Държавен вестник, бр. 82, 2012 г., стр. 49

БРОЙ  82	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  49  
6. По възможността за обявяването за про­
тивоконституционни на неоспорени с искането 
законови разпоредби.
Съдът намира, че независимо от заявеното 
в искането оспорване на целия ЗОПДНПИ, той 
не може да се произнася по отделни негови 
неоспорени с искането конкретни разпоредби. 
Първото искане е самостоятелно и то е за 
обявяване за противоконституционен на це­
лия закон и то може да бъде уважено изцяло 
само ако Конституционният съд установи, че 
основни фундаментални разпоредби са несъв­
местими и противоречат на Конституцията и 
тяхната отмяна обезсмисля съществуването и 
прилагането на целия закон. Подобно искане 
не дава право на Конституционния съд „да 
търси“ отделни разпоредби в оспорените в 
цялост закони и да преценява дали те съот­
ветстват на Конституцията или не.
Второто алтернативно искане, което се 
прави в случая от вносителите, е под усло­
вие – ако не се уважи искането за обявяване 
про­тивоконституционност на целия ЗОПДНПИ, 
да бъдат обявени за противоконституционни 
изрично посочените от тях конкретни раз­
поредби, за които те излагат и съответни 
доводи. Недопустимо е Конституционният съд 
по каквито и да е съображения служебно да 
преценява избирателно противоконституци­
онността на законови разпоредби, които не 
са оспорени в искането на вносителя. Подо­
бен избирателен подход по ясни или неясни 
критерии ще доведе до непредвидимост на 
решенията на Конституционния съд. По този 
начин само при формалното споменаване във 
всяко искане за оспорване на целия закон ще 
може напълно безконтролно и избирателно да 
обявява за противоконституционни неоспо­
рени от вносителите законови разпоредби в 
разрез с чл. 150 от Конституцията, съгласно 
който съдът не действа служебно, а само по 
инициатива на изчерпателно изброените су­
бекти. Действително Конституционният съд 
може да се произнася по конституционосъо­
бразността на оспорени законови разпоредби 
и на основания, различни от посочените в 
искането, което изрично е предвидено в чл. 22, 
ал. 1, изр. 2 ЗКС. Цитираната разпоредба не 
предвижда служебно произнасянето от съда по 
невключени в искането законови разпоредби 
и тя не може да се тълкува разширително в 
противоречие с Конституцията и да се при­
лага по аналогия.
Гореизложените съображения обуславят 
крайното заключение на Конституционния 
съд за неоснователност на искането за ус­
тановяване на противоконституционност и 
несъответствие с международни договори, 
по които България е страна, на ЗОПДНПИ 
в неговата цялост.
ІV. За конституционосъобразността и съ­
ответствието с международни договори, по 
които България е страна, на отделни разпо­
редби на ЗОПДНПИ.
1. Относно чл. 1, ал. 2 ЗОПДНПИ.
Разпоредбата не противоречи на чл. 1 от 
Допълнителен протокол № 1 към КЗПЧОС, 
както се твърди в искането. Става въпрос за 
пестеливо формулирано законово определение, 
което свързва подлежащото на отнемане иму­
щество с такова имущество, „за придобиването 
на което не е установен законен източник“. 
Правните недостатъци на придобивното ос­
нование могат да обусловят различни видове 
недействителност, но те не са релевантни към 
предмета на производството по ЗОПДНПИ. 
На изследване подлежи имуществото, с което 
проверяваният е разполагал в началото и края 
на изследвания период, увеличението му през 
същия период от законни източници (трудова 
дейност, частно предприемачество, наследява­
не, сделки и пр.), направените през това време 
разходи и възникналите задължения. Няма 
никакво основание да се отхвърли идеята на 
законодателя, че посочената категория факти 
и обстоятелства могат да бъдат доказани в 
един състезателен граждански процес. Ако 
на тази основа се установи значително несъ­
ответствие, което не може да бъде оправдано 
със законните източници за забогатяване, 
остава логичното заключение, че произходът 
на забогатяването е незаконен. Впрочем такъв 
подход в доказването (на базата на изключване 
на всички други възможности) е допустим и 
в наказателния процес, когато осъдителната 
присъда се постановява само на основата на 
косвени доказателства.
Възможните незаконни източници могат 
да бъдат различни (например, доходи от по­
начало забранена или нелицензирана дейност, 
неплатени данъци и осигуровки, контрабанда 
на стоки, трафик на хора, търговия с наркоти­
ци, изнудване, пране на пари, крупни кражби 
и т.н.), но тяхната конкретизация по вид и 
размер се намира извън обсега на доказването 
в гражданското производство по ЗОПДНПИ. 
Същественото е, че чл. 1, ал. 2 ЗОПДНПИ 
създава правната основа за възстановяване 
на справедливостта чрез отнемане в полза на 
държавата на имущество, което като проти­
возаконно придобито от неговия притежател 
подлежи на връщане на обществото. Както 
по-горе беше посочено, такова ограничение, 
въведено чрез закон, е в обществен интерес 
и не се изключва от общите принципи на 
международното право. В този смисъл е и 
практиката на ЕСПЧ. Ето защо оспорената 
разпоредба е съвместима с предпоставките за 
лишаване от собственост по чл. 1 от Допъл­
нителен протокол № 1 към КЗПЧОС.