xd-br0/SiMoNERo huggingface dataset:
Studiind diabetul în cazul animalelor , Dr. Rubino este primul care oferă argumente științifice cu privire la faptul că operațiile de pontaj gastrointenstinal care implică și redirecționarea tractului gastrointestinal ( spre exemplu pontajul gastric ) pot duce la vindecarea diabetului indiferent de pierderea în greutate , chiar și în cazul pacienților care nu suferă de obezitate .
Pentru a ști cum funcționează chirurgia în cazul bolnavilor de diabet , trebuie să știm cum funcționează diabetul în sine , spune Dr. Rubino , profesor la Departamentul de Chirurgie de la Colegiul Medical Weill Cornell și șeful secției de chirurgie metabolică gastrointestinală de la Spitalul Presbiterian din New York / Weill Cornell .
Este vorba despre o descoperire esențială care poate duce la determinarea cauzelor diabetului .
Atunci când duodenul și jejunul sunt supuse unei operații de pontaj , probabil ocolim ceea ce reprezintă sursa problemei , spune Dr. Rubino , șeful Spitalului Presbiterian din NewYork / al Centrului de Intervenții Medicale pentru Diabetici Weill Cornell .
De fapt , faptul că tractul gastrointestinal joacă un rol important în reglarea energiei și că mai mulți hormoni intestinali sunt implicați în reglarea metabolizării zahărului a devenit din ce în ce mai evident .
Nu trebuie să ne surprindă faptul că intervențiile chirurgicale efectuate asupra anatomiei intestinului afectează mecanismele care controlează nivelul de zahăr din sânge , influențând în cele din urmă diabetul , susține Dr. Rubino .
În timp ce alte operații gastrointestinale pot vindeca diabetul datorită modificărilor care îmbunătățesc nivelul de zahăr din sânge , cercetarea condusă de Dr. Rubino asupra animalelor demonstrează că procedurile care se bazează pe pontajul intestinului subțire pot duce în schimb la restabilirea situației critice în ceea ce privește controlul glucozei din sânge .
De fapt , operația de pontaj a intestinului subțire nu ameliorează capacitatea corpului de a controla nivelul de zahăr din sânge .
Atunci când este efectuată în cazul pacienților care nu sunt diabetici , operația de pontaj a intestinului subțire poate chiar slăbi mecanismele care controlează nivelul de glucoză din sânge , susține Dr. Rubino .
Paradoxal , atunci când traiectoria substanțelor nutritive este deviată din intestinul subțire în cazul persoanelor suferinde de diabet , acest lucru duce la vindecarea bolii .
Acest lucru înseamnă , explică el , că intestinul subțire în cazul persoanelor suferinde de diabet poate fi locul unde se produce un simptom anormal , cauzând sau măcar favorizând dezvoltarea bolii .
Dr. Rubino propune o explicație originală cunoscută în comunitatea științifică drept teoria anti-incretine .
Incretinele sunt hormoni gastrointestinali , produși ca răspuns la tranzitul substanțelor nutritive , ele sporind producerea de insulină .
Acest mecanism acționează astfel încât să ducă la diminuarea secreției și a acțiunii insulinei .
În cazul pacienților sănătoși , un echilibru al factorilor constituiți de incretine și de anti-incretine contribuie la menținerea unui nivel normal al zahărului în sânge , explică el .
În cazul anumitor persoane , duodenul și jejunul pot produce prea multe anti-incretine , contribuind astfel la reducerea secreției de insulină și blocând activitatea insulinei , ceea ce duce în cele din urmă la apariția diabetului de tip 2 .
Într-adevăr , în cazul diabetului de tip 2 , celulele sunt rezistente la activitatea insulinei și pancreasul nu poate produce o cantitate de insulină care să poată înlătura rezistența .
După intervenția chirurgicală de pontaj gastrointestinal , excluderea părții superioare a intestinului subțire din traiectul normal al substanțelor nutritive poate compensa producerea anormală de anti-incretine , ceea ce duce în cele din urmă la vindecarea diabetului .
Cercetările aprofundate cu privire la mecanismele moleculare precise care pot fi identificate în cazul diabetului , controlul diabetului cu ajutorul chirurgiei și rolul jucat de intestin în cazul acestei boli , toate acestea pot să ne ajute să determinăm factorii care provoacă diabetul .
