xd-br0/SiMoNERo huggingface dataset:
Medicii avertizează totuși că dozele complete de glucagon trebuie administrate în caz de hipoglicemie gravă .
Nivelul mediu al glucozei din sânge în cazul copiilor cărora li s- au administrat doze mici de glucagon era de 62 mg / dl înainte de tratament , el ridicându- se la o medie de 146 mg / dl după tratament .
Deoarece vârsta maximă a copiilor care au participat la studiu era de 15 ani , cercetătorii susțin că rezultatele pot fi valabile și în cazul adulților care nu sunt capabili să mănânce din cauza problemelor gastrointestinale .
Autorii studiului i- au sfătuit pe părinți să țină dozele de glucagon reconstituit in frigider și să le arunce după 24 de ore .
În decursul ultimei decade și jumătate , Statele Unite au asistat la o creștere dramatică a numărului de bolnavi diagnosticați cu diabet , conform studiului efectuat la Centrul pentru controlul și prevenirea bolilor ( CDC ) .
Redactorii studiului sugerează că această creștere se datorează în mare măsură atât persoanelor bolnave de diabet cronic cât și înmulțirii cazurilor de diabet .
Conform unui studiu din 2010 , 0.25 dintre români sunt obezi , endocrinologii afirmând că rata obezității în Romania este de circa 0.3 , situându- se din acest punct de vedere printre primele zece țări din Europa .
Un alt aspect ingrijorator este rata obezității infantile , care atinge 43259 % în Romania .
Datele statistice din Romania pentru anul 2010 au relevat ca s- au înregistrat 68.381 cazuri noi de diabet zaharat ( o creștere cu 0,32% ) comparativ cu 72.038 cazuri noi de diabet zaharat ( o creștere cu 0,34% ) în anul 2009 .
Un raport despre studiu este publicat în apariția din 16 noiembrie Raport săptămânal de morbiditate și mortalitate ( MMWR ) furnizat de CDC .
Raportul arată că între anii 1995 și 2000 prevalența diagnosticării cu diabet în toate statele Americii , plus Districtul Columbia și Puerto Rico , a crescut cu până la 0.5 sau mai mult în 42 de state și cu 1 în 18 state .
Ann Albright , director al Departamentului de migrație a diabetului , afirmă într- o declarație de presă că în anul 1995 , existau doar trei state , Districtul Columbia și Puerto Rico , unde 6 persoane din 100 sau mai multe au fost diagnosticate cu diabet .
Până în anul 2010 , toate cele 50 de state au avut o prevalență mai mare de 0.06 , adaugă ea .
În funcție de regiune , cea mai mare creștere se găsește în sud , urmată de vest , vestul mijlociu și nord-est , afirmă Linda Geiss , autoarea principală a raportului .
Statele cu cea mai mare creștere sunt Oklahoma ( 2.26 ) , Kentucky ( 1.58 ) , Georgia ( 1.45 ) , Alabama ( 1.4 ) și Washington ( 1.35 ) .
Raportul arată că în anul 2010 , în șase state plus Puerto Rico au fost diagnosticați cu diabet cel puțin 10 din 100 de adulți .
Cele șase state , toate în sud și în Appalachia , sunt Alabama , Mississippi , South Carolina , Tennessee , Texas și West Virginia .
Aceste date susțin descoperirile efectuate în studiile anterioare , care arată ca prevalența diabetului diagnosticat este mai mare în statele sudice și care aparțin de Appalachia , adaugă Geiss .
Statele cu cel mai mic procent de cazuri de diabet în anul 2010 , care este între 6 și 0.069 , sunt Alaska , Colorado , Conneticut , Iowa , Minnesota , Montana , North Dakota , Oregon , South Dakota , Winsconsin , Vermont și Wyoming .
Sondajul telefonic Geiss și colegii săi au analizat datele din Sistemul de supraveghere al factorului de risc comportamental , un sondaj telefonic efectuat anual în care se pun întrebări adulților ( persoanelor cu vârste peste 18 ani ) din întreaga Americă referitoare la starea lor de sănătate .
Sondajul chestionează persoanele dacă medicul le- a spus vreodată că au diabet și , de vreme ce nu există nici o deosebire între diabetul de tip 1 și cel de tip 2 , se știe că între 90 – 0.95 dintre pacienții bolnavi de diabet din SUA suferă de diabetul de tip 2 , care se poate preveni prin schimbarea stilului de viață .
