-Erj. (Torb.).

obrěnčati, am, vb. impf. ad obresti = na-
hajati, Jarn.

obrěnkati, am, vb. pf. abklimpern, Z.; — ab-
prügeln, Z.; durch Schlagen beschädigen: žito
je nekaj toča obrenkala, LjZv.; — = ozmer-
jati, außzanken, Jan.; prebito jih je obren-
kala, Levst. (Zb. sp.).

obrěsek, ska, m., pogl. obrestek.

obrěsló, n. = povreslo, Jan.

obrěst, f. 1) der Vortheil, der Gewinn, Meg.,
Guts., Cig., Jan., C., Krelj-M.; veliko o.
imeti od česa, Dalm.; dosti obresti najti,
Kast.; — 2) der Zins, die Zinsen, Dict.,
Cig., Jan.; z obrestjo isterjati, Trub.; kri-
vična o., der Wucherzin, Cig.; na obresti
dati, verzinsen, C.; v o., z obrestjo poso-
jevati, brez obresti posoditi, Ravn.-Valj.
(Rad); nazaj dobiti svoje z obrestjo, Jap-
Valj (Rad); nav. pl. obresti, die Zinsen, die
Interessen, V.-Cig., Jan., nk.; zamudne ob-
resti, Verzugzinsen, Cig., Jan., DZ.; obrestne
obresti, die Zinſſzinsen, Cig., Cel. (Ar.); —
3) der Funderlohn, Tolm.; — 4) o. iskati,
Ursache zum Streit suchen, Händel suchen,
Dol.-Cig., M., BlKr.; kaj obresti iščeš? =
kaj iščeš prepira in zdražbe ter s tem sebi
leskove masti (palice)? Lašeč- Erj. (Torb.).

obrěstek, m. 1) der Vortheil, der Gewinn,
Jan., Mik.; — 2) der Funderlohn, (-resek)
Vas Krn, Staro Sedlo-Erj. (Torb.).

obrésten, stna, adj. 1) Zinſz, Zinſzen, Inter-
ſsen, Cig., Jan., nk.; obrěstni zastanki,
Interessenauëstände, Jan.; obrestna mera,
der Zinſſuß, Cig. (T.); — 2) verzinſlich, Cig.,
Jan.; — 3) zankfüchtig, Cig., Ravn.; tako
je obresten! rad kak prepir napravi, Gor.;
(prim. obrest 4).

obrésti, obrětem, vb. pf. finden, Mur., Jan.,
Staro Sedlo - Erj. (Torb.); entdecken, Cig.

obrestnina — obržišen

— 744 —

obržišnica — obrš

(T.); o. kaj novega, Erj. (Izb. sp.); praes. obrčnčem, Reż. - Erj. (Torb.), Zil. - Jarn. (Rok.); prim. Kres III. 475.

obrestnina, f. die Zinssteuer, Jan.

obrestnoobrěsten, stna, adj. obrestnoobrěstni račun, die Zinseßinsrechnung, Cel. (Ar.).

obrěstonósen, sna, adj. zincentragend, C., nk.

obrěstovánje, n. die Verzinsung, DZ., nk.

obrěstováti, újem, vb. impf. veržinsen, o. se, sich veržinsen, C., nk.

obrět, f. die Entdeckung, die Erfindung, Cig. (T.), Raič(Let.).

obrětati, am, vb. impf. ad obresti, jüden, Jan.

obrěz, réza, m. die Beschneidung, Mur., Cig., Jan.; zlati o. pri knjigah, der Goldschnitt, Cig., Jan., nk.

obrěza, f. die Beschneidung (bei den Juden), Mur., Jan., Cig., Trub., Dalm. (Sv. p.); — zlata obreza = zlati obrez, der Goldschnitt, Jan.

obrězáč, m. 1) der Beschneider, ein Arbeiter, der Möhren= oder Rübenblätter beschneidet, Mur.; — 2) neki rilčkar: der Zweigabstechet (rhynchites conicus), Jan. (H.).

obrězálnik, m. das Reinfuesser, C.

obrězanec, nca, m. 1) der Beschnittene (bei den Juden), Cig.; — 2) ein efig behaucnes Stück Bauholz, Cig.

obrezátev, tve, f. = rezatev, die Beschneidung (der Reben), Jan.

obrězati, rězem, vb. pf. beschneiden; nohte si o.; o. trto; o. kamen, den Stein behauen, Cig., Jan.; les o., Bauholz zuhauen, Cig.; drevje o., die Bäume außschneiteln, Cig.; — otroka o. (pri Judih), Cig. i. dr.; — den Schiitt im Weingarten heenden: ali ste ze obrezali?

obrězati se, zam se, vb. impf. = obregati se, unwillig o. troßig antworten: neukretno se obrezati in sračiti, Levst. (Zb. sp.); — sich zieren, M., Rib.; — koren: reg-; prim. režati.

obrezáva, f. das Beschneiden: o. dreves, der Baumschiitt, Cig.

obrezávanje, n. das Beschneiden; die Beschneidung.

obrezávati, am, vb. impf. = obrezovati; beschneiden.

obrezčastiti, částim, vb. pf. = onečastiti, Cig. (T.); — rus.

obrěžček, čka, m. dem. obrezek; ein Abſt- schniſkel, Valj. (Rad).

obrězek, zka, m. 1) was beim Beschneiden abſällt, das Abſchniſkel; 3. B. die abgeschnittene Rebenſpiße, Cig.; — obrezki, neka jed iz poſušenih repnih obrezkov ali olupkov, Gor.; — 2) = obrez (pri knjigah), Jan., C., Navr. (Spom.).

obrězen, zna, adj. troßig, schlinum, Guts., Mur., Cig., C.; — prim. obrezati se.

obrěžišen, hna, adj. zum Beschneiden gehörig: obrěžni stol, eine Bank mit einer Klemme, unt das Holz fest zu halten, das man beschneidet, die Schnitbank, Gor.; — obrezilna spona, die Beschneidepresse der Buchbinder, Cig.

obrěžišnica, f. das Beschneidebrett der Buchbinder, Cig.

obrěžišnik, m. das Beschneidemesser, Cig.; — der Beschneidehobel, der Schnitthobel der Buchbinder, Cig., Valj. (Rad).

obrězina, f. 1) was beim Beschneiden abſällt, das Abschniſkel, Mur., Cig., Svet. (Rok.), Lašče-Levst. (Rok.); das Abgeschälte, die Schale, M.; tudi: obrězina, M., Valj. (Rad); — 2) die Schnittstelle (3. B. bei der Weinrebe), C.

obrězínica, f. dem. obrezina; — das Papierabschniſkel, der Papierſpan, Cig.

obrezljáti, ám, vb. pf. beschneiteln, beschniſeln, Cig.

obrezljávati, am, vb. impf. ad obrezljati; beschniſeln, Z.

obrezljúditi, ljúdim, vb. pf. entvöſkern, SI.N.

obrěznina, f. = obrezina 1): obreznine od mesa, lecta, Gor.

obřezniti, rěznem, vb. pf. ſcharf beschmecken; ostro, kiselkasto vino obrezne, t. j. vreže, Temljine (Tolm.)-Štrek. (Let.).

obřezovânje, n. das Beschneiden; — o. lesa, das Behauen, der Zimmerschnitt, 1.-Cig.

obřezováti, újem, vb. impf. ad obrezati; beschneiden; les o., Bauholz zuhauen, Cig.; kamen o., einen Stein behauen, Cig.

obrezováti se, újem se, vb. impf. = obrezati se, obregati se, unwillig oder troßig antworten, C.; — o. se nad kom, jemanden beschten, auf jemanden löffschreien, C.; = zadirati se nad kom, Z.

obřezovávec, vca, m. der Beschneider, Cig., Valj. (Rad).

obrezúmiti, úmim, vb. pf. bethören, Cig. (T.); — hs.

obrezuspěšiti, spěšim, vb. pf. vereiteln, Cig. (T.); o. se, mijſtingen, DZ.

obrěž, m. 1) das Ufer, Cig., Jan.; — 2) eine sanfte Anhöhe, C.; die Bergfläche über einem Bergacker o. einem Weingarten: za sep imeti širok obřež, Hal.-C.

obřěžek, žka, m. 1) das Ufer, Kremp.-M.; — 2) eine kleine Anhöhe, ein Hügetorſprung, C.

obřěžen, žna, adj. längs des Ufers stattfindend oder befindlich, Küſten-, Cig., Jan.; obřezna občina, eine Ufergemeinde, DZkr.; obrežno plovstvo, die Küſtenschiffahrt, DZ.

obřězina, f. der Quai, Cig., Jan., DZ.

obřěžje, n. die Uſergegend, das Uſerland, das Geſtade, Cig., Jan., Cig. (T.); z velikim obřežjem, küſtenreich, Cig. (T.).

obřěžnik, m. der Küſtenbewohner, Jurč.

obrh, praep. c. gen. über, oberhalb: o. vſega, ogr.-C.; obrh tega, überdies, vzhŠt.; — iz: ob vrh.

obrídniti, brídnem, vb. pf. bitter werden, C. obrijáč, m. = brivec, Mur.

obrijati, am, vb. impf. = obrivati, Mur., Cig.

obrika, f. = jerebika, C.

obriniti, brínim, vb. pf. mit Wacholderbeeren versehen, Cig.

1. obrís, m. 1) der Abstrich beim Getreide- messen, C.; — 2) der Windzug: hiša je na obrisu, C.; — prim. brisati.

obrís — óbrnik

— 745 —

obrnitev — obrč

2. obrís, m. der Umriſs, die ſtirze, Cig., Jan.,
C., M., DZ., Notr.; — prim. risati.

obrisáč, m. das Abwiſchtuch, Mur., Mik.

obrisáča, f. das Abwiſchtuch, das Handtuch,
Mur., Cig., Valj.(Rad), vžhŠt.

obrisálka, f. = obrisača, (-avka) Cig.; —
das Sachtuch, C.

obrisálq, n. = obrisača, Mur.

1. obrísati, bríšem, vb. pf. 1) abwischen, durch
Wischen abtrocknen oder reinigen: o. kupice,
roke; o. se, sich durch Wischen abtrocknen o.
reinigen; — 2) o. se, sich schnell klären, C.;
vino se obriše (ako se po natakanju hitro
pene izgube), Dol., jvžhŠt.; tudi voda se
obriše, C.; — 3) betrügen, C.

2. obrísati, ríšem, vb. pf. 1) mit Linien be-
zeichnen z. B. mit dem Zirkel: les o., Dalm.;
— 2) den Umriſs von etwas machen, etwas
ſkizzieren, contourieren, Cig., Jan., M.

1. obrísávanje, n. das Abwischen.

2. obrísávanje, n. das ſkizzieren, M.

obrísek, ska, m. die Skizze, der Entwurf, Cig.,
Jan., DZ.

obrisen, sna, adj. schematisch, Cig.

obrisje, n. coll. die Contouren: kmalu je bilo
videti obrisje male hišice, Jurč.

obrísłja, f. = obrisača, das Handtuch, M.

obrîsnica, f. = obrisača, das Handtuch, Cig.

obrisoma, adv. geftrichen (vom Trockenmaß), C.

1. obrisováti, újem, vb. impf. ad 1. obrisati;
abwischen; durch Wischen trocknen o. reinigen.

2. obrisováti, újem, vb. impf. ad 2. obrisati;
Umrisse machen, ſkizzieren, M.

1. obríti, ríjem, vb. pf. 1) umwüſlen, M.; —
2) mit den Händen das Unkraut auſrauſend
abjäten: pšenico o., Goriška ok.-Erf. (Torb.).

2. obríti, brijem, vb. pf. rasieren; o. se, sich
rasieren; o. prašiča, das Schwein abhären;
— drevje se je obrilo, die Bäune haben das
Laub verloren, Cig.; — konj se je obril, das Pferd
hat das Winterhaar verloren, Z.; (pomni:
obriven, nam. obrit, C.).

1. obrívati, am, vb. impf. mit den Händen das
Unkraut auſraufen, jäten (opp. pleti), Ip.-
Mik., Kras, Goriška ok.-Erf. (Torb.).

2. obrívati, am, vb. impf. rasieren, Z.

obrízgati, brízgam, vb. pf. rings besprißen, Cig.

obrkávati am, se am, vb. impf. sich flink be-
wegen, rührig, hurtig sein, vžhŠt.-C.

obřkniti se, břknem se, vb. pf. sich hurtig
umdrehen, C.

obrlénec, nca, m. die Kreisbewegung, der Wirbel,
Mur.; v o. se sukati, sich im Wirbel drehen,
Mur.; vse gre v o., vžhŠt.; v o. gnati, Raič
(Let.); veterni o., der Windwirbel, Cig.

obrléti, im, vb. pf. schwachſichtig werden, Dol.

óbrlin, m. der Pranger, C.; pri obrlinu jezik
v precepu držati, kajk.-Valj.(Rad).

obrnílo, n. die Weghafpel, das Drehkreuz (bei
Durchgängen), Rib.-Burg. (Rok.).

óbrnik, m. der Stöpfel, Sv. Duh pri Krškem-
Erf. (Torb.); — lijasta, kratka cevka, ki se
putrihu v luknjo vtika, da se laže toči iz
njega, Dol.

obrnitev, tve, f. = obrat, die Wendung, Mur.,
Cig., Jan.; božja o., Gottes Fügung, Ravn.

obrniti, nem, vb. pf. 1) umwenden, umfehren;
voz o., den Wagen umfehren; obrniti, mit
Wagen und Zugvieh umfehren; obrni! poj-
demo nazaj; živinče o. (na paši, kadar hoče
v škodo); o. seno, umharken (o sušilu); o.
kaj na robe, naopak, verkehren; hrbet o.
komu, jemandem den Rücken kehren; — o.
se, sich umfehren, sich umwenden; sich um-
drehen: kolo se je trikrat obrnilo, das Rad
that drei Umgänge; — 2) wenden: na levo,
na desno o.; oči o. proti nebu; o. se, sich
wenden; o. se na kako stran; obrnjen v
kako mer (math.), gerichtet, Cig (T.); — na
se o. kaj, auf sich beziehen, Cig.; — vse je
obrnjeno na to, alles zielt dahin; drugače
se o., eine andere Richtung nehmen; — na
se o. oči vsega ljudstva, aller Augen an sich
ziehen, Cig.; — lenken: vse k dobremu o.;
— besedo na kaj o., das Gespräch auf einen
Gegenstand lenken, Cig.; — o. se, eine Wen-
dung nehmen: na dobro, na boljše se o.;
— o. se, sich mit einem Anliegen wenden, seine
Zuflucht nehmen: kam se hočem o. ? o. se do
višje oblasti, eine höhere Behörde anrufen,
Cig.; o. se na koga za svet, sich an jemanden
um Rath wenden, Cig.; — 3) anwenden:
dobro o. denar, čas; v prid o. kaj, mužbar
machen, Cig.; na svoj hasek obriti, ogr.; o.
kako reč v (na) kaj, von einer Sache zu einem
Zwecke Anwendung machen, sie zu etwas ver-
wenden: veliko denarja obriti na cerkvene
posode, viel Geld auf kirchliche Gefäße ver-
wenden, Burg.; — 4) verfahren: tako bi bil
prav obrnil s hudobnimi angeli, Bas.

obrnjáti, ám, vb. pf. = onesnažiti, oblatiti,
Cerovo v Brdih-Erf. (Torb.).

obrnjenik, m. eine Art Kuchen, Savinska dol.

obrnjenke, f. pl. die Wendeltreppe, C.

obrnčki, adv. rüttlingš, ovr.-Mik.

obröb, róba, m. der Saum, die Einfassung (eines
Kleideš), die Verbrämung, V.-Cig., DZ.; —
cestni o., der Straßenrand, Svet. (Rok.); —
grivica med dvema njivama ali vinogra-
doma, Dol.

obröba, f. der Saum, die Einfassung (eines
Kleides), C., Z.; — das Band, womit man
twas umsäumt, C.

obröbek, bka, m. 1) die Einfassung (eines
Kleides), das Gebräme, Cig., Jan., C., M.;
zobčasti o., der Zackenjaum, Cig.; — 2) die
Behauung des Holzeš, C.

obröben, bna, adj. Rand-: obróbnó pogorje,
das Randgebirge, Jes.

obröbiti, im, vb. pf. 1) umsäumen, verbrä-
men, einfassen; — 2) behacken, behauen: les
o. (= obdelati), C.

obröbje, n. 1) die Umsäumung, Let.; — 2) der
Straßenrand, Jurč.

obröbljati, am, vb. impf. ad obrobiti; umsäumen,
berändern; — zeleni holmi obrobljajo strugo
tihe Krke, LjZv.

obrč, m. der Reif; lesen, železen o.; obroče
nabiti na posodo; obroče pritrditi; — die

obročňka — obrodovitíti

— 746 —

obržček — obrša

Radschiene: potač je z obroči okovan, ogr.-C.; — der untere Theil des Siebrandes, der Umshweif, Cig.

obročňka, f. neki polž: die Wendeltreppe (scalaria), Erj. (Z.).

obržčar, rja, m. der Reifmacher, Cig., Jan.

obržčast, adj. reifartig, ringförmig; obročast solnčni mrak, ringförmige Sonnenfinsternis, Sen. (Fiž.).

obržčati, am, vb. pf. o. kravo = v roč dejati kravo, der Muh einen Ring anlegen, Mik.

obržčec, čca, m. dem. obroč: = obroček.

obržček, čka, m. dem. obroč; das Reifchen; ein kleines, reifähntisches Ding, der Ring, C.; der Ring am Leibe der Inseeten, Cig. (T.); obročki na zadnjem delu čebele, Levst. (Beč.).

obržčen, čna, adj. Reifs; obročni les, das Reifholz, Cig.; o. stol. die Reifsnitsbank, C.; obročno krilo, der Reifrock, V.-Cig.

obržčevina, f. das Bandholz (aus welchem Reife gemacht werden), Cig.

obržčič, m. dem. obroč: das Reifchen.

obročňa, f. ein Stück von einem alten Holz- reif, C.

obročinje, n. Stücke von alten Holzreifen, C.

1. obročiti, ím, vb. pf. 1) verfertigen, erzeugen: ta fabrika veliko blaga obroči (vsako leto), Cig.; v Tržiču na leto veliko črevljev obročijo, Gor.-M; — 2) = zaročiti, C.

2. obržčiti, brôčim, vb. pf. z bročem barvati, roth färben: o jajca, C., Mik., Jurč.

obržčkar, rja, m. obročkarji, Ringekrebse (arthrostraca), Cig. (T.), Erj. (Z.).

obržčkast, adj. ringsörmig, Cig.

obržčkovina, f. das Labkraut, das Waldstroh (galium verum), C.

obržčnik, m. 1) das Reifmesser, Mur.-Cig.; — 2) der Monat October, Meg, C., Dalm.

obržčnjak, m. das Reifmesser, Guts., Danj.-Mik., Valj. (Rad); tudi: obročnják, Mur.

obröd, róda, m. die Fechfung, das Erträgnis (an Felds-, Baumfrüchten u. dgl.), C., Z., Zora.

obrödcati, am, vb. pf. beschmugen, beträuseln, Savinska dol.; — prim. 2. obroditi.

obrždek, dka, m. 1) = obrod, Cig., Jan., C.; — 2) die Frucht, das Product, Cig., Jan., C.; trtni o., der Rebenjaft, Ravn.; — obrodki človeške domišlije, Glas.

1. obróditi, ím, vb. pf. 1) hervorbringen, erzeugen; sad o., Früchte bringen; (tudi prén.): koristi o., Außen bringen, Levst. (Močv.); — 2) ein Erträgnis liefern, gerathen: slive letos niso obrodile, trta je obilno obrodila, sadje je lepo obrodilo.