Astăzi , în cazul celor mai mulți dintre pacienții diagnosticați cu diabet , nu se recomandă o intervenție chirurgicală ca opțiune , în timp ce chirurgia bariatrică este recomandată doar în cazul celor care suferă de obezitate gravă – și care au un indice al masei corporale mai mare de 35 .
Totuși , a devenit din ce în ce mai clar faptul că reducerea indexului de masă corporală nu mai poate fi utilizată pentru a stabili cine este candidatul ideal pentru tratamentul chirurgical al diabetului , observă Dr. Rubino .
Există , de fapt , din ce în ce mai multe probe conform cărora tratamentul chirurgical al diabetului poate fi eficient chiar și în cazul pacienților care suferă de obezitate ușoară sau care sunt supraponderali .
Studiile clinice efectuate în acest domeniu constituie , așadar , o prioritate , deoarece ele ne permit să comparăm tratamentul chirurgical al diabetului cu alte tratamente cu scopul de a afla dacă efectele benefice ale chirurgiei covârșesc riscurile presupuse de aceasta .
Recomandările clinice în ceea ce privește tratamentul chirurgical al diabetului vor fi cu siguranță diferite de cele valabile în cazul chirurgiei bariatrice , și nu ar trebui să se bazeze doar pe nivelul indicelui de masă corporală , adaugă el .
Lecția pe care am învățat în ceea ce privește tratamentul chirurgical al diabetului este aceea că diabetul nu este întotdeauna o boală cronică și permanentă , în cazul căreia singurul tratament posibil se realizează prin controlul hiperglicemiei și prin diminuarea riscului de apariție a complicațiilor .
Chirurgia gastrointestinală oferă posibilitatea de vindecare completă a acestei boli .
Este vorba despre o modificare majoră în ceea ce privește scopul tratamentului destinat diabeticilor .
Este o descoperire fără precedent în istoria acestei boli , adaugă Dr. Rubino .
Cazurile de diabet de tip 2 reprezintă 90 - 95 % din numărul total de cazuri de diabet .
Este vorba despre o boală care se extinde din ce în ce mai mult și care afectează mai mult de 200 de milioane de persoane din întreaga lume .
Deși atât consumatorii de statine cât și persoanele care nu consumau statine aveau un nivel scăzut de trigliceride la sfârșitul anului de intervenții în modul de viață , persoanele care nu consumau statine prezentau un nivel cu mult mai scăzut .
În cazul consumatorilor de statine , nivelul trigliceridelor a scăzut cu doar 0.02 mmol / L , pe când în cazul persoanelor care nu consumau statine nivelul trigliceridelor a scăzut cu 0.06 mmol / L .
Nivelul glucozei în cazul consumatorilor de statine a crescut cu 0.08 mmol / L ( 1.4 mg / dL ) , în timp ce nivelul glucozei nu a suferit nicio modificare în cazul persoanelor neconsumatoare de statine .
În cazul consumatorilor de statine , 0.075 au dezvoltat diabetul de tip 2 ; în cazul persoanelor care nu consumau statine , 0.065 au fost afectate de diabetul de tip 2 .
Comparând persoanele care consumau statine cu cele neconsumatoare de statine , nu s- a observat nicio diferență în ceea ce privește frecvența diabetului de tip 2 , este concluzia studiului .
Cercetătorii au dezvoltat o tehnică de distribuire în sange a medicamentelor , foarte utilă în tratamentul diabetului , tehnică în care un material asemănător buretelui îmbracă un miez care conține insulină .
Buretele se umflă sau se contractă în funcție de nivelul zahărului din sânge , pentru a elibera cantitatea necesară de insulină .
Tehnica ar putea fi folosită și în cazul medicamentelor destinate tratamentului cancerului .
Am dorit să reproducem funcțiile celulelor beta , care produc insulina și care controlează eliberarea ei în organismul sănătos , spune doctorul Zhen Gu , autor al unui articol și profesor asistent al unui program de inginerie biomedicală de la Universitatea Carolina de Nord , din SUA .
Ceea ce am descoperit este foarte promițător și în tratamentul targetat al cancerului sau al altor boli .
Echipa de cercetători l- a inclus și pe profesorul Daniel Anderson , inginer chimist și membru al Institutului Koch pentru cercetarea cancerului de la Massachusets Institute of Technology , precum și cercetători de la spitalul de copii din Boston .