Cifrele exclud femeile cărora li s- a spus că au diabet doar pe perioada sarcinii și persoanele cărora li s- a spus că au prediabet sau diabet la limită .
Redactorii raportului au sugerat că principalul factor care determină această creștere a numărului de cazuri de îmbolnăviri de diabet din SUA începând din anul 1990 .
Acesta poate fi rezultatul multor lucruri , inclusiv a modificării modului de diagnosticare a unei boli , modurilor îmbunătățite de detectare a acesteia , modificării survenite în cadrul populației ( spre exemplu , un număr mare de vârstnici și minorități care au un risc foarte ridicat la apariția bolii ) și o creștere a factorilor de risc , cum sunt obezitatea și sedentarismul .
Deși contribuția fiecărui factor la sporirea incidenței diabetului nu se poate discerne , creșterea prevalenței diabetului coincide cu creșterea prevalenței obezității în SUA , au observat aceștia .
Aceste procente vor continua să crească până la implementarea intervențiilor și politicilor pentru prevenirea atât a diabetului cât și a obezității .
CDC afirmă că lucrează cu un număr de parteneri pentru cercetarea modurilor de prevenire a diabetului de tip 2 și pentru reducerea complicațiilor la persoanele care au fost deja diagnosticate cu această boală .
Acest lucru se face printr- o întreagă rețea de cursuri destinate , în principal , persoanelor obeze sau supraponderale .
Altă inițiativă este Programul național de educație în diabet , care asigură resurse pentru prevenirea sau întârzierea debutului diabetului de tip 2 , pentru diagnosticarea bolii în faza incipientă și îmbunătățirea tratamentului și rezultatelor pentru pacienți .
Și ultima inițiativă , a cărei lansare coincide cu acest raport , este Atlase interactive ale diabetului , care furnizează date pentru diabetul diagnosticat , obezitate și inactivitatea fizică din timpul liber la nivel național , de stat și de țară .
Atlasele interactive mai cuprind și tabele de migrație care arată tendințele înmulțirii cazurilor de diabet în statele de pe tot cuprinsul Americii .
Într- un studiu recent publicat în revista științifică Circulation , savanții de la Karolinska Institutet și de la spitalul universitar Karolinska din Suedia arată că o enzimă numită arginază poate juca un rol esențial în evoluția bolilor cardiovasculare la bolnavii care au deja diabet de tip 2 .
Conform echipei , arginaza previne apariția formării oxidului de azot în vasele de sânge , iar tratamentele care opresc această enzimă reduc riscul apariției anginei la diabetici .
Faptul că am putea demonstra prezența arginazei la mai multe tipuri de celule din peretele vascular ne dă un întreg model explicativ pentru dezvoltarea complicațiilor apărute la acești bolnavi , afirmă cercetătorul principal , profesorul John Pernow .
Complicațiile apărute la bolnavii cu diabet rezultă din îngustarea vaselor de sânge din cauza depozitelor de placă de pe pereții vaselor ( ateroscleroză ) .
Rezultatul scăderii fluxului sanguin și a alimentării cu oxigen poate duce la stenocardie , infarct miocardic sau hemoragie cerebrală și la o posibilă amputare .
Arteroscleroza este mai întâlnită la fumători sau la persoanele care au nivelul de lipide ridicat , deși riscul este mai pronunțat la bolnavii cu diabet .
Motivul pentru această corelare dintre diabet și afecțiunile cardiovasculare le- a scăpat în mare parte savanților și încă nu există un tratament specific pentru aceste complicații .
În acest studiu , cercetătorii au examinat funcționarea enzimei ( sau proteinei ) arginază în vasele de sânge ale pacienților bolnavi atât de diabet de tip 2 cât și de stenocardie și au descoperit că aceasta previne formarea oxidului de azot , molecula protectoare , în peretele vascular .
După introducerea unei substanțe deja cunoscută pentru oprirea enzimei , s- a observat o îmbunătățire semnificativă în funcționarea vaselor de sânge la acești bolnavi .
O examinare comparativă a arătat că factorul de oprire a arginazei nu a avut același efect pozitiv asupra bolnavilor cu stenocardie dar care nu aveau diabet de tip 2 , și nu a avut nici un efect asupra subiecților sănătoși .
