xd-br0/SiMoNERo huggingface dataset:
CETP este puternic exprimată în ficat , splină și țesutul adipos și înregistrează nivele mai scăzute la nivelul intestinului subțire , glanda adrenală , rinichi și inimă ( 22 , 71 ) .
De aceea este necesară prezența unor sisteme de reglare care să permită organismului să creeze depozite energetice sub formă de glicogen , proteine și trigliceride la nivel muscular , hepatic și adipocitar .
Toate aceste fluxuri metabolice sunt reglate de un aparat complex , alcătuit din enzime ( activate sau inactivate , de regulă , de înșiși compușii chimici ) , hormoni ( pancreatici , hipofizari , corticosuprarenali , testiculo / ovarieni ) , numeroase peptide și citokine , influențe nervoase și factori fizici ( pH , temperatură , status oxidativ ) .
Depășirea capacității lor de reglare se poate manifesta prin creșterea excesivă a depozitelor energetice ( exces ponderal , obezitate ) sau a concentrației plasmatice a unor intermediari biochimici ( de natură proteică , lipidică sau glucidică ) .
Piruvatul produs pe calea glicolitică poate intra în mitocondrie pentru a fi convertit în acetil-CoA în cadrul ciclului Krebs ( fig. 3 ) ( 3 , 9 ) .
Acesta este un moment biochimic fără întoarcere , întrucât acetil-CoA nu poate fi utilizată de către mamifere pentru resinteza de glucoză .
Întrucât 1 mol de glucoză produce 2 mol de piruvat ( fig. 2 ) , această cale conduce la obținerea a 36 mol ATP / mol glucoză oxidată , la care se adaugă cei 2 mol ATP formați în calea glicolitică .
Acești produși sunt reoxidați în mitocondrie , producând cantități mari de ATP .
În absența insulinei această funcție asimilatorie a pancreasului endocrin dispare , situația fiind incompatibilă cu viața ( 9 ) .
Ciclul alanină / glucoză servește pentru transferul grupărilor amino din mușchi la ficat , în timp ce prin ciclul Cori se transferă energia de la ficat către mușchi și alte celule extrahepatice .
Transformarea glucozei în acizi grași ( și depozitarea lor în țesutul adipos ) este și ea un proces biochimic consumator de energie , depinzând de importanța relativă a căii pentozo-fosfat sau a ciclului piruvat / malat , care reprezintă furnizorii de NADPH2 necesari sintezei de novo a lipidelor .
Secretul genezei obezității ar putea fi găsit în neconcordanța biochimică între modelul metabolic ancestral , economicos și benefic în acele timpuri , care devine negativ în condițiile moderne , care au ca obiectiv confortul termic , de transport sau alimentar .
Ineficiența proteinelor decuplante în menținerea ponderostatului poate reprezenta un mecanism suplimentar de câștig ponderal și ulterior de menținere a acestuia .
Lipoliza adipocitară intră în acțiune chiar de la începutul postului , fiind stimulată de scăderea insulinei și creșterea glucagonului plasmatic .
Acetona se formează în cantități mici prin decarboxilarea spontană a acetoacetatului .
Spre deosebire de AGL care sunt transportați în plasmă legați de albuminele plasmatice ( termenul de acizi grași liberi se referă numai la decuplarea lor din triglicerid ) , corpii cetonici sunt solubili în apă , putând trece ușor bariera hemato-encefalică .
Creierul este un organ dependent de glucoză , întrucât acizii grași nu pot trece bariera hemato-encefalică .
Un rol important în acest sens este jucat de clasa de receptori PPAR , cu toate izoformele lor ( 𝛼 , 𝜷 și 𝛾 ) , implicate profund în interrelațiile metabolice dintre lipide și glucide ( 7 ) .
Fibrații , care sunt utilizați ca medicamente hipolipemiante , sunt liganzi specifici pentru PPAR 𝛼 .
O cale de influențare pozitivă a metabolismului glucozei în ficat ar fi activarea de către PPAR 𝛾 a glucokinazei hepatice ( a hexokinazei ) .
Aceste canale lucrează în tandem cu concentrația intra-&b.beta;-celulară de Ca + 2 .
Datorită hiperglicemiei ( impusă fortuit ca marker al diabetului ) , tulburarea metabolismului lipidic a fost studiată mult mai târziu .