Cercetătorii au creat o matriță sferică din chitosan , material obținut din cochiliile crabilor și ale creveților .
În toată masa acestei matrițe sunt dispersate nanocapsule realizate dintr- un polimer poros ce conține anumite enzime .
Această matriță poroasă înconjoară o capsulă ce conține insulină .
Diametrul total al matriței sferice este de circa 250 micrometri și poate fi injectată pacientului .
Când glicemia diabeticului crește , glucoza declanșează o reacție ce determină nanocapsulele cu enzime să elibereze ioni de hidrogen .
Acești ioni se atașează de fibrele de chitosan , conferindu- le o încărcătură electrică pozitivă .
Fibrele încărcate pozitiv se depărtează unele de altele , lărgind porii buretelui și permițând insulinei să pătrundă în fluxul sanguin .
În diabetul de tip 1 și în diabetul de tip 2 dezechilibrat , organismul are nevoie de injecții cu insulină , hormon ce permite transportul glucozei sau al zahărului din sânge în celule .
Pe măsură ce insulina este eliberată , glicemia începe să scadă .
În timp ce acest proces utilizează enzime sensibile la glucoză , tehnica poate fi simplificată în cazul tumorilor canceroase prin eliminarea completă a enzimelor .
Tumorile sunt formate dintr- un mediu acid , bogat în ioni de hidrogen .
Dacă rezervorul buretelui este umplut cu medicamente antitumorale , acestea vor fi eliberate la contactul cu ionii de hidrogen din tumori .
Putem ajusta dimensiunea totală a matrițelor după necesități , putând fi reduse până la 100 nanometri .
Chitosanul poate fi absorbit de organism , așa că nu vor exista efecte secundare pe termen lung .
În testele efectuate pe cobai diabetici , cercetătorii au constatat eficiența matrițelor spongioase în reducerea glicemiei pe durata a 48 de ore .
Oricum , cercetătorii publicaseră în luna mai 2013 studiul unui sistem inteligent de eliberare a insulinei ce menținea nivelul normal al glicemiei pe durata a 10 zile .
Am învățat multe în timpul cercetărilor cu privire la buretele inteligent și îl vom îmbunătăți .
Între timp explorăm aplicații în domeniul combaterii cancerului spune Gu .
Iată o știre care a atras atenția presei din Statele Unite și din Europa : cercetătorii britanici au descoperit că o genă numită KLF14 acționează ca un schimbător principal care controlează alte gene aflate în celulele de grăsime din corp și care reprezintă factori majori în cazul unor boli precum diabetul de tip 2 , obezitatea , nivelul crescut al colesterolului sau nivelul glucozei și al insulinei .
Studiul , coordonat de cercetători de la King ’ s College din Londra și de la Oxford University , ar putea duce la elaborarea unor tratamente pentru diabet , obezitate și alte boli metabolice , prin identificarea genei .
Înainte de acest studiu , gena KLF14 era asociată cu diabetul de tip 2 și cu nivelul ridicat al colesterolului .
Dar , după cum au demonstrat cercetătorii respectivi , rolul genei ca regulator principal al celulelor de grăsime îi conferă statutul de factor important în declanșarea bolilor metabolice , altfel decât s- ar fi crezut înainte .
Echipa de cercetători britanici a urmărit mai mult de 20 gene din mostre de celule de grăsime prelevate de la două grupe separate de voluntari .
Primul grup era format din 800 de surori gemene de origine britanică , iar al doilea din 600 de islandezi .
Cercetătorii au observat că gena KLF14 afecta în mod direct nivelurile altor gene aflate în grăsime , demonstrându- se astfel rolul de schimbător principal care controlează activitatea genelor respective .
Genele respective , în revanșă , influențează anumiți factori metabolici asociați diabetului de tip 2 , cum ar fi indexul de masă corporală , nivelul de glucoză și de insulină din sânge , dar și obezitatea .
Pasul următor este acela de a căuta moduri de manipulare a genei KLF14 , astfel încât mesajele transmise de aceasta celorlalte gene să nu creeze afecțiuni metabolice .
Asociația Americană a Endocrinologilor abordează problema descrisă mai jos prin crearea unui program pe care l- au numit Blood Sugar Basics .
