Държавен вестник, бр. 89, 2013 г., стр. 10

СТР.  10	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  89
ността, но и формално писмено удостоверено 
встъпване с полагане на законоустановена по 
съдържание клетва и подписване на клетвен 
лист (чл. 57 ЗДАНС). Това изискване обаче 
не се отнася за председателя на ДАНС, който 
по силата на чл. 19, ал. 4, т. 1 от Закона за 
администрацията се счита за орган на изпъл­
нителната власт и като такъв поначало не 
отговаря на условията за държавен служител 
(чл. 2, ал. 1 и чл. 3, т. 1 от Закона за дър­
жавния служител).
В изпълнение на службата си непосред­
ствено след избора и полагането на клетвата 
на 14 юни 2013 г. Делян Пеевски е провел 
работни срещи с ръководни служители на 
ДАНС, главния прокурор и министъра на въ­
трешните работи, на които са били обсъдени 
въпроси, свързани със задачите на агенцията 
и взаимодействието є със сродните правоза­
щитни органи и институции. В качеството си 
на новоизбран председател на ДАНС е дал 
и интервю за вестник „Преса“. С тези свои 
действия Пеевски фактически е изпълнявал 
правомощията си по организацията, ръко­
водството и представляването на агенцията 
(чл. 9, ал. 1, т. 1 и 2 ЗДАНС).
Въпросът дали народните представители 
могат да изпълняват и функции като членове 
на държавни агенции е решен с Тълкувателно 
решение № 5/1993 г. по к.д. № 6/1993 г. на 
Конституционния съд, което е дало недвусмис­
лен отговор, че това не се допуска от чл. 68, 
ал. 1, пр. 1 от Конституцията (вж. в същия 
смисъл и мотивите на Решение № 4/1993 г. 
по к.д. № 3/1993 г.). Тази констатация с още 
по-голяма сила важи и за лицето, което е 
ръководител на такава агенция. Понятието 
„държавна служба“ е конституционно, а не 
законово, защото за разкриване на неговото 
съдържание Конституцията не препраща към 
друга законодателна уредба. Това е отразено 
и в трайната практика на Конституционния 
съд – Тълкувателно решение № 5/1993 г. по 
к.д. № 6/1993 г. и Тълкувателно решение 
№ 4/1993 г. по к.д. № 3/1993 г. 
За разлика от несъвместимостта в хипо­
тезата на чл. 68, ал. 1, пр. 2 от Конституци­
ята – извършване на дейност, която според 
закона е несъвместима с положението на 
народен представител, несъвместимостта по 
чл. 68, ал. 1, пр. 1 от Конституцията не е 
обвързана с разпоредбите на друг специален 
закон и не предвижда срок за отстраняване­
то є. Затова в случая прякото действие на 
изричната разпоредба на Основния закон 
изключва приложимостта на чл. 13 от За­
кона за предотвратяване и установяване на 
конфликт на интереси. Следователно към 14 
юни 2013 г., като е изпълнявал държавната 
служба, на която е бил избран, Делян Пеевски 
е изпаднал в състояние на несъвместимост с 
положението на народен представител – ос­
нование за предсрочно прекратяване на 
пълномощията му по чл. 72, ал. 1, т. 3, пр. 2 
от Конституцията.
В становището на Делян Пеевски е на­
правено възражение, че дори и да се приеме, 
че кратковременно е изпълнявал друга дър­
жавна служба, несъвместима с положението 
му на народен представител, впоследствие 
това изпълнение е било преустановено към 
момента на внасянето на искането в Кон­
ституционния съд и няма да бъде налице 
към момента на произнасянето на съда. Тези 
доводи също са неоснователни. Състоянието 
на несъвместимост по смисъла на чл. 68, 
ал. 1 от Конституцията, независимо от не­
говото времетраене, опорочава непоправимо 
депутатския статус. При установяването му 
от Конституционния съд по реда на чл. 72, 
ал. 2, пр. 3 във връзка с ал. 1, т. 3, пр. 2 от 
Конституцията пълномощията на съответния 
народен представител подлежат на предсрочно 
прекратяване. Единственото изключение от 
това принципно положение е предвидено в 
чл. 68, ал. 2 от Конституцията при избиране 
на народен представител за министър, като 
само в този случай депутатските пълномощия 
не се прекратяват, а се прекъсват в периода 
на заемането на поста в изпълнителната власт 
(вж. в този смисъл Тълкувателно решение 
№ 8/1993 г. по к.д. № 5/1993 г. на Конститу­
ционния съд). Когато народен представител 
приема да заеме друга държава длъжност 
освен министър, той поема и евентуалната 
неблагоприятна последица при освобождаване 
от длъжността да не може да бъде възстано­
вен като народен представител.
Възприемането на тезата, че продължител­
ността на несъвместимостта, съответно – пре­
кратяването є към момента на постановяване 
на решението на Конституционния съд по 
чл. 72, ал. 2 от Конституцията, са обстоятел­
ства с правно значение, би създало обективни 
предпоставки за недопустимо заобикаляне на 
съответните конституционни предписания в 
необхванатите от изключението по чл. 68, 
ал. 2 от Конституцията случаи. Тогава, за да 
запазят своя депутатски статус, изпадналите 
в несъвмесимост народни представители биха 
могли само временно да прекъснат несъвмес­
тимата дейност до произнасянето на съда, а 
след постигането на изгодно за тях решение 
да я подновят. Според Конституционния 
съд обаче разпоредбите на Основния закон, 
тълкувани съобразно вложения в тях разум 
и действителното им съдържание, изключват 
възникването на такава абсурдна ситуация.
Накрая намираме, че резултатът от на­
стоящото дело представлява неоправдано 
отклонение от досегашната еднозначна и не­
противоречива практика на Конституционния