Ca organite minuscule , cu particularități legate de tipul de celule în care au fost studiate , analiza lor detaliată nu a fost posibilă decât în ultimii ani .
Taylor ( 36 ) comentează că , întrucât PGC-1 este un coactivator al transcrierii unor enzime esențiale pentru &b.beta;-oxidarea mitocondrială a acizilor grași , posibila tulburare primară din T2DM ar putea fi la acest nivel ( mitocondrial ) .
Conținutul sindromului se va extinde și va include în mod firesc sindromul insulinorezistenței ( sindromul dismetabolic ) , obezitatea și o mare parte din dislipidemii .
În hemoragiile cerebrale sângele trece direct din vase ( de obicei o arteră mică ) în creier formând un hematom în substanța cerebrală cu inundarea ventriculilor și a spațiului subarahnoidian .
Accidentul vascular cerebral ( stroke ) este modul distinctiv de prezentare a bolii cerebrovasculare , definit ca un deficit neurologic focal , brusc instalat ( 1 ) .
Atacurile ischemice embolice tipic debutează brusc , în timp ele putând să se remită rapid sau mai lent .
Factorii care potențează procesul aterosclerotic sunt HTA , diabetul zaharat și hiperlipidemia ( 1 ) .
Peste 0.5 din pacienții care dezvoltă un AVC ( stroke ) trombotic prezintă unul sau mai multe atacuri ischemice tranzitorii ( AIT ) , al căror diagnostic și tratament poate preveni un stroke constituit .
Este definit ca un deficit neurologic tranzitor produs de o ischemie într- un anume teritoriu vascular , durând minute până la ore și urmat de completa remisie a deficitului .
Cei mai mulți emboli provin din inimă ( fibrilație atrială ( 24 ) , infarct miocardic cu trombi murali , endocardită ) .
Embolul se poate dezintegra înainte ca necroza țesutului să aibă loc sau dacă țesutul este infarctizat , acesta poate deveni hemoragic când circulația se restabilește ( 5 , 15 ) .
Infarctele lacunare multiple , implicând tractele corticospinale și corticobulbare sunt de departe cea mai frecventă cauză a paraliziei pseudobulbare .
Afazia poate fi prezentă în leziunile dominante , iar amorfosinteza în cele nondominante .
Hemoragia pontină este caracterizată prin rapida evoluție în comă și tetraplegie , rigiditate prin decerebrare și pupile mici dar reactive .
Îndepărtarea neurochirurgicală a cheagului are rareori succes în salvarea vieții .
Dacă după o scurtă perioadă reperfuzia se reia peste 23 ml / 100 g / min , tulburările funcționale sunt reversibile .
În același timp , scăderea temperaturii corpului cu 3 grade C duce la scăderea necesităților energetice neuronale , mărind toleranța la hipoxie cu 25 35 % .
Dintre acești factori de risc , diabetul zaharat accentuează procesul aterosclerotic atât în arterele cerebrale mari cât și în cele mici ( 11 , 20 , 23 ) .
Pe un lot de 247 de pacienți diagnosticați cu AVC și diabet zaharat , aflați în evidența Institutului N. Paulescu s- au studiat caracteristicile bolii cerebrovasculare .
Scopul acestui proces este posibilitatea desfășurării glicolizei ( cu reducerea piruvatului la lactat ) și respectiv furnizarea ATP în absența oxigenului ( în condiții de relativă anaerobioză sau în țesuturi care nu dispun de echipamentul enzimatic necesar metabolizării aerobe a piruvatului ) .
Lactatul intră în ciclul Cori ( a se vedea și la metabolismul muscular și hepatocitar ) .
Procesul permite atât reoxidarea NADH + H + citoplasmatic , cât și reglarea sistemului NADH-NAD + extra și intramitocondriale .
Astfel , sinteza de acid gras este un proces citosolic însă materia primă este acetil-CoA care provine din glucoză în matrixul mitocondrial .
Astfel , influxul de calciu se realizează în virtutea unei diferențe de potențial care atrage cationii în matrixul mitocondrial , în funcție de concentrația calciului extracelular .
Astfel , tulburările metabolismului piruvatului , ciclului Krebs și oxidării acizilor grași sunt secundare defectelor ADN nuclear și sunt transmise mendelian , iar tulburările lanțului respirator sunt determinate de defecte care interesează atât ADN nuclear , cât și ADN mitocondrial sau defecte ale comunicării intergenomice .