Hipoglicemia , sau nivelul scăzut al zahărului în sânge , este percepută ca o problemă în cazul pacienților diagnosticați cu diabet de tip 1 , nu în cazul diabetului de tip 2 .
În orice caz , hipoglicemia prezintă un risc potențial pentru orice persoană căreia i se administrează insulină , aproximativ 0.5 dintre persoanele diagnosticate cu diabetul de tip 2 fiind dependente de insulină .
Cercetările recente sugerează că mulți dintre acești pacienți nu sunt conștienți de riscurile și simptomele hipoglicemiei .
În conformitate cu datele oferite de un sondaj lansat cu ocazia Ședinței și Congresului anual al Asociației Americane a Endocrinologilor ( AACE ) , mai mult de jumătate ( 0.55 ) dintre americanii diagnosticați cu diabet de tip 2 mărturisesc că au suferit de hipoglicemie .
Recunoașterea unor simptome cum ar fi nervozitatea , transpirația sau instabilitatea înainte de implicarea în activitățile cotidiene este importantă pentru a putea reduce riscul unor efecte grave , cum ar fi leșinul sau pierderea cunoștinței .
În timp ce majoitatea persoanelor diagnosticate cu diabet recunosc importanța evitării nivelului ridicat de zahăr din sânge , este posibil ca acestea să nu cunoască riscurile prezentate de un nivel prea scăzut al zahărului în sânge , afirmă medicul Farhad Zangeneh , membru al Colegiului Medicilor din Statele Unite ale Americii , director medical și consilier în probleme de endocrinologie la Clinica de Endocrinologie , Diabet și Osteoporoză ( EDOC ) și membru al Consiliului de Administrație în cadrul Asociației Americane a Endocrinologilor ( AACE ) .
Sondajul online care a avut ca subiecți mai mult de 2,5 de adulți diagnosticați cu diabet de tip 2 a fost conceput de Colegiul American de Endocrinologie ( ACE ) și finanțat de Merck .
Rezultatele acestui sondaj sunt expuse în cele ce urmează : 0.27 dintre pacienții cu diabet de tip 2 nu erau capabili să numească cauza principală a hipoglicemiei , 0.35 nu cunoșteau medicația prescrisă în cazul diabetului care poate provoca hipoglicemie , 0.46 nu erau conștienți de faptul că exercițiile fizice forțate pot duce la hipoglicemie , 0.52 erau preocupați de episoadele repetate ale hipoglicemiei , dar nu știau că simptomele cele mai des întâlnite sunt amețeala ( 0.22 ) și instabilitatea ( 0.17 ) ; 0.39 au crezut , în mod incorect , că setea este primul simptom al hipoglicemiei , 0.06 dintre pacienții care au completat chestionarul online fuseseră la secția de urgențe în cazuri de hipoglicemie .
Kelly Love Johnson , care a fost diagnosticată acum șase ani cu diabet de tip 2 , afirmă că a trebuit să întreprindă propria cercetare pentru a afla că este foarte important ca nivelul de glucoză din sânge să fie inferior valorii 50 pentru 60 mg / dL ( nivelul ideal al glucozei în sânge este de 70 la 110 mg / dL ) ; trebuie să ne facem griji pentru fluctuațiile mari ( creșteri sau scăderi ale nivelului de glucoză ) .
Dr. Zangeneh este de acord , adăugând că un nivel prea scăzut nu este bun ; de asemenea , un nivel prea ridicat este defavorabil .
Dorim ca pacienții noștri să aibă parte de un zbor lin de pe coasta de est pe coasta de vers fără turbulențe .
Endocrinologii din Colegiul American de Endocrinologie sunt foarte preocupați de lipsa de informare a pacienților diagnosticați cu diabet de tip 2 în ceea ce privește hipoglicemia .
Ei abordează această problemă prin lansarea unui program intitulat Blood Sugar Basics , un program educativ bazat pe un website interactiv .
Website include date menite să ajute persoanele suferinde de diabet ; familiile acestora și cei apropiați află mai multe despre interpretarea și controlul nivelului scăzut de zahăr în sânge .
Dr. Zangeneh , care face parte din Consiliul de Administrație al prgramului Blood Sugar Basics , menționează că programul este ușor de folosit , ajutându- i pe pacienți să se informeze .
Cea mai bună cale de a trata nivelul scăzut al zahărului din sânge este de a evita acest nivel .