2. obróditi, brôdim, vb. pf. beschmugen (z B. durch Verschütten von Speisen), Jan., vzhŠt.-C., Savinska dol.; otrok je od mleka ves obrojen, StGor.

obrodníca, f. die Wöchnerin (tudi: obrónica), Cig., Plužna pri Bolcu, Kras-Erj. (Torb.); („obrojníca“, Alas.).

obrodovitíti, štim, vb. pf. fruchtbar machen, befruchten, Cig., Jan., M., Zora.

obržčíek, čka, m. der zweite Schwarm eines Bienenstockes, Nov.

obrojítí, ím, vb. pf. umschwärmen, Zora.

obrök, róka, m. 1) die Verleumbung, Mik.; krivi obroki, Gorenja Soška dol.-Erj. (Torb.); napolnil je te kraje z neverjetnimi obroki o rimskem dvoru, Cv.; — ein böses Gerücht, M.; obrok na-te leti, Z.; — 2) der bestimmte Speisenantheil, das Deputat, die Portion, Cig., Jan., Habd.-Mik., obr.-Valj. (Rad); dekli moko dajati brez obroka, mesa za tri obroke, BlKr.-M.; on je večjega obroka, er braucht eine grözere Portion, BlKr.-Levst. (Rok.); — der Futterantheil, die Fourage-portion, Cig., Jan., C., M.; z enim obrokom štiri milje daleč se peljati, Cig.; — das Mahl, die Mahlzeit, Cig., C., kajk.-Mik.; — die Rate, Cig. (T.), DZ.; na obroke, ratenweise, Jan. (H.); = v obrokih, Cig.; — 3) das Ausbedungene, die Bedingung, C.; — 4) = rok, die Frist, der Termin, Mur., Cig., Jan.; po obrokih, fristweise, Cig., Jan.

obrökoma, adv. fristweise, Jan.

obrômati, am, vb. pf. pilgernd, wallfahrtend umwandern oder durchwandern.

obržčňa, f. das Ackergauchheil (anagallis arvensis), Bes.; (abrončina, Erj. (Rok.)):

obržnek, nka, m. abschüssige Bodenlage, der Abhang, Cig., C., Zora; obronki Rogaske gore, LjZv.; pos. = viseči svet ob vodi, Spodnja Idrija - Erj. (Torb.); — die Böschung, DZ., Levst. (Cest.); — der abschüssige Ackerand, Cig., Nov.

obröp, rópa, m. die Beraubung, Cig., M.

obrôpati, am, vb. pf. ausrauben, berauben, ausplündern; vse hiše o., Cig.

obrositi, ím, vb. pf. bethauen, Mur.; — befeuchten, Jan., M.

obröv, róva, m. 1) der Danm, Levst. (Cest.); — die Uferböschung, ogr.-C.; — der Abhang, BlKr.; — 2) die Verschanzung, C.; — o. z deskami, eine Verpaliffadierung, Dict.

obržva, f. die Uferböschung, C.

obrozdáti, âm, vb. pf. besúdeln, C.

obroženěti, ím, vb. pf. hornicht werden: augenfrank werden (von Durst leidenden Schweinen), vzhŠt.-C.

obrásča, f. = obrisača, vzhŠt.-Valj. (Rad), Mik.

obřsica, f. der vom Münde schief gegen eine Wand getriebene Regen: o. bije po steni, Dol.-Levst. (Rok); o. je izprala črko s kamenًا, LjZv.; (obrásča, Šmartno pri Litiji-Štrek. [LjZv.])

obřsniti, břsnem, vb. pf. 1) streisen, Mik.; o. ob grm, grm ga je obrsnil, Notr.; — o. koga po obrazu, jemandem einen Schlag ins Gesicht geben, Dol.; — 2) o. se: nebo se je obrsnilo, = razjasnilo se je, Litija-Svet. (Rok.); — prim. 1. obrisiti.

obřsniti se, břsnem se, vb. pf. = popraviti se: živina se obrsne (= odebeli), Temljine (Tolm.-Strek. (Let.)); — prim. brsen, brsten.

obřša, f. 1) die Baumfrone, Cig., Jan.; — 2) pl. obrše, = brajde ob gorenjem kraju vinograda, Rogatec-C.; — prim. obrh.

obršen — obrtnják

— 747 —

obrtnost — obsadití

obršen, šna, adj. obššni, der obere: goranje
ali obršne drage, die oberen Bachläufe, Levst.
(Močv.).

obršilj, m. = bršljan (hedera helix), Bilje
(Goriš.-)Ejr. (Torb.).

obršje, n. die oberste Fläche eines Gebäudes,
Z., C.; — der oberste Theil eines Weingarten's
 opp. znožje, BlKr.; — der Gipfel,
die Anhöhe, C., Z.

obršljen, nka, m. = bršljan, C.

obršlin, m. = bršljan, Z.

obršlján, m. = bršljan, Štrek.

obrt, obrta, m. das Gewerbe, Cig. (T.), LjZv., nk.

obšt, f. 1) = obrt, m., Jan., Sol., nk.; — 2)
na ćbrt = na obrto: čevrlji na obrt, Bl-
Kr., Notr.-Levst. (Rok.).

obrta, f. 1) die Weinde: četr, pol obrte, Telov.;
— 2) die umgekehrte Naft („čevrljar mej ši-
vanjem ženski črevelj [šolin] obrne na robe,
da pride notranja, rjava stran venkaj, a kadar
je delo gotovo, obrne ga zopet nazaj, da je
črno usnje zunaj“), Kras, Senožeče, Hru-
šica (Istra)-Ejr. (Torb.), Štrek.; na obrto ši-
vati, Z.

obštalo, n. 1) stvar, ki se vedno vrti, u. pr.
nemiren otrok, Kanal - Ejr. (Torb.); — 2)
das Ringelspiel, Jan. (H.); — 3) der Betrieb,
Nov.; železnica je v obratalu, Ejr. (Torb.).

obštec, tca, m. der Rollhügel am Oberstenkel-
bein, Ejr. (Som.).

obřten, tna, adj. 1) im Kreise beweglich, Habd.;
obřtni prst, die Wendezehse, Cig. (T.); —
obrtna hoja, der Drehgang, Telov.; — 2)
flink, hurtig, gewandt, Habd. - Mik., Mur.,
Cig., Jan., C.; — 3) Industrie-, Gewerbe-:
obrtno društvo, C.; obrtno sodišče, Levst.
(Nauk); točiti po obrtno, gewerbsmäßig aus-
chenfen, DZ.; — 4) betriebsam, industriös,
Cig., Jan., Cig. (T.).

obštica, f. die Verkehrtheit, die Abigkeit: „o
ti obrtica“ reče se, ako kako delo ne gre
izpod rok in se vse le naopak obrača, Rihen-
berk-Ejr. (Torb.).

obrtilšče, n. die Gewerbestätte, DZ.

obrtnica, f. die Gewerbetreibende, die Indu-
strielle, Cig., Jan.

obrtnija, f. = obrt, das Gewerbe, Cig., Jan.,
nk.; = obrtstvo, das Gewerbewesen, nk.

obrtnijski, adj. = obrtniški, Gewerbe=, In-
dustrie-, Cig., Jan., nk.

obrtník, m. 1) der Gewerbsmann, der Indu-
strielle, Cig., Jan., Cig. (T.), nk.; — 2) obřt-
nik, = na obrto narejen črevelj, Hrušica
(Istra)-Ejr. (Torb.).

obrtnína, f. = obrtninski davek, die Gewerbe-
steuer, Cig., Jan.

obrtniški, adj. die Gewerbsfeute betreffend,
Gewerbe-, Industrie-: obrtniška bratovščina,
die Gewerbegenossenschaft, Cig.; = obrtniška
zadruga, nk.; trgovske in obrtniške zbor-
nice, Levst. (Nauk); obrtniško sodišče, DZ.;
po obrtniško, gewerbsmäßig, Cig. (T.).

obrtnštvo, n. der Gewerbestand, Jan.

obrtnják, m. eine Art kleiner Schuhnagel, Cig.

obrtnost, f. 1) die Hurligkeit, die Gewandtheit,
Mur., Cig.; — 2) die Gewerbehätigkeit, der
Gewerbebefreiß, die Betriebsamkeit, Cig., Jan.,
Cig. (T.).

obrtovališče, n. die Gewerbstätte, DZ.

obrtoválnica, f. das Gewerbelocale, DZ.

obrtovânje, n. der Betrieb eines Gewerbes,
der Industriebetrieb, Cig. (T.), DZ., nk.

obrtováti, újem, vb. impf. ein Geschäft (Ge-
werbe) betreiben, DZ., Levst. (Nauk), nk.

obrtóven, vna, adj Industrie-, Gewerbe-, DZ.;
obrtovne stavbine, Bauten von Betriebs-
anlagen, obrtovno dopustilo, die Gewerbe-
concession, Levst.(Nauk).

obrtovína, f. das Industrieerzeugnis, h. t.-
Cig. (T.).

obrtstvo, n. das Gewerbewesen, die Industrie,
Jan., nk.

obrúbiti, im, vb. pf. = obropati: žolnerji
mesto obrubijo, hiše poderejo, Jsvkr.

obrůnek, nka, m. 1) die Narbe, Jan., Nov.,
Vrt., Lašče-Levst. (Rok.), Notr.; — 2) der
Knorren in einem Brëtt, Tolm.; — 3) der
Baumstrunk, Dol.; — klada, na kateri drva
sekajo, Gor.

obrúnka, f. = obrnek 1), C., Glas.

obrúnkarica, f. neka hruška, Šebrelje (Go-
riško)-Ejr. (Torb).

obrúnkast, adj. narbig, Jan., C.; obrunkaste
roke, Let.-C.; obrunkasto lice, Glas.

obrůs, m. das Abwischluch, die Serviette, Habd.-
Mik., Valj. (Rad).

obrůsek, ska, m. das Schleiffel, obruski, die
Abfälle beim Schleifen, Cig.

obrúsiti, im, vb. pf. ringsherum abschleifen;
obrušene ploskve, Schlifflächen, Cig. (T.).

obruševáti, újem, vb. impf. ad obrušiti; um-
lodern: o., rahljati in obračati prst, Vrtov.
(Km. k.).

obrúšiti, růšim, vb. pf umlockern: o. in opleti
žito, Vrtov. (Km. k.).

obrúten, tna, adj. = okoren, neroden, ne-
spreten, Vrsno (Tolm.)-Ejr. (Torb.).

1. obruzdáti, ám, vb. pf. = obrazdati, Ravn.-
Valj. (Rad).

2. obruzdáti, ám, vb. pf. = obrzdati, Dict.

obřv, f. 1) die Augenbraue, Cig., Jan., Bl-
Kr. - C.; nav. pl. obřvi, die Augenbrauen,
tudi: obrvi, 1'alj. (Rad); — 2) = brv 1),
der Steg, C., BlKr.

obřva, f. = obrv 1), Mur., Cig., Jan., Mik.,
Ejv. (Z.).

obrvát, áta, adj. mit starken Augenbrauen, Cig.

1. obrzdáti, ám, vb. pf. = obrazdati, C.

2. obrzdáti, ám, vb. pf. den Baum anlegen,
anzäumen; konja o., Cig.; konjem gobce
o., Jurč.; — (pren) Bog tebe s trpljenjem
trdno obrzda, Bas.

obřzeł, zla, adj. morš, C.

obřzniti, břznem, vb. pf. vermorschen, C.

obsadílo, n. die Bepflanzung (z. B. mit Bäum-
chen), C.

obsaditi, im, vb. pf. 1) ringsum bepflanzen:
o. kako mesto z drevjem, Cig.; — 2) be-
pflanzen, beseßen: vrt s sadnim drevjem o.,

obsájanje - obségati

— 748 —

obsêja — obsésti

Obstbäume überall im Garten pflanzen, Cig.,
Jan.

obsájanje, u. 1) das Umpflanzen; — 2) das
Bepflanzen, M

obsájati, am, vb. impf. ad obsaditi; 1) um-
pflanzen, Cig.; — 2) bepflanzen, Cig., Jan., M.

obsêben, bna. adj. 1) für sich bestehend, C.;
obsebno, eigenš, C.; — ausgezeichnet, C.;
— 2) = oseben, persönlich, in Person, C.

obsebójen, jna, adj. = osebojen, ogr.-C.

obséči, séžem, vb. pf. 1) umfangen, Mur., Cig.,
Jan.; o. koga čez život, einen um den Leib
fassen, Cig.; — herumlangen, Cig.; — 2) in
sich fassen, begreifen, Cig., Jan., Cig. (T.);
— zusammenfassen, Cig., Jan., Cig. (T.).

obséčevje, n. ein abgeholzter Theil des Waldes,
der Schlag, Cig.

obsèd, séda, m. = obseda 2), Valj. (Rad).

obsêda, f. 1) die Herumfingenden (3. B. die
Tischgesellschaft): Bog živi obsedo! juzhŠt;
poštena o., C.; — 2) die Belagerung, Cig.,
Jan., ogr.-C.

obsédanje, n. die Belagerung, Jarn., Cig.,
Jan, nk.

obsédati, am, vb. impf. ad obsesti: 1) be-
lageru, Jarn., Cig., Jan. nk.; o. in naska-
kati trdnjavo, Levst. (Zb. sp.); — sich auf
etwas lagern: mrak je obsedel zemlji lice,
Glas.; — 2) siben zu bleiben pflegen, C.

obsédávanje, n. das Belagern, Mur.

obsédávati, am, vb. impf. belageren, Mur.

obsêdba, f. 1) = obseda, die Belagerung, Jan.;
— 2) die Occupation, Jan.

obséden, dna, adj. Belagerungse, Cig., Jan.;
obsědni stan, der Belagerungszustand, Cig.,
Jan., M., nk.

obsědenec, nca, m. 1) der Belagerte, Cig.;
— 2) der Besessene, Mur., Cig., Ravn.-Valj.
(Rad).

obsédénje, n., ogr.-Valj. (Rad); pogl. obse-
danje.

obsědenost, f. die Besessenheit, Mur., Cig.

obsédéti, ím, vb. pf. siben blieben; do polnoči
v krčmi o.; kstor visoko leta, nizko obsedi,
Npreg.-Jan. (Slov.), —ausftoßen, auftreiben,
auf eine Sandbank gerathen (o ladji), Cig.

obsedláti, ám, vb. pf. = osedlati, Cig., M.

obsědnik, m. der Belagerer, Cig., Jan., Vrt.

obsédováti, újem, vb. impf. = obsedati 1),
belagern, Mur., Cig.

obsédovâvec, vca, m. der Belagerer, Mur.,
Cig., Jan.

obség, séga, m. der Umfang, Cig., Jan., Cel.
(Gcom.), nk.; o. glasa, der Umfang der
Stimme, Cig.(T.); —der Bereich, Cig., Jan.;
— der Inhalt (a. B. eines Buches), Cig.,
Jan., C.

obsêga, f. der Bereich, der Bezirk, C.; farna
o., der Pfarrsprengel, C.

obséganje, u. das Umfangen.

obségati, am, vb. impf. ad obseći; 1) um-
fangen, umfassen; herumlangen, Cig.; — 2)
in sich fassen, entlassen, begreifen, Cig., Jan.,
Cig. (T.); nk.; — 3) abziehen: o. bruto na
kamenu, na jermenu, BlKr.

obsêja, f. die Besessenheit, M.

obschníti, sáhnem, vb. pf. verdorren, trocken
werden, Jan.(H.).

obsejanje, u. 1) das Besäen; — 2) die stehende
Saat, Svet. (Rok.).

obsejáti, séžem, vb. pf. 1) umsäen, Cig.; —
2) besäen: o. njivo; — vse o., das Täen be-
enden, Cig.

obsěk, séka, m. 1) das Behauen, das Abästen
eines Baumes, Cig., C.; — 2) die keilförmige
Abschrägung der Steine zu Gewölben, der
Fugeschnitt, Cig.

obsěka, f. die Aeste, die vom Baume abgehaftet
werden, das Abholz, Cig.

obsékati, sěkam, vb. pf. 1) ringsum abhacken,
Mur.; — 2) behacken, behauen; entästen: vrbe
o., Cig.; — beschneiteln, pußen: drevo o.,
Cig., Jan.; — 3) kamen o., den Stein behauen,
Jan.

obskáva, f. ein rundherum behacktes Holz,
Mur.

obsekávanje, n. das Behacken.

obsekávati, am, vb. impf. ad obsekati; 1)
ringsherum abhacken, Mur.; — 2) ringsum
behacken; drevo o., abästen; — schneiteln, Cig.

obškováti, újem, vb. impf. = obsekavati.

obséliti, sélim, vb. pf. besiedeln, besessen, C.

obsěna, f. 1) die Beschattung, Mik.; — 2) die
Blendung, Cig. (T.); — die Bezauberung,
Mik.; — 3) = pošast, C.

obsěncati, am, vb. pf. = obsenčiti, ogr.-Valj.
(Rad).

obsěnčba, f. die Umischattung, Cig.

obsěnčen, čna, adj. umschattig, V.-Cig.

obsénčenje, n. die Ueberschattung, Mur., Cig.

obsenčeváti, újem, vb. impf. ad obsenčiti;
übergeschatten, Trub-M., Burg.

obsénčiti, sčenčim, vb. pf. übergeschatten, be-
schatten.

obsěnčje, u. die Schattierung, Bes.

obsenštba, f. die Verzauberung, Mik.

obsenčititi, čtim, vb. pf. verzaubern: copnice
znajo človeka obsenetiti, BlKr.-Mik.; — o.
se, sich entseßen, BlKr.-M., C.; (obsenčititi?).

obséniti, sčenim, vb. pf. 1) umschatten, be-
schatten, Cig., Šol.; — 2) blenden, täuschen, C.

obséniti, sčenem, vb. pf. auf jemanden zu
scheinen anfangen, bescheinen (o solnco), C.

obsénjiti se, im se, vb. pf. sich wund liegen,
Cig.; obsenjen, voll Druckwunden, Z.; (nam.
obsednjiti; prim. sednja, sedno).

obseréti, im, vb. pf. ergrauen, ogr.-C.

observatörj, m. zvezdarnica, das Observa-
torium.

obsesáti, ám, vb. pf. ringsum besaugen, Cig.;
— wund saugen, Cig.; (das Neustere einer
Sache) absaugen, Cig.

obsésti, sčdem, vb. pf. 1) sich niederlassen:
ptica na boriciu obsede, C.; — 2) sich um
jemanden herumsehen, umfassen: o. koga, Cig.;
— belagern, Cig., Jan., nk.; — 3) besessen,
Mur.; mesto z vojaki o., Cig.; — besallen:
groza obsede ljudi, Vrt.; hudi duh ga je
obsedel, Cig.; obseden, besessen; — obsede
me, es wird mir übel, C.

obsčv — obskóčiti

— 749 —

obskřba — obstája

obsčv, séva, m. die Bestrahlung; der Glanz, C.

obsévanje, n. das Běsřen.

1. obsévati, am, vb. impf. ad obsejati; běsřen; njive o.; běstreuen: repo z apnom obsevajo, kadar jo gosenice jejo, jvžhŠt.

2. obsévati, am, vb. impf. ad obsijati; 1) umštrahlen, Cig.; — 2) bescheinen, bestrahlen; nobeni žarki jim glave ne obsevajo, Ravn.-Valj.(Rad); (solnce) ima veliko o., Npes.-Schein.

obsêvek, vka, m. die Zaat, obsevki, die Zaaten, C.

obsevrê, adv. = obsore, Levst. (Sl. Spr.).

obsežāj, m. der Umfang: o. pravice, der Umfang des Rechteš, v tacem obsežaju, in solchem Umfange, DZ.

obsěžek, žka, m. 1) die Umfassung, Cig.; — 2) der Umfang, der Bereich, Cig., Jan.; o. volitvenih okolišev, DZ.; o. kontumacijske službe, DZ.; — der Inbegriff, Cig., Jan., Cig.(T.), C.; — der Inhalt, Cig.(T.); pisma enakega obsežka, Cv.

obsěžen, žna, adj. umfangreich, umfassend, Cig., Jan., Cig.(T.), C., M., nk.

obsěžje, n. der Bereich, Cig., Jan., C.; o. slikarstva, das Gebiet der Malerei, Zora.

obsežnina, f. der Fassungstraum, DZ.

obséžnost, f. der Umfang, Pohl.-Valj.(Rad); — großer Umfang, nk.

obsíhati, síham, vb. impf. ad obsehniti; abdorren, Z.

obsij, m. = obsev, Cig.

obsijáti, sijem, vb. pf. bescheinen, bestrahlen; nisí vreden, da te solnce obsije; — (obsějem, Škrinj.-Valj.(Rad)).

obsijáj, m. die Irradiation (phys.), h. t.-Cig.(T.).

obsijávati, am, vb. impf. = 2. obsevati, Ravn.-Valj.(Rad).

obsíkati, kam, čem, vb. pf. umzischen, Cig.; — besprižen, Cig.

obsíliti, sīlim, vb. pf. überwältigen, C.; — überfallen: noč nas je obsilila, C.; — überladeil, Volk.

obsíniti, sínem, vb. pf. = obseniti, bescheinen, Mik.

obsip, sípa, m. der Damm: mali obsipi, Levst. (Močv.); — der Wall, M.

obsípanje, n. die Umschüttung, M.

obsípati, sípam, pljem, vb. impf. ad obsuti; 1) herumschütten (von trofenen Dingen), ringsum anschütten, Cig.; — ringsum beschütten, Mur., Cig.; koruzo o., den Kufuruz behäuseln, Z.; — umgeben, umringen, Jan.; — 2) überhäufen, Cig., Jan., nk.; — (vb. pf. = obsuti, St.).

obsipávati, am, vb. impf. = obsipati.

obskákati, kam, čem, vb. pf. o. kaj, springend um etwas herumkommen.

obskakljáti, ám, vb. pf. o. kaj, hüpfend um etwas herumkommen.

obskakováti, ûjem, vb. impf. o. kaj, um etwas herumpringen, Cig.

obskóčiti, skôčim, vb. pf. rings heranspringen, ringsum berennen, Cig.; von allen Seiten überfallen, Z.

obskřba, f. = oskrba, die Versorgung, die Verpflegung, SIN.

obsledítí, im, vb. pf. = zaslediti, Levst. (LjZv.).

obsliniti, slínim, vb. pf. = osliniti, Z.

obslónéti, im, vb. pf. lehnen bleiben, Z., Let.

obslůga, f. die Verrichtung: o. zakramenta, die Ertheilung des Sacramentes, C.

