Държавен вестник, бр. 66, 2024 г., стр. 25

БРОЙ  66	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  25   
членовете на правителството, в който смисъл 
и Решение № 16 от 2021 г. по к.д. № 18/2021 г.). 
Съдиите подчертават, че когато става дума 
за осъществяване на публичната власт, на­
ционалният интерес е този, който налага да 
бъдат защитавани от висшите конституционни 
органи и длъжности държавният суверенитет, 
националната сигурност, териториалната 
цялост и единството на българската нация, 
което оправдава изискването за единствено 
българско гражданство на техния персонален 
състав. 
Предвид изложеното конституционните 
съдии намират, че конституционните промени 
в обсъдените разпоредби на чл. 65, ал. 1, из­
речение второ и чл. 110, както са въведени с 
§ 3 и съответно с § 9 ЗИД на Конституцията, 
засягат народния суверенитет като фундамент 
на българската национална държава и осново­
полагащ конституционен принцип, прогласен 
в чл. 1, ал. 2 от Конституцията, противоречат 
на следваната единна конституционна логика, 
на която се основава кохерентността на Ос­
новния закон, и пряко се намесват във форми­
рането на общонационалния представителен 
орган и правителството (относно условията 
за избираемост на техния персонален състав). 
Поради това те представляват конституцион­
но недопустимо навлизане в пределите на 
компетентност на Велико Народно събрание 
в нарушение на чл. 153 от Основния закон.
Поради изложеното съдиите намират, 
че промените в чл. 65, ал. 1, изр. второ и 
чл. 110, както са въведени с § 3 и 9 ЗИД на 
Конституцията, следва да бъдат обявени за 
противоконституционни като невалидни.
Б. Според съдиите Константин Пенчев, 
Филип Димитров, Надежда Джелепова, Кра­
симир Влахов, Борислав Белазелков и Десис­
лава Атанасова исканията са неоснователни.
Съдиите намират, че извършената промяна 
със ЗИД на Конституцията относно възмож­
ността лица с двойно гражданство да бъдат 
избирани за народни представители не е про­
тивоконституционна като засягаща народния 
суверенитет като фундамент на националната 
държава и основополагащ конституционен 
принцип.
В съвременния глобализиран и широко 
отворен свят въпросът за двойното граждан­
ство и правото на българските граждани, 
които имат и друго гражданство, да участват 
в управлението на държавата следва да се 
разглежда и в неговия наднационален и съ­
временен европейски контекст. Това е така, 
още повече като се имат предвид представе­
ното становище на Венецианската комисия на 
Съвета на Европа в подкрепа на извършените 
конституционни промени и предупреждението, 
че ограничаването на избирателните права на 
лицата с двойно гражданство рискува да се 
окаже в противоречие с чл. 3 от Протокол 
№ 1 към Европейската конвенция за правата 
на човека (право на свободни избори; ЕКПЧ), 
според който „високодоговарящите страни се 
задължават да провеждат свободни избори 
през разумни периоди с тайно гласуване и при 
условия, осигуряващи свободното изразяване 
на мнението на народа при избирането на 
законодателното тяло.“
По силата на чл. 5, ал. 4 от Конституцията 
ЕКПЧ е станала част от правото на Република 
България и установява задължителен стандарт 
по отношение на правата на българските 
граждани. Този стандарт обвързва страната 
да спазва установените в практиката на Ев­
ропейския съд по правата на човека (ЕСПЧ) 
стандарти и критерии за защита на правото 
по чл. 3 от Протокол № 1 към ЕКПЧ. Във 
връзка с това съдиите обръщат внимание, 
че в практиката на Конституционния съд е 
трайно закрепено разбирането, проведено още 
в Решение № 2 от 1998 г. по к.д. № 15/1997 г., 
според което „нормите на ЕКПЧ в материята 
на правата на човека имат общоевропейско 
и общоцивилизационно значение за правния 
ред на държавите – страни по ЕКПЧ, и са 
норми на европейския обществен ред. Ето 
защо, тълкуването на съответните разпоредби 
на Конституцията в материята на правата на 
човека следва да бъде съобразено във възможно 
най-голяма степен с тълкуването на нормите на 
ЕКПЧ. Този принцип на конформно тълкуване 
съответства и на международно признатата 
от България задължителна юрисдикция на 
Европейския съд по правата на човека по 
тълкуването и прилагането на ЕКПЧ. Поради 
изложените съображения съдиите приемат, 
че съдържанието на правата и свободите, 
произтичащи от принципите на Конвенцията, 
следва да се установява чрез тълкуване, съ­
ответно на тълкуването на конституционните 
норми и нормите на ЕКПЧ.“ Това принципно 
положение е потвърдено в Решение № 14 от 
2022 г. по к.д. № 14/2022 г., Решение № 11 от 
2022 г. по к.д. № 3/2022 г. и др.
Във връзка с горното не може да се прене­
брегне решението на ЕСПЧ (Голяма камара) 
по делото Tănase срещу Молдова (№ 7/08) от 
27.04.2010 г., в което е прието, че забраната 
лица с двойно гражданство да бъдат избирани 
за депутати нарушава чл. 3 от Протокол № 1 
към ЕКПЧ, чийто основен принцип е „сво­
бодното изразяване на мнението на народа 
при избиране на законодателното тяло“. В 
решението си ЕСПЧ, препращайки към дело­
то Aziz срещу Кипър, е отбелязал, че „макар 
[...] страните да имат значителна свобода 
при установяването на правилата в рамките 
на конституционния си ред, които регламен­
тират парламентарните избори и състава на