xd-br0/SiMoNERo huggingface dataset:
Studiul încurajează o evaluare mai individualizată față de tratament care estimează tratamentul în funcție de bolnav , în vederea îmbunătățirii calității serviciilor de îngrijire medicală .
Constatările apar în revista Circulation : Tratamentul Cardiovascular și Efecte .
Autorii sugerează , de asemenea , că obiectivele aplicate în general care se utilizează în mod obișnuit pentru diminuarea riscurilor afecțiunilor cardiace pot expune , fără nici un rost , unii pacienți efectelor secundare , potențial adverse , cauzate de tratamentele medicamentoase administrate în doze mari .
De asemenea , cercetătorii au observat că atunci când se utilizează aceste obiective standard pentru a estima dacă s- a acordat un tratament de calitate , ele pot încuraja prea mult tratamentul agresiv .
Dorim ca bolnavii de diabet să primească tratamentul de care au nevoie pentru prevenirea atacurilor de cord și problemelor cardio-vasculare , însă nu vrem să îi expunem la riscurile provocate de tratamente suplimentare , fără să avem probe solide ale beneficiilor , afirmă autorul principal Eve Kerr , M.D. , director al Centrului pentru Cercetarea Administrării Medicale la VAAAHS , profesor de medicină internă la Școala de Medicină și membru al Institutului pentru polițele de asigurare medicală și inovație .
Trebuie să renunțăm la indicele de eficacitate conform căruia un tratament este bun pentru orice boală , indice care omite ideea de administrare a unui tratament adecvat .
Tratarea colesterolului este , în mod special , importantă pentru persoanele cu diabet de gradul 2 , care sunt deseori foarte expuse la apariția atacurilor de cord .
Acest lucru este , în mod special , valabil pentru persoanele în vârstă de 50 de ani sau trecute de 50 de ani .
Într- un studiu nou , cercetătorii au descoperit că 0.85 dintre persoanele cu vârste cuprinse între 50 - 75 de ani , bolnavi de diabet , tratați la VA , au beneficiat de îngrijire medicală , cel mai important datorită faptului că majoritatea se aflau sub tratament medicamentos cu statine , în doze cel puțin moderate , pentru tratarea colesterolului .
Cercetarea provine din noile date despre protecție , publicate în acest an de către Administrația americană pentru Alimente și Medicamente ( FDA ) , referitoare la medicațiile folosite în mod obișnuit pentru reducerea colesterolului , cunoscute ca statine .
FDA a publicat noi lucrări metodice referitoare la medicamentele cu statine , atenționând utilizatorii că medicațiile pot cauza pierderea memoriei , pot ridica nivelul de zahăr din sânge și pot cauza diabet de gradul 2 și , în plus , pot afecta mușchii și pot cauza apariția bolilor de ficat .
Studiul a cuprins mai mult de 960 pacienți activi din cadrul Asociației Veteranilor , care beneficiază de îngrijire medicală primară , de la 18 ani în sus , bolnavi de diabet de tip 2 și care au fost tratați din luna iulie 2012 până în luna iunie 2011 .
O nouă posibilă terapie pentru tratarea leziunilor cerebrale în rândul bolnavilor cu diabet de tip 2 care au suferit un accident vascular cerebral a fost propusă de cercetătorii de la Karolinska Institutet din Suedia .
Terapia sugerată , publicată în revista științifică Diabetes , implică folosirea unui medicament aprobat pentru diabetul de tip 2 , numit linagliptină .
Cercetătorii au sperat că această descoperire va diminua accidentele vasculare cerebrale la alt grup de pacienți cu risc crescut la accidente vasculare cerebrale ( AVC ) .
Un accident vascular cerebral apare când un cheag de sânge sau o ruptură a unui vas de sânge diminuează cantitatea de oxigen trimisă la creier , având ca rezultat distrugerea țesutului neural .
Este o ugență medicală gravă care poate duce la distrugerea gravă a țesutului neural și chiar la deces .
În comparație cu populația generală , bolnavii cu diabet sunt expuși unui risc mai mare de accidente vasculare cerebrale ( AVC ) - cam de două ori mai predispuși – ceea ce duce la o rată mai mare a mortalității cauzată de un atac de cord sau de un accident vascular cerebral .
