Държавен вестник, бр. 36, 2024 г., стр. 10

СТР.  10	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  36
рените лица покритието на правото по чл. 52, 
ал. 1 от Конституцията включва съответен 
обем от здравни услуги и дейности, които се 
конкретизират по ред и условия, определени 
в закон, но тази осигурителна полза следва 
да бъде винаги гарантирана – количествено 
и качествено. 
Чрез въведената с разпоредбата на чл. 55а, 
ал. 2 ЗЗО абсолютна забрана за НЗОК да за-
плаща за медицинска или дентална помощ, 
оказана от лечебните заведения, когато са 
надвишени посочените в техните договори с 
районните здравноосигурителни каси (РЗОК) 
обеми и стойности, правата на здравноосигу-
рените лица се ограничават. Ограничението 
се изразява в невъзможността те да получат 
безплатна болнична или извънболнична по-
мощ тогава, когато са я потърсили от лечебно 
заведение, което е изчерпало установения в 
договора му с РЗОК лимит. При настоящата 
редакция на чл. 55а, ал. 2 ЗЗО възможността 
за избор на изпълнител на медицинска помощ 
може да се упражни само до момента на из-
черпване на определения финансов ресурс за 
съответното лечебно заведение. 
Медицинската помощ, дължима на здравно-
осигурените граждани, има един важен белег, 
произтичащ от чл. 52, ал. 1 от Конституцията: 
да бъде достъпна. Тълкуване на понятието за 
„достъпност“ е направено в практиката на 
Конституционния съд и в доктрината. Според 
Решение № 32 от 1998 г. по к.д. № 29/1998 г. 
понятието за „достъпна медицинска помощ“ 
по смисъла на чл. 52, ал. 1, предл. първо от 
Конституцията следва да се разбира като 
възможност за медицинско лечение на всички 
граждани в случай на заболявания при равни 
условия и еднакви възможности за ползване 
на лечението.
По силата на оспорената норма възмож-
ностите за ползване на лечение в лечебните 
заведения, сключили договор с РЗОК, се 
оказват зависими от непредвидим за пациента 
факт: дали в конкретен момент необходимата 
му медицинска или дентална помощ влиза в 
договорения обем, определен за лечебното 
заведение, или би довела до надхвърлянето му. 
Разпоредбата на чл. 55а, ал. 2 ЗЗО ограничава 
правото на здравно осигуряване по чл. 52, 
ал. 1, предл. първо от Конституцията, защото 
прилагането є не допринася за достъпността 
на медицинската или денталната помощ, а 
точно обратното – прави я по-труднодостъпна. 
Здравноосигурените лица не са преки адресати 
на нормата. Но забраната НЗОК да заплаща 
медицинска или дентална помощ, ако бъде 
оказана от лечебното заведение в нарушение 
на посочените в техните договори по чл. 59, 
ал. 1 ЗЗО обеми и стойности, има ефект и 
по отношение на гражданите – нарушава 
възможността им за избор на изпълнител на 
медицинска помощ.
Съдът не споделя разбирането, че атаку-
ваната норма не лишава здравноосигурените 
лица от достъп до медицинска помощ, а само 
отдалечава във времето момента на нейното 
получаване. За здравноосигурено лице, кое-
то попадне в т.нар. „финансово надлимитно 
пространство“, остава алтернативата или да 
получи помощ в рамките на същия месец, но 
от друг изпълнител на медицинска помощ, 
ненадхвърлил лимита, или да бъде включено в 
листата на чакащите на лечебното заведение, 
което първоначално е избрал. Медицинската 
помощ независимо дали е спешна, или не, 
има смисъл, ако се предостави своевременно. 
Отдалечаването във времето на момента на 
нейното получаване може да нанесе на па-
циента непоправими или трудно поправими 
вреди. В доктрината е изяснено, че получава-
нето на насрещна (срещу надлежно внесени 
здравноосигурителни вноски) престация на 
навременна и достъпна медицинска помощ е 
иманентна част от защитеното съдържание на 
правото на здравно осигуряване и свързаното 
с него право на здраве. 
Неприемливо е и разбирането, че оспо-
рената разпоредба „няма пряка относимост 
към правата на гражданите, а се отнася към 
управлението на набраните средства и тяхното 
разходване за закупуване на здравни дейности 
от лечебни заведения, сключили договор с 
НЗОК, и че тази разпоредба не е пряко свър-
зана с правото да се получава здравна услуга, 
а с отношенията между два равнопоставени 
субекта по договор за закупуване на здравни 
услуги – НЗОК и лечебните заведения. На-
истина финансовият ефект от прилагането 
на правилото на чл. 55а, ал. 2 ЗЗО настъпва 
спрямо изпълнителите на медицинска помощ 
при изпълнение на договорите им по чл. 59, 
ал. 1 ЗЗО с директорите на РЗОК. Изпъл-
нителите на медицинска помощ обаче са 
субектите, които на практика я предоставят 
на здравноосигурените лица. 
По посочените съображения следва да се 
приеме, че разпоредбата на чл. 55а, ал. 2 ЗЗО 
има пряко отношение към конституционното 
право на гражданите на здравно осигуряване, 
като го ограничава. Като всяко конституцион-
но право, и правото на здравно осигуряване 
търпи ограничения. Конституционният съд 
е последователен в позицията си, че ограни-
чения при осъществяването на правото на 
здравно осигуряване са допустими, когато 
са наложителни за защитата на определени 
обществени интереси и са подходящо и въз-
можно най-меко средство за постигане на 
конституционно оправданата цел. 
Разпоредбата, предмет на искането за кон-
трол за конституционност, е нова. Добавена е 
към нормения комплекс на ЗЗО с § 29, т. 16 
от преходните и заключителните разпоредби 
на Закона за бюджета на НЗОК за 2019 г. В