Държавен вестник, бр. 83, 2015 г., стр. 84

СТР.  84	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  83
приложение № 17, които също регламентират 
осъществяване на дистанционна връзка чрез 
използване на преносна мрежа на мобилен 
оператор и SIM карта.
Правното основание за издаване на Наред-
ба № Н-18 от 13.12.2006 г. за регистриране и 
отчитане на продажби в търговските обекти 
чрез фискални устройства е посочено в § 11 от 
преходните и заключителните разпоредби на 
Наредба № Н-18 от 13.12.2006 г. за регистри-
ране и отчитане на продажби в търговските 
обекти чрез фискални устройства: „Наред-
бата се издава на основание чл. 118, ал. 2 и 
4 ЗДДС и чл. 9, ал. 1 от Закона за данъците 
върху доходите на физическите лица.“ По 
силата на чл. 118, ал. 2 ЗДДС (редакцията на 
закона, обн., ДВ, бр. 95 от 2009 г., в сила от 
1.01.2010 г., приложима към датата на издаване 
на процесните норми) фискалните устройства 
задължително имат техническа възможност 
за установяване на дистанционна връзка с 
Националната агенция за приходите. Второто 
изречение на визираната алинея регламентира, 
че техническите изисквания, редът и начинът 
за изграждането и осъществяването на дис-
танционната връзка се уреждат с наредбата 
по ал. 4, като се съгласуват с Българския ин-
ститут по метрология и с Държавната агенция 
за метрологичен и технически надзор. Според 
чл. 118, ал. 4 ЗДДС (редакцията на закона, 
ДВ, бр. 95 от 2009 г., в сила от 1.01.2010 г.) 
прилагането на този член, както и условията, 
редът и начинът за одобряване на типа, за 
отмяна на типа, за въвеждане/извеждане във/
от експлоатация, регистрация, отчитане и сер-
визно обслужване, експертизите и контролът 
на фискалните устройства (електронни касови 
апарати с фискална памет, фискални принтери 
и електронни системи с фискална памет за 
продажба на течни горива), техническите и 
функционалните изисквания към тях, редът 
и начинът за установяване на дистанционна 
връзка с НАП и за издаване на фискални касови 
бележки, както и минималните реквизити на 
фискалните касови бележки се определят с 
наредба на министъра на финансите. В този 
смисъл е и нормата на чл. 9, ал. 1 от Закона за 
данъците върху доходите на физическите лица 
(ЗДДФЛ) в приложимата редакция, действаща 
към датата на издаване на оспорените разпо-
редби, съгласно която данъчно задължените 
лица са длъжни да регистрират и отчитат 
извършените продажби на стоки и услуги 
чрез издаване на фискална касова бележка 
от фискално устройство по ред, определен с 
наредба на министъра на финансите, освен 
когато заплащането се извършва по банков 
път или чрез прихващане. Решаващият съдебен 
състав счита, че при описаната нормативна 
регламентация е налице законова делегация, 
по силата на която законодателят е възло-
жил на министъра на финансите да издаде 
процесната наредба, както и Наредбата за 
изменение и допълнение на Наредба № Н-18 
от 13.12.2006 г. за регистриране и отчитане на 
продажби в търговските обекти чрез фискални 
устройства (ДВ, бр. 49 от 2010 г.), с която е 
уреден оспореният от жалбоподателя начин за 
установяване на дистанционна връзка между 
ФУ и НАП – чрез използване на преносна 
мрежа на мобилен оператор. На настоящия 
съдебен състав е служебно известно влязло-
то в сила Решение № 5079 от 10.04.2013 г. 
на Върховния административен съд, поста-
новено по адм. д. № 9787/2012 г., с което е 
обявена нищожността на Наредба № Н-18 от 
13.12.2006 г. за регистриране и отчитане на 
продажби в търговските обекти чрез фискални 
устройства, в определени части, въвеждащи 
регистриране на продажбите чрез ФУВАК 
(фискално устройство, вградено в автомат за 
самообслужване) и регламентиращи реда и 
начина на регистрация, сервиз, контрол и на-
чин на действие на този вид ФУ. Съдът счита, 
че визираното решение не се отразява върху 
валидността на процесната наредба в остана-
лите є части, доколкото съдебното решение 
има правно действие само спрямо обявените 
за нищожни нормативни текстове, касаещи 
апарати за самообслужване и вградените в тях 
ФУ, които са извън предмета на настоящия 
правен спор. По тези съображения решава-
щият съдебен състав счита, че оспорените 
от сдружението жалбоподател нормативни 
текстове са издадени от овластен за това 
орган – министъра на финансите, в рамките 
на делегираната му компетентност, изрично 
предоставена със закон – чл. 118, ал. 2 и 4 
ЗДДС и чл. 9, ал. 1 ЗДДФЛ.
Настоящият съдебен състав констатира, 
че преди приемане на Наредбата за изме-
нение и допълнение на Наредба № Н-18 от 
13.12.2006 г. за регистриране и отчитане на 
продажби в търговските обекти чрез фискални 
устройства (ДВ, бр. 49 от 29.06.2010 г.) тя е 
надлежно съгласувана с Българския институт 
по метрология и с Държавната агенция за 
метрологичен и технически надзор, което се 
установява по безспорен начин от представе-
ните с преписката и приети като доказател-
ства: писмо изх. № 91-00-579 от 21.06.2010 г. на 
директора на дирекция „Данъчна политика“ в 
Министерството на финансите до Българския 
институт по метрология и Държавната агенция 
за метрологичен и технически надзор и постъ-
пилите писмени становища – изх. № 04-16-09 
от 23.06.2010 г. от Българския институт по 
метрология и изх. № 91-00-579 от 25.06.2010 г. 
от председателя на Държавната агенция за 
метрологичен и технически надзор. С оглед 
на това съдът намира, че е изпълнено зако-
новото изискване, регламентирано в нормата 
на чл. 118, ал. 2, изречение второ от ЗДДС за 
задължително съгласуване. Решаващият съде-
бен състав счита, че в случая е осъществено 
и изискуемото обсъждане на проекта за На-
редба за изменение и допълнение на Наредба 
№ Н-18 от 13.12.2006 г., извършено по реда на