Държавен вестник, бр. 104, 2023 г., стр. 26

СТР.  26	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  104
за машинно гласуване“ – не се прилага в 
случаите на чл. 212, ал. 5 и чл. 269 ИК.
Въвеждането на диференцирано третиране 
от закона само по себе си, както бе посочено, 
не нарушава конституционния принцип на 
равенството, ако диференциацията се основава 
на определен критерий и на него отговарят 
всички от една група субекти – разбиране, 
което се споделя и отстоява последователно 
от съда в неговата практика (Решение № 6 от 
2010 г.; Решение № 4 от 2014 г.; Решение № 10 
от 2016 г.; Решение № 9 от 2021 г.).
Разпоредбата на чл. 212, ал. 5 ИК очерта­
ва хипотезите, в които избирателите могат 
да гласуват единствено с обща хартиена 
бюлетина. Допуснатата за преценка за съот­
ветствие с Конституцията оспорена част от 
ал. 5, чл. 212 ИК представлява допълнително 
изключение от общия принцип, въведено със 
ЗИДИК (обн., ДВ, бр. 104 от 2022 г.) – такава 
хипотеза отсъства в предходната редакция на 
чл. 212, ал. 5 (обн., ДВ, бр. 36 от 2021 г.). Като 
допълва хипотезите – изключение от общия 
принцип, законодателят ангажира ЦИК да 
осигури лице, на което да възложи дейности 
по техническото осигуряване и поддръжка на 
техническото устройство за гласуване, което 
да инсталира и поддържа това устройство, при 
това то трябва да владее български език също 
така. Ако няма такова лице, според словесната 
конструкция на законодателя, възможността за 
гласуване с бюлетина за машинно гласуване 
отпада като принципно предвидена опция 
за всеки избирател. ИК задължава ЦИК да 
определи техническите изисквания към апа­
ратната и програмната част на техническите 
устройства за машинно гласуване (чл. 213, 
ал. 3), които са държавна собственост, при­
добивана и управлявана от нея (чл. 213а). На 
ЦИК е възложена отговорността по смисъла 
на чл. 213б ИК да изготви и публикува план 
за произвеждане на избори с използване на 
машинно гласуване, в който се описват всички 
действия и мерки за сигурност, предприети 
от участниците в процеса на осигуряване на 
машинното гласуване.
За разлика от другите хипотези – изключе­
ния по чл. 212, ал. 5 ИК, в които не се про­
извежда машинно гласуване в избирателната 
секция, изключението в обсъжданата част от 
тази разпоредба не се основава на обектив­
ни признаци и законоустановени критерии. 
Визираната оспорена част от разпоредбата 
на чл. 212, ал. 5 е неясна относно обстоятел­
ствата, при които може да се счита, че „няма 
лице“, на което ЦИК е възложила дейности 
по техническото осигуряване и поддръжка на 
техническото устройство за гласуване, което 
владее български език. Неяснотата е в степен 
такава, че води до невъзможност за устано­
вяване налице ли е законовото основание 
за изключване на гласуването с техническо 
устройство за машинно гласуване, така че 
ограничаването на равното избирателно право, 
каквото по същество би било изключването в 
обсъжданата хипотеза, да не бъде произволно, 
а да остане в пределите на конституционно 
допустимото отклонение, без да нарушава тази 
съществена характеристика на избирателно­
то право. Достъпността на изборния процес 
еднакво за всички избиратели, както и пре­
пятстването на произволното ограничаване 
на равното избирателно право са аспекти на 
честните и прозрачни избори, съобразени с 
върховенството на правото, каквито един­
ствено могат да осигурят демократична ле­
гитимност на държавната власт. Съществена 
предпоставка за това е яснотата и прециз­
ността на законовата уредба – изискване към 
законодателя, произтичащо от принципа на 
правна сигурност като измерение на правовата 
държава във формален смисъл.
Конституционният съд посочва неедно­
кратно в своята практика, че „яснотата на 
законовите норми означава, че те трябва да 
бъдат достъпни за адресата, … законът трябва 
да бъде формулиран по такъв начин, че хората 
да са в състояние да разчетат предписания 
модел на поведение“ (Решение № 12 от 2016 г.). 
Относно стандартите в правните разпоредби, 
въвеждащи изключения от нормативно устано­
вения принцип, като изискване на правовата 
държава, практиката на съда е последователна, 
че когато един закон създава общо правило и 
въвежда изключения от него, хипотезите, об­
хванати от изключенията, трябва да имат ясно и 
точно формулирана определяща ги специфика, 
с цел да не се създава двусмислие, съмнения 
и неопределеност, за да се осигури еднаквото 
прилагане на изключението за всички еднакви 
случаи (Решение № 12 от 2013 г.; Решение № 3 
от 2014 г.; Решение № 3 от 2017 г.; Решение 
№ 9 от 2019 г.). В настоящия случай, като не 
формулира ясно и прецизно кога са налице 
обстоятелствата, обосноваващи прилагането 
на изключението – отклонение от общото 
положение, установено в чл. 206, ал. 1 ИК, 
оспорената част от разпоредбата на чл. 212, 
ал. 5 ИК позволява на ЦИК произволно, без 
обективно установени критерии, да решава 
този въпрос, което е в несъответствие с 
изискването за законност и правна сигурност.
По изложените съображения Конституци­
онният съд счита, че разпоредбата на чл. 212, 
ал. 5 ИК в частта „както и в случаите, в които 
няма лице, на което Централната избирателна 
комисия е възложила дейности по техническо­
то осигуряване и поддръжка на техническото 
устройство за гласуване, владеещо български 
език, което да инсталира и поддържа техни­
ческите устройства за машинно гласуване“ е 
в противоречие с принципа на правовата дър­
жава – чл. 4, ал. 1 от Конституцията, което я 
прави конституционно нетърпима и тя следва 
да бъде обявена за противоконституционна.
2. По отношение на чл. 212, ал. 4 и на 
чл. 268, ал. 4 и 5 ИК