Tromboliza este în prezent cea mai obișnuită metodă de tratament pentru accidentul vascular cerebral , administrat la scurt timp după apariția simptomelor , care reduce dilatabilitatea .
Ea îmbunătățește circulația prin spargerea cheagurilor din vasele de sânge .
Bolnavului i se administrează un agent trombolitic , un medicament care poate dizolva trombul ( cheagul ) și care redeschide vena sau artera .
Agenții trombolitici se folosesc pentru tratamentul accidentului vascular cerebral , tromboza vaselor profunde de sânge , embolismul pulmonar și atacurile de cord .
Agenții trombolitici mai sunt cunoscuți ca distrugătorii de cheaguri .
Din păcate , această formă de terapie este ineficientă în cazul bolnavilor cu diabet și produce efecte secundare grave , inclusiv hemoragie cerebrală .
Linagliptina este un inhibitor DPP-4 – ea poate diminua în mod eficient nivelul glucozei la bolnavii cu diabet de tip 2 .
Linagliptina este sigură și eficientă în reducerea nivelurilor glucozei până la 102 săptămâni .
Într- un studiu efectuat pe șobolani diabetici , savanții au administrat linagliptină sau un placebo înainte și după producerea atacului de cord .
Astfel au putut simula tratamentul bolnavilor cu diabet de tip 2 prin administrarea linagliptinei .
Cercetătorii au descoperit că Linagliptina este foarte eficientă în reducerea leziunilor cerebrale cauzate de un accident vascular cerebral datorită proprietăților neuroprotective .
Acest lucru ar putea însemna că , în comparație cu alte medicamente , linagliptina poate avea un prognostic mai bun după atacurile cerebrale la bolnavii de diabet de tip 2 .
Studiul a fost efectuat de către savanții de la Departamentul de Știință și Educație Medicală , spitalul central din sudul orașului Stockholm ( Sodersjukhuset ) și compania farmaceutică Boehringer Ingelheim Pharma GmbH & Co .
Când vă aflați la menopauză și sunteți supraponderale , scăderea în greutate este un lucru bun , pe când dobândirea chiar și a câtorva kilograme vă poate afecta sănătatea cardiovasculară .
Prin efectuarea unei noi cercetări la Centrul medical Wake Forest s- a descoperit că redobândirea kilogramelor pierdute se asociază cu efectele negative de lungă durată sau cu unii factori de risc cardiometabolici ( CM ) la femeile în postmenopauză .
Cercetătorii au urmărit în mod special factorii de risc – un grup de factori de risc care determină riscul general de îmbolnăvire cu diabet de tip 2 și cu boli cardiovasculare în cazul unei persoane .
Factorii cuprind presiunea arterială , colesterolul HDL ( bun ) și LDL ( rău ) , trigliceridele , glicemia și insulina preprandială .
La acest grup de femei , pierderea greutății corporale și apoi menținerea greutății reprezintă cel mai mare beneficiu pentru sănătate , însă aceasta este problema , afirmă Daniel Beavers .
Pentru majoritatea persoanelor , redobândirea greutății după pierderea ei voită este o întâmplare estimată , iar implicațiile redobândirii greutății la persoanele mai vârstnice nu sunt bine înțelese .
În mod specific , cercetătorii au urmărit modul în care factorii de risc CM se modifică în anul următor , după pierderea semnificativă și voită a greutății corporale , și dacă aceste modificări sunt afectate de redobândirea greutății .
Ceea ce am descoperit este că toți factorii de risc CM se ameliorează odată cu scăderea în greutate , lucru deloc surprinzător , însă majoritatea se reîntorc la valorile inițiale peste 12 luni , în special la femeile clasificate ca ‘ redobânditoare ’ , afirmă Kristen Beavers .
La femeile care și- au redobândit greutatea în anul de după scăderea în greutate , câțiva factori de risc erau chiar mai gravi comparativ cu perioada dinainte de scăderea în greutate .
Pentru studiu , sponsorizat de către Institutul național în probleme de îmbătrânire , cercetătorii au evaluat 112 femei obeze , aflate în postmenopauză , cu vârsta medie de 58 de ani , printr- o intervenție de pierdere a greutății care a durat cinci luni și încă o perioadă de neintervenție de 12 luni .