În general , mutațiile ADN nuclear determină defecte severe și izolate ale unui anumit complex al lanțului respirator , în timp ce deficiențele combinate sugerează implicarea ADN mitocondrial , fie primară ( mutații ale ARNt sau deleții unice ) , fie secundară unui defect de comunicare intergenomică ( deleții multiple sau depleții ale ADN mitocondrial ) .
Bcl-2 reprezintă o clasă unică de protooncogene care pot bloca apoptoza fără să afecteze proliferarea celulară ( 22 , 26 ) .
O serie de dovezi atestă că la nivelul limfocitelor T activate în condiții experimentale se descrie și o cale de execuție a apoptozei independentă de caspaze ( 2 ) .
În etapa de eliminare , corpii apoptotici sunt recunoscuți și fagocitați de macrofage sau celulele cu proprietăți fagocitante vecine .
De asemenea , cercetări recente ( 2 ) sugerează implicarea mitocondriei și în apoptoza independentă de caspaze , în special prin intermediul proteinelor familiei Bcl-2 .
Mitocondria intervine în diabetogeneză prin intermediul proteinelor decuplante ( Uncoupling Proteins , UCP ) și în special a UCP2 ( 7 , 9 , 23 ) .
De asemenea , s- au constatat și valori crescute ale insulinemiei și scăzute ale glicemiei comparativ cu lotul de control .
Nu s- a constatat nici o alterare a insulinosensibilității , ceea ce indică faptul că lipsa expresiei UCP2 afectează primar insulinosecreția ( 9 ) .
Pentru evaluarea rolului UCP2 în dezvoltarea diabetului zaharat de tip 2 , șoarecii knock-aut ( UCP2 - / - ) au fost încrucișați cu șoareci ob / ob ( care se definesc prin mutația genei leptinei , obezitate extremă și insulinorezistență ) ( 9 ) .
Mai mult , un alt studiu mai recent ( 20 , 23 ) sugerează ideea că expresia UCP2 în țesutul adipos subcutanat se corelează negativ cu IMC și că nu se constată nici o modificare în ceea ce privește concentrația serică a acizilor grași pe termen scurt , leptinei sau insulinei .
S- a observat că inabilitatea de extensie a mâinii debutează la nivelul auricularului , evoluția fiind radială , prin afectarea articulațiilor interfalangiene și metacarpofalangiene ( 5 ) .
În diabetul zaharat tip 1 corelația dintre limitarea mișcării articulare și afectarea macrovasculară este dependentă de sex ( 5 ) .
Tratamentul este nespecific , asemănător cu cel descris pentru sindromul umăr-mână ( 12 ) .
Astfel , tipurile I , II și III , în care sunt afectate articulațiile metatarsofalangiene și interfalangiene , articulația tarso-metatarsiană și respectiv articulația tarsului , au un prognostic bun , în timp ce tipurile IV și V , în care sunt afectate articulația subtalară și calcaneană au un prognostic nefavorabil ( 17 ) .
Se apreciază că în ambele forme de DZ , dar în special în tipul 1 al bolii ( unde factorul vârstă nu mai operează , fiind vorba de pacienți , de regulă , sub 40 de ani ) , în perioada prediagnostică a bolii se realizează numeroase tulburări metabolice , inclusiv în metabolismul mineral .
În T2DM însă , frecvența fracturilor de col femural este de 2 ori mai mare decât cea înregistrată în populația nediabetică de aceeași vârstă ( 21 ) .
Prin aceasta , rolul său este asemănător cu cel al IPF-1 , fiind necesar pentru dezvoltarea normală a insulelor pancreatice ca și pentru activarea transcripției genei insulinei .
Există hiperglicemie à jeun , uneori similară cu cea înregistrată în MODY 2 .
MODY 1 se asociază cu o scădere progresivă a secreției endogene de insulină , apreciată la aproximativ 4 % pe an .
Au fost descrise două familii cu diabet autozomal dominant prin mutații ale genei NeuroD1 .
O serie de studii au arătat că pacienții cu diabet zaharat prezintă un risc de două până la trei ori mai mare de mortalitate cardiovasculară decât pacienții nediabetici ( 1 ) .
În studiul GUSTO-1 , asupra utilizării streptokinazei și activatorului tisular al plasminogenului în infarctul miocardic acut , mortalitatea la 30 zile de la IMA a pacienților diabetici a fost de 11,3% , față de 5,9% la nediabetici ( 60 ) .
