Държавен вестник, бр. 8, 2010 г., стр. 7

БРОЙ  8	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  7  
когато дадената със закон амнистия очевидно 
не е ориентирана към справедливостта, когато 
за тази уредба не могат да се намерят разумни 
съображения, които произтичат от същността 
на амнистията. При оспорената разпоредба на 
чл. 1 ЗАмн съдът не констатира нарушение на 
принципа за равенството пред закона съгласно 
съдържащото се в Конституцията и изложено 
тук разбиране за амнистия. Оспореният чл. 1 
ЗАмн с оглед критериите, които са заложени в 
него, не създава предпоставки за неравноправ­
но третиране на лицата, извършили деянията, 
обхванати от амнистията. Поради това съдът 
намира за несъстоятелно становището на вно­
сителя, че законът създава неравнопоставеност 
между лицата, извършили инкриминираните 
деяния преди и след 1 юли 2008 г. 
6. В искането се поддържа, че оспореният 
чл. 1 ЗАмн нарушава и чл. 31, ал. 1 КРБ, тъй 
като съдебната власт ще бъде лишена от въз­
можността да упражни контрол върху лицата, 
извършили деянията, обхванати от амнистията. 
Систематическото място на чл. 31, ал. 1 е в 
глава втора на КРБ – „Основни права и за­
дълженията на гражданите“, и съдържа едно от 
т.нар. съдебни основни права на всеки, обвинен в 
престъпление – да бъде предаден на съдебната 
власт в законно определен срок. Същността на 
това основно право е в процесуалното задълже­
ние на органите на съдебната власт да осигурят 
в разумен срок разглеждане на делото на всяко 
лице, обвинено в извършване на престъпление. 
Съдът е на мнение, че тази същност е неотно­
сима към който и да е акт за амнистия, защото 
един закон за амнистия прекратява с обратна 
сила не само възникналото материалноправно 
наказателно правоотношение, но и обусловените 
от него процесуални правоотношения.
7. Относно мотивите, с които проектът на 
оспорения ЗАмн е внесен в Народното събрание, 
в искането се изразява съмнение, че с тях „се 
прикриват същинските мотиви за приемането на 
закона, свързани с избягването на наказателната 
отговорност от лица, заемали висши държавни 
длъжности в периода до 1 юли 2008 г.“. Пред­
положението се прави в подкрепа на искането 
за установяване противоконституционност на 
чл. 1 от въпросния закон. 
Според класическите правни принципи ни­
кой не може да е съдия по свое дело, в т.ч. и 
законодателят, който по тази логика не може/
не бива да дава амнистия в своя полза; по- 
начало волеобразуването в парламента като 
национален представителен орган трябва да 
бъде ориентирано към общото благо; отделният 
народен представител представлява не само 
своите избиратели, но и целия народ (чл. 67, 
ал. 1 КРБ). Въз основа на тези принципи е 
съграден конституционният ред на съвременната 
демократична държава. Те са били създадени, 
за да се спазват, и хипотетичното допускане, 
че недобросъвестно няма да бъдат спазвани, 
е неприемливо (Решение на Конституционния 
съд № 1 от 2005 г. по к.д. № 8 от 2004 г.).
Поначало предположения за амнистия „в 
своя полза“ се свеждат принципно до quaestio 
facti, т.е. до преценяването на фактически об­
стоятелства, които са от значение за правното 
решение. Фактите в случая са следните: през 
2007 г. Министерският съвет е внесъл в На­
родното събрание законопроект за амнистия 
(702-01-8, 2.02.2007 г.). Уредбата му е имала 
широк предмет, включващ и освобождаване 
от наказателна отговорност и от последиците 
на осъждането за извършени до влизането на 
закона в сила на непредпазливи престъпления, 
наказуеми с лишаване от свобода до 5 години 
или с по-леки наказания съгласно чл. 83, предл. 
2 НК. В мотивите като повод за амнистията 
е посочено присъединяването на Република 
България към Европейския съюз и че по по­
вод на такива забележителни общозначими за 
страната събития се предприемат актове на 
хуманизъм и милосърдие към осъдените. Като 
цел на амнистията се посочва очакваното пре­
кратяване по чл. 78а НК на значителен брой 
наказателни производства, чрез което съдебната 
система ще се концентрира по-добре върху 
по-тежките престъпления. Законопроектът е 
получил 2 становища от постоянни комисии, 
след което процесуалното му развитие е спряло 
преди фазата на І четене – законопроектът е 
оттеглен от вносителя (27.05.2007 г.).
В мотивите към сега оспорения ЗАмн (За­
конопроект на Министерския съвет 802-01-90, 
26.11.2008 г.) се акцентира върху целта на 
предвидената амнистия – „до известна сте­
пен да облекчи съдебната система от дела 
за дребни престъпления, които завършват с 
административно наказване, а така също и 
да разтовари, макар и незначително, органите 
по изпълнение на наказанията“. В искането до 
Конституционния съд се посочва, че такива 
мотиви могат да обосноват единствено мерки 
за оптимизиране на съдебната система, не и 
амнистия, и се прави предположение за при­
криване на същинските мотиви.
Съдът прави констатацията, че проучването 
на фактическия материал и правните доказател­
ства по обсъждането и приемането от Народното 
събрание на оспорения ЗАмн не дава основание 
в подкрепа на направеното предположение. 
Едновременно с това съдът държи да подчер­
тае, че поставянето на въпроса за възможни 
прикрити същински мотиви при даване на 
амнистия несъмнено ангажира политическото 
съзнание и изостря общественото внимание в 
служба на справедливостта и морала.
По изложените съображения и на основание 
чл. 149, ал. 1, т. 2 от Конституцията Консти­
туционният съд
Р Е Ш И :
Отхвърля искането на Министерския съвет 
за установяване противоконституционността 
на чл. 1 от Закона за амнистия (ДВ, бр. 26 
от 2009 г.).
Председател: Евгени Танчев 
514