S- au analizat greutatea / alcătuirea corpului și factorii de risc CM înainte și după intervenția de pierdere a greutății și după 12 luni de la intervenție .
Pe parcursul intervenției , femeile au pierdut un număr considerabil de kilograme , o medie de 25 de kilograme , iar 80 de femei s- au reîntors ulterior la cel puțin o măsură .
Condiția redobândirii greutății s- a bazat pe faptul dacă un participant a redobândit cel puțin patru kilograme pe perioada următoare .
Două treimi din femei s- au încadrat în această categorie și au redobândit , în medie , 0.7 din greutatea pierdută .
Beavers a afirmat că aceste rezultate ale studiilor subliniază necesitatea efectuării în continuare a cercetărilor pentru a identifica mai bine barierele care stau în calea succesului de durată al pierderii greutății corporale și pentru dezvoltarea strategiilor de promovare a menținerii greutății obținute , după procesul de slăbire la această populație .
Aceste noi descoperiri se constituie pe baza datelor publicate anterior de către un grup de cercetare gerontologică care a descoperit că , atunci când femeile aflate la postmenopauză pierd sau iau în greutate , acestea își redobândesc greutatea corporală mai degrabă sub formă de grăsime decât sub formă de mușchi .
Dimpotrivă , menținerea sau continuarea pierderii greutății se asociază cu îmbunătățirea susținută a profilului cardiovascular , a afirmat Beavers .
Mesajul adresat femeilor supraponderale , în vârstă , pentru a scăpa de kilogramele în plus , este să abordeze pierderea în greutate ca pe o schimbare permanentă a stilului de viață , prin menținerea greutății care este la fel de importantă ca și pierderea ei .
Consumul de carbohidrați poate crește nivelul zahărului din sânge în cazul persoanelor diagnosticate cu diabet , contribuind de asemenea la creșterea în greutate .
Un studiu recent demonstrează că a consuma 50 de grame de nuci crude , uscate sau prăjite în fiecare zi pentru a înlocui 50 de grame de carbohidrați poate însemna un mai bun control al nivelului de zahăr din sânge și al colesterolului în cazul diabetului de tip 2 , fără a crește în greutate .
Jenkins și colegii săi au administrat trei suplimente dietetice diferite pacienților diagnosticați cu diabet de tip 2 .
Unui grup i s- a administrat brioșe sănătoase făcute din făină integrală , suc de mere și ulei vegetal .
Celui de- al doilea grup i s- a oferit un amestec de nuci , incluzând migdale crude , fistic , nuci , nuci pecan , alune , arahide , nuci de acaju și macadamia .
Celui de- al treilea grup i s- a dat un amestec de brioșe și nuci .
În cazul grupului de pacienți care a primit doar suplimentul din nuci s- a observat o îmbunătățire a controlului glucozei din sânge , rezultată în urma analizei A1c , indicatorul pe termen lung pentru controlul glicemic .
Tot în cazul membrilor acestui grup s- a observat un nivel mai scăzut al densității lipoproteinelor din colesterol , numit și LDL sau colesterolul rău .
Pacienții care au primit suplimentul de brioșe sau care au fost supuși regimului de nuci și brioșe nu și- au îmbunătățit controlul glicemic ; din contră , în cazul celor care au consumat amestecul de brioșe și nuci s- a observat o scădere a nivelului colesterolului LDL .
Consumul de nuci nu a provocat creșteri în greutate nici în cazul acestui studiu , nici în cadrul analizelor precedente .
În orice caz , nucile par să fie necesare în cazul dietelor de slăbire , afirmă Dr. Jenkins .
Studiul arată că nucile pot constitui o opțiune alimentară pentru persoanele diagnosticate cu diabetul de tip 2 și care doresc să reducă consumul de carbohidrați .
În amestec , nesărate , crude sau prăjite , nucile ajută atât la controlarea nivelului de glucoză , cât și a nivelului de lipide din sânge .
Ele pot constitui o parte a strategiei de ameliorare a controlului diabetului , fără creșteri în greutate , conchide acesta .
După cum se spune , combinația dintre cancerul de colon , diabet și tensiunea arterială ridicată poate fi rețeta unui dezastru medical .