Suplimentar față de ateroscleroza prezentă la nivelul coronarelor , mai contribuie și alți factori care creează o tendință la tromboză intracoronariană .
În figura 3 este prezentată reducerea speranței de viață la pacienții cu DZ tip 1 înregistrați în clinica Joslin ( 30 ) și la cei din evidența serviciilor de asigurări de viață ( 13 ) .
Hipoglicemiile predispun la traumatisme , infarct miocardic , aritmii , iar hiperglicemiile induc modificări importante în procesul de coagulare / fibrinoliză , disfuncție endotelială , activarea moleculelor de adeziune circulante , anormalități ale intervalului QTc .
Cu alte cuvinte , hiperglicemia extracelulară va induce în mod automat o hiperglicemie ( și hiperosmolaritate ) intraneuronală .
Dimpotrivă , forma hipoalgică se întâlnește cu o frecvență foarte mare .
Testul este neinvaziv , cu posibilitatea de a fi repetat în dinamică , permițând aprecierea evoluției clinice .
Tulburările de sensibilitate ( hiperestezia sau hiposensibilitatea ) domină tabloul clinic , chiar dacă pacientul prezintă , de asemenea , și semne de afectare vegetativă ( 60 ) .
Tulburarea se instalează acut , cu dureri intense în membrele inferioare , urmate rapid de o pierdere progresivă în greutate ( de unde și termenul de cașexie neuropată ) și asociată cu insomnie , depresie psihică , iar la bărbat ( la care această formă se întâlnește mai frecvent ) , impotență .
Pentru cazurile hiperalgice severe se poate institui tratamentul cu Tramadol , un analgezic opioid cu acțiune centrală , beneficiul maxim fiind observat după 6 luni de folosire .
Avantajul îl reprezintă buna tolerabilitate , efectele adverse fiind rare ( amețeli , somnolență ) și adesea trecătoare ( 3 ) .
Balneofizioterapia ( mofete , băi carbogazoase , băi de plante , magnetodiaflux , ionizări , microunde etc. ) poate fi utilă cu atât mai mult cu cât ea presupune scoaterea pacientului din mediul obișnuit .
Astfel , a fost dovedit efectul antioxidant și de prevenire a disfuncției endoteliale prin inhibarea NO-sintetazei , prin normalizarea concentrației de glutation și prin stimularea activității superoxid dismutazei ( 1 ) .
Cordul este supus permanent influențelor vagale ( bradicardizante ) și simpatice ( tahicardizante ) .
La pacienții cu neuropatie cardiacă , semnul clinic caracteristic este tahicardia sinusală persistentă și stabilă atât în repaus ( 90 100 bătăi / minut ) , cât și la efort ( aprox. 130 bătăi / minut ) .
Traseul este afișat pe ecranul calculatorului , iar analiza spectrală ( măsurarea coeficientului de variație a intervalului R-R în inspir-expir ) se realizează automat și poate fi afișată grafic ( 2 ) .
Absența durerii de tip anginos la pacienții cu ischemie miocardică acută , sau chiar la cei cu infarct miocardic este o constatare clasică .
Studiul anatomo-patologic al cordului pacienților diabetici , cu sau fără infarct miocardic , pune în evidență frecvent alterări nervoase profunde , care se asociază însă și cu alte modificări , fie ale vaselor , fie ale fibrei miocardice ( procese degenerative sau fibrotice ) .
Se știe că reacția de creștere a hormonilor de contrareglare la apariția hipoglicemiei ( în special a catecolaminelor , care intervin cel mai rapid , în primele 3 minute ) depinde de activarea căilor simpatice , ca urmare a stimulării centrilor hipotalamici de către scăderea glicemică ( 16 ) .
Mortalitatea este mai mare în diabetul de tip 2 în parte datorită duratei prediagnostice mai lungi , cu echilibru metabolic precar .
Tratamentul cu Doxazosin ( antagonist &b.alpha;1adrenergic ) în doze de 2 mg de 3 ori pe zi poate fi benefic .
Cercetările lui Hallis și colaboratorii ( 1977 ) au arătat că musculatura esofagiană este normală la diabetici , de asemenea că sfincterul esofagian inferior este indemn , dar presiunea la acest nivel , evaluată monometric este mult scăzută .