obslužávanje, n. die Verrichtung, die Abhaltung: o. sv. maše, ogr.-C.; — das Feiern, das Begehen, kajk.-Valj.(Rad).

obslužávati, am, vb. impf. abhalten, begchen, verrichten (einen Gottesdienst, eine Hochzeit, eine Mahlzeit), ogr.-C., vzhŠt.-Valj.(Vest.); feiern, kajk., ogr.-Valj.(Rad).

obsluževáti, ûjem, vb. impf. 1) = obslužavati: sveta opravila, katera obslužuje cerkev veliki teden, Erj.(Izb. sp.); — 2) bedienen, bei jemandem im Dienste stehen: obslužujem dobrega gospoda, Z.

obslúžiti, im, vb. pf. 1) verrichten, abhalten (prim. obslužavati); — 2) o. koga, bei jemandem ausdienen, C.; — o. kaj, abdienen: krivnja s trpljenjem obslužena, SIN.

obsôben, bna, adj. = obseben, C.

obsôd, sôda, m. = obsodba: o. krivca, Npes.-Vra.

obsôdba, f. die Verurtheilung.

obsôdek, dka, m. = obsodba, Mur.

obsôden, dna, adj. condemnatorisch, Cig.

obsodíten, ła, adj. = obsoden; obsodítna razsodba, verurtheilendes Erkenntnis, DZ.

obsóditi, im, vb. pf. verurtheilen; o. koga k smrti, na smrt; o. v ječo na deset let, zu einer zehnjährigen Kerkerstrafe verurtheilen; — o. koga, verdammen, über jemanden den Stab brechen, Cig.

obsodljiv, iva, adj. zum Verdammen geneigt, argwöhnisch, C.

obsodník, m. der Verurtheiler, der Verdammer, Cig.

obsôja, f. = obsodba, Cig., Jan., M., C.

obsójati, am, vb. impf. ad obsoditi; verurtheilen.

obsójeneč, nca, m. der Verurtheilte; obsojence kamenjati veleva, Ravn.-Valj.(Rad).

obsójenka, f. die Verurtheilte.

obsojeváč, m. = obsojevavec, C.

obsojeváti, ûjem, vb. impf. verurtheilen; ne sodi, ne obsojuj! richte nicht, verdamme nicht! Krelj.

obsojevávec, vca, m. der Verdammer, Cig.

obsojílq, n. = obsodba, Cig., Jan.

obsok, m. die Untersuchung, Habd.-Mik.; — prim. hs. sok, der Ausfinder.

obsołčnčiti, sôłčim, vb. pf. sonnenhell, hellstrahlend machen, Levst. (Zb. sp.).

obsorê, adv. um diese Stunde, Mur., Levst. (Sl. Spr.).

obsorêd, adv. um diese Zeit, Cig., Jan.

obsorêj, adv. = obsore, Mur., Cig., Jan.

obsřeje, n. der Herzbeutel, Cig.

obstája, f. 1) das Stehenbleiben, C.; — 2) die Grenzwache, Nov.-C.; — 3) die Fortdauer, C.; — die Ausdauer, C.

obstajališče -- obstáviti

750

obstávljanje – obstrán

obstajališče, n. der Halteplag, Jan. (H.); —
die Herberge, Jan. (H.).

obstájanje, n. 1) das Stehenbleiben; — 2)
das Fortbestehen, Mur.

obstájati, am, vb. impf. 1) o. koga, umstellen:
tolpa ga je obstajala, LjZv.; — 2) (öfterß)
stehen bleiben, halt zu machen pflegen; — 3)
fortbestehen, beharren, Mur., Cig., Jan. ; —
4) „bestehen“, Mur., nk.; o. iz česa, aus etwas
bestehen, C., nk.; (po nem.) — 5) „gestehen",
betennen, Cig., nk.; (po nem.).

obstánek, nka, m. 1) das Bestehen, der Be-
stand, C.; pozvedbe o obstanku dejanja,
Feststellung des Thaibestandes, DZ.; — 2)
der Fortbestand, Mur., Cig., Jan.; kar hu-
dobnež stori, nima obstanka, Škrinj.-Valj.
(Rad); — die Ausdauer, C.; nimas obstanka,
du bſt unſtát, Z.

obstanoviti, im, vb. pf. zum Stillstehen brin-
gen, C., Z.; uro o, jvzhSt.

obstanoviten, tna, adj. = stanoviten, Kast.
(Rož.).

obstárati, am, vb. pf. alt werden, altern,
ogr.-M.

obstarljiv, iva, adj. alternd, C.

obstátek, tka, m. = obstanek 2), der Be-
stand, C.

obstáti, I. stojim, vb. pf. 1) o. koga, sich um
jemanden stellen, iftn umgeben, Jarn., Mur.;
pogl. obstopiti; — 2) stehen bleiben, stille
halten; krogl a ne obstoji rada na mizi; pred
njegovim pragom obstoji, Ravn.; zvezda nad
hišo obstoji, Ravn.; in der stehenden Stel-
lung verbleiben: mi stojimo in poderani
obstojimo, ogr.-Valj.(Rad); beharren: o. do
konca, Trub., Kast. i. dr.; o. v malovred-
nosti, v grehih, v zahvalnosti, kajk.-
Valj.(Rad); — bestehen, (eine Probe, eine
Prüfung) auſhalten: o. pri poskušnji, Cig.;
o. pri izpraševanju, Vrtov.; o. na preskušnji,
Cig., DZ.; neverni ne obstojijo v sodbi,
obr.-Valj.(Rad); — 3) „bestehen“, Jarn.,
Jan.; (po nem.); — 4) vb. impf. „bestehen“;
o. iz česa, o. v čem; (po nem.); — II. stá-
nem, vb. pf. 1) stehen bleiben; ona obstane
na mestu, Jurč.; voz obstane pred gostil-
nico, Erj.(Izb. sp.); pesek nju zapelja do
kupa drv in ondi obstane, kajk.-Valj.(Rad);
— verharren, beharren, Mur.; židovi v svoji
hmanjoči i tvrdokornosti obstanejo, kajk.-
Valj.(Rad); nikjer ne obstaneš, nirgends
harrest du aus, Z.; — bestehen: za „soldake“
(= soldate) obstanejo, sie werden bei der
Aſſentierung tauglich befunden, ogr.-Valj.
(Rad); — 2) „gestehen“; (po nem.).

obstáva, f. 1) die Umstellung, Cig.; — 2)
das Herumgestellte, Cig.; — der Hinterhalt,
Dalm.

obstávek, vka, m. das Herumgestellte, die Um-
stellung, Cig.

obstáviti, stávim, vb. pf. 1) herumstellen, Mur.,
Cig.; — umstellen; o. gozd z mrežami, Cig.;
— 2) beſeßen, Cig.; mizo o., den Tisch be-

stellen, Cig.; kako mesto z vojaki o., einen
Posten mit Soldaten beziehen, Cig.

obstávljanje, n. das Herumstellen, M.; — das
Umstellen, Cig.

obstávljati, am, vb. impf. ad obstaviti; 1)
herumstellen, Mur.; — umstellen; — 2) be-
ſeßen, Cig.

obstekłeti, im, vb. pf. cig. zu Glas werden:
vor Schrecken oder Staunen erstarren, Jan.,
Levst. (Rok.); Bežati čem in — obsteklim,
Levst. (Zb. sp.).

obstězen, zna, adj. am Pfade befindlich, Jurč.

obstírati, am, vb. impf. ad obstreti: herum-
breiten, Cig.; — (o svetlobi) umscheinen,
Jarn.; — über etwas breiten, bedecken: o. zid
z brajdo, die Wand spalieren, Cig.

obstláti, stěljem, vb. pf. mit Streu umlegen
oder belegen: gnezdo o., das Nest auſüttern,
Sol.; — sled o., die Fährte mit abgebrochenen
Bweigen belegen, Cig.

obstòj, stója, m. der Bestand, der Fortbestand,
Cig., Jan., nk.; obstoj zagotoviti slovstvu,
Str.; die Exiſtenz, DZ.; — der Halt, die
Festigkeit, Jan.

obstojèč, čěa, adj. haltbar, Jan.; o. krompir,
jvzhSt.; dauerhaft, Z., C.; prijazen v hudem
ne more obstoječa biti, Kast.; — prim.
obstati I. 2).

obstojěčen, čna, adj. = obstoječ, Mur.

obstojěčnost, f. die Dauerhaftigkeit, Mur.

obstójen, jna, adj. 1) Bestand-, obstójni del,
der Bestandtheil, Cig., Jan., C., nk.; — 2)
dauerhaft, auſdauernd, Jan., C.; — stichhaltig,
triftig, Jan.; o. vzrok, C.

obstójnost, f. 1) die Haltbarkeit, die Dauer-
haftigkeit, Cig., Jan.; — 2) der Umstand, Mur.;
obstojnosti, die factischen Verhältnisse, Cig.(T.).

obstójstvo, n. der Bestand, die Exiſtenz, C.;
die Ausdauer, C.

obstónj, adv. = zastonj, C.; = za obstonj,
Meg., Krelj; (za obstunj, vzhSt.-Valj. [Glas.]).

obstóp, stópa, m. die Umzingelung, die Ein-
schließung, die Blockade, Mur., Cig.(T.).

obstópanje, n. das Umzingeln, M.; die Cer-
nierung, Navr. (Let.).

obstópati, am, vb. impf. ad obstopiti; um-
ringen, Cig., Jan.; — umzingeln, M.; blo-
dieren, Cig.

obstópen, pna, adj. Einschließungs-, Blockadez,
Jan.(H.).

obstópiti, stópim, vb. pf. herumtreten, um-
ringen, umzingeln; o. koga, o. gozd; — mesto
o., die Stadt einschließen, blockieren, Mur.,
Cig.(T.).

obstopljénje, n. = obstop, die Einschließung,
Mur.

obstožéren, rna, adj. um den Pol beſindlich:
obstožerna zvezda, der Circumpolarſtern,
h. t.-Cig.(T.).

obstožerje, n. die Polarländer: južno o., h. t.-
Cig.(T.).

obstóžje, n. die Kegelsfläche, Cig.(T.).

obstrán, praep. c. gen. = zastran, von wegen,
Mur., Jan., Met.; obstran njih dobrih del,
Krelj.

obstránski — obsvójen

— 751 —

obsvojíti — obtákniti

obstránski, adj. an der Seite befindlich, seitlich, Seiten-, Cig. (T.), C., Z., Erj. (Min.), Cel. (Geom.).

obstraževáti, ûjem, vb. impf. umwachen, Cig.

obstrážiti, strážim, vb. pf. durch Wachen bedecken, sichern, Mur., Cig.; meje o., SIN.

obtréči, stréžem, vb. pf. 1) auffangen, C.; o. v svoje naročje, SIN.; — zvrnil bi se bil, da se ni obstregel ob svoj vatel, Jurč.; — 2) o. koga, überraschen, C.

obstréliti, ím, vb. pf. (durch einen Schuss) anziehen; lovec je psa obstrelil.

obstréljati, am, vb. pf. (durch mehrere Schüsse) anschließen.

obstrét, f. 1) der umgebende Schein, der Hof um Sonne und Mond, der Heiligerschein, Mur., V.-Cig., Jan.; — 2) der Fleck um die Brustwurze, Mur.

obstrêtek, tka, m. = obstret 2): sajav krožec pri prsnih bradavicah, Vod.(Bab.).

obtréti, strèm, stérem, vb. pf. 1) herumbreiten, Cig.; umhüllen, Cig., C.; umschatten, C.; umscheinen, Jarn.; — umringen, Jarn., C.; mesto o., belagern, C.; — 2) bedecken: z brajdo zid o, eine Wand spalieren, Cig.; — überschatten, ogr.-M.; — befallen, ergreifen: usposnost ga je obstrla, C.

obstrétina, f. = obstret 1), Jarn., Mur., Cig., Jan.

obstrétje, n. = obstret 1), Mur.

obstríči, strížem, vb. pf. ringsherum (mit der Schere) beschneiden, bescheren, umschneiden, Cig.

obstrigati, am, vb. impf. ad obstriči; (mit der Schere) ringsum beschneiden, Cig.

obstrízati, zam, vb. impf. = obstrigati, Z.

obstrúgati, am, vb. pf. ringsum behobeln, Z.

obstrúpiti, strûpim, vb. pf. = ostrupiti, vergiften, Meg., Trub.

obstrézati, am, vb. impf. ad obstreči; 1) aufsangen: zogo o., C.; — 2) beobachten, C.

obstrézováti, ûjem, vb. impf. = obstrezati, C.

obsúniti se, sůnem se, vb. pf. sich überessen, C.

obsúti, spěm (sůjem), vb. pf. 1) herumschütten (von trockenen Dingen); — umschütten: s prahom o. kaj, Cig.; — in Menge umgeben, umringen, Cig., Jan.; sršeni so ga obsuli, Z.; množica hišo obsuje, Ravn.; Devetkrat veča množca jih obsuje, Preš.; Z veSELJEM ga sprejme in obspe ljudstvo, Cv.; = o. se: vsa druhal se ga obsuje, Ravn.; — 2) überschütten, Mur., Cig.; s kamenjem o., steinigen, Meg.; — überhäufen (z. B. mit Geschäften, mit Vorwürfen), Cig., Jan.; z dobrotami o., Cig., Ravn.

obsvečeváti, ûjem, vb. impf. ad obsvetiti; beleuchten, SIN.

obsvét, svéta, m. die Unscheinung, Cig.

obsvétiti, im, vb. pf. 1) umscheinen, umglänzen, Dict., Cig.; — 2) bestraßen, bescheinen, beglänzen, Cig.; bodi taistli dan teman, obena svetloba ga ne obsveti! Dalm.; — beleuchten (fig.), M., SIN.-C.

obsvetlíti, ím, vb. pf. beglänzen, Cig.

obsvójen, jna, adj. für sich bestehend, C.

obsvojíti, ím, vb. pf. 1) = osvojiti, Z.; — 2) o. se, sich erkennen, M.; obsvojimo se = spoznamo, da smo si svoji, C.; — 3) o. se, sich erkennlich zeigen, C.

obsáčiti, im, vb. pf. mit der Fausft (šaka) umfassen, C.

obšáliti, im, vb. pf. verlegen, eine Unbill zufügen, beleidigen, kränfen, ogr.-C.

obšániti, im, vb. pf. verspotten, verhöhnen, schmähen, kajk.-C.; — beschämen, C.

obšanováti, ûjem, vb. impf. Unbilden zufügen, beleidigen, kajk.-Valj.(Rad).

obšápati, am, vb. pf. mit der Ruthe schlagen (am Feste der unschuldigen Kinder), Jan.(H.).

obšáva, f. die Sahlleiste an den gewirkten Zeugen, Rib.-Cig.; — prim. obšva.

obšávica, f. dem. obšava; — der Ausschlag am Kleide, Cig.

obščékniti, ščéknem, vb. pf. mit den Fingern der Hand umspannen, Mur.; drevo je tako tenko, da je lahko obščeknem, vzhšt.

obščepiti, im, vb. pf. = obščekniti, C.

obšémanec, nca, m. der Vermummte, der Verlärzte, Mur.

obšémanje, u. die Vermummung, Mur., Cig.

obšémati, am, vb. pf. vermummen, maskieren, Guts.-Cig., Mur.

obšestiliti, ilim, vb. pf. abzirkeln, Jan.

obšěv, švá, m. der Besaž (am Kleide), Valj. (Rad).

obšír, m. die weitläufige Ausdehnung, Cig.

obšíren, rna, adj. etwas breit, Mik.; obširna obleka, Z.; — umfangreich, Cig., Jan.; ausführlich, weitführig, Cig., Jan., nk.; (rus.).

obšírnost, f. großer Umfang, große Ausdehnung, Cig., C., nk.; die Ausführlichkeit, die Weitschweißigkeit, Cig., Jan., nk.

obšitek, tka, m. das Gebräme, C.; — das Einfaßsband, Cig.

obšiti, ššjem, vb. pf. 1) umnähen; — (ein Kleid) verbrämen, hordieren, mit Tressen beſeßen, Cig., Jan.; — 2) benähen, ausnähen, Cig., Jan.; übernähen, Mur.; ſticken, Mur.

obšiv, šiva, m. der Besaž, die Verbrämung, der Ausschlag, Cig., Jan., DZ., C., nk.

obšiva, f. = obšiv, C.

obšivati, am, vb. impf. ad obšiti; 1) umnähen; — verbrämen, bejeßen, Cig.; — 2) benähen, ausnähen, Cig., Jan.

obšívek, vka, m. = obšitek, der Besaž, Jan.

obšlátati, slátam, vb. pf. 1) ringsum betaften, — mehreres nacheinander betaften; — 2) durch Tasten finden.

obštéti, štějem, vb. pf. ringsum abzählen, Cig.

obšťev, šťéva, m. = obračun: težak obštev bosta imela, Jurč.

obštrkati, am, vb. pf. ringsum bespriжен, Cig.

obštrlévati, am, vb. impf. umragen, Cig.

obšva, f. die Verbrämung, der Ausschlag bei Uniformen, Jan., C., Mik.

obšvávati, am, vb. impf. = obšivati, Habd.-Mik.

obtajíti, ím, vb. pf. verleugnen, C.

obtákniti, táknem, vb. pf. = obtekniti.

obtânjšati — obtežîtev

— 752 —

obtežiti — obtožilq

obtânjšati, am, *vb. pf.* = stanjšati, dünner machen, *Mur.*

obtátati, am, *vb. pf.* als einen *Dieb* anschreien, *Cig.*

obtátiti, im, *vb. pf.* = obtatati, *Cig.*

obtéči, téčem, *vb. pf.* 1) umlaufen; mesto o., *Cig.;* tvoji sovražniki te obteko, *dete* Žeinde werden dich umringen, *Krelj.*; — umrinnen, umfließen, *Mur., Cig.;* — 2) laufend besuchen, belaufen: *mejo o., Cig.;* — besließen, *Cig.;* — 3) ablaufen, C.; kadar obteče deset let, *Levst. (Pril.)*

obtědnica, f. das Todtenamt nach acht Tagen, *Cig.*

obtěk, téka, m. der Umlauf, die Circulation, *Cig., Jan., Cig.(T.);* krvni o., der Blutum- lauf, *Jan.;* denarni o., *Jan., Z.;* prinudni o., der Zwangscurs, *D.Z.;* menični o., der Wechsel- umlauf, *D.Z.;* v obteku biti, v obtek sprav- viti, *DZ.*

obtékanje, n das Herumlaufen, das Umlaufen; — das Herumfließen, das Umlfließen.

obtékati, tékam, *vb. impf. ad obteči;* 1) herum- laufen; — herumfließen; — umlaufen; — umfließen, umströmen; — 2) belaufen: o. *mejo, Cig.;* o. *mesto, die Stadt durchrennen, Cig.;* — beströmen, *Cig.*

obtekniti, táknem, *vb. pf.* 1) herumstecken, ab- stecken, *Cig. (T.);* z vejicami o., verreisern, *Cig.;* — 2) bestecken, *Cig., Jan.;* kup pše- nice z rozami obtaknjen, *Dalm.;* — tračieren, *Cig.(T.)*

obtemnéti, ím, *vb. pf.* = otemneti; sich ver- finstern, *Volk.-M.*

obtésati, téšem, *vb. pf.* bezimmern, behauen, schlichten; obtesan les; — o. človeka, ab- hobeln (fig.), *Cig.*

obtesávati, am, *vb. impf. ad obtesati;* abzim- mern, behauen, schlichten; — človeka o., *Cig.*

obtesováti, ûjem, *vb. impf. ad obtesati;* = ob- tesavati.

obtesníti, ním, *vb. pf. beklemmen, Zora.*

obtesnjénost, f. die Beklemmung, *Zora.*

obtevrê, adv. um eine solche Stunde, *Levst. (Sl. Spr.)*

obtéžati, téžam, *vb. pf.* = obtežiti, *Mur., Cig.;* mati repe kisat denejo, s kamenom jo ob- težajo, *Ravn.(Abc.)*

obtežáva, f. erschwerender Umstand, *Cig., C.*

obtéžba, f. die Belastung: pravilna o., die Normalbelastung, *D.Z.;* brez obtežbe, unbe- lastet, *Cig.;* blago prosto vsake druge ob- težbe, *D.Z.;* — die Erschwerung, *Cig.*

obtéžen, žna, adj. Lastz: obtéžni pesek, *Cig.*

obteževânje, n. das Beschweren.