Oxidul de azot are de efectuat o funcție foarte importantă în pereții vasculari , afirmă profesorul Pernow .
În afară de faptul că îi dilată , previne formarea plăcii .
Totuși , din anumite motive , mecanismul nu funcționează bine la persoanele cu diabet .
Studiul a cuprins un total de 48 de bolnavi , iar echipa plănuiește un studiu continuu mai amplu pentru confirmarea rezultatelor lor și dezvoltarea tratamentelor care utilizează inhibitorii arginazei .
Studiul a fost finanțat de către Consiliul suedez de Cercetare , Fundația suedeză cardio-pulmonară , Fundația NovoNordisk , Fundația europeană pentru studiul diabetului și Fundația Gustav V și Regina Victoria .
O scădere în greutate cu 0.01 în cazul pacienților în vârstă diagnosticați cu diabet de tip 2 poate îmbunătăți mobilitatea fizică a acestora cu până la 0.07 , demonstrează un studiu recent publicat în New England Journal of Medicine .
Cercetătorii de la Universitatea Wake Forest din Winston-Salem , North Carolina , au conceput un studiu de patru ani în care au fost implicați 5000 de voluntari .
Voluntarii , cu vârsta cuprinsă între 45 și 74 de ani , erau supraponderali sau obezi .
Primul grup a participat la un program de intervenție care a inclus diete și moduri de a mânca sănătos ; voluntarii respectivi au fost încurajați să facă exerciții fizice cel puțin trei ore pe săptămână .
Scopul lor era acela de a pierde 0.07 din greutatea corporală .
Voluntarilor din al doilea grup li s- a cerut să participe la trei ședințe anuale care aveau ca subiect dietele și exercițiile fizice .
Membrii din ambele grupuri au oferit date cu privire la mobilitatea fizică ; acestea au fost cuprinse în niște chestionare care le- au fost înmânate la anumite intervale din cadrul studiului .
După un an , cercetătorii au observat deja o diferență semnificativă între cele două grupuri .
În cazul membrilor din primul grup s- a înregistrat o scădere medie cu 0.06 a greutății corporale , prin comparație cu 0.01 în cazul celui de- al doilea grup .
Persoanele diagnosticate cu diabet sunt de două ori mai expuse la probleme de mobilitate față de alte persoane de aceeași vârstă ; acest lucru este adesea rezultatul faptului că persoanele cu pricina sunt supraponderale sau că resimt dureri la mișcare , cauzate de inflamațiile provocate de nivelul ridicat al zahărului în sânge .
Cercetătorii de la Universitatea Wake Forest au afirmat că , după încheierea studiului , anumiți pacienți din grupul de intervenție au revenit la greutatea dinainte sau s- au confruntat cu o mobilitate scăzută .
Totuși , aceștia nu au depășit greutatea înregistrată înainte de studiu , iar mobilitatea pe care o aveau la începutul studiului nu s- a diminuat ulterior .
Cercetătorii italieni au demonstrat că un consum ridicat de acizi grași omega-3 duce la scăderea rezistenței la insulină , un simptom al dezvoltării diabetului de tip 2 .
De asemenea , consumul de acizi grași omega-3 îmbunătățește profilul lipidic și nivelul adiponectinei .
Adiponectina este o proteină care participă la metabolizarea glucozei și a acizilor grași .
Un nivel scăzut al adiponectinei poate indica rezistența la insulină , diabet , arteroscleroză și obezitate .
Cercetătorii de la Universitatea din Pavia au urmărit 167 pacienți ( 85 de femei și 82 de bărbați ) timp de șase luni .
Un grup a primit un placebo și trei mese zilnice , în timp ce al doilea grup a primit ulei polinesaturat omega-3 .
Pacienții au consumat de asemenea alimente bogate în grăsimi pentru a fi testat efectul acizilor omega-3 .
La sfârșitul studiului , în cazul grupului care a consumat omega-3 s- a observat o îmbunătățire a colesterolului HDl ( colesterolul bun ) și a urmelor de trigliceride din plasmă ; prin comparație , nu a fost înregistrată nicio schimbare în cadrul grupului care a consumat placebo .
În orice caz , consumul de omega-3 nu a avut niciun efect asupra colesterolului total sau ( colesterolul rău ) .