O metodă mai recentă de evaluare a dinamicii esofagiene este scanarea cu radionuclizi , prin care se poate evidenția încetinirea pasajului radionuclizilor de- a lungul tubului digestiv ( 3 ) .
Acestea pot fi cauze de decompensare metabolică cetoacidotică la diabeticii insulinodependenți sau de denutriție atunci când aportul alimentar devine dificil ( 49 ) .
După obstrucția venei retiniene ( cauză de glaucom în 0.36 din cazuri ) , glaucomul neovascular din diabet se află pe locul secund ca frecvență ( 0.32 din cazuri ) .
În Laboratorul de Electrofiziologie al clinicii noastre am dezvoltat , împreună cu S. Prună , un sistem automat de înregistrare a răspunsului simpatic cutanat , determinat neinvaziv , cu ajutorul unor electrozi de suprafață .
Clasificarea a avut ca punct de plecare frecvența ridicată a unor comorbidități , boli cardiovasculare , diabet zaharat tip 2 , cancere etc. , la persoanele cu IMC peste 25 Kg / m2 .
Indienii Pima , care în trecut aveau o constituție slabă ( sub - sau normoponderali ) , sunt obezi în proporție de 0.8 , iar prevalența diabetului zaharat tip 2 ( T2DM ) este de 0.4 , cea mai mare din lume .
Efectul insulinosensibilizant al leptinei la nivel muscular și eliberarea predominant subcutanată a acesteia , în vecinătatea mușchilor striați , poate contribui la insulinorezistența din obezitatea abdominală ( 59 ) .
Se pare că acțiunea GH asupra metabolismului adipocitar necesită un sinergism cu hormonii steroizi ( 61 , 5 ) .
La sexul feminin s- a constatat o asociere între masa adipocitară viscerală și hiperandrogenitate , deși este documentat rolul lipolitic al testosteronului .
Calcularea raportului circumferinței taliei / circumferința șoldului permite o apreciere destul de bună a distribuției masei adipocitare .
Balanța energetică a organismului este reglată atât pe termen scurt ( ex. efectele imediate și directe ale alimentelor asupra tractului digestiv ) cât și pe termen lung ( în scopul menținerii unei cantități normale de nutrienți în depozite ) .
Enterostatina este un peptid produs prin clivajul procolipazei pancreatice , un cofactor al lipazei cu rol în optimizarea digestiei lipidelor .
Cauzele cele mai frecvente care duc la producerea eventrațiilor postoperatorii sunt intervențiile chirurgicale practicate în urgență , cu infecția plăgilor operatorii , efortul fizic precoce postoperator , bolile asociate invalidante , cum sunt diabetul zaharat , neoplaziile , bolile pulmonare ( bronșita cronică , BPOC ) , insuficiența renală cronică , în diverse stadii , inclusiv bolnavi cu dializă cronică .
Singura metodă care a ameliorat rezultatele , în sensul scăderii semnificative a ratei de recidivă în cura chirurgicală a eventrațiilor postoperatorii recidivate , s- a dovedit cea care folosește o proteză sintetică , bine tolerată de organism și care creează detensionarea suturilor , prin metoda de plasare și de fixare a acesteia la elementele anatomice ale peretelui abdominal .
În studiul pe care l- am întreprins , am analizat comparativ rezultatele obținute după aplicarea tehnicilor tension-free , la care am folosit plasele de polipropilenă pe parcursul a 12 ani ( 2000 - 2012 ) în comparație cu tehnicile tisulare , practicate în clinica noastră în perioada 1992 - 2000 .
Cauzele cele mai frecvente care duc la producerea eventrațiilor postoperatorii sunt intervențiile chirurgicale practicate în urgență , cu infecția plăgilor operatorii , efortul fizic precoce postoperator , bolile asociate invalidante cum sunt diabetul zaharat , neoplaziile , bolile pulmonare ( bronșita cronică , BPOC ) , insuficiența renală cronică , în diverse stadii , inclusiv bolnavi cu dializă cronică .
Până la descoperirea și punerea în practică a procedeelor care folosesc plase compatibile cu țesuturile umane , chirurgii au imaginat foarte multe procedee tisulare de reparare a defectelor peretelui abdominal , care s- au dovedit ineficiente din cauza faptului că sunt create la nivelul liniei de sutură .
