Държавен вестник, бр. 46, 2022 г., стр. 3

БРОЙ  46	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  3  
и че при тази дейност са неприложими изис­
квания за използване на измервателни уреди 
и измерване на отнетите количества в реален 
обем, като същото виждане е споделено и от 
Изпълнителната агенция „Проучване и под­
държане на река Дунав“. Министърът посочва, 
че поради „същностните характеристики на 
водите като общонационален и неделим ре­
сурс“ възприетото законодателно разрешение 
за определяне на таксата защитава интересите 
на обществото и се гарантират конституционно 
защитени ценности, като опазването и възпро­
изводството на околната среда, поддържането 
и разнообразието на живата природа и раз­
умното използване на природните богатства и 
ресурсите на страната (чл. 15), осигуряването 
на здравословна и благоприятна околна среда 
за гражданите (чл. 55), и едновременно с това 
се постига баланс със защитата на свободната 
стопанска инициатива (чл. 19 от Конституци­
ята), както и съответствие с правната уредба 
на Европейския съюз (ЕС). Настоява и че 
оспорената разпоредба на чл. 194, ал. 4, т. 1 
ЗВ напълно съответства на прокламираното в 
чл. 19, ал. 2 от Конституцията задължение на 
държавата да предотврати нелоялната конку­
ренция, тъй като с тази разпоредба фактически 
„се прекратява и порочната практика, при 
която водоползвателите заявяват по-голямо 
количество воден ресурс от потребностите си 
за стопанска дейност, с цел да бъде ограничен 
броят на други титуляри на разрешителни от 
същия воден обект“. Посочва и че дейността 
по изземването на инертни материали от р. 
Дунав е идентифицирана като вид натиск с 
най-голяма тежест при оценка на морфоло­
гичните изменения, което оправдава размер 
на таксата за акумулиране на по-големи при­
ходи за опазване на р. Дунав и за дейности за 
възстановяване на екологичното равновесие 
като мярка за постигане на целите за добро 
състояние на повърхностните водни тела 
съгласно чл. 4 от Директива 2000/60/ЕО и в 
съответствие с чл. 143, т. 1 ЗВ.
Главният прокурор изразява становище, че 
принципите, които са в основата на начина 
на определяне на таксите по тарифата, са 
регламентирани в чл. 192, ал. 1 ЗВ и са свър­
зани с икономическо регулиране, основано на 
„възстановяване на разходите за водни услуги, 
включително на тези за околна среда и за ресур­
са“ и респ. с принципа „замърсителят плаща“. 
Подчертава, че чл. 4 и 13 от тарифата, предмет 
на производството пред тричленния състав на 
ВАС, възпроизвеждат чл. 194, ал. 4, т. 1 ЗВ и 
имат и своя строго специфичен икономически 
ефект, свързан с възможността на държавата 
да планира и предвиди конкретни финансови 
постъпления от ползватели на услугите и да 
ги предвиди при възстановяване на разходите 
за водни услуги. 
Сдружение „Зелени Балкани“ и Българската 
асоциация на водите приемат за безспорно, че 
ползвателите на води и ползвателите на на­
носни отложения не осъществяват идентична 
или сходна дейност и не са част от един и 
същи отрасъл, и подчертават, че начинът на 
определяне на таксите за ползване на наносни 
отложения в ЗВ не създава условия за нело­
ялна конкуренция и не уврежда правата на 
потребителите. Посочват, че разрешителният 
режим по глава четвърта от ЗВ показва ясно 
разграничение между формите и разновидно­
стите на водоползванията, които се отразяват 
в правния режим и различните правни изиск-
вания, квалификации, условия и параметри 
на разрешителните и административните 
производства по тяхното издаване и изменяне. 
Проф. д. ю. н. Георги Пенчев твърди, че 
начинът на определяне на таксата е не само 
законосъобразен и правилен, но е и логичен 
от екологична гледна точка. Посочва, че в 
разрешителното на компетентния орган се 
прогнозира такъв обем ползване на наносни 
отложения, който би следвало да отговаря 
на икономическите интереси на титуляря на 
разрешителното и на екологичните интереси 
на обществото, свързани с разрешаване на 
допустимото антропогенно въздействие вър­
ху околната среда с оглед на недопускане на 
прекомерно природоползване. Изтъква, че 
екологичният аспект на проблема се състои в 
разликата между природните ресурси – обект 
на водоползване (само водна маса), и природ­
ните ресурси – обект на ползване на воден 
обект (в случая – наносни отложения по р. 
Дунав и водохранилищата). Така наречените 
„наносни отложения“ не са водна маса, а 
са твърди частици във водата, намиращи се 
в плаващо състояние или намиращи се на 
дъното на реката или водохранилищата, по­
ради което трябва да се прави разлика между 
вода (водна маса) и специфична земна маса, 
намираща се във водата, респ. става дума за 
различни по вид природни ресурси. Смята за 
правилно от юридическа и екологична гледна 
точка различното определяне на таксите, тъй 
като не е възможно и екологосъобразно да се 
приложи еднакъв (единен) критерий спрямо 
всички видове водоползване, респ. ползване на 
водни обекти, без да се отчитат спецификата на 
съответния природен ресурс, видът и начинът 
на ползването му, екологичните последици от 
ползването му, както и връзката му с други 
природни ресурси. Обратното би означавало 
(и съответно довело до) нерационално при­
родоползване, нарушаващо не само чл. 15 от 
Конституцията, но и разпоредби от общото 
и специалното екологично законодателство 
(напр. принципите по чл. 3, т. 1 и 7 от Закона 
за опазване на околната среда). 
Конституционният съд, като обсъди дово­
дите в искането, релевантната правна уредба и