Acizii omega-3 au fost analizați pentru prima dată atunci când oamenii de știință s- au întrebat de ce inuiții din Groenlanda aveau un procent atât de scăzut de boli ale inimii , în ciuda faptului că aveau un consum ridicat de grăsimi .
Primele studii au demonstrat că acizii grași omega-3 au mai multe efecte benefice , printre care scăderea presiunii sanguine , a pulsului și a ritmului cardiac de bază și îmbunătățirea profilului lipidelor din plasmă .
Cel mai probabil descoperirea potrivit căreia acizii grași omega-3 îmbunătățesc de asemenea rezistența la insulină va face ca aceștia să fie adăugați pe lista altor alimente și suplimente recomandate de către medici pacienților cu prediabet care doresc să împiedice apariția diabetului de tip 2 .
Studiul a fost publicat in Jurnalul European de Tehnologie și Știință a Lipidelor .
Pacienții diagnosticați cu diabet de tip 2 și cărora li se administrează insulină sunt expuși la un risc mai ridicat de complicații , inclusiv la atac de cord , atac cerebral , cancer și afecțiuni oculare , demonstrează un studiu recent .
Analizând datele oferite de Clinical Practice Research Datalink ( CPRD ) din Marea Britanie – date care se referă la aproximativ 0.1 din populația țării – o echipă de cercetători de la Cardiff University ’ s School of Medicine a analizat riscul de deces prezentat de pacienții tratați cu insulină , în comparație cu alte tratamente care au menirea de a duce la scăderea nivelului de glucoză din sânge în cazul persoanelor diagnosticate cu diabet de tip 2 .
Studiul epidemiologic întreprins de această echipă de cercetători a demonstrat că pacienții tratați cu insulină prezintă un risc mai ridicat de complicații cauzate de diabet , cum ar fi atacul de cord , atacul cerebral , bolile oculare și ale rinichilor , în comparație cu pacienții tratați cu tratamente alternative pe bază de glucoză .
Tratamentul cu insulină rămâne metoda cea mai frecventă de diminuare a nivelului de glucoză din sânge în cazul persoanelor care suferă de diabet de tip 2 ; consumul de insulină a crescut considerabil în ultimii ani , afirmă profesorul Craig Currie de la Cardiff University ’ s School of Medicine , care a coordonat studiul .
În orice caz , din moment ce există noi terapii și tratamente pentru persoanele suferinde de diabet , s- a dorit o mai bună analiză a tratamentelor pentru a ne asigura care este cel mai eficient și mai sigur .
Studiul actualizează cercetările anterioare care au demonstrat existența riscului de complicații prezentat de tratamentul cu insulină în cazul acestui grup de pacienți .
Primele preocupări legate de eficiența tratamentului cu insulină în cazul pacienților care suferă de diabet de tip 2 au fost exprimate într- un studiu din Canada , care a raportat o creștere de trei ori a mortalității .
Un studiu similar care a avut ca subiecți pacienți din Marea Britanie care suferă de diabet de tip 2 și care au fost tratați cu insulină a demonstrat de asemenea un risc de deces cu 0.5 mai mare , în comparație cu un alt tratament administrat în cazul acestei boli .
Profesorul Currie adaugă : Pacienții care sunt tratați în mod curent cu insulină nu ar trebui în niciun caz să înceteze tratamentul ; este important să subliniem că acest studiu se referă doar la diabetul de tip 2 care apare de obicei în cazul persoanelor în vârstă , supraponderale .
Fiecare pacient este diferit ; deciziile cu privire la tratamentul administrat sunt luate de medic , acesta având mereu în vedere toate antecedentele medicale ale pacientului respectiv .
Marea majoritate a pacienților cărora li se administrează insulină nu vor resimți efecte adverse .
Așadar , rămâne un tratament de referință , frecvent peste tot în lume .
Totuși , acest studiu demonstrează că efectele insulinei trebuie analizate de urgență , autoritățile pe probleme medicale trebuind să se implice în această cauză .
Oricine este îngrijorat trebuie să se adreseze mai întâi medicului generalist , înainte de a lua vreo decizie în ceea ce privește controlul stării de sănătate .