Singura metodă care a ameliorat rezultatele , în sensul scăderii semnificative a ratei de recidivă , s- a dovedit cea care folosește o proteză sintetică , bine tolerată de organism și care creează detensionarea suturilor , prin metoda de plasare și de fixare a acesteia la elementele anatomice ale peretelui abdominal .
Am împărțit din punct de vedere statistic cazuistica operată între 1992 și 2012 , formată dintr- un număr de 605 pacienți , în două loturi : Lotul A , format din 183 de pacienți ( 0.3024 ) , operați în perioada 1992 - 1999 ; Lotul B , format din 422 de pacienți ( 0.6975 ) , operați în perioada 2000 - 2012 .
În ambele loturi s- a constatat o predominanță a femeilor , cu maxima incidență în decada a șasea de vârstă , cu un scor egal între mediul urban și rural .
Din punct de vedere profesional , au predominat pacienții care prestau o activitate cu grad ridicat de efort fizic .
Am luat în studiu , de asemenea : numărul intervențiilor anterioare : marea majoritate a pacienților prezentau două sau trei intervenții tisulare în antecedente ( peste 0.8 ) ; localizarea acestora – subombilical ( peste 0.5 ) ; dacă plăgile postoperatorii au fost infectate ( peste 0.5 ) ; comorbiditățile asociate : pe primul plan – obezitatea , urmată de asocierea : obezitate diabet zaharat , HTA , BPOC ; dimensiunea defectului parietal : peste 0.6 dintre pacienți au avut diametrul defectului până în 10 cm , pe care l- am clasificat în categoria dimensiuni medii ; peste 0.9 dintre pacienți au fost operați la rece .
În perioada anilor 1992 - 1999 , 183 de eventrații post operatorii , reprezentând lotul A , ce s- au adresat Clinicii de Chirurgie a Spitalului Prof. Dr. Constantin Angelescu , au fost operate prin tehnicile clasice , deschise , denumite generic tisulare .
Tehnica cea mai utilizată în tratamentul eventrațiilor postoperatorii a fost sutura simplă a marginilor orificiului de eventrație executată într- un plan sau în două planuri .
Aceste tehnici , utilizate de cel puțin două sau trei ori asupra aceluiași bolnav , în statistica noastră , au arătat procentul mare de recidivă , mai ales când operația a avut și un timp septic , iar pacientul avea asociate boli ca diabetul zaharat , obezitatea , HTA .
Rezultatele statistice studiind foile de observație și protocoalele operatorii din perioada 1992 - 1999 , reprezentând bolnavii din lotul A , au arătat : cinci decese ( 0.0273 ) postoperator ; pacienți cu vârsta între 65 și 75 de ani , cu eventrații ștrangulate , cu necroză de ansă intestinală , cu boli asociate ( obezitate , insuficiență cardiacă , diabet decompensat , BPOC ) ; aceștia au suferit enterectomii , urmate de fistule anastomotice , peritonită secundară , MSOF și exitus , hematoame și seroame la 64 de cazuri ( 0.3497 ) .
Aceste complicații s- au datorat probabil drenajului ineficient , prin lipsa aspirației continue , vidate , sau scoaterii precoce a tuburilor de dren ; necroze tegumentare de o parte și de alta a suturii , apărute la 7 cazuri ( 0.0382 ) , care aveau ca și comorbidități diabet zaharat și obezitate morbidă ; supurația țesutului subcutanat s- a produs în 18 cazuri ( 0.0983 ) ; 4 cazuri ( 0.0218 ) de eviscerații , care aveau în antecedente intervenții chirurgicale pentru neoplasme digestive ; 45 cazuri ( 0.24 ) de recidive după una , două sau trei intervenții în antecedente ale căror cauze , așa cum reieșea din foile de observație , erau intervenții cu timpi septici , boli asociate care duc la modificarea reactivității organismului .
Începând cu 1 ianuarie 2000 , am adoptat tehnica protetică tension-free în tratamentul chirurgical al defectelor peretelui abdominal ( eventrații și hernii ) , prin folosirea plaselor din polipropilenă și a firelor monofilament neresorbabil , fapt ce a rezolvat în primul rând detensionarea suturilor la nivelul structurilor musculo-aponevrotice , iar în al doilea rând efectul de întărire , uneori de substituție al peretelui abdominal .
Amplasarea protezei de polipropilenă s- a făcut premusculo-aponevrotic , retromuscular properitoneal și intraperitoneal .