În prezent , un studiu condus de un chirurg oncologist și cercetător efectuat la Școala de Medicină a Universității Temple și la Centrul de Cancer Fox Chase a demonstrat cât de letală poate fi această combinație .
Printr- o analiză retrospectivă efectuată pe un număr mai mare de 36 de pacienți cu cancer de colon , investigatorii au arătat că bolnavii a căror boală era în primul stadiu și care sufereau de diabet sau hipertensiune – două elemente componente ale sindromului metabolic – erau mai predispuși la reapariția cancerului și la deces după tratament , în comparație cu bolnavii de cancer de colon care nu prezintă antecedente .
Deși s- a făcut o legătură între sindromul metabolic și cancerul de colon , a treia cauză a decesului bolnavilor de cancer în SUA , lucrarea anterioară referitoare la efectul său asupra mortalității nu a justificat corespunzător stadiul bolii sau tratamentul , a spus autorul principal Nestor Esnaola , MD , MPH , MBA , șef al Departamentului de Chirurgie Oncologică , profesor și vicepreședinte al Administrației Medicale și Academice din cadrul Departamentului de Chirurgie de la Școala de Medicină a Universității Temple .
Rezultatele noastre sugerează că pacienții cu cancer de colon în stadiu inițial , care mai au și diabet sau hipertensiune , pot avea nevoie să fie urmăriți mai atent în ceea ce privește recidiva și pot beneficia în mod potențial de utilizarea mai completă a chimioterapiei adjuvante .
Dr. Esnaola și echipa sa au raportat concluziile lor pe data de 20 decembrie , 2012 , pe internet , într- o ediție urgentă a ziarului CANCER .
Sindromul metabolic este o acumulare de stări care afectează unul din cinci americani și care cuprinde diabetul , obezitatea , hipertensiunea , nivelul scăzut al colesterolului bun și cantitățile mari de lipide prezente în sânge .
Pentru a înțelege mai bine efectul sindromului metabolic asupra efectelor cancerului de colon , dr. Esnaola și echipa sa au asociat datele din programul de Observare , Epidemiologie și Rezultate Finale ( SEER ) de la Institutul Național de Cancer , o bază de date cuprinzătoare bazată pe populație , cu datele de la Asistența medicală din anul 1998 până în anul 2006 a 36079 bolnavi de cancer de colon , inclusiv a 7024 bolnavi ( 0.195 ) care au fost identificați ca având sindromul metabolic .
Aceștia au analizat efectul sindromului metabolic și a elementelor sale componente asupra recidivei și duratei de existență generale a cancerului de colon , verificând diverși indici sociodemografici , indici tumorali , alte situații medicale și tratamente administrate în tratarea cancerului .
În ansamblu , sindromul metabolic nu a avut efect aparent asupra recidivei sau duratei de existență a cancerului de colon , a afirmat dr. Esnaola , care este , de asemenea , chirurg curant la Centrul de Cancer Fox Chase .
Atunci când am verificat și analizat pas cu pas efectele fiecărui element component , totuși datele ne- au demonstrat cu totul altceva .
Cercetătorii au descoperit că printre bolnavii cu boli în stadiu inițial , bolnavii de diabet sau hipertensiune erau expuși unui risc mai mare de recidivă a cancerului și de deces după tratament .
Spre exemplu , 0.477 dintre pacienții care nu aveau diabet au mai trăit cinci ani după diagnosticare comparativ cu doar 0.413 dintre bolnavii de diabet .
Când cercetătorii au examinat îndeaproape , au mai descoperit faptul că frecvența de recidivă a cancerului după o perioadă de cinci ani era de aproximativ cu 0.08 mai mare la bolnavii de diabet sau cu hipertensiune .
Spre deosebire , analizele au arătat că pacienții cu un nivel anormal de ridicat de lipide în sânge erau mai puțin expuși riscului de recidivă și deces cauzat de cancer .
În mare , 0.39 dintre pacienții cu un nivel normal de lipide au mai trăit încă cinci ani , spre deosebire de 0.527 dintre pacienții cu un nivel anormal .
Frecvența recidivei cancerului a fost de aproximativ 0.11 mai mică față de pacienții cu un nivel anormal de lipide .
Deși nu avem date despre medicația acestor pacienți , bănuim că procentele mai mari de supraviețuire sau mai mici de recidivă observate la pacienții cu un nivel mai mare de lipide care fac parte din grupul nostru de studiu , s- au datorat în mare parte efectelor protective ale statinelor , a afirmat dr. Esnaola .
