Държавен вестник, бр. 61, 2022 г., стр. 13

БРОЙ  61	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  13  
независимостта на съдебната власт да бъде 
гарантирана. Върховенството на правото и не­
зависимостта на съдебната власт са свързани 
с концепцията за разделението на властите, 
според която съдебната власт е самостоятел­
на и равнопоставена на законодателната и 
изпълнителната власт – разпределянето на 
правомощията между тях осигурява върхо­
венството на правото. Принципът на разде­
лението на властите, така както е възприет 
от конституционния законодател, със смисъл 
и обхват, изведен и потвърден в практиката 
на Конституционния съд, не предписва обаче 
абсолютната є изолираност. Но навлизане в 
полето на автономност на съдебната власт 
е конституционно търпимо само ако не се 
засяга съдържателното ядро на конституци­
онно възложените є функция и правомощия. 
В действителност независимостта на ор­
ганите на съдебната власт и съдебната власт 
в цялост изпитват влияние от дейността на 
другите власти в редица направления, сред 
които и предоставянето на адекватни фи­
нансови ресурси за конституционно предпи­
саните є дейности. Ресурсите са необходим 
компонент на съдебната независимост и 
функционирането на съдебната власт като 
държавна власт – минималните условия за 
независимост включват финансова сигурност.
Определянето на бюджета е един от най-
важните и трудни въпроси, с които едно уп­
равление трябва да се справи. Всяка държава 
разполага с повече или по-малко ограничени 
финансови ресурси и тяхното разпределение 
в съответствие с определените приоритети 
създава конкуренция между различните 
публични сфери – предоставянето на повече 
средства на една сфера означава разпределяне 
на по-малко средства по отношение на ос­
таналите. Въпросът е особено чувствителен, 
когато се отнася до съдебната власт, която 
(именно като неполитически форум) трябва 
да е независима, но нейното финансиране е 
в решаващата компетентност на законодател­
ната и изпълнителната власт. Принципът на 
разделението на властите е от определящо 
значение, за да се избегне концентрацията 
на властта в една властова структура, но 
този, който разполага с властта на парите, 
получава и допълнителни инструменти, които 
могат да бъдат използвани срещу другите 
проявления на държавната власт. Воден от 
тези разбирания, конституционният законо­
дател е предвидил допълнителна гаранция 
за независимостта на съдебната власт чрез 
конституционната повеля в разпоредбата 
на чл. 117, ал. 3 от Основния закон – за 
самостоятелност на нейния бюджет. Това 
е важно средство, с което съдебната власт 
може да се противопостави на правомощи­
ята на законодателната и изпълнителната 
власт, позволяващи им да ограничат нейните 
властови потенциал и роля за отстояване на 
върховенството на правото в демократичното 
управление. Като отчита, че зависимостта от 
прилаганите механизми за финансиране от 
парламента с участието на изпълнителната 
власт може да засегне независимостта на 
съдебната власт, както и че прекомерната 
финансова независимост на съдебната власт 
може да бъде използвана от нейни органи, за 
да противостоят на легитимните усилия за 
реформи и очаквания по отношение на из­
пълнението на предписаните є дейности, кон­
ституционният законодател не абсолютизира 
изискването за самостоятелност на бюджета, 
а оттук и за независимост на съдебната власт, 
което се вписва във възприетото разбиране 
за смисъла и съдържанието на принципа на 
разделение на властите в конституционната 
традиция в Европа. Конституцията третира 
съдебната власт като държавна власт, която 
единствено осъществява правораздаване и 
налага върховенството на закона, но също 
така взема предвид, че съдебната власт пра­
ви това, като разходва публични ресурси и 
поради това дължи отчет пред обществото в 
лицето на парламентарното представителство 
за използването на тези ресурси и постигна­
тите с тях резултати.
Изложеното по-горе представя в обобщен 
вид разбиранията относно независимостта 
на съдебната власт и самостоятелността на 
нейния бюджет като предпоставка за незави­
симостта є, от които Конституционният съд 
се ръководи в своята практика в тази материя 
и които разбирания определят отправната 
позиция в по-нататъшните разсъждения в 
процесното производство. Едновременно съ­
диите отчитат съвременния подход в публич­
ното управление, който увеличава все повече 
тежестта на резултатите от разходването на 
публичните ресурси, което премества фокуса 
при съставянето на бюджета, включително и 
в съдебната власт, от бюджет, основан на раз­
ходите, към бюджет, основан на резултатите, 
т.е. към подход на бюджетиране, различен от 
историческия подход. Поради това връзката 
на независимостта на съдебната власт и са­
мостоятелността на нейния бюджет следва 
да се преценява с необходимото внимание 
и към функцията на бюджета като годишен 
финансов план на държавата – средство за 
управление на финансите и националното 
стопанство като цяло, наред с разбирането 
за бюджета като един от най-важните за дър­
жавата правен и политически акт. Въведен с 
осъществяването на фискалната реформа в 
държавата, подходът на бюджетиране, ори­
ентиран към резултати, има трайна правна 
уредба в Закона за публичните финанси 
(ЗПФ), приет през 2013 г. (обн., ДВ, бр. 15 
от 15.02.2013 г., в сила от 1.01.2014 г.; изм., 
бр. 95 от 8.12.2015 г., в сила от 1.01.2016 г.; 
изм. и доп., бр. 43 от 7.06.2016 г.). Отразя­
вайки концепцията на фискалната политика