Analizând datele oferite de Clinical Practice Research Datalink ( CPRD ) din Marea Britanie – date care se referă la aproximativ 0.1 din populația țării – o echipă de cercetători de la Cardiff University ’ School of Medicine a analizat riscul de deces prezentat de pacienții tratați cu insulină , în comparație cu alte tratamente care au menirea de a duce la scăderea nivelului de glucoză din sânge în cazul persoanelor diagnosticate cu diabet de tip 2 .
Un studiu desfășurat la Universitatea din Granada a dezvăluit că există o legatură directă între expunerea la pesticidele prezente în alimente , apă și aer și prevalența diabetului de tip 2 la adulți , indiferent de varstă , sex sau indicele de masă corporală .
Autorii studiului afirmă că acesta este genul de studiu clinic focalizat pe o afecțiune comună , dar cu un mare impact asupra sănătății publice .
0.402 dintre femeile diagnosticate cu diabetul de tip 1 , având vârsta cuprinsă între 15 și 30 de ani , iau în mod intenționat mai puțină insulină decât au nevoie .
Acest lucru a fost reliefat de un studiu desfășurat la Centrul de Diabet Joslin din Boston , publicat în revista Diabetes Care ( octombrie 1994 ) .
341 femei cu vârsta cuprinsă între 13 și 60 de ani au completat chestionare în cadrul acestui studiu .
Ele au fost supuse de asemenea unor analize pentru stabilirea nivelului de hemoglobină glicozilată pe perioada celor 30 de zile ale studiului .
Chestionarul era unul vast , fiind nevoie de aproximativ 40 de minute pentru a fi completat ; el a cuprins grupuri de întrebări cu privire la angoasa hipoglicemică , tristețe în general , tristețea provocată de diabet , prezența obiceiurilor alimentare nesănătoase , prejudecățile despre insulină și greutate , adoptarea unui regim pentru a controla diabetul , nivelul acceptat al glucozei din sânge și frecvența schimbărilor din regim .
Prin compilarea răspunsurilor oferite în chestionar , s- a stabilit că 0.31 dintre femei omit în mod intenționat doze de insulină , iar 0.088 raportează omiteri frecvente .
Acesta este numărul total al femeilor care au omis doze de insulină din diverse motive .
Celelalte femei , care nu au omis dozele de insulină pentru controlarea greutății corporale , au făcut acest lucru din diverse alte motive , cum ar fi faptul că erau copleșite din punct de vedere emoțional la auzirea veștii că sufereau de această boală .
Femeile care au mărturisit că omit doze de insulină prezentau de asemenea un grad scăzut de grijă pentru propria persoană , inclusiv în ceea ce privește monitorizarea nivelului de glucoză din sânge și adoptarea unui regim alimentar , și o teamă pronunțată de a nu lua în greutate , în cazul în care își controlau destul de bine nivelul de glucoză .
Frecvența cea mai mare a omiterii de doze de insulină era înregistrată în cazul femeilor cu vârsta cuprinsă între 15 și 30 de ani , acolo unde procentajul de femei care renunță la dozele de insulină era de 0.402 .
Toate femeile care au renunțat la doze de insulină s- au confruntat cu mai multe complicații .
Studiul a relevat de asemenea că femeile care au omis doze de insulină aveau un nivel mai ridicat de glucoză în sânge , prin comparație cu femeile care nu au renunțat la dozele de insulină .
Nu a fost înregistrată nicio diferență semnificativă între femeile care au omis dozele de insulină și cele care nu au renunțat la acestea în ceea ce privește vârsta , numărul de injecții pe zi , nivelul de educație , masa corporală sau cantitatea recomandată de insulină .
Concluzia studiului era aceea conform căreia medicii trebuie să fie conștienți de preocuparea femeilor pentru stabilirea echilibrului între controlul glicemic și managementul greutății corporale .
0.41 dintre femeile care omiteau doze de insulină aveau studii universitare .
Acestea cunoșteau cât de important este să ai grijă de tine .
Din nefericire , omiterea dozelor de insulină poate crea dependență în cazul femeilor diagnosticate cu diabet după cum se întâmplă și în cazul consumului exagerat de mâncare urmat de vomare la persoanele bulimice .
Riscul este însă mult mai mare în cazul femeilor diabetice care se confruntă cu o mărire a numărului de complicații ale bolii dacă se menține acest comportament autodistructiv .