Statinele sunt medicamente foarte des folosite pentru reducerea colesterolului și nivelului lipidelor și s- a demonstrat că reduc riscul dezvoltării cancerului de colon la oameni .
Din câte știm , acesta este cel mai amplu studiu de controlare a datelor pentru stadiul și tratamentul cancerului în care s- au analizat efectele sindromului metabolic și elementelor sale componente asupra recidivei și duratei de existență a cancerului , a afirmat dr. Esnaola .
Efectele adverse ale diabetului și hipertensiunii la pacienții cu boli în stadiu inițial și efectul aparent protectiv al nivelului ridicat de lipide în sânge observate la grupul nostru ne arată faptul că , atunci când este vorba de sindromul metabolic și consecințele cancerului , pot cauza probleme foarte grave .
Dr. Ensaola cercetează acum efectul sindromului metabolic și al elementelor sale componente la alte tipuri de cancer și intenționează să confirme aceste rezultate într- un amplu set de date care conțin informații despre stadiul , tratarea cancerului și medicația pentru combaterea cancerului .
Între timp , rezultatele noastre subliniază nevoia efectuării testărilor medicale pentru definirea beneficiilor reale ale metforminei ( medicamentului pentru diabet ) și a statinelor la pacienții cu cancer de colon în stadiu inițial , a afirmat el .
Atunci când unui pacient i s- a diagnosticat diabet de tip 2 , boala este prezentă de mai mulți ani și a provocat deja daune vaselor de sânge și ochilor .
Dacă s- ar găsi un test care indică stadiul incipient al bolii , acesta ar fi foarte valoros , deoarece ar permite să fie pus în aplicare un tratament preventiv .
Studiile efectuate la LUDC , pe celule beta , producătoare de insulină , donate de la persoane cu diabet zaharat pe de o parte și persoane fără diabet zaharat , de cealaltă parte au fost comparate , și s- a arătat că celulele beta provenite de la diabetici au niveluri semnificativ mai mari din această proteină .
Un rezultat interesant al acestui studiu finanțat de Guvernul Statelor Unite ale Americii este acela conform căruia femeile care au un nivel ridicat al zahărului în sânge sunt mai predispuse la a raporta un nivel scăzut al satisfacției sexuale .
Huang susține că femeile care au un nivel ridicat al zahărului în sânge sunt în general mai impulsive .
Studiul echipei de cercetători de la Universitatea San Francisco din California a fost publicat în revista Obstetrică și Ginecologie .
Cercetătorii de la Universitatea Tel Aviv din Israel au demonstrat că un consum de proteine din zer , izolate sau în concentrat , poate ajuta la tratarea diabetului de tip 2 și poate preveni obezitatea .
Proteinele din zer , care reprezintă 0.3 din proteinele din lapte , sunt adesea utilizate de halterofili pentru mărirea volumului și rezistenței musculare .
Cercetătorii israelieni au afirmat că proteinele de acest tip pot stimula producerea de insulină și pot ajuta la scăderea nivelului de glucoză din sânge atât în cazul persoanelor sănătoase , cât și în cazul persoanelor diagnosticate cu diabet de tip 2 .
Proteinele din zer eliberează peptide și aminoacizi în tubul digestiv , acestea din urmă stimulând producerea mai multor hormoni în intestin care afectează secreția de insulină și regularea alimentației asimilate de corpul uman .
Efectul imediat este un nivel ridicat de insulină și o senzație mai rapidă de sațietate – doi factori care ajută la controlul greutății corporale și a nivelului de glucoză din sânge .
O altă proprietate demonstrată de cercetători este aceea că peptidele conținute de proteinele din zer pot inhiba producerea de dipeptidil-peptidază ( DPP-4 ) în tubul digestiv .
DPP-4 dizolvă incretina , un hormon gastrointestinal care este esențial pentru producerea de insulină .
Descoperirile cercetătorilor israelieni au fost publicate în Jurnalul de biochimie nutrițională .