obteževáti, ûjem, *vb. impf. beschweren, bela- sten;* o. koga, auf jemandem lasten, *Cig., Jan.;* — erschweren, *Cig., Jan.;* obtežujoče okolnosti, *DZ.*

obtežiten, kna, adj. erschwerend, *SIN.*

obtežno, n. die Belastung, die (z. B. bei der Wage), *D.Z.;* — erschwerende Umstände, *Levst.(Nauk).*

obtežitev, tve, f. die Belastung, *DZ.*

obtežiti, ím, *vb. pf. beschweren, belaften;* s svincem obteženi trnek, *Cig.;* — erschweren, *Cig., Jan.*

obtéžnja, f. erschwerender Umstand, *Cig., Jan.*

obtíč, tiča, m. veja, ki se poleg graha v zem- ljo vtakne, *Sv. Peter pri Gorici-Erj.(Torb.)*

obtíčati, im, *vb. pf. stecken bleiben;* palica je obtičala v blatu; ladja je obtičala, das Schiff ist auf eine Sandbank gerathen, *Cig.;* o. kje, an einem Dritte keiden bleiben: o. v krčmi; reč je obtičala, die Sache ist ins Stocken ge- rathen, *Cig.*

obtíčávati, am, *vb. impf. ad obtíčati.*

obtíčje, n. coll. veje, katere se potaknejo po grahu, *Sv. Peter pri Gorici-Erj.(Torb.)*

obtíhniti, tihnem, *vb. pf. still werden, ver- stummen.*

obtíkati, tíkam, *vb. impf. ad obtekniti; um- stecken, abstecken;* — bestecken, *Cig.*

obtípati, típam, pljem, *vb. pf.* 1) ringsum be- taßen; — 2) durch Taften wahrnehmen; v žepu o. krajcar, *jvžhŠt.*

obtipávati, am, *vb. impf. ad obtipati;* u. kaj, an einer Sache herumtaften, *Cig.*

obtísk, m. die Wunde, die Schwiele vom Druck, *C.*

obtíščati, ím, *vb. pf. durch Drücken eine Wunde, Schwiele u. dgl. verursachen;* črevelj me je obtíščal; o. se, eine Druckwunde bekommen: obtíščal se je jezdeč, *Cig.*

obtkáti, tkám, tčém (tečém, tkèm), *vb. pf. umweben, Cig.*

obtíčěi, tółčem, *vb. pf.* = obtolči.

obtmíčati se, am se, *vb. pf.* sich verdunkeln, *C.*

obtô, adv. = ob to, zato, desšwegen, *Meg., Trub., Dalm., Krelj, Boh.*

obtočilq, n. krvno o., das Blutkreislauforgan, *Erj.(Som.)*

obtok, tóka, m. 1) der Kreislauf, die Circu- lation, *Cig.(T.);* krvni o., der Blutkreislauf, *Erj.(Som.);* — 2) das Umlfließen, der Umlaufs, *Cig.;* — 3) die Beströnung, *Cig.;* — 4) die Franjen, *Valj.(Rad).*

obtóči, tółčem, *vb. pf. ringsum anschlagen, bestoßen, beklöpfen;* kamen o.; o. se, sich be- stoßen, *Cig.;* obtolčeno sadje, angeschlagene, durch Anschlagen beschädigtes Obst; ves ob- tolčen je, er ist voll Schlagwunden.

obtópiti, im, *vb. pf.* = otopiti, *Z.*

1. obtorê, adv. um diese Stunde, *Levst. (Sl. Spr.);* um diese Zeit, (-rej) *Cig., C.*

2. obtóre, adv. = 2. obtorej, zatorej, *C.*

3. obtorêj, adv. = 1. obtore, *Cig.*

2. obtórej, adv. = zatorej, *Meg., Trub., Dalm., Krelj, Boh.*

obtovárjati, am, *vb. impf. ad obtovoriti, Cig.*

obtovoriti, ím, *vb. pf. bepacken, beladen, Mur.;* o. osla, *Cig.*

obtéžba, f. die Anklage, *Cig., M., DZ., nk.*

obtéžen, žna, adj. Anklage, *Jan.(H.)*

obtéženec, nca, m. der Ankeklagte, *nk.*

obtéženka, f. die Ankeklagte, *nk.*

obtoževáti, ûjem, *vb. impf. ad obtožiti; anfla- gen;* o. se, sich anflagen; o. se svojih grehov.

obtožilq, n. die Anklage, *C.*

obtožitelj — obuditi

— 753 —

obúdljaj — obupováti

obtožitelj, m. der Anfläger, DZ., nk.

obtožiteljica, f. die Anklägerin, Jan.(H.).

obtgžiti, im, vb. pf. anklagen; o. se, sich an-
flagen; o. koga česa, o. se česa, C.

obtgžnica, f. die Anklagechrift, DZ., nk.

obtrákati, am, vb. pf. mit Bändern verziehen,
bebändern, Cig., C.

obtfдiti, im, vb. pf. 1) besfestigen: mesto v,
Cig., C.; z vodami obtrjeno mesto, Dalm.;
— 2) verhärten: o. svoje srce, ogr.-Valj.
(Rad).

obtfdniti, tfdnem, vb. pf. hart werden, verharten,
ogr.-C.; — v grehih o., ogr.-Let.

obtrěsati, am, vb. impf. ad obtresti, Cig.

obtrěsti, trěsem, vb. pf. 1) potresti okoli česa,
umstreuen, Cig.; — 2) = otresti, vollends
abbeuteln, abschütteln: o. drevo.

obtgati, tſgam, vb. pf. ringsum abpſlücken,
ableſen, Cig., Jan.; listz d z drevesa o., Cig.;
— o. drevo, den Baum abpflücken, Cig.

obtrgávati, am, vb. impf. = obtrgovatı.

obtrgováti, ûjem, vb. impf. ad obtrgati; ab-
pſlücken, ableſen, Cig., Jan.

obtfjenje, n. 1) die Befestigung (prim. obtr-
diti 1); — 2) die Verhärtung, (obtrjenjè)
ogr.-Valj.(Rad).

obtrpněti, im, vb. pf. = otrpniti, erſtarren,
Meg.; njih srce je obtrpnelo, Trub.; — ob-
trpneli so, ſie wurden ſtarr vor Staunen,
Dalm.

obtršénje, n. die Belastung, kajk.-Valj.(Rad).

obtrševáti, ûjem, vb. impf. ad obtršiti; beſtaven,
kajk.-Valj.(Rad).

obtršiti, im, vb. pf. beſtaven, beschweren, C.;
— prim. trh.

obtrúditi, trûdim, vb. pf. abmüden, Mur., ogr.-
M.; o. se, müde werden, Mur.

obubôžati, am, vb. pf. 1) arm werden, Cig.,
Jan., Dol.; — 2) arm machen: nisem hotel
domačih o., Jurč.

obuboževáti, ûjem, vb. impf. ad obubožati, 1), Jan.(H.).

obuča, f. die Fußbekleidung, Habd.-Mik., BlKr.

Hrušica(Istra)-Ej.(Torb.), ogr.-C.

obučávanje, n. das Abrichten, das Unterrichten,
Cig. (T.).

obučávati, am, vb. impf. = obučevati, ab-
richten, dressieren, unterrichten, Cig. (T.), C.

obučeváti, ûjem, vb. impf. ad obučiti; unter-
richten, Cig.(T.).

obučiti, im, vb. pf. abrichten, Cig.(T.); (stsl. h.s.).

obûd, m. die Außerweckung, Mur., Cig.; — die
Erweckung (fig.), Cig.; o. k zaupanju v Boga,
Ravn.-Valj. (Rad); — die Anregung, Cig.;
— die Aufmunterung, C.

obûda, f. die Erweckung, Cig. (T.); — die An-
regung, Jan.; o. čutil, C.

obudałći, im, vb. pf. naciónisch werden, C.

obudílo, n. das Erweckungsmittel, Cig.

obuditev, tve, f. die Erweckung, Jan.

obuditi, im, vb. pf. weken: od sna o., aus
dem Schlafe wecken, Krelj; o. se, erwachen,
Krelj; o. se iz sna, Trub.; — Bog je tudi
njemu obudil zoprnika, Dalm.; — auſer-
wecken (von den Todten), Mur., Cig., Jan.,

Krelj; — (Empfindungen, Gefühle, Wünsche
u. dgl.) erwecken, erregen, Dalm., Cig., Jan.,
Cig.(T.), nk.; —punt, pravdo o., eine Empö-
rung, einen Proceſs anſtiften, Jsvkr.

obúdljaj, m. die Erweckung: o. pobožnosti, Burg.

obudověti, ím, vb. pf. Erj.(Torb.), pogl. obv-
doveti.

obudvûjen, jna, adj. beiden gehörig, C.; —
prim. obujen.

obůh, m. der Schlägel, Jan.(H.).

obuhati, bůham, šem, vb. pf. beſtoßen, Z.

obuhávati, am, vb. impf. ad obuhati, Z.

obůhel, hla, adj. angeschwollen, aufgedunſen,
Z., C.

obühniti, bühnem, vb. pf. anſchwellen (von
Wunden), C.

obühnjenje, n. das Anſchwellen, C.

1. obůja, f. = obuda, Jan.

2. obůja, f. = obuča, Mur., Cig.

1. obujáló, n. das Erweckungsmittel, Cig.

2. obujáló, n. = obuvalo, C.

1. obújati, am, vb. impf. ad obuditi; auſer-
wecken, Jarn., Cig.; —erwecken, erregen, Cig.
(T.), nk.

2. obújati, am, vb. impf. = obuvati, Mur.

obujávati, am, vb. impf. = 1. obujati, er-
wecken, ogr.-Valj.(Rad).

obůjek, jka, m. der Fußklappen, der Schuhfeſten,
nav. pl. obujki, Cig., C., BlKr.; — pogl.
obojek.

obûjen, jna, adj. beiden gehörig, vzhŠt.- C.;
(iz obu [= stsl. oboju], kakor: nujen [Hal.]
iz nju [= stsl. jeju]); prim. obudvujen.

obujénje, n. die Erweckung, Cig.

obujeváti, ûjem, vb. impf. = 1. obujati, (-do-
vati) Met.

obujevâvec, vca, m. der Erwecker, (-dovavec)
Ravn.-Valj.(Rad).

obůjka, f. = obujek, BlKr.-DSv.

obůka, f. der Unterricht, Cig.(T.).

obúlo, n. die Fußbekleidung, C.

obumírati, mîram, vb. impf. ad obumreti, Jan.
(H.).

obumŕéti, mrèm, mřjem, vb. pf. od mraza,
erfrieren, Levst.(Nauk).

obünkati, am, vb. pf. abprügeln, abbleuen,
Cig.; če ga ni obunkala mati, nasekali so
ga sosedje, LjZv.

obûp, m. die Verzweislung.

obûpanje, n. die Verzweislung.

obúpati, am, vb. pf. verzweifeln, verzagen; o.
nad kom ali nad čim; nad bolnikom o.,
den Patienten aufgeben, Cig.; (sam s sabo
o., Levst.[Zb. sp.j]).

obupávati, am, vb. impf. = obupovati.

obûpen, pna, adj. verzweifelt, verzweiſlungz-
voll, troſtloſ, Cig., Jan., nk.

obupljiv, íva, adj. verzagt, Cig., Jan.

obupljívost, f. die Verzagtheit, Cig., Jan.

obúpnik, m. der Verzweifler, der Hoffnungs-
loje, Cig.

obúpnost, f. die Troſtloſigkeit, der Zustand der
Verzweiſlung, die Verzagtheit, Cig., Jan.

obupováti, ûjem, vb. impf. ad obupati, ver-
zweifeln.

Slov.-nem. slovar.

48

obúriti — obvaríti

— 754 —

obvariti — obvezljívost

obúriti, úrim, vb. pf. abrichten: o. bivole za
domačo živino, Vod. (Izb. sp.).

obúsnjati, am, vb. pf. mit Lederwerk verjehen,
verledern, V.-Cig.

obustáva, f. die Einstellung, die Siftierung,
Jan., SlN.-C.; o. sklepov, DZ.

obustáviti, stávim, vb. pf. einstellen, hemmen,
siftieren, Jan., nk.

obustávljati, am, vb. impf. ad obustaviti, nk.

obůstje, n. 1) der Mundsaum, Cig. (T.); —
2) das Mündungsgebiet, Cig. (T.). Jes.

1. obůšje, n. die Dhrgegend, Cig.(T.).

2. obůšje, u. die Stiefelröhren, C., vžhŠt.

obútaló, n. = obutel, Mur., Cig., Jan., DZ.;
oblačilo in obutalo, Ravn.-Valj.(Rad); nimaš
ne obleke ne obutala, Jurč.

obůtek, tka, m. 1) = obutel, Cig., C.; — 2)
ein behülsteš Getreidekorn, C.

obútek, f. die Fußbekleidung, die Beschlußung,
Habd.-Mik., Jan., C., nk.

obúteła, f. = obutel, Mik.

obůtev, tve, f. die Beschlußung, Mur., Cig.,
Jan., Met., Mik.

obůtež, m. = obutel, C.

obúti, ûjem, vb. pf. 1) anziehen (von der Fuß-
bekleidung); o. čevrlje, nogavice; (včasi tudi:
hlače o., Cig., Gor., Jurč.; nam. obleči);
obut (obuven, C.) biti, Schuhe (Stiefel) an-
haben; — 2) o. koga, jemandem die Fuß-
bekleidung anlegen: obuti otroka; o. se, die
Fußbekleidung anlegen; — o. koga, jeman-
dem die Fußbekleidung verschaffen; o. bosega.

obůtje, n. = obutel, Cig.

obůtva, f. = obutev, die Beschlußung, Dict.,
Cig.

obův, f. 1) = obutel, Z.; — 2) der Rad-
jschuh, C.

obůva, f. = obutel, Cig.

obuváč, m. = obuvak, Jan.(H.).

obuvák, m. der Stiefelanzieher, der Stiefel-
haken, Mur., Danj.-Mik.

obuválq, n. die Fußbekleidung, Cig., Jan., M.,
Goriš.; imam štiri pare obuvala, Svet.(Rok.);
imam četvera obuvala, Lašče-Levst. (Rok.).
obúvanje, n. das Anziehen der Fußbekleidung.

obúvati, am, vb. impf. ad obuti; 1) anziehen
(von der Fußbekleidung); o. čevrlje, nogavice;
— 2) o. koga, jemandem die Fußbekleidung
anziehen; — o. koga, jemandem die Be-
schlußung geben, Cig., Jan

obuvílq, n. = obuvalo, Štrek.

obuzdáti, ám, vb. pf. den Baum anlegen, be-
zäumen: konja o.; kakor živina obuzdan od
neusmiljenih beričev, Bas. — bezáhjen,
bändigen, Cig.

obuzdávati, am, vb. impf. = obuzdovati; be-
zäumen, den Baum anlegen.

obuzdováti, ûjem, vb. impf. ad obuzdati;
bezäumen, Mur.

obvál, vála, m. der Verbruch, die Pinge (mont.),
Cig.(T.); — rus.

obvára, f. die Verhütung: boljša je obvara
kot nemara, Nov.

1. obvaríti, ím, vb. pf. = obariti; abbrühen, C.

2. obvariti, im, vb. pf. Mur., napačno nam.
obvarovati; imperat. obvari, obvariji, iz: ob-
varjem, nam. obvaruj iz: obvarujem.

obvaroválen, Žna, adj. prophylaktisch: obva-
rováni lek, das Präservativmittel, Cig.

obvárovanje, n. die Bewahrung.

obvárovati, ujem, vb. pf. bewahren, behüten,
beschüßen; Bog te obvaruj! Behüte dich Gott!
Lebe wohl! Bog obvaruj! Gott behüte! o.
koga nesreče, jemanden vor Unglück be-
wahren; (govori se nav. obvarvati, varjem,
imperat. obvari [iz obvariji] ali obari).

obvárstvø, n. = varstvo, der Schuß, Mur.

obvásen, sna, adj. ums Dorf gelegen, (obve-
sen) C.

obvdovéti, ím, čjem, vb. pf. Witwer oder
Witwe werden, (obud-) Vas Krn-Evj.(Torb.).

obvékati, am, vb. pf. beſlagen, beweinen, Jan.

obveljáti, ám, vb. pf. Geltung erlangen; njegov
nasvet ni obveljal, sein Antrag drang nicht
durch, Cig.; njegova je obveljala, er behielt
recht, Cig.

obveljáva, f. das Geltendwerden, der Sieg,
Cig.

obveljávati, am, vb. impf. = obveljevati, C.

obveljeváti, ûjem, vb. impf. ad obveljati,
Navr.(Kop. sp.).

obvéniti, nem, vb. pf. trocken werden, Cig.

obveselítelj, m. der Erfreuer, der Tröster,
ogr.-Valj.(Rad), Raič(Nkol.).

obveseliti, ím, vb. pf. erfreuen, Mur., Cig.,
ogr.-C.; o. se, = razveseliti se, Trub., Kast.;
kmetje se jih niso obveselili, LjZv.; obve-
selil se je vesoljni svet, Cv.

obveseljiv, íva, adj. erfreuend, erfreulich, Mur.;
mili, dobrotljivi, obveseljivi, kakor solnce,
Ravn.

obvesláti, ám, vb. pf. umrudern, Jan.

obvestílq, n. die Benachrichtigung, die Ver-
ständigung, nk.

obvestíti, ím, vb. pf. benachrichtigen, nk.; —
prim. hs. obavijestiti.

obvéščati, am, vb. impf. ad obvestiti, nk.

obveščeváti, ûjem, vb. impf. = obveščati, nk.

obvěza, f. 1) der Verband (bei Wunden), M., nk.;
o. na roki, die Handbinde, Cig.; — 2) die
Verpflichtung, C.

obvězanost, f. der Zustand, da man verbun-
den ist, etwas zu thun, die Verpflichtung, nk.

obvězati, žem, vb. pf. 1) herumbinden, unt-
binden; — bebinden, Cig.; — 2) verbindlich
machen: o. koga, C.; verpflichten, nk.; o. se,
sich verpflichten, obvezan, verpflichtet, Jan.,
C., nk.

obvezávati, am, vb. impf. = obvezovati.

obvézen, zna, adj. 1) Verband, Jan.(H.); —
2) verbindlich, h. t.-Cig. (T.); o. predmet,
obligater Gegenstand, nk.

obvezijnica, f. die Binde: tančice in glavne
obvezilnice, Škrinj.

obvezílq, n. die Bandage (der Herzte), Cig.

obvezljiv, íva, adj. verbindlich, Mur.

obvezljívost, f. die Verbindlichkeit, Mur.; —
die Obliegenheit, die Verpflichtung, DZ., Levst.
(Cest.).

obvěznica — obzídati

— 755 —

obzidávati — obžěti

obvěznica, f. 1) das Verbandtuch, C.; — 2) die Obligation, Jan., C., nk.; o. državnega posojila, nk.

obvěznost, f. die Verbindlichkeit, DZ., Nov.

obvezovališče, n. der Verbandplag, Jan.(H.).

obvezováti, ûjem, vb. impf. ad obvezati: 1) um etwas herumbinden; — umbinden; rane o.; — 2) verpflichten, nk.; o. se, sich verpflichten, nk.

obvezovâvec, vca, m. der Verbinder.

obviden, dna, adj. perspectivisch, Pot.-Cig., Jan.

obvidnost, f. die Perspective, Pot.-Cig., Jan.

obvíjati, am, vb. impf. ad obviti; umwinden, umwickeln.

obvíkniti, víknem, vb. pf. 1) üblich werden, Z., Bes., Trst.(Let.); — 2) o. se, sich angewöhnen, C.

obvírje, n. das Quellengebiet, Cig. (T.).

obvisěti, im, vb. pf. hängen bleiben; oko na čem obvisi, das Nuge bleibt an einem Gegenstande haften, LjZv.; — tudi: obvisěti, (kar se nav. izgovarja: obvisiti), -visim, jvzh-St.

obvíti, vijem, vb. pf. umwickeln, umwinden.

obvitenica, f. die Umhüllungssurve (mech.), h. t.-Cig.(T.).

obvládati, am, vb. pf. = obladati, bewältigen, überwinden, Cig., Jan., nk.

obvléči, vléčem, vb. pf. = obleči, überziehen, Mur.

obvôd, m. = obod 1): sam je obtesal hlode, naredil obvod in počasi je zrasla hiša, Bes.; — die Peripherie, Cig.

1. obvôden, dna, adj. peripherisch, Peripherie-, Cig., Jan.

2. obvôden, dna, adj. am Wasser befindlich, nk.

obvôdje, n. das Wassergebiet, Jan.

1. obvôdnik, m. der Zirkel: risarski o., Cig.