Trebuie să fii un elev permanent atunci când esti diagnosticat cu diabet .
Cercetătorii de la Karolinska Institutet din Suedia au arătat că celulele care produc glucagonul sunt stimulate de hormonul însuși .
Un studiu efectuat recent de către același grup a demonstrat că acest principiu se aplică și pentru insulină .
Acest lucru înseamnă că în organism acționează un sistem de răspuns , cu ajutorul căruia hormonul care secretă celule primește un semnal imediat pentru a produce o cantitate mai mare de hormoni .
În timp ce insulina este un hormon care scade nivelul glicemiei în sânge , glucagonul este un hormon care crește acest nivel .
Conferențiarul Barbara și Ingo Liebiger împreună cu profesorul Per-Olof Berggren de la Karolinska Institutet au publicat deja rezultatele care arată că celulele producătoare de insulină din pancreas sunt activate chiar de hormonul secretat de acestea .
Totuși , nu s- a clarificat încă dacă acest proces se aplică doar pentru insulină sau dacă reflectă un principiu biologic general pentru toate celulele care secretă hormoni .
În prezent , aceeași echipă a arătat că glucagonul poate stimula și propria sinteză .
El face acest lucru fixându- l de anumiți receptori de fixare pe celulele care secretă glucagon în pancreas , unde influențează ulterior un număr de căi de transmitere a semnalelor care conduc la activarea genei care produce glucagonul .
Se pare că astfel , procesul pozitiv de reacție , prin care hormonii selectați își afectează propria producție , are o semnificație biologică generală .
După ce am aflat multe despre felul în care hormonii își reglează propria lor producție , acest lucru ne va permite să studiem defectele acestui proces , dacă aceste defecte sunt implicate în diabet , atunci o piesă importantă din puzzle ar putea fi așezată la locul potrivit , a afirmat Per-Olof Berggren .
O echipă de neurologi a formulat un nou set de recomandări pentru tratamentul neuropatiei diabetice , incluzând medicamentele și alte tratamente care s- au dovedit a constitui cea mai bună terapie pentru această boală .
Neuropatia diabetică atacă nervii , cauza acesteia fiind inflamarea provocată de nivelul ridicat al zahărului din sânge .
Efectele secundare pot include țiuitul urechilor și durerea , deoarece nervii sunt afectați progresiv de inflamație .
Directiva , publicată la data de 11 aprilie 2011 în ediția online a revistei Neurology , a fost concepută de membrii Academiei Americane de Neurologie , în colaborare cu Asociația Americană de Medicină Neuromusculară și Electrodiagnostic și cu Academia Americană de Medicină Fizică și Recuperare .
Comitetul de neurologie a revizuit cele mai pertinente studii din domeniu pentru a formula indicații și recomandări în ceea ce privește medicația specifică .
În Directivă se afirmă că administrarea de Pegabalină este eficientă în tratarea neuropatiei diabetice , aceasta contribuind la ameliorarea calității vieții .
În orice caz , se menționează că Pregabalina nu este adecvată tuturor pacienților .
Se menționează de asemenea în Directivă că alte tratamente se dovedesc a fi eficiente : administrarea de Gabapentină și de Valproat , de antidepresivi cum ar fi Venlafaxin , Duloxetin și Amitriptilin și de analgezici cum ar fi Opioid și Capsaicin .
Cercetătorii au susținut de asemenea că stimularea electrică transcutanată a nervilor cu ajutorul unui aparat electric portabil poate fi eficientă în tratarea neuropatiei diabetice .
Neuropatia diabetică este tratabilă , iar acum avem o directivă clară pentru această boală .
Mulți pacienți suferind de neuropatie diabetică primesc un tratament neadecvat sau nu au parte de niciun fel de tratament .
Este vorba despre o problemă majoră , deoarece numărul persoanelor diagnosticate cu diabet este în creștere în Statele Unite ale Americii , spune autorul Directivei , medicul James Russell , profesor de neurologie , anatomie și neurobiologie la Școala de Medicină de la Universitatea din Maryland .
Neuropatia diabetică este o boală cruntă care afectează viața pacienților , așadar avem nevoie de metode de a ajuta persoanele diagnosticate cu această boală .