Aș dori să comentez articolul cu privire la omiterea de doze de insulină .
Vreau să subliniez faptul că renunțarea la dozele de insulină pentru a pierde în greutate este caracterizată ca fiind bulimie .
Consider că acest lucru nu a fost stabilit în mod clar ; există doar o comparație cu bulimia .
Ca specialist în tulburările comportamentului alimentar , vreau ca pacienții să știe că omiterea dozelor de insulină este foarte periculoasă și trebuie tratată ca o tulburare a comportamentului alimentar de către un psiholog , ca și de către endocrinolog și diabetician .
Consultați diabeticianul înainte de a lua orice supliment nutritiv .
Nivelul glucozei din sânge trebuie verificat mai des pentru a determina eficiența suplimentului respectiv sau pentru a stabili dacă este necesară schimbarea medicației .
Banaba este o varietate de mirt creț care crește în Insulele Filipine , în India , în Malaysia și în Australia .
Ceaiul obținut din frunzele acestei plante este folosit în tratarea diabetului .
Ingredientele active includ acidul corosolic și taninii , precum și lagerstroeminul .
Se crede că aceste ingrediente ajută la absorbția glucozei , având o activitate similară insulinei .
Această funcție este secundară activării receptorului insulinei responsabil pentru activitatea tirozin-kinazică sau inhibării fosfatazei tirozinei .
Banaba a fost utilizată pentru tratarea diabetului și în curele de slăbit , deși nu există informații cu privire la folosirea ei îndelungată de către om .
Nu s- au înregistrat efecte adverse în cazul pacienților care au folosit banaba .
Doze din aceste medicamente , precum și terapiile care țin de medicina complementară ar trebui adaptate pentru a preveni scăderea excesivă a nivelului de glocoză din sânge .
Banaba este un extract din frunze al unei plante din familia myrtus communis , care se găsește în Insulele Filipine și în partea de sud-est a Asiei .
Acest produs poate ajuta la asimilarea glucozei și poate avea efecte similare insulinei .
Efectele acestei plante au fost studiate la rozătoare , dar există și un studiu restrâns cu privire la pacienții care suferă de diabet de tip 2 .
Acesta a demonstrat faptul că un gel pe bază de extract din această plantă , numit Glucosol ( sau , actualmente , GlucoTrim ) , duce la scăderea nivelului de glucoză din sânge .
Nu există niciun efect secundar grav asociat administrării de banaba ; totuși poate apărea hipoglicemia , iar în acest caz doza de medicamente folosite ca tratament pentru diabet trebuie redusă .
Există informații limitate cu privire la utilizarea acestui produs , așadar el nu este recomandat în prezent .
Administrarea tratamentului pentru diabet a fost oprită cu 45 de zile înainte de studiu .
Au fost folosite diferite doze de banaba — 16 mg , 32 mg , sau 48 mg — sub formă de gel moale sau dur .
Cinci subiecți din fiecare grup au primit cele trei doze diferite timp de 15 zile , cu o pauză de 10 zile între doze .
Nivelul inițial al glucozei a fost analizat cu ajutorul mostrelor de sânge preluate cu șapte zile înainte de începerea tratamentului cu banaba .
Pe durata studiului , au fost preluate trei mostre ; o medie a trei citiri a fost comparată cu valoarea inițială .
În cazul administrării gelului moale de 32 și 48 mg s- a înregistrat o scădere a nivelului de glucoză din sânge cu 0.11 și respectiv 0.3 prin comparație cu valorile inițiale , după 15 zile de tratament .
În cazul administrării gelului dur de 48 mg a fost înregistrată o scădere semnificativă de 0.2 a nivelului de glucoză din sânge ; totuși , această modificare este inferioară aceleia produse de administrarea gelului moale .
Tratamentul tradițional pentru reducerea riscurilor afecțiunilor cardio-vasculare în rândul pacienților cu diabet zaharat s- a concentrat pe diminuarea colesterolului din sânge la toți bolnavii , la un nivel specific , standard .
Însă această metodă poate determina o folosire excesivă a medicamentelor în doze mari la pacienții care nu necesită un astfel de tratament , conform noilor cercetări efectuate de Sistemul de Sănătate VA Ann Arbor ( VAAAHS ) și de Sistemul Sanitar de la Universitatea din Michigan .