2. obvôdnik, m. der Stromanwohner, Jan.(H.).

obvôhati, am, vb. pf. = ovohati.

obvohávati, am, vb. impf. ad obvohati.

obvôj, vója, m. das um etwas gewundene Band, Cig.

obvółgniti, nem, vb. pf. Feuchtigkeit anziehen, Jan.

obvrátnik, m. der Halsschmud, C.; (dejan bo) okoli tvojega vratu drag obvratnik, Škrinj.-Valj.(Rad).

obvrstíti se, ím se, vb. pf. nach einander an die Reihe kommen, LjZv.

obvzěmati, mam, mljem, vb. impf. ad obvzeti, nk.

obvzéti, vzámem, vb. pf. umfangen, ogr.-C.; — ergreifen: strah me je obvzel, ogr.-C.; obvzame ga kurja polt, Vrt.; ta misel mu je obvzela glavo, Cig.

obzáj, adv. = nazaj, Koborid-Erj. (Torb.).

obzelenéti, ím, vb. pf. = ozeleneti, M.

obzémeljski, adj. obzémeljsko morje = vesoljno m., das Weltmeer, Jes.

obzíd, m. die Futtermauer, die Mantelmauer, Cig.(T.); o. iz rezanega kamena, die Quadernverkleidung, DZ.

obzídati, am, vb. pf. ummauern, mit einer Mauer umgeben; — mit einer Mauer füttern oder verkleiden, Cig.

obzidávati, am, vb. impf. = obzidovati.

obzídek, dka, m. die Ringmauer, C.; — das Mauergeländer, Jan.; ob kraju je bil obzidek do prs človeku, Ravn.

obzíden, dna, adj. an (längs) der Mauer befindlich: o. jarek, Spom.

obzidína, f. die Ringmauer, C.

obzídje, n. 1) die Ringmauer, Cig., Jan.; die Befestigungsmauern (einer Stadt), Mur., Cig., Jan., nk.; — 2) die Futtermauern, Cig.

obzidováti, ûjem, vb. impf. ad obzidati; ummauern.

obzíniti, zínem, vb. pf. den Mund nach etwas öffnen: dete zizek obzine, C.; kdor veliko obzine, malo požre, Cig.; — sich anzuzeigen versuchen: Moj dohodek je obzinil, Rad bi mene izpodrinil, Levst.(Zb. sp.).

obzír, m. = ozir, die Rückicht, nk.; brez obzira, nk.

obzíren, rna, adj. rückfichtsball, nk.

obzízančič, m. ein entwöhntes (abgespentees) Kind, C.

obzízati, am, vb. pf. 1) abſaugen, Z.; — 2) o. se, abgespent werden, C.; obzizan, der Mutterbrust entwöhnt, abgespent, C.

obznanílo, n. = oznanilo, die Verlautbarung, Z.

obzániti, znánim, vb. pf. = oznaniti, verlautbaren, M., Z.

obznánjati, am, vb. impf. ad obznaniti, Z.

obznanjénje, n. = oznanjenje, die Verkündigung, kajk.-Valj.(Rad).

obzóbati, zóbljem, vb. pf. ringsum (die Beeien u. dgl.) abessen: grozd o.

obzóbek, bka, m. der entbeerte Traubenkamm, Cig.

obzór, zóra, m. 1) die Rundſchau, der Ueberblích, Jan., Cig.(T.); — 2) der Horizont, Cig., Jan., Cig.(T.), Jes., nk.; (češ.).

obzóren, rna, adj. zum Horizont gehörig: obzórní krog, der Horizontkreis, Cig. (T.).

obzórje, n. = obzor 2), Jan., nk.

obzórnik, m. der Horizontalfreiš, Cig.(T.), Jes.

obzřeti, zrèm, vb. pf. mit dem Blicke umfassen, überschauen, Z.

obzvânjati, am, vb. impf. ad obzvoniti; durch das Läuten ankündigen, Z.; o. hudo vreme, Let.; — o. koga, jemandem die Zügenglocke läuten, Dol.

obzvoníti, ím, vb. pf. mit dem Läuten etwas anfündigen: o. prihod komu, Vrt.

obžagati, am, vb. pf. rund herum abwägen o. anwägen; — besägen, Cig.

obžagováti, ûjem, vb. impf. ad obžagati.

obžáliti, im, vb. pf. betrüben, Mur.; kränken, beleidigen, C.

obžalovánec, nca, m. der Bedauerte, Cig.

obžalovânje, n. das Beklagen, das Bedauern.

obžalováti, ûjem, I. vb. impf. betrauern, bedauern; o. grehe, bereuen; — II. vb. pf. obžalovati, die Trauer beenden: oče, vsaj toliko počakajmo, da obžalujemo po materi, LjZv.

obžaríti, ím, vb. pf. umstrahlen, Z.; — umstrahlen, Cig.

obžěti, žánjem, vb. pf. die Spitzen des Getreides mit der Sichel beschneiden: žito o., Z.

48*

obžgánec — ocenjevâvec

— 756 —

océp — ocvetéti

obžgánec, nca, m. ein angebranntes Stück
Holz, C.

obžgáti, zgèm, vb. pf. ringsum abbrennen o.
ambrennen, umbrennen; o. hlod.

obžigati, am, vb. impf. ad obžgati; o. hlode.

obžiliti, žilim, vb. pf. beändern, Cig.

obžiljeváti, ûjem, vb. impf. ad obžiliti, Cig.

obžínjati, am, vb. impf. ad obžeti, Z.

obžirati, am, vb. impf. ad obžreti, befressen,
Cig.; o. koga, jemandem übtes nach-
reden, Jan. (H.).

obžívčnica, f. die Nervenscheide, Cig. (T.);
(češ.).

obžréti, žrèm, vb. pf. befressen, Cig.

obžrtati, am, vb. pf. bethören, bevorthellen,
Guts.-Cig.

obžvěkniti, žvěknem, vb. pf. umklingen:
— v zvoniku zdaj kladivo brenkne, Pri-
kazen ogrodno čudno obžvenkne, Levst.
(Zb. sp.).

ocariniti, înim, vb. pf. verzollen, Cig. (T.),
DZ.; — prim. carina.

ocarinjeváti, ûjem, vb. impf. ad ocariniti;
verzollen, DZ.

ocean, m. vesoljno morje, der Ocean.

ocedíti, im, vb. pf. abschien: o. grah, das
Wasser von den Erbsen abrinnen lassen, Cig.;
— = precediti, durch Seihen reinigen, aus-
seihen, Cig.; filtrieren, Cig. (T.); o. se,
durch langsame Abrinnen von einer Flüssig-
keit befreit werden; povezniti škaf, da se
ocedi.

ocěhtati, am, vb. pf. 1) abprügeln, Jan.; —
2) betrügen, prellen, Cig., M.

ocěja, f. das Seihen, M.

océjati, am, vb. impf. ad ocediti; abschiehen;
von einem Gegenstande eine Flüssigkeit all-
mäßlich abrinnen lassen; o. se, durch lang-
sames Abrinnen von einer Flüssigkeit befreit
werden; posoda se oceja; nebo se po ma-
lem oceja, eš regnet kleinweife, Slom.; —
o. se, langsam abrinnen: studenčki se oce-
jajo v potok, Glas.; sveča se oceja, das
Licht fließt, Jan.

óceł, cla, m. der Stahl, Mur., Mik., vžhŠt.

ocěł, f. der Stahl, Cig. (T.), Mik., C., kajk.,\ ogr.-Valj. (Rad); tudi: óceł, Valj. (Rad);
— prim. stsl. ocělb, novogr. žtězλανον, stvn.
ecchil iz: srlat. acuale, Mik. (Et.).

1. ocěliti, im, vb. pf. heilen: o. rane, Jsvkr.

2. ocěliti, im, vb. impf. stählen, Cig. (T.).

ocěln, kna, adj. = jeklen, ob Muri-Caf (Vest.
II. 61.); — ocelno zrnje, Ščav.-C.

ocělo, n. = ocel, C.

ocěna, f. die Würdigung (z. B. einer Zchrift),
die Kritik, die Recensfion, Jan., Cig. (T.), nk.

ocenřitev, tve, f. die Würdigung, die Kritif, nk.

ocěnití, im, vb. pf. schähen, Z.; dem Werte
nach beurtheilen, würdigen, Cig. (T.), nk.;
recensieren, nk.

ocenjati, am, vb. impf. ad oceniti; würdigen,
Cig. (T.); recensieren, nk.

ocenjeváti, ûjem, vb. impf. = ocenjati, nk.

ocenjevâvec, vca, m. der Kritiker, der Re-
censent, nk.

océp, cépa, m. = cepič, das Pfropfreiš, Mur.,
Pohl. (Km.).

océpati, pljem, vb. pf. pſropſen, C., M., Danj.
(Posv. p.).

océpek, pka, m. der Knüttel, Cig., Jan., Erj.
(Torb.); palice, ocepki, gorjače mu (oslu) ple-
šejo po grbi, Vod (Izb. sp.); zapoditi koga s
polenom ali ocepkom v roci, Levst. (Zb. sp.).

océpiti, im, vb. pf. pſropſen, Mur.

ocěrjanje, n. die Grimasse, Habd.-Mik.

1. óceł, cta, m. der Eſſig, Mur., Jan., Štrek.,
DZ., Goriš., ogr.- C., kajk.-Valj. (Rad); z
octom okisana voda, Zv.; —prim. stsl. oćntb,
got. akeit, lat. acetum, Mik. (Et.).

2. óceł, cta, m. die Ackerkratzdistel (cirſium ar-
vense), Ip.-Erj. (Torb.); — prim. osat. (?)

óčeten, tna, adj. Eſſig-, Jan.; ocetna kislina,
die Eſſigſäure, Cig. (T.).

océvje, n. das Gefäßſtchem (bot.), Cig. (T.).

ocigánič, ánim, vb. pf. prellen, bevorthellen,
hegaufeln; o. koga za kaj.

ocímek, mka, m. = klica, mladičica, Mur.

ocímiti, cîmim, vb. pf. o. trte, Reben im Sturz-
graben zum Keimen bringen, C.; — o. se,
zu Sproſſen anſangen, Z., C.

oclár, rja, m. = jeklar, Mur.

óclast, adj. = oclen, Mur.

ocłáti, ám, vb. impf. = jekleniti, jekliti, Mur.

ocłěn, adj. = jeklen, Mur.

ocmāgati, am, vb. impf. welken, Kras-Cig.;
— prim. osmagati.

ocmākati, am, vb. pf. = ocmokati, Dalm.,
Bas.

ocmáriti, im, vb. pf. anschmoren, Cig.

ocmokáti, ám, vb. pf. 1) bekleckſen, beschmeiſen,
Cig.; — 2) abſchmaßen.

ocopâtati, am, vb. pf. = v copate obuti:
ocopatane noge, Jurč.

ocóprati, am, vb. pf. verzaubern, verhegen, Cig.

ocřétí, crèm, vb. pf., pogl. ocvreti.

óčtar, rja, m. der Essighändler, der Eſſigbrauer,
Jan.

octárnica, f. die Eſſigfabrik, Jan., Cig. (T.).

óčtek, cteka, m. dem. 2. ocet; die Kratzdistel
(cirſium), tudi: die Distel (carduus), ogr.-
Erj. (Torb.)

óčtov, adj. Eſſig-: o. cvet, der Eſſiggeift, Jan.

ocúkrati, am, vb. pf. bezuckern; — candieren,
Mur., Cig.

ocůrek, rka, m. der Eižzapsen, Cig., BlKr.,
Tolm.

ocvára, f. = ocvrta jed: z mastjo zabeljena
ocvara, Levst. (Zb. sp.).

ocvekáti, ám, vb. pf. s cveki obiti, benageln,
Cig.

ocvěrati, am, vb. impf. = ocvirati, C.

ocvěrkovica, f. = ocvirkovica, vžhŠt.

ocvěsti, cvetèm, vb. pf. abblühen, Mur., Cig.,
Jan.; — nam. ocvesti.

ocvétati, am, vb. impf. ad ocvesti, Cig., Jan., M.

ocvetávati se, am se, vb. impf. = ocvetati, C.

ocvětek, tka, m. die abgeſſallene Blüte, C.; —
prim. ocvesti.

ocvetéti, ím, vb. pf. = ocvesti, Jan. (H.).

ocvetévati — očarljiv

— 757 —

očarováti — očěsiti

ocvetévati, am, *vb. impf.* = ocvetati, *Jan.* (*H.*).

ocvetličiti, ſčim, *vb. pf.* mit Blumen schmüden,
beblumen, Cig.

ocvîrati, am, *vb. impf.* ad ocvreti; im Fett
baden; Dal bi vsega, kar se v Ioncu kuha,
Kar se peče in ocvira, *Levst. (Zb. sp.)*; —
(den Spef) zerlassen, *Mur.*, *Danj.-Mik.*

ocvrček, čka, m. dem., ocvirek.

ocvířek, rka, m. die Spekfriebe.

ocvîrkov, adj. Spekfrieben-: ocvirkova po-
tica, *Dol.*; o. dan, (šaljivo) der Fleischtag
(opp. Fasstag), Z.

ocvîrkovica, f. = ocvirkova potica, *Idrija*,
*Gor*.

ocvitati, am, *vb. impf.* ad ocvesti, *Mur.*, *Cig.*,
*Jan.*, *Mik.*

ocvréti, cvrèm, *vb. pf.* im Fett backen, ab-
froschen; ocvrto meso; ocvrti piščanci; ocvrti
jabolčni krhliji, *Cig.*; — (das Fett, den Spef)
zerlassen, *Mur*.

ocvŕtje, n. das Eierschmalz, Jan. (H.).

óča, m. = óce; gen. óče, *Gor.*; óčê, Mik.,
Notr.-Valj.(Rad), vžhŠt.; nemam ne óče
ne matere, vžhŠt.; v časti óče nebeskega,
Npes.-Pjk. (Črt.); dat. óči, Mik., Notr.-Valj.
(Rad), vžhŠt.; óču, Trub.-Mik., Npes. (Go-
riš.-)LjZv.; acc. óčo, Trub.-Mik; óčê, Mik.,
Notr.-Valj.(Rad), vžhŠt.; loc. óči, Mik.,
Notr.-Valj.(Rad); kar dobiš po óči, varuj
po dnevi in po noči, Npreg.-Notr.; instr.
z óčo, Mik.; z očém, Notr.-Valj.(Rad);
pl. nom. očevi, Stapl.-Mik.; očêve, ogr.-
Mik.; gen. očév, dat. očev vom i. t. d., ogr.-
Mik.; — (ocja, Ben.-Kl.); óča, gen. očéta
i. t. d., vsi pisateli 15. in 16. stoletja (prim.
Oblak Let. 1891, 82.), jvžhŠt. i. dr.

očadéti, ím, *vb. pf.* rauchfarbig werden, Jan.

očadíti, ím, *vb. pf.* beružen, anrauchen, *Cig.*,
*C.*; očajen, vom Rauch angelaußen, *Cig.*

očájati, am, *vb. impf.* ad očaditi, Z.

očák, m. der Erzvater, der Patriarch; — ein
wacherer Hausvater, M.

očakávati, am, *vb. impf.* = přičakovati, *Notr.*

očála, n. pl., Jan., Valj (Rad); pogl. očali.

očálar, rja, m. 1) der Brillenmacher, *Cig*.,
*Jan.*; — 2) der Brillenträger, *Cig*.

očálarica, f. = naočarka, die Brillenschlange,
Bes.

očále, f. pl. = očali, jvžŠt.

očáli, m. pl. die Augenfläser, die Brille; —
prim. it. occhiali, die Brille.

očálnica, f. 1) das Brillenfutter, *Cig.*; — 2)
pl. očalnice, = očali, *Mur.*, *Jan.*

očàn, ána, m. der Gevatter, C.

očánec, nca, m. ein wäderer, älterer Hausvater,
Kr.; najstarejši vaški očanec je odmolil rožen-
kranc, Jurč.; — der Erzvater, Krelj-M.

očánka, f. die Gevatterin, C.

očânstvó, n. 1) das väterliche Erbe, *Meg.*,
*Dalm.*; — 2) das Waterland, Trub.-Mik.

očâra, f. die Bezauberung, *Cig*.

očárati, am, *vb. pf.* bezaubern, *Cig.*, *Jan.*, *nk.*

očárli, m. pl., BIKr.; pogl. očali.

očarljiv, iva, adj. bezaubernd: o. pogled, SI/N.

očarováti, újem, *vb. impf.* ad očarati; be-
zaubern, *Cig.*, *Jan.*; Bog zna, katero oko
mi očaruje jagnjeta nežna, Zv.

očâstvó, n. 1) das väterliche Erbe, *Dict.*, *Kras-*
*Cig.*, *Jan.*; očastvo prevzeti, nach dem Vater
den Grund übernehmen, *Dol.*; o. gre od kraja
v kraj, die Erbschaft versplittert sich, *Cig.*; —
po očastvu, durch Erbschaft, *Vtov. (Vn.)*;
— 2) das Waterland, *Mur*.

očáški, adj. Patriarchen-, *Cig.*

očâstvó, n. das Patriarchenthum, das Patri-
archat, *Cig.*, *Slom*.

óčce, n. das Auglein, *Valj.(Rad)*; óčce, Štrek.;
das Rebenauge (očice), *Dict.*

óče, éta, m. der Vater; stari o, der Groß-
vater; duhovni o., der geistliche Vater (eines
primicierenden Priester's), Št.; krušni o., der
Pslegevater; cerkveni očetje, die Kirchenväter,
*Cig.*, *Jan.*, *nk.*; velki o. = starejšina, *C.*;
krstni o. = boter, ogr.-*C.*

óčec, čca, m. der Zahnutrost, rother Augentrost
(euphrasia odontites), *Cig.*, *Medv. (Rok.)*

očěda, f. die Reinigung, M.

očědek, dka, m. 1) die Reinigung, *Mur.*; —
2) die Entleerung, *Cig.*; prst se bo sprije-
mala s telesnimi očedki, *Cv.*; — 3) očedki, der
Schmutz, *C.*

očěditi, čědim, *vb. pf.* 1) säubern, pußen, rei-
nigen; — 2) o. se, sich der Excremente ent-
ledigen, sich entleeren, sich erleichtern, *Cig.*,
*Jan.*

očedítva, f. die Säuberung, die Reinigung, *C.*

očéhati, am, *vb. pf.* = očesati, *Habd.-Mik.*

očějati, am, *vb. impf.* ad očediti; säubern, *C.*

očejeváti, újem, *vb. impf.* = očejati, säubern,
*Jan*, *M*.

óček, čka, m. das Auglein, *Kr.*

óčělje, n. die Stirngegend, *Cig. (T.)*; — die
Fronte, *Jan.*; die Façade, *Nov.*

očeljustáti, ám, *vb. pf.* o. koga, von jemandem
twohrt kätchen, *Cig.*

očemériti, črim, *vb. pf.* 1) vergiften, *Dalm.-*
*M.*; — verbittern, vergällen, *Cig. (T.)*, *M.*; —
2) o. se, aufgebracht werden, *Mur.*

očemôrec, rca, m. der Waternörder, *C.*

1. óčen, čna, adj. = očesen, *Jan.*, *C.*

2. óčen, čna, adj. väterlich, *Meg.*; na očnem
stolu sedeti, Zv.

očenáš, náša, m. 1) das Vaterunser; — 2) das
Paternoster, der Rosenkranz, *Notr.-M.*, *Z.*, *Istra.*

očenášec, šca, m. dem. očenaš, Jurč.

očenášek, ška, m. dem. očenaš; — tudi: das
Paternoster, der Rosenkranz, *BIKr.-M.*

očěsast, adj. augenförmig, *Cig.*

očésati, čěšem, *vb. pf.* 1) ringsum abreißen:
veje z drevesa, drevo o., *Habd.*, *Z.*; — 2)
ausfämmen, ausstriegen, *Cig.*

očěsce, n. dem. oko; 1) das Auglein; očesca,
die Nebenaugen der Insecten, *Cig. (T.)*; —
2) das Rebenauge, *Pohl.(Km.)*; — 3) cinovo
o., der Zinntropfen, *DZ*

očěsen, sna, adj. Augen-; očesna bolezen, die
Augenkrankheit; očesna leča, die Augenlinse,
*Cig. (T.)*

očěsiti, čěsim, *vb. impf.* = očiti, *C.*

ochški — ochin

— 758 —

ochina — očit

ochški, m. pl. kar pri česanju odpade, der
Striegelniſt (z. B. die ausgestriegelten Pferde-
haare), C.

ochesnáti, ám, vb. pf. mit Knoblauch würzen,
Cig.

ochšnik, m. der Augenzahn, C.

očěten, tna, adj. Vater-, väterlich, V.- Cig.;
očětna dežela, Preš.; očetna hiša, LjŽuv.;
v očetnem jeziku, Levst. (Zb. sp.); očetna
(„očetina“) ljubezen, Krelj; pod očetno
(„očetino“) oblastjo, Dict.; — nam. očetnji. (?)

očětin, adj., Dict., Krelj: pogl. očetnji.

očetina, f. das väterliche Erbe, C., Z.

očetinstvą, n. das väterliche Erbe, Cig.

očetnína, f. 1) das väterliche Erbe, M.; — 2)
das Vaterland, M.

očetnínski, adj. väterländisch, heimatlich, Cig.

očetnjáva, f. das Vaterland, Cig., Jan., M.,
Valj. (Rad).

očětnji, adj. des Vaters, väterlich, (očetji)
Mur.; — prim. očeten.

očetomór, móra, m. der Vatermord, Cig.,
Jan., nk.

očetomōrec, rca, m. der Vatermörder, Cig.,
Jan., nk.

očetomōrka, f. die Vatermörderin, Cig., nk.

očetomórnik, m. = očetomorec, Cig.

očetomórski, adj. vatermörderisch, Cig., nk.

očetomōrstvō, n. der Vatermord, Cig., Jan., nk.

očětov, adj. des Vaters.

očetovina, f. das väterliche Gut, Z.; — = do-
mačija, C.

očětovski, adj. väterlich; očetovska ljubezen;
po očetovsko skrbeti za koga, sich jemandes
bäterlich annehmen.

očětovstvō, n. die Waterschaft, Cig., Jan.

očětstvō, n. 1) die Waterschaft, (očestvo) Cig.;
— 2) = domovina, (očestvo) Cig., Valj.
(Rad).

