Държавен вестник, бр. 1, 2014 г., стр. 45

БРОЙ  1	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  45  
казано: „...От принципа на правовата държава, 
провъзгласен от чл. 4, ал. 1 на Конституцията, 
наистина произтича изискването държавните 
органи да издават законосъобразни актове...“, 
в Решение № 17 от 6.11.1997 г. по к.д. № 10 от 
1997 г. е посочено, че „...по смисъла на Кон-
ституцията решенията на Народното събрание 
трябва да бъдат съобразени с издадените от 
него закони. Тези закони могат да бъдат при-
ети, изменени, допълнени или отменени само 
по реда, установен от Конституцията, а не и 
чрез решение на Народното събрание, проти-
воречащо на приет от него закон. Нарушени 
са основни конституционни начала, присъщи 
на правовата държава, прогласени в разпо-
редбата на чл. 4, ал. 1 от Конституцията...“, 
в Решение № 6 от 18.11.2004 г. по к.д. № 7 от 
2004 г. е прието, че „...Конституцията в пре-
амбюла и в чл. 4, ал. 1 определя Република 
България като правова държава. Тази нейна 
същност се проявява ярко чрез подчинението 
на държавните органи и останалите правни 
субекти на конституционно установения ред 
и законите на страната и в признаване и га-
рантиране на основните права на личността...“
Впрочем всички съмнения дали допуснато-
то от Народното събрание закононарушение 
накърнява и конституционния принцип на 
правовата държава в конкретния случай тряб-
ва да отпаднат, защото с оспореното решение 
предсрочно е прекратен установен със закон 
мандат на орган на публичната власт, а по 
тази материя е постановено Тълкувателно 
решение № 13 от 15.12.2010 г. по к.д. № 12 
от 2010 г., което е задължително за всички 
държавни органи, включително и за Консти-
туционния съд (вж. чл. 14, ал. 6 от Закона за 
Конституционен съд). С т. 1 от диспозитива 
на посоченото решение съвсем ясно и недву-
смислено се придава конституционен смисъл 
на мандатността не само когато е установена 
от Конституцията, но и когато е установена 
със закон, като същата се определя като 
„...основен принцип на конституирането и 
функционирането на органи на публичната 
власт, което е съобразено с разделението на 
властите и правовата държава...“ В такава 
светлина е интерпретирано и съдържанието 
на понятието „мандат“. Нещо повече, в т. 2 
изрично е предписано: „...Предсрочно пре-
кратяване на мандат, установен от Консти-
туцията, може да се извърши единствено на 
основанията, предвидени в нея. Ако в нея 
основания не са предвидени – на основанията, 
предвидени в закон...“ Като че ли повече аргу-
ментация за уважаване на искането в случая 
не е необходима. Следователно, нарушавайки 
закона, оспореното решение на Народното 
събрание нарушава и принципа на правовата 
държава по чл. 4, ал. 1 от Конституцията. 
В. Заключение
Накрая бихме поставили два въпроса с 
може би риторично звучене: първият, пра-
вова ли е държавата, в която парламентът 
не спазва собствените си закони; и вторият, 
правова ли е държавата, в която съдът, който 
трябва да брани Конституцията, не съобра-
зява собствените си решения, включително 
и тълкувателните, които без съмнение го 
обвързват. В настоящия момент търсенето на 
отговорите на тези въпроси предизвиква у нас 
твърде нерадостни констатации за степента на 
развитие на българския конституционализъм 
и българската демокрация.
Поради непостигане на изискуемото се от 
чл. 151, ал. 1 от Конституцията мнозинство 
от повече от половината от всички съдии 
Конституционният съд
Р Е Ш И :
Отхвърля искането на 51 народни пред-
ставители от 42-рото Народно събрание за 
установяване на противоконституционност на 
Решение на Народното събрание от 4.07.2013 г. 
за предсрочно прекратяване на мандата на 
управителя на Националната здравноосигури-
телна каса Пламен Цеков на основание чл. 19, 
ал. 4, т. 3 от Закона за здравното осигуряване 
(ДВ, бр. 60 от 6.07.2013 г.).
Председател: 
Димитър Токушев
9584
МИНИСТЕРСТВА  
И ДРУГИ ВЕДОМСТВА
МИНИСТЕРСТВО  
НА ПРАВОСЪДИЕТО
ДОГОВОР
за правна помощ по наказателни дела между 
Република България и Кралство Мароко
(Ратифициран със закон, приет от 40-то На-
родно събрание на 20 септември 2007 г. – ДВ, 
бр. 80 от 2007 г. В сила от 21 декември 2013 г.)
Република България и Кралство Мароко, 
наричани по-долу „Договарящи страни“,
водени от желанието да засилят сътрудни-
чеството си в наказателноправната област, се 
споразумяха за следното:
Г л а в а  п ъ р в а
ОБЩИ РАЗПОРЕДБИ
Член 1
Задължение за оказване на правна помощ
1. Договарящите се страни се задължават 
да си оказват взаимно правна помощ по на-
казателни дела в съответствие с разпоредбите 
на този Договор.