Държавен вестник, бр. 61, 2022 г., стр. 15

БРОЙ  61	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  15  
съд поражда въпроса за конституционността 
на неговия годишен бюджетен план (Решение 
№ 7 от 2005 г.). Воден все от разбирането, 
че съдебната власт е на бюджетна издръжка, 
Конституционният съд приема, че „когато 
поради неизпълнението на приходите от 
дейността на органите на съдебната власт не 
може да бъде постигнат бюджетен баланс, 
законодателната власт в лицето на Народното 
събрание е длъжна да осигури възможност 
за компенсиране на появилия се недостиг от 
наличностите по сметки от предходни годи­
ни или с пряка допълнителна субсидия от 
държавния бюджет“ (Решение № 4 от 2015 г.; 
в този смисъл и Решение № 3 от 1992 г. и 
Решение № 18 от 1993 г.).
Самостоятелността на бюджета на съдеб­
ната власт се проявява и в това, че както 
съставянето, така и изпълнението и отчетът 
му са извън сферата на компетентност на 
Министерския съвет (МС) и на министъра 
на финансите като органи на изпълнителната 
власт. Те са от компетентност на специално 
създаден да администрира и кадрово обезпе­
чава съдебната власт орган – ВСС, който е 
вътрешен орган на съдебната власт и гарант 
за нейната независимост. Конституционният 
законодател възлага единствено на пленума 
на ВСС да приема проекта на бюджет на 
съдебната власт (чл. 130а, ал. 2, т. 1 от Кон­
ституцията) – министърът на правосъдието 
предлага проект на бюджет на съдебната 
власт и го внася за обсъждане в пленума 
на ВСС (чл. 130а от Конституцията), но 
този проект не обвързва ВСС – единстве­
но неговият пленум решава какъв проект 
на бюджет да приеме. Коректен прочит на 
независимостта на съдебната власт и кон­
ституционната повеля за самостоятелност 
на нейния бюджет може да бъде направен 
в контекста на основополагащия за устано­
вената конституционна система принцип на 
разделение на властите. Според практиката 
на Конституционния съд този принцип има 
потенциал не само да ограничи риска от 
произвол, но и да създава предпоставките за 
рационално и ефективно упражняване на дър­
жавната власт (в този смисъл Решение № 10 
от 2021 г.). В съответствие с това разбиране 
конституционният законодател разпределя 
правомощията в бюджетната сфера и възлага 
на Народното събрание (НС) окончателното 
произнасяне за годишния финансов план на 
държавата, включително и за бюджета на 
съдебната власт като негова съставна част, 
и отчета за неговото изпълнение, а на МС, 
който е единствен субект на законодателна 
инициатива в този случай – да състави и 
внесе в парламента проекта за годишния 
бюджет и да ръководи неговото изпълнение 
(чл. 87, ал. 2 и чл. 106 от Основния закон). 
МС обаче само включва проекта на бюджет 
на съдебната власт като съставна част на го­
дишния държавен бюджет и е конституционно 
задължен да го внесе в НС единствено във 
вида, в който е приет и представен от плену­
ма на ВСС (Решение на КС № 18 от 1993 г.). 
МС не може да прави никакви промени в 
него (съкращения, изменения, размествания 
на кредити), но може, както и министърът 
на финансите, „да направят цялостна или 
частична преценка на проектобюджета на 
съдебната власт, да изразяват несъгласие със 
съдържащи се в него позиции, да предлагат 
съкращения на незаконосъобразни или не­
правилни разходи, да изискват икономии и 
др. Но всичко това са преценки, несъгласия, 
възражения, които се правят пред Народното 
събрание и неговите парламентарни коми­
сии.“ Конституционният съд е категоричен в 
практиката си, че самостоятелният бюджет на 
съдебната власт не накърнява прерогатива на 
НС да приема държавния бюджет и отчета за 
изпълнението му. По смисъла на чл. 84, т. 2 
от Основния закон право единствено на НС 
е да се произнесе по направените преценки 
и възражения и окончателно да реши всички 
въпроси относно общия обем на бюджета на 
съдебната власт и разпределянето на креди­
тите – няма конституционна норма, която 
да въвежда ограничения за законодателя по 
този въпрос (Решение № 16 от 2001 г.).
2. Относно противоконституционността 
на ЗДБ на РБ за 2022 г.
С приемането на ЗДБ на РБ за 2022 г. 
държавата в лицето на НС изпълнява кон­
ституционното си задължение да осигури 
средства за функциониране на установените в 
Конституцията държавни органи за текущата 
финансова година, включително за органите 
на съдебната власт, между които е Прокурату­
рата на Република България (Прокуратурата 
на РБ). В него се обективира суверенната 
преценка на НС при определяне бюджетните 
разходи и на конституционно предвидените 
органи на съдебната власт.
Проектът на ЗДБ на РБ за 2022 г. (приет 
с Решение № 42 от 2022 г. на МС) е внесен 
от МС в НС на 1.02.2022 г. (вх. № 47-202-01-7)
и част от него е проектът на бюджет на съ­
дебната власт, съставен и приет от пленума 
на ВСС. Правителството в съответствие със 
своите конституционни правомощия прилага 
изготвено от него становище по проекта на 
бюджет, съставен от ВСС, като го включва 
в общите параметри на проекта на държа­
вен бюджет (в този смисъл Решение № 4 от 
2010 г.). В становището на МС общо разходите 
на органите на съдебната власт са определени 
на 958 729,0 хил. лв., от които предвидените 
разходи на Прокуратурата на РБ за 2022 г. 
са в размер на 352 794,0 хил. лв. (чл. 2, ал. 2, 
ред четвърти). В проекта на ВСС предвиде­
ните разходи на Прокуратурата на РБ са в 
размер на 354 617,5 хил. лв. (т.е. предложе­
нието на правителството е за 1 823,5 хил. лв.