óčev, adj. = očetov, C., Gorenja Soška dol.-
Erj. (Torb.), Strek.; očevi črevlji, Cig.

očevíden, dna, adj. = očividen, Jan., Cig.
(T.).

očevína, f. 1) das väterliche Erbe, das Patri-
monium, Cig., Jan., C., ogr.-M., Zora; —
2) die Heimat, C.

óčevski, adj. = očetovski, V.-Cig.

očevstvō, n. 1) die Waterschaft, (.; — 2) das
väterliche Erbe, C.; — 3) das Vaterland, C.

oči, f. pl. išči pod: oko.

óice, n. dem. oko, pogl. oče, očesce.

očih, m. der Stiefvater, M., C.

óčika, m. = očka, Jan.

óčim, m. der Stiefvater.

očimáti se, ám se, vb. pf. obrasti se z volno
ali dlako: ovca je očimana, ako se je po
strižnji obrastla, mladenič se je očímal, ako
mu prvi puh osuje brado (prim. laško: ci-
mare, Tuchwolle scheren), Gorenja Soška
dol.-Erj. (Torb.).

óčimski, adj. stiefväterlich.

óčin, m. = očim, Még., vzhŠt., ogr.-C.

óčin, adj. des Vaters, Mur., V.- Cig., Jan.,
Mik., Trub., Dalm., Pluzna pri Bolcu-Erj.
(Torb.), Tolm.; Prva duša očina, Npes.-

Vraz; očina ljubezen, Skal.-Let.; na očine
domove, Vod. (Izb. sp.); besede očine, Jurč.
očina, f. das väterliche Haus, die Heimat, C.;
— das Vaterland, Cig., C., Jurč. (Tug.).

očinec, nca, m. das Edelweiß (gnaphalium
leontopodium), Jan.

očínek, nka, m., očinki = občinki, Dict.-
Mik., Cig.

očiniti, činim, vb. pf. 1) žito o. = občiniti,
Cig.; — 2) jed o. = začiniti, C.

očínjati, am, vb. impf. = občinjati, Cig.

očinski, adj. väterlich, Habd. - Mik., Mur.,
Cig., ogr.-M.

očinstvō, n. 1) das väterliche Erbe, Alas.,
Cig., Jan., Dalm.-M., Svet.(Rok.); cesarsko
o., die Cameralgüter, C.; — 2) = očetov-
stvo, die Waterschaft, Cig., Jan., C.

očist, čista, m. der Ziesł (stachys recta), po
kočevsko: das Lauterfraut, Mik., V. G. II.
12.; — das Gliedkraut (sideritis montana),
Cig., Medv. (Rok.); eine Art Ehrenpreis (ve-
ronica), Josch.

očista, f. = očistba, Jan.

očistba, f. die Reinigung, V.-Cig.

očistek, stka, m. = obračun, die Abrechnung,
DZ.

očisten, stna, adj. Reinigungss: očistni dar,
das Reinigungssopfer, Cig.

očistíten, ĩna, adj. Reinigungss, DZ.

očistíše, n. das Fegefener, C.

očistitev, tve, f. die Reinigung, die Purifi-
cation, Jan.

očistiti, čístim, vb. pf. reinigen; o. kaj česa:
madežev o., entflecken; — purgieren, laſieren,
Cig.; — läutern: o. zlato, Cig.; raffinieren,
Cig., Jan.; — dušo o., die Seele entfündigen,
Cig.; o. od pregrehe, Ravn.-Mik : — o. se,
sich rechtfertigen, Cig., Jan.

očišćalíše, n. der Reinigungsort, Cig., Jan.

očišćalą, n. das Reinigungsmittel, Cig.

očišćanje, n. das Reinigen.

očiščati, am, vb. impf. ad očistiti; reinigen,
läutern, raffinieren.

očiščávanje, n. die Reinigung, M.; o. bla-
zene device Marije, C.

očišćávati, am, vb. impf. = očiščevati: go-
bavci se očišćavajo, Ravn.-Valj. (Rad).

očiščavec, vca, m. der Reiniger, der Läuteren,
Cig.; — der Raffineur, DZ.

očíše, n. die Augenhöhe, Žnid.

očiščenje, n. die Reinigung, Mur., Cig.

očiščeváten, ĩna, adj. reinigend, Reinigungss:
očiščevátna mod. Navr (Let.).

očiščevališče, n. der Reinigungsort, ZgD.

očiščevátnica, f. die Reinigungsanstalt, Jan.
(H.); die Raffinerie, DZ.

očiščeválą, n. das Reinigungsmittel, C., Ravn.

očiščevánje, n. das Reinigen.

očiščeváti, šjem, vb. impf. ad očistiti; rei-
nigen, läutern, raffinieren.

očiščevávec, vca, m. der Reiniger, Cig., M.

očiščevávka, f. die Reinigerin, M.

očít, adj. offenbar, Cig., Jan., Cig. (T.); kar
svet ima zdaj skrito, bo enkrat vse očito,
Mur.; očito izpričevati, Dalm.; -- augen-

očitálen – očitováti

— 759 —

očivěst – očrstvováti

scheinlich, evident, deutlich, Mur., Cig., Jan.;
očito pravi sv. B., Jsvkr.; — öffentlich, Mur.,
Cig., Jan.; nikar po noči ni skrivaje, temuč
očito pri belem dnevi, Trub.; očito na znanje
dati, Trub.

očitálen, įna, adj. Vorwürfe enthaltend, C.

očitálo, n. der gerne Vorwürfe macht, der
Tadler, der Mäkler, Cig.

očitanje, n. das Vorwerfen.

očitar, rja, m. der Kritikafter, Cig. (T.); der
Glossenmacher, Cig, Preš.

1. očitati, očitam, vb. impf. 1) vorwerfen, vor-
halten; v zobe komu kaj o., einem etwas in
den Bart werfen, Cig.; — 2) očitati koga
= svariti, Dalm.; — prim. ošeti.

2. očitati, am, vb. impf. offenbaren, Preš.

očitáva, f. der Vorwurf, C.

očitavec, vca, m. der Nüger, Cig.

očitba, f. der Vorwurf, M.

očitek, tka, m. der Vorwurf, die Aušſkel-
lung, Cig., Jan., Cig.(T.), C., Bes., Nov.,
Let.; storjeni očitki, die gemachten Einwen-
dungen, Levst.(Pril.); o. izreči, bemängeln,
Levst.(Nauk); očitke požirati, Vorwürſe hin-
nehmen müssen, Levst. (Zb. sp.)

očiten, tna, adj. 1) in die Augen fallend, an-
sehnlich, stattlich, Cig., Gor.; ni kaj očiten
človek, er ist ein unansehnlicher Mann, Cig.;
zelo očitna krava, eine recht stattliche Kuh,
Ig; kmetska prebivališa, očitna kakor ne-
dkjad grajske pristave, LjZv.; najočitnejša
krasotica, LjZv.; — 2) öffentlich; očitna iz-
poved, die öffentliche Beichte; očiten grešnik,
ein öffentlicher Sünder; — 3) offenbar, un-
verkennbar, evident, augenscheinlich; očitna
resnica, die helle Wahrheit, Cig.; o. so-
vražnik, ein abgesagter Feind, Cig.; očitno
gre na dan, es geht ganz deutlich hervor,
Navr. (Kop. sp.); očitno je, kakor beli dan,
es liegt klar am Tage, Cig.; — 4) offen, auf-
richtig, Svet. (Rok.); očitno povedati, Kr.,
vzhŠt.

čititi, im, vb. impf. = z očesom (popkom)
cepiti, oculieren, Tuš. (B.)

očititi, štim, vb. impf. 1) fund thun, Z.; —
o. se, jich zeigen, prangen, V.-Cig.; — 2)
verſinnlichen, V.-Cig.

očitljaj, m. = očitek, Cig.

očitnica, f. die öffentliche Sünderin, Valj. (Rad).

očitnost, f. 1) die Stattlichkeit, Gor.; — 2)
die Deſſentlіchheit; — 3) die Augenscheinlіchheit,
die Unverkennbarkeit, die Evidenz; — 4) die
Offenheit, Kr.

očitoma, adv. 1) öffentlich, Mur.; — 2) augen-
scheinlich, Mur., C.; — 3) offen, C.

očitosſčen, čna, adj. = odkritosrčen, Vrtov.
(Vin.)

očitost, f. 1) die Deſſentlіchheit, Cig., C.; —
2) die Augenscheinlіchheit, Cig.; — 3) die
Offenheit, Let.

očitováníje, „n. die Ußerung, die Demonſtra-
tion, Jan.

očitováti, ûjem, vb. impf. 1) äußern, offen-
baren, Dict., C., Zora; svoje misli o., Cig.;
vero o., Krelj; — demonſtrieren, Jan.; —

2) befaunt machen, ogr.-C.; o. zapoved,
kajk.-SIN.

očivěst, adj. 1) offenbar, Habd.-Mik.; — 2)
očivesto, frei, offen, C.

očivéſten, stna, adj. 1) augenscheinlich, offenbar,
zweiſelloß, C., ogr.-Mik., BlKr.; — 2) auf-
richtig, Mur.

očivěſstiti, věſtim, vb. impf. offenbar machen,
C.; beurkunden, zeigen, C.

očivěſtnost, f. die Augenscheinlichkeit, C.

očividec, dca, m. der Augenzeuge, Cig., nk.

očivíden, dna, adj. augenscheinlich, offenbar,
Cig., Jan., nk.

očividnost, f. die Augenscheinlichkeit, Cig. (T.),
nk.

óčje, n. coll. die Augen (der Reben, Bäume
u. dgl.), die Fruchtaugen, vžhŠt.-C.

óčká, m. das Bäterchen; tudi: óčka.

óčkó, n. 1) das Auglein, C.; — 2) das Gänſe-
blümchen (bellis perennis), C.

očleníti, im, vb. pf. begliedern, Cig.

očlěnje, n. die Gliederung, DŽ.; die Articu-
liertheit, h. t.-Cig. (T.)

očlovečeváti, ûjem, vb. impf. ad očlovečiti;
humanisieren: odgoji je namen „očloveče-
vati“ človeško stvar, Str.

očlověčiti, ęćim, vb. pf. humanisieren, Z.

óčman, m. = očim, Štrek, Kras, Ip., Istra-
Erv. (Torb.).

očnica, f. 1) die Augenhöhle, Jan., Žnid.; —
2) das Augenglas, Vrtov. (Km. k.), DZ.; pl.
očnice, Augengläfer, Mur., Cig., Jan., DZ.;
pogl. naočniki; — 3) zelena o., das grüne
Augenthierchen (englena viridis), Evj. (Ž.);
— 4) das Vergißmeinnicht (myosotis sp.),
Žabče (Tolm.-Erv. (Torb.); — das Edelweiß
(gnaphalium leontopodium), za Krnom-Evj.
(Torb.).

óčnik, m. der Augenzahn, Jan., C.

očnják, m. 1) der Augenzahn, Cig. (T.), Erj.
(Z.); — 2) die Augenforalle (oculina), Erj.
(Z.).

očoſšíti, ám, vb. pf. beſudeln: z blatom o., Cig.

očoſováti, ûjem, vb. impf. beſudeln, Zgd.

očóhati, am, vb. pf. bekraßen, Z.

očonkljáti, ám, vb. pf. zuſtußen, ogr.-M.; —
verſtummeln, ogr.-C.

očřčkáti, ám, vb. pf. umkrißeln, Cig.; — be-
krißeln, Jan.

očrěpnica, f. die Schädelhaut, Cig.

očrěvje, n. das Reß um das Gedärm, Cig.,
C.; loj od očrevja, Dalm.

očrlleněti, ím, vb. pf. roth werden, erröthen, C.

óčrn, adj. etwas schwarz, Dict., C.

očrnéti, im, vb. pf. schwarz werden, Cig., C.

očřniti, im, vb. pf. 1) schwarz machen, ab-
schwärzen, Mur., Cig.; — 2) anschmärzen, in
üblen Ruff bringen; o. koga pri kom a. komu.

očřnkast, adj. etwas schwärzlich: očrnkasto
oblačilo, C.

očřnklast, adj. etwas schwärzlich, Dict.

očrstvéti, ím, vb. pf. frisch werden, Mur.;
očrstvel, aufgefrischt, C.

očřstviti, im, vb. pf. auffrischen, Mur.

očrstvováti, ûjem, vb. impf. auffrischen, Jan.

očřt – òd

— 760 —

òd

očřt, črta, m. der Umrijs, die Contour, Cig. (T.), C.; koščeni očěsi pri očesu, Zv.; — der Abrïs, Cig., Jan.; — eine übersichtliche Darstellung: krajepisen očřt, Levst. (Nauk): očřt potovanja, eine Reiseffizjze, Cig.

očřtati, čřtam, vb. pf. 1) umstricheln, Cig.; — durch Striche, Linien abgrenzen, C.; — contourieren, stuzzieren, Cig., Jan., Cig. (T.); — umschreiben: krogu očrtan mnogokotnik, Cel. (Geom.); — 2) nut Rissen versehen, be-krähen: drevo o., Cig.

očřtek, tka, m. der Umrijs, Cig., Jan., Cig. (T.), Vest.; prvi o., die Estizze, C.

očřtiti, čřtim, vb. pf. 1) o. se, einen Bauber- kreis um sich ziehen, C.; — 2) drevo o., den Baum aufshacken, C.; z nožem o. drevo, mit dem Messer den Baum verlegen, GBrda: — o. se, sich die Haut beschinden, Cig.

očuh, m. = očih, očim, Mur., Mik., ZgD.

očúhniti, čúhnem, vb. pf. 1) in sich zusammen- sinken, geringer werden: zelje očuhne, rana očuhne, Z., C.; — 2) bolečina očuhne, der Schmerz gibt nach, Z.

očúmee, mca, m. die Zeitloſse (colchicum autumnale), Vrsno-Erj. (Torb.); — prim. mo-čunec.

1. očůn, m. = očim, C.

2. očůn, m. die Herbstzeitloſe ogr.-C.; — prim. okun.

očůt, m. die Empfindung, Cig. (T.).

očůten, tna, adj. empfindbar, jünnenfällig, Cig. (T.).

očuténje, u. petero o., die fünf Sinne, Krelj.

očútití, im, vb. pf. = občutiti, Mur., Cig. (T.), ogr.-C.

očůvati, am, vb. pf. bewahren: o. od česa, Cig. (T.).

očvrstěti, ím, vb. pf. frisch werden, Jan. (H.).

očvrstiti, ím, vb. pf. erfrischen, erquicken, Cig. (T.).

očvršťeváti, újem, vb. impf. ad očvrstiti, Cv. òd, I. praep. c. gen. kaže 1) pri besedah, ki pomenjajo kako ločenje, to, od česar se kdo (kaj) loči: von; duša se loči od telesa; od doma iti; šel je od nas; od sebe iti z voli, nach rechtš die Ochsen lenken, jvzhŠt.; od strehe klapja; delo gre od rok (geht von-statten); odvrni vse hudo od nas; pritratgi si od ust, an seinem Munde erſparen, Cig.; od sebe dati glas, pismo, einen Laut von sich geben, eine Urkunde auſtellen; — re-šiti od zlega, Met. Mik.; očistiti od pre-grehe, Ravn.-Mik.; nehati od dela, Ravn.-Mik.; n. od tožbe, Meg.-Mik.; n. od greha, Levst. (Rok.); od bolezni okrevati, Levst. (Rok.); — prostost od poſtarine, Levst. (Nauk); — od kod (odkod)? woher? od tod, von hier; od tamtod, dort her, Cig., Jan.; od onod (ondod); von dortſher; od daleč, von ferne her; vstane od kjer je sedel (= od tam, kjer), Levst.-M.; — 2) od česar je kaj oddaljeno: von; tri milje od Ljubljane; od šuma in napak sveta živeti, ferne vom Bärm und den Verkehrtheiten der Welt leben, Ravn.-Mik.; od rok, abwegs; unbe-

quem geſtekt oder gelegen; — 3) osebo, od katere kaj zahtevamo, dobimo, zvemo i. t. d.; von; izprositi od koga kaj; to imam od očeta; — 4) v prostoru, kje se začenja kaj: von; od prvega do zadnjega; od konca do kraja; od enega kraja do druzega; od kraja začeti, von neuem anſangen; — od hiše do hiše; od besede do besede; — 5) v času, kje se kaj začenja: von; od začetka, anſänglich; od mladih nog, von Zugend an; od petih do šestih, von fünf bis jechs Uhr; od zdaj, od sih dob (odsihdob), von nun an; od nekdaj, von jeher; od kar (odkar) svet stoji, seitdem die Welt beſteht; — 6) primerjano osebo ali reč za komparativom: alſ; solnce je veče od zemlje; eden od druzega lepši, Cig.; večkrat od enok (= enkrat), ogr.-C.; letos smo bolj zdravi od lani, Z.; — 7) izvor kake reči: von; otroci od prve žene; ne je; se meso od vsake živali; duh od sena; iz-virati od hudodelstva, DZ.; privolitve od deželnega zbora je treba, Levst. (Nauk); troški od občinskega užitka, Aušgaben, welche für das Gemeindegut zu beſtreiten ſind, Levst. (Nauk); — 8) tvarino, iz katere je kaj na-rejeno: von, auſ, nk.; venec od trnja, Levst. (Rok.); od železa se jeklo izdeluje, Erj. (Min.); premog je nastal od organskih tva-rin, Erj. (Min.); — 0) predmet govorjenju (v narodnem govoru): von; govoriti, pri-povedovati od česa (v književnem jeziku: o čem); — 10) pri trpni obliki osebo, ka-tera provzročuje dejanje: von; bil je od očeta tepen; — 11) posredni ali neposredn vzrok: von, vor; od lakote konec jemati; od ognja voda vre; drevo se šibi od sadja; od veselja, od strahu; od dolzega časa se mu zdeha; od starosti ne vidí, od žalosti ne spi, Levst. (Rok.): od toče, od paleža je sad tako slab, Levst. (Rok.); — sam od sebe, auſ eigenem Antriebe, von jeſtß; — 12) način: von; od srca želeti kaj; von Herzen, herzlich wünschen; od škode biti komu; zum Schaden gereichen, Cig.; to je od sile, das ist zu arg; — 13) celoto, h kateri kak del spada: von; od nas nihče ni padel; pet od sto, fünf Pro-cente; — pos. pri stvareh, ki so deli kake celote, takrat, kadar so ločeni od celote: ključ od vrat, kamba od jarma, osnik od kolesa, brada od sekire, Levst. (Zb. sp. IV. 132.); — 14) kraj, kjer se kaj godi; pojem oddaljevanja in oddaljenosti se je izgubil: od spodaj, od zgoraj, unterhalb, oberhalb (— nav. odspodaj, odzgoraj); meč od obeju platu oster, Trub.-Mik.; piſajo imena sv. treh kraljev na velika vrata od zunaj in od zno-traj, Navr. (Let.); — II. praef. znači 1) od-daljanje, ločenje: oditi; weggehen, odvezati, losbinden, odgristi, abbeſtjen, odzebſten, abſrieren, odpreti, aufmachen, odkriti, aufdecken, odvaditi se, sich entwöhnen; — odžvižgati, odpiskati, = žvižgaje, piskaje oditi; — 2) nehanje, končanje: odkositi, odvečerjati, das Mittagsmaß, das Nachtmahl beenden; od-cvesti, verblühen; zvon je odpel, die Glocke

oda — odbíjati

761 —

odbijavka — odblišč

hat aufgeschört zu tönen; — 3) vračanje dejanja
z enakim dejanjem: odgovoriti, antworten;
odpevati, respondieren; odpisati, schriftlich
antworten; — postavljanje v prejšnji stan:
odvihniti hlače, die aufgestreifte Hose wieder
zurückstreifen; odviti, aufwiechseln.

oda, f. vzvisena lirska pesem, die Ode.

odaja, f., pogl. oddaja 2).

odajati, am, vb. impf., pogl. 1. oddajati 2).

odajavec, vca, m. pogl. oddajavec 2).

odajnik, m. pogl. oddajnik 2).

odámelj, mlja, m. = odmev, M.

odâp, m. Mur., Cig., pogl. vdeč.

odárjati, am, vb. impf. ad odorati; = odoravati, Jan.

odáten, tna, adj. pogl. oddaten.

odáti, dám, vb. pf. pogl. oddati 2) in 3); prim.
Mik. V. G. IV. 223.

odáti se, dám se, vb. pf. zu seinem Nachtheil
geben, BIKr.-M.

odaváč, m. pogl. oddavač.

odávati, vam, vb. impf. pogl. oddavati.

odávce, vca, m. pogl. oddavec.
odávi, adv. = davi, Dol.; — gerade zuvor, Danj.-Mik.

odbácniti, bácnem, vb. pf. = odbecniti, C.

odbávati, bâvim, vb. abthun: o. posle; zdaj
sem vse odbavil, jv7hSt.; — o. koga, abz
fertigen, BIKr., jv7hSt.

odbávljati, am, vb. impf. ad odbaviti, abthun,
abfertigen, Z., jv7hSt.

odbecniti, bácnem, vb. pf. wegstoßen, C.

