Държавен вестник, бр. 46, 2022 г., стр. 15

БРОЙ  46	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  15  
наносни отложения) е дейност, различна от 
водовземането (дейности, свързани с отнемане 
на води от водните обекти). В същото време за 
стопанските субекти, които я осъществяват, не 
са предвидени различни правни условия при 
определяне на таксите и няма предпоставки за 
субективизъм и предоставяне на предимства 
на едни правни субекти спрямо други. 
Изложеното позволява да се заключи, че 
доколкото разпоредбата на чл. 194 ЗВ не урежда 
нито една и съща дейност, нито сходни дейности, 
на субектите, които ги извършват, не се дължи 
еднакво третиране. Поради това чл. 194, ал. 4, 
т. 1 ЗВ не противоречи на конституционния 
принцип на равенство пред закона и на кон­
ституционното изискване на чл. 19, ал. 2 от 
Конституцията законът да създава и гарантира 
еднакви правни условия за осъществяване на 
стопанска дейност.
Предвидената с оспорената законодателна 
разпоредба диференциация не надхвърля преде­
лите на законодателната преценка – тя е в съот­
ветствие с легитимната цел на законодателя да 
се предоставят адекватни гаранции за защитата 
на околната среда, като се съобразяват еколо­
гичните последици от конкретната дейност. В 
случая всички стопански оператори в обхвата 
на чл. 194, ал. 4, т. 1 ЗВ са обединени в една 
и съща група и в оспорената разпоредба не се 
прави разграничаване между тях по някакъв 
признак. Различният ред на изчисляване на 
таксите, предвиден в разпоредбите на чл. 194, 
е израз на, а не в противоречие с изискването 
на чл. 19, ал. 2 от Конституцията законът да 
създава и гарантира еднакви правни условия 
за осъществяване на стопанска дейност.
Предвид изложеното съдът приема, че с 
оспорената законодателна норма не само не 
се нарушава, но се постига ефективно реали­
зиране на принципа законът да гарантира ед­
накви условия за стопанска дейност на всички 
икономически активни субекти, прогласен в 
чл. 19, ал. 2 от Конституцията. 
VІ. Конституционна защита на конкурен­
цията
В искането на тричленния състав на ВАС 
се релевира и виждане за нарушаване на 
конституционната защита на лоялната конку­
ренция, закрепена в чл. 19, ал. 2 от Основния 
закон, чрез нееднаквото третиране на субек-
тите, осъществяващи дейностите, визирани в 
чл. 194 ЗВ.
Конституцията на Република България 
прогласява, че икономиката на Република 
България се основава на свободната сто­
панска инициатива (чл. 19, ал. 1) и за целта 
законът трябва да предотвратява нелоялната 
конкуренция (чл. 19, ал. 2). Затова е в съот­
ветствие с Конституцията закон да налага 
ограничения или да поставя изисквания към 
субектите при осъществяване на определена 
дейност в изпълнение на задължението на 
държавата за предотвратяване на монополиз-
ма, ограничаване на нелоялната конкурен­
ция или защита на потребителя (Решение 
№ 6 от 27 април 2010 г. по к.д. № 16/2009 г.). 
По законодателен ред трябва да се установи 
подходящ правен режим, който успешно да 
може да предотвратява всякаква злоупотреба 
с монополизма, нелоялната конкуренция и 
да защитава потребителя (Решение № 5 от 10 
юли 2008 г. по к.д. № 2/2008 г.).
Разпоредбата на чл. 194, ал. 4, т. 1 ЗВ възпира 
или съществено ограничава порочната прак­
тика водоползвателите да заявяват по-голямо 
количество воден ресурс от потребностите си 
за стопанска дейност, целейки да се ограничи 
броят на други титуляри на разрешителни за 
същия воден обект. Чрез изчисляване на таксата 
на основата на разрешения обем се цели както 
опазване на ресурса от прекомерно изземване, 
така и избягване на „резервиране на права“ без 
реалното им упражняване. Неслучайно чл. 60, 
ал. 5 ЗВ изисква към искането за издаване 
на разрешително за изземването на наносни 
отложения да се приложат и обосновки, из­
числения и доказателства за изпълнение на 
изискванията по чл. 156е, ал. 2 ЗВ. 
Начинът на определяне в ЗВ на таксите 
за ползване на наносни отложения не налага 
монополизъм и не уврежда правата на потре­
бителите, а доколкото ползването на наносни 
отложения може да се извършва и по реда на 
концесионното право като добив на подземни 
богатства като строителни материали по реда 
на Закона за подземните богатства, при което 
плащането е свързано с размера на добития 
ресурс, разпоредбата на чл. 194, ал. 4, т. 1 от 
Закона за водите не създава условия за не­
лоялна конкуренция, доколкото начинът на 
ползване на наносните материали зависи от 
стопанския субект.
Изложеното позволява да се заключи, че 
разпоредбата на чл. 194, ал. 4, т. 1 ЗВ съответ­
ства на закрепеното в чл. 19, ал. 2 от Основния 
закон задължение на държавата да предотвра­
тява нелоялната конкуренция.
В заключение съдът приема, че чл. 194, ал. 4, 
т. 1 от Закона за водите (обн., ДВ, бр. 67 от 
27 юли 1999 г.; посл. изм. и доп., бр. 20 от 11 
март 2022 г.) не противоречи на Конституцията.
Въз основа на изложеното и на основание 
чл. 150, ал. 2 във връзка с чл. 149, ал. 1, т. 2 от 
Конституцията Конституционният съд
Р Е Ш И :
Отхвърля искането на тричленен състав на 
Върховния административен съд за установя­
ване на противоконституционност на чл. 194, 
ал. 4, т. 1 от Закона за водите (обн., ДВ, бр. 67 
от 27 юли 1999 г.; посл. изм. и доп., бр. 20 от 
11 март 2022 г.).
Председател:
Павлина Панова
3682