Aceste noi recomandări oferă medicilor și pacienților cele mai recente informații , bazate pe studii relevante , pentru ca aceștia să ia cele mai bune decizii în ceea ce privește tratamentul adoptat .
Este cunoscut faptul că diabetul , o boală inflamatorie , crește riscul de apariție a bolilor cardiace și a complicațiilor legate de acestea , care reprezintă de asemenea rezultatul inflamației .
Acum există însă o modalitate de a decide care dintre pacienții diagnosticați cu diabet de tip 2 prezintă riscul cel mai ridicat de a muri din cauza unei boli cardiovasculare .
Scorul de calciu coronarian , conceput de cercetătorii de la Wake Forest School of Medicine din North Carolina , măsoară cantitatea de calciu depus pe pereții arterelor coronariene .
Pacienții care suferă de diabet de tip 2 al căror scor de calciu este foarte ridicat sunt de 11 ori mai predispuși la deces provocat de o boală cardiacă , prin comparație cu pacienții al căror scor de calciu este unul scăzut .
Studiul se bazează pe rezultatele obținute prin testele aplicate în cazul a 1_123 pacienți adulți diagnosticați cu diabet de tip 2 , având vârsta cuprinsă între 34 și 86 de ani În graficul conceput de cercetătorii de la Universitatea Wake Forest , un scor de 0 puncte indică faptul că nu există acumulări de calciu în artere , așadar nu există risc de apariție a bolilor cardiace .
Un scor mai mare de 100 indică de obicei faptul că pacientul suferă de boli cardiace .
La nivelul superior , graficul indică un nivel de 1_000 sau peste ; la acest nivel , riscul de deces survenit ca urmare a unei boli cardiace crește dramatic : pacienții care suferă de diabet de tip 2 și al căror scor este cuprins între 10 și 99 sunt de 2,93 ori mai predispuși să moară din cauza unei boli cardiace decât pacienții care suferă de diabet de tip 2 și al căror scor este cuprins între 0 și 9 .
Pacienții care suferă de diabet de tip 2 și al căror scor este cuprins între 100 și 299 sunt de 3,17 ori mai predispuși să moară din cauza unei boli cardiace .
Pacienții care suferă de diabet de tip 2 și al căror scor este cuprins între 300 și 999 sunt de 4,41 ori mai predispuși să moară din cauza unei boli cardiace .
Pacienții care suferă de diabet de tip 2 și al căror scor este de 1_000 sau mai mult sunt de 11,23 ori mai predispuși să moară din cauza unei boli cardiace .
În orice caz , este recomandat pacienților diagnosticați cu diabet de tip 2 să ceară în mod regulat medicilor evaluarea riscului de apariție a unei boli cardiace .
Cercetătorii de la Colegiul de Medicină Baylor din Houston , Texas , au găsit o soluție în acest sens .
Glucagonul , care se eliberează doar pe bază de rețetă , ajută corpul să elibereze glucoza în sânge .
Folosind o seringă standard de 100 de unități , li s- au administrat doze de glucagon copiilor care prezentau hipoglicemie slabă sau iminentă .
Dozele au fost adaptate în funcție de vârstă ; copiilor sub doi ani li s- au administrat de exemplu două unități de glucagon .
Copiilor cu vârsta de peste doi ani li s- a administrat o unitate de glucagon pentru fiecare an de vârstă , până la maxim 15 unități .
În cazul în care nivelul de glucoză din sânge nu a crescut într- un interval de 30 de minute , copilului respectiv i- a fost administrată o a doua injecție , care conținea o doză dublă de glucagon .
Au fost analizate treizeci și trei de cazuri , iar în 14 dintre acestea copiii au primit o a doua doză de glucagon atunci când erau bolnavi .
Doar în cazul a patru copii a fost necesară administrarea unei a treia doze de glucagon .
Spitalizarea a fost necesară în cinci dintre cazuri , deoarece medicii au observat că pacienții sunt febrili și deshidratați , și nu din cauză că aceștia ar fi prezentat hipoglicemie .
În celelalte 28 de cazuri , copiii s- au însănătoșit pe deplin și au fost lăsați la domiciliu .
Cercetătorii susțin că administrarea de glucagon în doze mici contribuie la creșterea nivelului glucozei din sânge , dar ea îi scutește de asemenea pe pacienți de grețuri și vomă , simptome asociate cu administrarea de doze complete de glucagon .