odbég, béga, m. der Ueberländer, Habd.-Mik

odbégati, am, vb. impf. ad odbegniti, Cig.

odbégniti, bêgnem, vb. pf. entstliehen, M.; —
überlaufen: k sovräzniku o., Cig.; — od
poti o., vom Wege abweichen, Cig.

odběrati, běram, vb. impf. = odbirati, Mur.

odběrek, rka, m. der Auswurf, C.; le odberki
ljudi so taki, Ravn.

odběžati, im, vb. pf. wegz, davonstlichen, Cig., C.

odběžen, žna, adj. centrifugal, h t.-Cig.(T.).

odbíjač, m. 1) ktor k svinjko odbija (pri igri),
Kr.; —2) kamen o. = odrivač, Levst (Cest.).

odbíjaten, lna, adj. zurücksglagend: odbijálni
udar, der Prellsglag, Cig.; odbijalna moč,
Let.; — reflektierend (phys.), Cig.; — des
fensiv, Jan.

odbijálnik, m. 1) der Abschlaghammer, Jan.;
— 2) der Reflector (phys.), Cig.(T.).

odbijáno st. f. die Zurückstofungstrait, Cig.

odbijanje, n. das Wegsglagen, M.: — das
Zurückschlagen: o žarkov, die Restlexion der
Straßen, Cig.; — das Zurückweisen, die Pro-
testation, Cig.

odbíjati, am, vb. impf. ad odbiti; 1) wegsgla-
gen, absglagen; z betičem rudo o., Erz hauen,
Cig.; — od cene o., rabattieren, Cig.; —
(Bittenden) etwas absglagen; — hindern: o. od
dela, opravki so me odbijali, da nisem mogel
priti, BIKr.-M.; — 2) zurücksglagen; sovräz-
nike, sovräzne napade o., Cig.; parieren,
Jan.; krivico od sebe o., die Schuld von sich
schieben, Cig.; — zarke, svetlobo, glas o.,
reflektieren, Cig., Jan., Cig.(T.); — o. se od

česa, von einem Gegenstande reflektiert werden,
Žnid.; — o. prošnje, zurückweisen, Cig.; o.
darilo, nicht annehmen wollen, Cig.; — 3)
entnageln, entschlagen (odbija se, kar je za-
bito); kišto o., čep, ki je v sod zabit, o.

odbíjavka, f. die Bundschaft, Savinska dol.

odbíra, f. die Sichtung, die Auswahl, Cig., C.

odbíráč, m. der Ausklauber, der Sichter, Cig.

odbíraten, lna, adj. Aushebungss: odbírálni
okraj (za konje), DZ.

odbiralísče, n. der Assentptag (für Pferde), DZ.

odbírálnica, f. die Scheidestube (beim Bergbau),
Cig.

odbiranje, n. das Aussondern, das Sichten.

odbírati, bîram, vb. impf. ad odbrati; anſlesen
und abſondern, auſſondern, ſichten, ſortieren.

odbíravec, vca, m. ktor odbira, der Scheider,
Cig.

odbírivka, f. die Scheiderin, die Sichterin, Cig.

odbírek, rka, m. was ausgeschlossen wurde, die
Ausſchufssware, der Schoſel, pos. pl. odbirki,
Cig., Jan., M., C.

odbítek, tka, m. der Abschlag, der Abzug im
Rechnungsweisen, Cig., Jan., Nov.; plačevanje
na o., Abschlagszahlungen, Cig.; — der Dis-
conto, der Rabatt, Cig., Jan., Cel. (Ar.);
pod o. kupovati in prodajati, escomptieren, DZ.

odbíten, tna, adj. Abzugs: odbít ni postavek,
der Abzugsposten, Cig.; — subtraktiv, h. t.-
Cig.(T.).

odbítev, tve, f. die Verweigerung, Jan.(H.).

odbíti, bîjem, vb. pf. 1) durch einen Schlag
trennen, wegsglagen, abstoßen; kipu roko o.;
o. si roge: — abz., wegstoßen, Cig.; o. koga,
jemanden loswerden, C.; — verhindern: kaj
tc je od tega dela odbilo? BIKr. M.;
— in Abzug oder Abschlag bringen, Cig.,
Jan.; odbivši dva odstotka, nach Abschlag
von 2% Cig.; od kupa o., vom Preise ab-
handeln, Str.; — 2) aufsören zu schlagen:
ura je dvanajst odbila; odbije tudi njegova
ura, auch seine Stunde wird schlagen, Cig.;
— 3) abprellen, reflektieren, Cig., Jan., Cig.
(T.); odbita svetloba, Reflektionsslicht, Cig.
(T.); o. se, abprallen, Cig.; reflektiert werden,
Jan.(H.); — den Schlag erwidern, zurück-
schlagen, sovräznika, silo s silo o., Cig.; o.
naskok, den Angriff abwehren, Sol.; udarec
o., parieren, Cig., Jan.; o. sum od sebe, den
Verdacht von sich abfenken, Cig.; — absglagen:
o. prošnio, Cig., Jan.; außschlagen, o. po-
nudbo, Cig., Jan.; o. komu kaj, jemanden
zurückweisen, Cig., — 4) o. kar je zabito:
durch Schlagen öffnen: o. pokrov zaboju, eine
Küste entnageln, Cig.; o. veho sodu, ein Fass
auspunden, Cig.

odbitkováti, ûjem, vb. impf. escomptieren, dis-
contieren, C., DZ.

odbitováti, ûjem, vb. impf. = odbitkováti,
h. t.-Cig.(T.).

odbívati, am, vb. impf. = odbijati, Cig., M.

odblebetáti, etám, ččem, vb. pf. das Plapper
beenden, Cig.

odblěsk, blěska, m. der Widerschimmer, Cig.

odblišč, blišča, m. = odblesk, Cig.

odbōbnati — odbŕskati

— 462 —

odbrúsiti — odcvétati

odbōbnati, am, vb. pf. aufhören zu trommeln, abtrummeln, Cig.

odbōj, bója, m. der Widerſchlag, der Rückstoß, der Abprall, Cig., Jan.; die Abstoßung, Cig. (T.), C.; — die Reflexion (phys.), Cig.(T.), C.; popolni o., totale Reflexion, Sen.(Fiz.), Žnid.; — die Abwehr, der Widerstand, Jan., C., DZ.; zveza za boj in o., Schuß- und Trubündnis, Cig. (T.); naskoki in oboji, LjZv.

odbójen, jna, adj. Abstoßungsz., repulsiv, rückwirkend, Cig., Jan.; odbójna moč, Cig.; — Reflexionsz.: odbojni kot, odbojna ravnina, der Reflexionswinkel, die Reflexionsebene, Cig. (T.); — defensiv, Cig., Jan.; odbojna zveza, Cig.

odbójtost, f. die Abstoßungskraft, h. t.-Cig. (T.)

odbójnost, f. die Abstoßungskraft, Cig. (T.), C.; die Zurückstoßungskraft, die Repulsivkraft, Cig., Jan.

odboléti, im, vb. pf. aufhören wehe zu thun, Cig.

odbör, bóra, m. der Ausschuss, das Comité, Cig., Jan., nk.; deželni o., der Landesaußenschuss, Cig., Jan., nk.; občinski o., der Gemeindeausschuss, Cig., Jan., nk.; čitailnični o., das Leſevereinscomité, Cig., Jan., nk.; izvršilni o., das Executivcomité, DZ.

odbóren, rna, adj, 1) = izboren, C.; — 2) = odborski, Cig.

odbōrnik, m. das Ausschuss-, das Comitémitglied, Cig., Jan., nk.; deželni odbornik, das Mitglied des Landesaußenschusses, nk.

odbōrništvo, n. 1) das Amt eines Ausschusses oder Comitémitgliedes; o. vzprejeti, prevzeti, nk.; — 2) = odborniki, Jan. (H.).

odbōrski, adj. den Ausschuss betreffend, Ausschussz.: odborske seje, Ausschussfligungen, nk.

odbōrstvo, n. = odborništvo, nk.

odbót, bóta, m. na o., à conto, C.

odbōtiti, bótiem, vb. pf. jemanden quitt und los zählen, bezahlen, Cig.

odbránec, nca, m. der Außerwählte, Sl.N.; — der Delegierte, der Verordnete, Cig.; sodni o., der Gerichtsabgeordnete, DZ.

odbráti, běrem, vb. pf. auslesen und absondern; kar je boljšega, za-se odbere; — außerwählen, außerwählen, Cig.; delegieren, defignieren, Cig.; — außermustern, ausscheiden, Mur., Cig., Jan.

odbrbráti, ám, vb. pf. aufhören zu plappern.

odbŕcati, am, vb. pf. mit Fußstößen weggeschaffen, M.

odbremeniti, im, vb. pf. razbremeniti, entlasten, Cig.

odbrěncati, im, vb. pf. 1) summend entſliegen, entſummen; — 2) aufhören zu summen.

odbrěnkati, am, vb. pf. aufhören zu klimpern, abklimpern, Cig.

odbrísati, bršem, vb. pf. wegwischen, Cig.; od kakega števila številko o., Z.

odbríti, bršjem, vb. pf. wegrasieren.

odbrnéti, im, vb. pf. entſummen, Cig.

odbróditi, bródim, vb. pf. wegwaten.

odbŕskati, am, vb. pf. wegcharren.

odbrúsiti, im, vb. pf. wegſchleifen, wegwegen.

odbrušati, am, vb. impf. ad odbrusiti, Vrt.

odbruševáti, šjem, vb. impf. = odbrušati, Z.

odbúčati, ím, vb. pf. 1) = bučeč se oddaliti; — 2) = nehati bučati.

odbúriti, im, vb. pf. stürmend sich entfernen, davon toſen, Bes.

odbúrkati, bůrkam, vb. pf. = odburiti, entſtürmen, Cig.

odbútati, bůtam, vb. pf. z butanjem odpreti: o. vrata, Cig.

odbútiti, bůtim, vb. pf. 1) = odbutniti, Cig.; — 2) abprellen, Cig.

odbútniti, bůtnem, vb. pf. durch einen Stoß außschlagen: o. vrata, Cig.

odcapljáti, ám, vb. pf. = capljaje oditi.

odcědek, dka, m. kar se odcedi, der Abguß, Cig., Jan.

odcědití, im, vb. pf. kleinweise abrinnen lassen, abſeihen; vodo o. od česa, Cig.; — o. se, langſam abrinnen: povezniti škaf, da se odcedi voda.

odcějanje, n. das Abſeihen, M.; — das Abrinnen, Nov.

odcějati, am, vb. impf. ad odcediti; kleinweise abrinnen lassen, wegjeißen; — voda se odceja; das Wasser fließt langſant ab, Levst. (Močv.); — jed se mu je pričela odcejati (= v slast iti), Zv.

odcějavec, vca, m. der Abſlußscanal, C.

odcějek, jka, m. = odcedek, Jan.

1. odcěp, cépa, m. 1) das Wegspalten, Navr. (Let.); — 2) das Weggespaltene, das Bruchstück, C.

2. odcěp, cépa, m. das Abfallen (der Frucht), Cig.

odcěpati, cěpam, vb. pf. abfallen (vom Dßſt).

1. odcěpek, pka, m. 1) das Abgeſpaltene, ein Spalt (Holz), Cig.; — 2) die Abzweigung, der Zweig: odcepkil južne slovanſčine, Levst. (LjZv.); — die Schele, Jan.

2. odcěpek, pka, m. die abgeſallene Frucht, Cig., C.

odcěpiti, im, vb. pf. durch Spalten trennen, wegspalten; — o. se, ſich abſpalten; — ſich lostrennen: o. se od krdela, od družbe.

odcěpkati, am, vb. pf. abſplittern, Cig.

odcěpljati, am, vb. impf. ad odcepiti: wegspalten; — abzweigen: strelna konica kaže, kam se odceplja stranska koleja, DZ.

odcěpljenec, nca, m. der Schismatiker, der Sectierer, Cig., Jan.

odcěpljenost, f. die Sonderstellung, Jan.(H.).

odcěncati, am, vb. pf. = cincajoč oditi, Cig.

odcězati, am, vb. pf. abſaugen, Cig.

odcěprati, am, vb. pf. entzaubern, die Verzauberung aufheben, Z.

odcurěti, im, vb. pf. kleinweise abrinnen, Jan. (H.).

odcurljáti, ám, vb. pf. abrieſeln, Cig.

odcúzati, am, vb. pf. = odcizati, Cig.

odcvěsti, cvetém, vb. pf. aufhören zu blühen, abblühen; črešnje so že odcvele.

odcvétati, am, vb. impf. ad odcvesti; im Abblühen begriffen sein.

odcvetéti — oddájen

— 763 —

oddajíše — oddélati

odcvetéti, ím, *vb. pf.* = odcvesti, *M.*

odcvetévati, am, *vb. impf.* = odcvitati, *Jan. (H.)*

odcvitati, am, *vb. impf.* = odcvetati, *Z.*

odcvrkniti, cvrknem, *vb. pf. absengen, Cig.*

odčárati, am, *vb. pf. 1)* = s čaranjem odpraviti, wegzaubern, *Cig.;* — 2) entzaubern, Ioszaubern: o. koga, *Cig, Jan.*

odčarováti, ûjem, *vb. impf. ad odčarati, Jan.*

odčéhniti, čěhnem, *vb. pf. wegreißen, Cig, Jan., Levst. (M.);* veje se odčehnejo, *Jurč.*

odčépiti, čěpim, *vb. pf. durch Entfernung des Zapsens öffnen, Cig., C.*

odčésati, čěšem, *vb. pf. wegkämmen, Cig.*

odčésniti, čěsnem, *vb. pf. wegreißen;* o. vejico od drevesa, tresko od polena, kos obleke.

odčesováti, ûjem, *vb. impf. ad odčesniti.*

odčěšek, ška, *m. kar se odčehne, C.*

odčístiti, čístim, *vb. pf. s čiščenjem odpraviti, wegputzen: starejša poštna znamenja od prateža o., DZ.*

odčňhati, am, *vb. pf. wegstriegeln, Cig.*

odčotáti, ám, *vb. pf. hinfend fortgehen, Cig.*

odčréditi, črřdim, *vb. pf. ablößen, Guts., Mur.;* o. se, sich ablößen, *Z.*

odčrépati, črěpljem (*-páti, -pám*), *vb. pf. wegšöpfen: tolšěo o., Cig., Jan.*

1. odčŕtití, čřtim, *vb. pf. wegrißen, GBrda.*

2. odčŕtití, im, *vb. pf.* = odjesti, izpodjesti (komu službo), *GBrda.*

odčúhniti, čůhnem, *vb. pf. nachgeben (vom Schmerz)*, C.; — srce mi je odčuhnilo, das Herz ist ruhiger geworden, C.; — prim. odčúhniti.

oddán, dáha, *m.* = oddih, *Jan. (H.)*

oddáhniti, dáhnem, *vb. pf.* = oddehniti.

oddája, *f. 1)* die Weggabe, die Abgabe, *Cig., Jan., C.*; — die Ablieferung, *Jan.;* — die Verleihung, *Cig.*; die Entäußerung, *Cig., Jan.;* — 2) der Verkauf: na oddajo imeti = na prodaj i., (odaja) *Mur., vžhŠt.*

oddajáten, kna, *adj. Abgabšs, Cig.*; oddajátna doba, *DZ.*; oddajalna postaja, *DZ.*; oddajalni zapisnik, das Außsfolgungssprotofolß, *DZ.*

oddajalíše, *n. der Abgabsort, Jan.*

oddájanje, *n. das Weggeben, das Abgeben.*

oddajátelj, *m. der Abgeber, der Absender, DZ.*

1. oddájati, am, *vb. impf. ad* oddati; 1) weggeben; o. v najem, vermieten, *Cig.*; — abgeben, abliefern; o. v vojake, zum Militär abführen, *Cig.;* — 2) verkaufen, (odajati) *Mur., vžhŠt.*

2. oddájati, am, *vb. impf. o.* kravo = umečevati vime pred molzo, potegniti nekolikokrat po sescih, *Podkruci-Evj. (Torb.);* — prim. dojiti.

oddajávec, vca, *m. 1)* der Abgeber, der Ablieferer, *Cig.;* 2) der Denunciant, (odajavec) *Cig., BlKr.-M.*

oddájen, jna, *adj. 1)* veräußerlich, *Jan. (H.);* — leichtveräußerlich: letos je vino oddajno, *vžhŠt.*; — 2) Abgabšs: oddájna pošta, die Abgabšpost, *Cig., Jan.;* oddajni list, der Ablieferungsschein, *DZ.*; — oddajna pravica, das Verleihungsrecht, *Cig.*

oddajíše, *n. der Abgabsort, Cig.*

oddajnik, *m. 1)* der Abgeber, *Cig., Jan.;* — der Aufgeber (na pošti), *DZ.*; — der Bestandgeber, *Cig.;* — 2) der Werräther, (odajnik) *ogr.-C.*

oddalítev, tve, *f. die Entfernung, Cig.*

oddalíti, ím, *vb. pf. in eine gewisse Entfernung bringen, entfernen, o. se, sich entfernen, Mur., Cig., Jan., nk.;* oddaljen, entfernt, entlegen, *Cig., Jan., nk.*; — prim. stsl. otndaliti, rus. otdalit.

oddaljénje, *n. das Entfernen, die Entfernung, Cig., Jan., nk.*

oddaljénost, *f. das Entferntsein, die Entlegenheit, Cig., Jan., nk.*; — die Entfernung, der Abstand, *Jan., nk.*

oddaljevánje, *n. das Entfernen, Cig.(T.), nk.*; — das Sichtentfernen, *nk.*

oddaljeváti, ûjem, *vb. impf. ad oddaliti; entfernen;* o. se, sich (immer weiter) entfernen, *Mur., Cig., Jan., nk.*

odrárek, rka, *m. das Gegengeschenk, Navr. (Kop. sp.)*

oddarováti, ûjem, *vb. pf. die Opferung beenden, Burg.*

oddáten, tna, *adj. verkaußlich, (odaten) ogr.-C.*

oddáti, dám, *vb. pf. 1)* weggeben, sich entäußern; blago o., die Ware loswerden, *Cig.;* o. kaj po dražbi ali znižbi, etwas begeben, an den Meißt oder Mindestbietenden überlassen, *Cig.*; o. stan, sobo, vermieten: soba je že oddana; službo o., einen Dienst vergeben; hér o., die Tochter anbringen (= verheiraten), *Cig.*; — abgeben, abliefern: izgotovljeno delo o., pismo o., einen Brief bestellen; — 2) = prodati, verkaufen, (odati) *Mur., C., vžhŠt.*; — 3) = izdati, verrathen, (odati) *BlKr.-M., C.*

oddaváč, *m.* = prodajač, der Verkäufer, (odavač) *Mur., vžhŠt.-M.*

oddávati, am, *vb. impf. ad* oddati; = prodajati, (odavati) *Mur., vžhŠt.-M., Mik.*

oddávec, vca, *m.* = prodajač, (odavec) *vžhŠt., ogr.-C.*

oddávnja, *adv.* = zdavnaj, *ogr.-C.*

oddehníti, dáhnem, *vb. pf. o.* si, einen ungehinderten, tiefen Athemzug thun; (tudi: o. se, ne morem se o.); — außshäufen (nach einer Anstrengung), aušruhen, sich erholen; rekel je (Jezus) učencem: v puščavo, v samoto pojdi)mo, da si oddahnete, *Ravn. - Valj. (Rad)*; vročina pojenjava malo po malo: človek in zíval si oddahne, *Evj. (Ižb. sp.)*.

oddejáti, dénem, *vb. pf. 1)* wegthun, ablegen, *Cig., M.;* beseitigen, *DZ.*; — 2) = odpreti, Rez.-Baud.

1. odděł, děla, *m. die Entzauberung, M.*; — prim. oddelati 4).

