Държавен вестник, бр. 101, 2020 г., стр. 21

БРОЙ  101	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  21  
отговорността на държавата и общините за 
вреди (ЗОДОВ) е обезпечен. Потенциалната 
наказателна отговорност на съответните лица, 
виновно осъществили такъв достъп, е гаран-
тирана със задължението на тази комисия да 
сезира съответните органи на прокуратурата 
(чл. 261б, ал. 4 ЗЕС). 
Предвид изложеното намираме, че ограни-
чаването на правото на гражданите по чл. 32 от 
Конституцията е в достатъчна степен защитено 
срещу възможна злоупотреба. В системата от 
гаранции обръщаме внимание особено на за-
коноустановения съдебен контрол, отговарящ 
на всички критерии за „независим“ контрол, 
осъществяван от съдебна институция.
Намираме, че начинът, по който е уреден 
той в разпоредбите на ЗЕС – чл. 251г1, ал. 3 
и 4, удовлетворява изискванията както на 
Конвенцията за защита на правата на човека 
и основните свободи (КЗПЧОС), така и на 
правото на Европейския съюз. Трайна е прак-
тиката на съда в Страсбург (Европейския съд 
по правата на човека – ЕСПЧ) и на Съда на 
Европейския съюз (СЕС), че намесата в пра-
вата на гражданите трябва да се осъществява 
от държавните власти след предварително 
разрешение на съдебен орган, така че да не 
се допусне засягане на тези права, без да е 
необходимо или извън пределите на строго 
необходимото. В същото време практиката на 
тези две институции допуска, че в случаите, 
в които такъв предварителен контрол е не-
възможен (при неотложност), съдът трябва да 
има възможност за последващ контрол, чрез 
който в случаите на неправомерно навлизане 
в правната сфера на гражданите да коригира 
и компенсира всяко неспазване на правила-
та за намеса в личния им живот. Считаме, 
че предвиденият съдебен контрол в ЗЕС в 
достатъчна степен удовлетворява тези крите-
рии. Поради естеството на необходимостта, 
налагаща изискване за незабавен достъп до 
личните данни по чл. 251б, ал. 2, изречение 
трето – локализиране на местонахождението 
на лице, спрямо което е постановено принуди-
телно изпълнение на задължителна изолация 
и/или болнично лечение по чл. 61 ЗЗ и което 
е отказало или не изпълнява задължителната 
изолация и/или лечение, което налага достъп 
до данни почти в реално време, предварителен 
съдебен контрол по принцип е невъзможен. 
Осъщественият последващ съдебен контрол в 
рамките на 24 часа намираме за необходима 
и достатъчна гаранция за предотвратяване 
на неправомерна намеса до личните данни, 
която е в състояние да коригира евентуалната 
незаконна намеса в личните данни на граж-
даните (чрез постановяване унищожаването 
на достъпените данни).
4. Намираме, че преценката за пропор-
ционалност на намесата в личния живот на 
гражданите и допустимата намеса в непри-
косновеността на това право следва да има 
различен обхват в зависимост от категорията 
лични данни, до които законодателят позволя-
ва достъп. В конкретния случай за нуждите на 
чл. 251б, ал. 2, изречение трето ЗЕС законът 
позволява достъп на органите по чл. 251в, 
ал. 2, изречение второ ЗЕС само до данни по 
чл. 251б, ал. 1, т. 6 ЗЕС – до идентификатор 
на ползваните клетки. Съгласно чл. 251и, 
ал. 6 ЗЕС това са данни за административни 
адреси на клетки на мобилна наземна елек-
тронна съобщителна мрежа, от които е гене-
рирано или в които е терминирано повикване. 
Следователно единствените данни, до които 
оторизираните органи биха имали достъп, са 
адресите на клетките на мобилните оператори, 
от които е направено или получено повикване 
по мобилен телефон. Това от своя страна дава 
информация не за точния административен 
адрес, на който се намира лицето, приноси-
тел на мобилното устройство, а за определен 
географски район (обслужван от клетката), в 
който се е намирало в определен момент. По 
силата на атакуваните разпоредби органите 
на полицията категорично нямат достъп до 
останалите данни по чл. 251б, ал. 1, т. 1 – 
т. 5 ЗЕС: 1. проследяване и идентифициране на 
източника на връзката; 2. идентифициране на 
направлението на връзката; 3. идентифициране 
на датата, часа и продължителността на връз-
ката; 4. идентифициране на типа на връзката; 
5. идентифициране на крайното електронно 
съобщително устройство на потребителя или 
на това, което се представя за негово крайно 
устройство. Така всички лични данни, даващи 
информация точно кога, с кого, с каква про-
дължителност, в какво направление притежа-
телят на мобилното устройство е провел или 
е направил опит да проведе разговор, както 
и дали е получил или изпратил съобщение, 
категорично остават недостъпни за органите 
на полицията. След като по силата на чл. 251б, 
ал. 2, изречение трето във връзка с ал. 1, т. 6 
ЗЕС не е налице каквато и да е възможност 
за проследяване на потока на информация 
и на неговото съдържание, което едно лице 
изпраща или получава, то тази разпоредба не 
позволява навлизане в дълбочина на личното 
пространство на субектите.
Като имаме предвид този подход на зако-
нодателя, който дава възможност за достъп 
само до данни за приблизителното местопо-
ложение на едно лице, намираме, че в слу-
чая законодателната уредба не позволява на 
органите на полицията да получат и да имат 
контрол върху данни, относими цялостно