Epoca modernă a diabetului zaharat , care a debutat la începutul secolului al XIX , continuă până în prezent , în ciuda speranțelor că revoluția genetică va aduce clarificări majore , atât în ceea ce privește definirea diabetului , clasificarea diferitelor sale fenotipuri , a mecanismelor patogenetice și mai ales a găsirii unor soluții terapeutice eficiente sau chiar prevenirea lor .
Pe lângă informațiile utile aduse de revoluția genetică , care se referă în primul rând la identificarea unor molecule structurale sau funcționale , majoritatea prezente în celula &b.beta;-pancreatică , scorul de risc genetic nu a reușit să amelioreze predicția diabetului zaharat .
În concepția autorilor , cauza primară a diabetului , indiferent de fenotipul analizat , poate fi identificată în disfuncția secretorie &b.beta;-celulară , la rândul ei , secundară incapacității celulei &b.beta;-pancreatice de a produce vezicule secretorii mature , singurele capabile să răspundă prompt și eficient la stimulii săi fiziologici .
Autorii propun ca indicator al disfuncției &b.beta;-celulare creșterea proinsulinei plasmatice sau , și mai bine , a raportului proinsulină / adiponectină .
Este evident că în spatele genelor stau moleculele proteice , iar dacă ne referim la celula &b.beta;-pancreatică , ne referim la câteva mii ( peste 3 ) de repere proteice particulare .
Proteinele structurale reprezintă numai o parte foarte mică ( ~ 6 % dintre ele ) , majoritatea lor fiind proteine funcționale , cele mai multe având o funcție enzimatică .
Acestea mediază producția și utilizarea energiei necesare funcționării ansamblului de căi metabolice .
Este evident că orice modificare cât de mică în acest ansamblu care ar trebui să funcționeze ca un ceas elvețian ( acestea din urmă având numai un număr mic de piese mecanice , funcționând numai într- o singură direcție și ferită de orice influență externă prin capacele lor solide ) .
Evident , comparația este forțată , întrucât o celulă &b.beta;-pancreatică conține mult mai multe repere structurale și încă și mai multe repere funcționale , care trebuie să se adapteze la modificările ce survin în mediul lor interior sau în afara lor , reflectând în ultimă instanță mediul intern al organismului , datorită contactului lor strâns cu fluxul sanguin .
Se știe că insulele sunt bine vascularizate , dar și strâns conectate cu fiecare celulă &b.beta;-pancreatică .
Legătura se face prin mai multe conexine ( COX-36 fiind specifică acestei celule ) , realizând mai multe contacte în mai multe regiuni ale unei celule &b.beta;-pancreatice .
Am insistat mult asupra ideii că celula &b.beta;-pancreatică nu este o simplă fabrică de insulină , așa cum inspirat a fost denumită de Orci în 1985 ( 4 ) , ci mai curând poate fi denumită o fabrică de vezicule secretorii ( SVs ) mature .
Suntem primii care am atras atenția asupra unui indicator precis al calității SVs din pancreasul unei persoane : nivelul de proinsulină rămasă nesplitată , care într- o veziculă normală reprezintă < 2 % din proinsulina deja prezentă în reticul endoplasmic ( RE ) .
Din molecula inițială de pre-proinsulină ( codificată de gena zisă a insulinei ) , compusă din 110 aminoacizi , după detașarea peptidului semnal ( primii 24 de aminoacizi ) rămân 86 de aminoacizi care formează proinsulină .
Între transcripția genei insulinei și până la formarea SVs finale ( adică mature ) , dotate cu o membrană dublă , inclusiv depozitarea lor în compartimentele de stocare , trec cca 4 ore .
În mod normal , în acest interval de timp , întregul ansamblu format prin modificări posttranslaționale succesive ( din reticul endoplasmic – RE , aparatul Golgi – GA ) , conținând în veziculele secretorii aproape întreaga cantitate de proinsulină care pornește din RE , trebuie să fie quasi total splitată în insulină și peptid C .
Acestea sunt SVs mature în care moleculele de insulină sunt asamblate în cristale hexamerice , fiecare format din câte molecule de insulină legate de 2 atomi de zinc .
Depozitarea acestor microcristale este vizibilă în nucleul central al SVs intens electronodens , bine delimitat de haloul din jurul acestuia , în care au rămas toate componentele funcționale care au susținut finalizarea modificărilor denumite , în ansamblul lor , modificări post-translaționale .