2. odděł, děla, *m. 1)* eine Abtheilung (des Heeres), *Z.*; die Divifion, *DZ.*; — 2) die Apange, *Cig.*; prim. oddeliti 2).

oddélati, dělam, *vb. pf. 1)* abarbeiten, abnußen; oddelati si roke, *Zora;* — 2) aufhören zu arbeiten, *Jarn.;* ti si že oddelal, jaz pa še ne, *jvžhŠt.*; — 3) aufthun, aufmachen; (o.

osvetožéljen - osvojljiv

— 866 —

osáben — oščititi

osvetožéljen, ljna, adj. = osvetljiv. Jan., — prim. osveta.

osvěžiti, im, vb. pf. aufsfrischen, Jan., nk.; — prim. svež.

osvínčiti, im, vb. pf. 1) um-, verbleien, Cig.; — 2) mit Blei versehen: osvinčen bič, eine Zeitliche mit Bleifugeln, ZgD.

osviniti, vínem, vb. pf. verrenfen, C.

osvinjáti, âm, vb. pf. besudefeln, beschnußen, Cig., Jan.; — bemaßen, Jarn.

osvíšek, ška, m. omlačen ali otepen snop = otep, Vas Krn-Erj. (Torb.).

osvít, m. 1) die Morgenämmerung, Cig.(T.), M., Valj. Rad); — 2) der Schein, Cig.

osvitek, tka, m. die Morgenämmerung, Jan., Cig.(T.).

osviteniti, svítnem, vb. pf. aubrechen: osvitne dan, Vrt.

osvobājati, am, vb. impf. ad osvoboditi, LjZv.

osvobōdba, f. die Freimachung, die Emancipation, Cig.

osvoboditelj, m. der Befreier, Cig., nk.

osvoboditev, tve, f. die Freimachung, die Befreiung, Jan., nk.; časna o. (od vojaščine), Levst.(Nauk).

osvoboditi, ím, vb. pf. frei machen, befreien, Cig., Jan., M., nk.; o. učenca, freisprechen, Cig.; — prim. osloboditi.

osvobodníca, f. 1) die Befreierin, Cig.; — 2) osvobôdnica, der Laßbrief, Jan.(H.).

osvobodník, m. der Freimacher, der Befreier, Cig., Jan.

osvobodnína, f. die Freisprechungsgebühr, Cig.

osvobóden, dna, adj. osvobôdno pismo, der Laßbrief, Cig.

osvobôja, f. die Freimachung, die Emancipation, Zv.; ženska o., die Frauenemancipation, Str.

osvobojénec, nca, m. der Befreite, der Freigelassene, Cig., nk.

osvobojénka, f. die Befreite, die Freigelassene, Cig., nk.; — die Emancipierte, Str.

osvobojeváti, újem, vb. impf. ad osvoboditi, (osvobodovati) Cig.

osvôjba, f. die Zueignung, Nov.-C.

osvojénje, n. die Aneignung, die Occupation, die Einnahme eines Dres., Jan.(H.).

osvojeváten, kna, adj. Groberungš: osvojeválna vojska, Cig.

osvojevánje, n. das Grobern: osvojevanja željen, eroberungsfüchtig, Cig.

osvojeváti, újem, vb. impf. ad osvojiti; 1) sich zueignen, erobern, Cig., Jan., nk.; — 2) o. se česa, sich von einer Sache frei machen, Jan.

osvojevávec, vca, m. der Groberer, Cig., Jan.

osvojitev, tve, f. die Aneignung, die Besitznehmung, die Groberung, Cig., Jan.

osvojiti, ím, vb. pf. 1) sich zueignen, sich bemächtigen, erobern: o. kaj, o. si kaj, Mur., Cig., Jan., nk.; — hrepenenje, glad osvoji koga, die Sehnsucht, der Hunger bemächtigt sich jemandes, Vrt.; — 2) o. se česa, einer Sache loswerden, sich von ihr frei machen, Jan.

osvojljiv, íva, adj. 1) eroberungsfüchtig, Cig.; — 2) einnehmend, Cig (T.).

osáben, bna, adj. aufsgebäsen, hochmühlig, Stolz.

ošábiti, im, vb. pf. hochmühlig machen, Mur.; sreča jih je ošabila, Ravn.; — o. se, hochmühlig werden, C.; tako malo se kdo sme ošabiti! Ravn.; sich in die Bruft werfen, Cig.; o. se s čim, auf etwas pochen, V.-Cig., C.

ošábnež, m. der Hochmühige, der Stolze.

osábnica, f. die Hochmühige.

ošábnik, m. = ošabnež, Mur., Jan., Ravn.-Valj.(Rad).

ošabnost, f. der Hochmuth, der Stolz, die Aufgebäsenheit.

ošáliti, šálim, vb. pf. hintergehen, C.

ošantáti, âm, vb. pf. 1) hinkend umgehen, umhinken, Cig.; — 2) hinfend werden, Cig.

ošantaváti, âm, vb. pf. hinkend machen, živinče s tepenjem o., BlKr.

ošárati, am, vb. pf. bunt färben, Z.

ošárbati, am, vb. pf. abprügeln, M., C.

ošáven, vna, adj. unschmackhaft, umgeschmalzen: ošavna jed, C.

oščaglja, f. eine Art Frosch, C.

oščajati, jam, jem, vb. impf., pogl. osčajati.

oščáp, m. kar se oščapne, C.; die Prije, Z.

oščápek, pka, m. die Prije, Dol.-Cig., Jan., C.

oščápen, pna, adj. kar se da oščapniti: oščapno drevo, C.

oščápiti, im, vb. pf. umfassen, (ošapiti) Fr.-C.

oščápniti, ščápnem, vb. pf. umfassen, C.

oščávanje, n. das Zaudern: brez dolzega oščavanja, Levst.(Zb. sp.); — prim. oščajati.

oščávje, n. rastline z velikimi listi, Pohl.-Valj.(Rad); — prim. ščavje.

oščegečkáti, âm, vb. pf. = oščegetati, Cig.

oščegetáti, etâm, áčem (éčem), vb. pf. durch, abtikeln, Cig.

ošček, m. der Pfahl, Z.; = vod, Št. - Valj. (Rad).

oščeniti se, ím se, vb. pf. Junge werfen (von der Hündin), Cig.

oščěp, ščépa, m. der Speer, Jan., C., Jurč. (Tug.); — prim. češ. oštěp, der Sieß.

oščepatiti, átim, vb. pf. = oščepiti, C.

oščepítati, ím, vb. pf. = oščapiti, (ošep-) C., Z.; o. se, sich herumwinden: oslak se oščepi okoli ſižola, Dol.; sich umschlingen, Npes.-Vraz.

ošćépniti, ščépnem, vb.pf.=oščepiti,(ošep-)C.

oščéniti, ščénem, vb. pf. = oščepniti, C.

oščětati, am, vb. pf. auš, abbürsten, Jarn., Jan., M., DZ.

oščětiti, im, vb. pf. = oščetati, Cig.

oščévati, am, vb. impf. = oščajati, osčajati, C., Rib.-M., Lašče-Evj. (Torb.).

oščip, ščípa, m. eine Traubengattung, (ošip) Ip.-C., Vrtov.(Vin.).

oščípati, pam, pljem, vb. pf. bekneipen, bezwicken.

oščípávati, am, vb. impf. ad oščipati, Cig.

oščípce, adv. abzwickend, Mik.

oščípec, pca, m. ein Werkzeug zum Abpflücken der Apfel, der Apfelbrecher, Cig.

oščititi, ščitim, vb. pf. mit einem Schilde versehen, schilden, Cig.

oščívati — oškôdnica

— 867 —

oškôdnik — ošlátati

oščívati, am, vb. impf. ad oscati; 1) hepiſsen,
Cig.; pes oščiva ogle, BlKr.; — 2) o. se,
harnen, M.

oščrbati, am, vb. pf. schartig machen, auſ-
scharten, Cig.; — prim. oškrbati.

oščrbiniti, ſnim, vb. pf. = ošcrbati, M.

oščřbiti, im, vb. pf. = oščrbati: u. skledo,
nož, C

ošemáriti, árim, vb. pf. = v šemo napraviti
koga, maſkieren, Polj.

oščúliti, úlim, vb. pf. = ošutuliti, ſtußen: ošču-
ljeno oblačilo, C.; (ošuliti, Z.).

ošeméti, ím, vb. pf. närrisch werden, Polj.

ošémiti, šěmim, vb. pf. verlarven, vermummen,
maſkieren: o. koga, o. se, Cig., Jan., M., C.

ošépati, am, vb. pf. hinkend werden; vol je
ošepal; bolezen na parkljih stori, da živinče
ošepa, Levst. (Nauk).

ošepavéti, ím, vb. pf. hinkend weiden, C.; konj
je ošepavel, Bes.

ošepiti, im, vb. pf. pogl. oščepiti.

ošepniti, nem, vb. pf. pogl. oščepniti.

ošěsten, stna, adj. ošestno blago, vergängliches,
hinjälliges, Gut, C.

ošěstkati, am, vb. pf. abzirſeln, Z.

ošěškati, am, vb. pf. abprügeln, Cig., Jan., C., Kr.

ošěskováti se, újim se, vb. impf. faul bei der
Arbeit sein, unſchlüssig sein, C.; — prim.
šeškati 2).

ošěv, švà, m. = obšev, der Besatz, die Gar-
nitur (z. B. eines Hutes), Cig., Jan.

ošibati, šibam. vb. pf. mit der Ruthe abstäupen,
Cig.

ošibíti, ím, vb. pf. biegen, jvžhŠt.; verbiegen, Z.

ošibka, f. ein schlerhafter Bug, Z.

ošibkati, am, vb. pf. schwächen, Vod.(Izb. sp.);
— prim. šibek.

ošijnik, m. das Halsband (für Hunde), Cig.

ošíniti, šínem, vb. pf. 1) mit einem langen, dünnen
Gegenstande einen Streich versehen, abſchmieren,
Z., Gor.-Levst (Rok.); o. koga po rokah s
šibico, Vrt. üßbpt. einen Schlag versehen:
tako te bom ošinil, da boš Benetke videl,
BlKr.; — (fig.) o. zavidnike, Zora; — streifen:
strela ošine lipo, Let.; v tem hipu trešči v
drevo in ošine pastirja, Vrt.; — 2) o. se, ſich
abſtreifen: suha strn, če se varno ne nosi,
rada se ošine, t. j. zrnje odpade, BlKr.; —
preja se ošine na vretenu (springt ab), BlKr.

ošišati, am, vb. pf. die Haare kurz abſchneiden,
Cig.

ošiškati, am, vb. pf. = ošišati, Dol.

ošíti, šijem, vb. pf. = obšiti, Mur., Cig.

ošiv, šíva, m. = obšiv, Cig., Jan., C.

ošívati, am, vb. impf. ad ošiti, Mur., Cig.

oškiléti, ím, vb. pf. schelend werden, C.

oškiliti, šklílim, vb. pf. schielend gewahren, C.

oškítiti, škřtim, vb. pf. = oščititi, Cig.

oškôda, f. die Beschädigung, C.

oškôdba, f. die Beschädigung; majhna o., leichte
Beschädigung, Cig.

oškôditi, škôdim, vb. pf. beschädigen; oškojen,
beschädigt, jvžhŠt.

oškôdnica, f. die Beschädigerin, die Verlegerin,
Cig.

oškôdnik, m. der Beschädiger, der Verleger, Cig.

oškôdovanec, nca, m. der Beschädigte, Jan.
(H).

oškôdovanje, n. die Beschädigung, Jan.(H.).

oškôdovanka, f. die Beschädigte, Jan.(H.).

oškôdovati, ujem, vb. pf. beschädigen, benach-
theiligen; — verlegen, Cig.

oškôdovavec, vca, m. der Beschädiger, Cig.

oškômpati, am, vb. pf. glatt abſcheien, Gor.-
Z.; (oškombati) C., Nov.; (prim. škompa
= škopa?).

oškôrnjičati, am, vb. pf. mit Stiefeln ver-
jeheat: oškornjičan, gefäſſelt, C.

oškrábati, am, vb. pf. bekrägen, Cig., ogr.-
C; — oškraban kruh, ein Brot mit abge-
raſpelter Rinde, das Raspelbrot, Cig.

oškrämpati, am, vb. pf. = oškrabati; (mit
Nägeln, Klauen, Dornen) bekrägen, C.

oškrämpniti, škrämpnem, vb. pf. kraßen, rißen,
C.; — prim. oškrampati.

oškrápek, pla, adj. rindig, kruſtig, Z., C.;
oškapla zemlja, infolge der Dürre rauher,
jpröder Boden, C., Z.; rauh: oškapla jedra,
Glas.; — prim. škorlup.

oškrápniti, škräpnem, vb. pf. kruſtig, rindig,
rauh werden, C.; zemlja oškrapne, C.

oškŕbati, am, vb. pf. = oškrbiti, Z.

oškŕbiti, im, vb. pf. schartig machen, Jan.,
Lašče - Levst. (Rok.); o. skledo, oškrbljena
majolika, BlKr.

oškrbljáti, ám, vb. pf. schartig machen: o.
steklo, das Glas abbrechen, abſiedern, abſügen,
Cig.; — durch Benagen schartig machen, Jan.

oškrd, m. Jan.(H.), pogl. oskrd.

oškrlátiti, átim, vb. pf. 1) v škrlat obleči, be-
purpuren, Cig.; — 2) purpurroth machen, Cig.

oškŕljiv, adj. heiklich beim Essen, M., C., Ig
(Dol.).

oškrněvzati, am, vb. pf. durch Beschneiden ver-
unſtalten, Gor.-Cig., Zgd.D.; — prim. oškrniti.

oškŕniti, škŕnem, vb. pf. abbröckeln; oškrnjen,
abgenagt, Dict.; — quetschen (z. B. zwischen
der Thüre), C.

oškŕnjati, am, vb. pf. benagen, anſreffen, Štrek;
podgana je oreh oškrnjala, Cig.

oškrnjícati, am, vb. pf. zustußen, Ravn.-Cig.

oškrofotáti, ám, vb. pf. = oškropotati, Mur.

oškropíti, ím, vb. pf. bespřißen.

oškropotáti, ám, vb. pf. bespřißen, besúdeln,
Cig.

oškroptáti, ám, vb. pf. = oškropotati, Mur.;
s krvjo kaj o., Burg.

oškŕtati, am, vb. pf. škrtaje oglodati, opras-
kati, mit einem gewiſſen Geräuch benagen,
befraßen; o. mizo, steno, Cig.; miši so desko
oškrtale, jvžhŠt.

oškŕten, tna, adj. schartig, Jan.

oškurš, m., BlKr., pogl. oskoruš.

ošlániči, slânem, vb. pf. mit einer Weißſche oder
Ruthe schlagen, M., Gor.-Levst.(M.).

ošláť, sláta, m. daš Betaſten, die Begreifung,
Cig., ogr.-Valj.(Rad).

ošláti, slátam, vb. pf. 1) betaſten, befühlen,
abgreifen; — o. koga, abprügeln, Cig.; —
2) durch Tasten wahrnehmen, ertasten; krajcar

55*

ošlatováti — ošúliti

— 868 —

óšva — otáviti

v žemu o.; — ošlatana laž, eine handgreifliche
Lüge, C.

ošlatováti, ûjem, *vb. impf. ad ošlatatı, be-
taſten, Mur.*, Cig.

ošléviti se, im se, *vb. pf. sich betrunken, M.,
C., Levst.(Rok.); — prim. 2. šleva*.

ošlják, m. eine Art Distel, Rib. - Mik.; die
Krebſdistel, die Wegedistel (onopordon acan-
thium), *Mur*, Jan.; — die Kraßdistel (cir-
sium lanceolatum, c. palustre), Josch.

ošpėgati, am, *vb. pf. auspähen, Cig.; bespähen,
C.; — prim. špegati*.

ošpegováti, ûjem, *vb. impf. ad ošpegati, C.*
ošpetelj, tija, m. das kurze bis zum Bauch
reichende Weiberhend, Cig., Jan., Kr., Goriš.;
— prim. bav. halspfeit, Mik.

óšpice, f. pl. die Masern, Cig., Jan., Kr.; —
prim. ospice.

ošpíčiti, špíčim, *vb. pf. spíßen, Cig., Jan.; (po
nem.)*.

oštarija, f. pogl. ošterija.

oštempljáti, am, *vb. pf. abstempeſeln, Cig.*

oštér, rja, m. = oštir, Trub.

ošterica, f. die Wirtin, Cig., Dalm.

ošterija, f. das Wirtshaus; — prim. it. osteria.

ošterijaš, m. der Schankwirt.

ošterijašica, f. die Schankwirtin, Prip. - Mik.

ošterijášiti, äšim, *vb. impf. Schankwirt sein,
Mur.*

oštetí, štějem, *vb. pf. auſmachen, auſkanzeln,
auszanken; hudo o. koga.*

ošťévanje, n. das Auszanken.

ošťévati, am, *vb. impf. ad ošteti.*

ošťévavec, vca, m. der Schelter, Cig.

oštevíčiti, itčim, *vb. pf. mit Zahlen versehen:
strani o., paginieren, Cig. (T.)*.

oštevíliti, ilim, *vb. pf. mit Zahlen (Nummern)
verjehen, numerieren, DZ.*

oštevítkati, am, *vb. pf. benummern, Cig.*

oštīr, rja, m. der Schankwirt.

oštŕkra, f. die Schankwirtin.

oštóren, rna, adj. = neroden: o. človek,
oštorne besede, Polj.

oštoréti, im, *vb. pf. zum Ktoß werden, ver-
stoßen, Guts., Mur.*, Cig.; — erſtarren, Cig.

oštrékeł, kla, adj. 1) spízig, Cig.; oštrekla
noga, ein dünner Fuß ohne Wade, das Spillen-
bein, Ravn.-Cig.; o. človek, ein langer, ha-
gerer Mensch, C.; — 2) ausgelaſſen, boſhast,
Z.; — prim. ostrekel.

oštrékniti, štrčknem, *vb. pf. entlauben: vejo
o., C.*

oštrkati, štrſkam, *vb. pf. mit dünnen Strahlen
bespriſßen.*

oštrofáti, am, *vb. pf. bespriſßen, besuſdeln, Z.*

oštúliti, štúlim, *vb. pf. abſtußen: konju rep o.,
Cig.*

oštúpati, am, *vb. pf. s štupo potrositi; pſef-
fern, Cig., Levst.(Rok.).*

ošukati, am, *vb. pf. abſtußen: o. hlod, Cig.;
— prim. ošuliti.*

ošúliti, šúlim, *vb. pf. ſtußen, Z.; ošuljen, gefuſtußt,
C.; ošuljena suknja, Z.; — ošuljen sod, ein
nicht gleichmäßig rundes Faſs, C.; — nam.
ošculiti.*

óšva, f. = ošev, der Aufsaß am: Hemde, Valj.
(Rad).

ošvigati, švīgam, *vb. pf. mit der Ruthe Streiche
geben, abſtäupen, Cig., M., Dol.*

ošvígniti, švīgnem, *vb. pf. einen Ruthen= oder
Weitſchenhieb geben, Z., Dol.*

ošvīka, f. dolga in tenka šiba, Volče (Tolm.)-
Erv. (Torb.).

ošvíkati, švīkam, *vb. pf. = ošvigati, Z.*

ošvŕkati, švŕkam, *vb. pf. 1) mit einzelnen
Strahlen einer Flüssigkeit begießen, Z.: — be-
piffen, Z.; — 2) o. koga, jemandem mit einer
Ruthe o. Peitsche Schläge geben, Jarn., Jan.,
Polj.*

ošvŕkniti, švŕknem, *vb. pf. 1) mit einem Straßl
bespriſßen, Z.; — 2) o. koga, jemandem einen
Weitſchen= oder Ruthenhieb verjeßen, Z.*

otájati, tájam, jem, *vb. pf. aufthauen machen, ab-
thauen: solnce je okna otajalo, Cig.; — nav.
o. se, aufthauen; led se je otajal; — jeziki
se otajajo, man wird gesprächig, Jurč.*

otájek, jka, m. das Thauwetter, Jan.(H.).

otájen, jna, adj. geheim, Habd.-Mik.

otájnik, m. = tajnik, der Secretär, ogr.- C.

otájnost, f. das Geheimniſs, kajk.-Valj.(Rad).

otájstvo, n. das Geheimniſs, kajk.-Valj. (Rad);
— das Mysterium, h. t.-Cig. (T.); das Sacra-
ment, C.

otalína, f. ostanki v topilnicah, das Hütten-
after, Cig.

otaliti se, im se, *vb. pf. aufthauen, Mur.,
Volk.-M.; pozeb se pozna pri rastlini še le
tedaj, ko se otali, SlGosp.*

otámast, adj. betäubt, Z.

otámica, f. die Betäubung, C., Z.

otámiti, im, *vb. pf. betäuben, Naprej-C.*

otámniti, im, *vb. pf. = otemniti, Cig., M.*

otánití, nem, *vb. pf. retten, befreien: o. ovco,
ki je med trnje zašla, Notr.; — prim. oteti?*

otánjiti, im, *vb. pf. = otanjšati, Jan.(H.).*

otánjšati, am, *vb. pf. verdiünnen, Cig.*

otántati, am, *vb. pf. überliften, Gor.*

otára, f. das Flachsbrecheln, Z.

otárnica, f. das Mahl, welches man am Ende
des Flachsbrechelns gibt, M.

otáv, táva, m. die Erquickung, die Auffriſchung;
dež je otav zemlji, ogr.-C.

otáva, f. das Grummet; otavo kositi.

otávčič, m. 1) trava tretje košnje, das Nach-
grummet, das Spätgrummet, Mur., Cig.,
Tolm. - Erj. (Torb.); — 2) der Löwenzahu
(leontodon sp.), Koborid-Erj. (Torb.).

otávec, vca, m. das Nachgrummet, C.

otávek, vka, m. = otavec, C.

otáven, adj. 1) jung, frisch, C.; otavni dan,
der dämmernende Tag, C.; — 2) erfrischend,
erquicend, ogr.-C.; — 3) Grummet=: otávna
košnja.

otávica, f. 1) dem. otava; — 2) = otavčič,
otavič, Mur.

otávič, m. das Nachgrummet, C., Mik., Št.

otávišče, n. die Grummetwiese nach der Mahyd, Cig.

otáviti, tavim, *vb. pf. erquicken, auſtrifchen,
laben, stärken, ogr.-Mik., C.; želenje o., den
Wunſch befriedigen, C.; o. koga od gladu,*