Държавен вестник, бр. 74, 2015 г., стр. 14

СТР.  14	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  74
според нас не съответства на съвременното 
разбиране за функциите на КС като пазител 
на върховенството на Конституцията. Всеки 
път, когато има възможност да предотврати 
евентуално нарушение на Конституцията, Съдът 
е длъжен да го направи. Другият изход – да 
откаже да се произнесе, да създаде риска да 
бъде приета поправка в Конституцията, която 
да я нарушава, и след това да разчита, че ще 
бъде сезиран с казуален спор, ни се струва 
неправилен. Едно нарушение на Конституци­
ята може никога да не бъде оспорено пред 
КС по най-различни съображения. Дори и 
това да бъде направено и КС да се произнесе 
за неконституционността на една или друга 
поправка на Конституцията, то последиците 
ще могат да бъдат отстранени само с нова 
поправка на Конституцията, за която може 
никога да не се събере мнозинство. Тук е и 
качествената разлика между законопроектите 
за изменение и допълнение на Конституцията 
и всички останали законопроекти. 
Смисълът и съдържанието на тълкувателно­
то правомощие на КС неминуемо съдържа и 
превантивна компонента. Отговорният подход 
към упражняването на тази прерогатива на КС 
изисква да се даде приоритет на превенцията 
пред санкционирането.
Не можем да не отбележим, че въпросът с 
превантивната функция на тълкувателното пра­
вомощие на КС отдавна е изяснен в теорията. 
Посочва се, че тълкуването е необходимо, за 
да „може чрез него да се ориентира в пра­
вилна посока бъдещият законодателен процес“ 
(Пенев, П., Зартов, Яв. Конституционно право­
съдие в Република България. С., Сиела, 2004, 
с. 105). Всъщност това е истинският смисъл 
на тълкуването. Не можем да не се съгласим 
с разбирането, че „чисто доктриналното, обо­
сновано с научни съображения тълкуване, без 
в основата му да се съзира определена консти­
туционно значима и конституционно оправдана 
цел, състояща се най-често в разрешаването 
на съществуващ или потенциално възможен 
спор, следва да се отклони като недопустимо“ 
(пак там, с. 109). Неслучайно се подчертава, 
че „задължителните тълкувателни решения 
на съда осигуриха бъдещо непротиворечиво 
конституционно тълкуване, което предотвра­
тява противоконституционно законодателство, 
като разрешава конституционната неяснота 
предварително, ex ante (Конституционен съд. 
Юриспруденция 1997 – 2006. С., Инст. „Отво­
рено общество“, 2010, с. 27).
Накрая мнозинството приема като основа­
ние за недопустимост, че искането за тълкуване 
всъщност не е предмет на „идейни спорове“, 
а обслужва евентуалното приемане на бъдещи 
конституционни изменения и допълнения. Не 
можем да си представим по-уместен момент 
за тълкуване на Конституцията от този, който 
предхожда нейната бъдеща промяна. Както 
вече посочихме, тълкувателното правомощие 
на КС не може да се упражнява самоцелно, за 
да решава единствено идейни или теоретични 
спорове. То трябва да бъде обусловено от реа­
лен правен интерес. Да се осигури приемането 
на законопроект за изменение и допълнение 
на Конституцията, който да не я нарушава, е 
израз на най-значим обществен и правен ин­
терес. Никъде ЗКС не съдържа забрана КС да 
упражни правото си да тълкува Конституцията, 
като отговори на въпроси, които са свързани 
с нейната евентуална бъдеща промяна. Това 
е било правено неведнаж – и преди прие­
мането на Република България в НАТО и в 
ЕС. Както вече беше отбелязано в мотивите 
на Решение № 8 от 2005 г., именно в това е 
превантивната функция на тълкувателното 
правомощие на КС, чрез която се реализира 
задачата му да бъде пазител на върховенството 
на Конституцията. Предмет на тълкуването 
е не някакъв законопроект, а съдържанието 
на конституционните разпоредби на чл. 153 
и чл. 158, т. 3. Нищо при подобно тълкуване 
не отнема или обезсмисля правото на КС да 
упражни и последващ казуален контрол за 
конституционосъобразност. 
Изложените аргументи, че превантивната 
функция на тълкуването може да затормози 
бъдещия законодателен процес, не могат да 
бъдат споделени. Конституционният съд има 
суверенното право да преценява правния ин­
терес да допуска тълкуване във всеки отделен 
случай, както и да отклонява бъдещи искания. 
Искането, което е предмет на настоящото 
производство, не само не е прецедент – то е 
поредното искане за тълкуване на чл. 158, т. 3 
от Конституцията, обосновано с конкретни 
въпроси. С приемането на настоящото опре­
деление, основано на разбирането, че всичко, 
което може да бъде казано за съдържанието 
на чл. 158, т. 3 от Конституцията, вече е каза­
но, КС на практика изключва възможността в 
бъдеще да бъде сезиран с искане за изясняване 
на други аспекти на понятието за форма на 
държавно управление. Такова предварително 
самоограничаване на КС в бъдеще за нас е 
неприемливо.
Поради изложените съображения подписваме 
определението с особено мнение.
Уважаваме мнението на мнозинството, но 
в случая имаме различни правни виждания.
Конституционни съдии: 
Пламен Киров
Борис Велчев
6355