Държавен вестник, бр. 72, 2002 г., стр. 3

Б Р О Й  72
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  3
Новият закон трябва да се оцени положи-
телно и с оглед стремежа пълно да се уредят
сложни взаимоотношения, свързани с разнород-
ните дейности по опазването на биологичните
видове, включително регламентиране на режи-
ма на търговия и митническия режим, а също и
с ясно разграничаване на компетенциите на
отделните държавни органи и правата и задъл-
женията на физическите и юридическите лица.
Споделям разбирането, че постигането на пъл-
нота на законовата уредба е сигурна предпос-
тавка за ефективност и лесно правоприлагане.
Не на последно място следва да се отличи като
нов и положителен елемент на екологоправна-
та уредба модерното законодателно решение
за определянето на биологичното разнообра-
зие като част от националното богатство, как-
то и на дефинирането на устойчивото управле-
ние на природните ресурси.
Същевременно, наред с безспорните дости-
жения на новоприетия закон като цяло, отдел-
ни негови разпоредби пораждат според мен
противоречиви или негативни оценки, включи-
телно и основателни съмнения за противокон-
ституционност. Мотивите ми за връщане на
закона са свързани със защита на социално
значими интереси във връзка с опазване на
околната среда и целят постигане на ефектив-
ност на законовата уредба.
Връщам Закона за биологичното разнооб-
разие за ново обсъждане, като оспорвам чл. 31,
32, 33 и 34, а също и § 9 и 11 от преходните и
заключителните разпоредби.
Конкретните ми мотиви са:
1. Намирам за противоречива, неясна и не-
целесъобразна правната уредба, създадена с
чл. 31, 32, 33 и 34 от новоприетия Закон за био-
логичното разнообразие. С основния еко-
логичен закон—Закона за опазване на околна-
та среда (ЗООС), ясно и конкретно са регла-
ментирани случаите на задължително подлага-
не на оценка на въздействие върху околната
среда (ОВОС) и реда, по който следва да се
извършва тази оценка. С посочените текстове
от новоприетия закон се създава паралелна
уредба и се въвежда субсидиарна процедура—
тази на екологична оценка (чл. 31), чийто ред
за извършване не е регламентиран. На практи-
ка, задължителното подлагане на ОВОС на
плановете и програмите по чл. 20, ал. 1, т. 2 и 3
от ЗООС се изключва и приложението на про-
цедурата за ОВОС се ограничава само до инвес-
тиционни предложения, които са само един от
случаите на задължително подлагане на ОВОС,
уредени сега в закона.
С чл. 33 от новоприетия Закон за биологич-
ното разнообразие се прави и отстъпление от
принципа, установен в чл. 23в ЗООС—да се заб-
раняват или спират дейностите или проектите,
за които ОВОС е отрицателна. Възвръща се
стара и отречена практика (срв. чл. 24 от отме-
нения Закон за опазване на въздуха, водите и
почвата от замърсяване), когато на изпълни-
телната власт се дава право по преценка за це-
лесъобразност да разрешава осъществяването
на дейности, за които предварително се знае, че
нарушават целостта на околната среда и могат
да окажат значително отрицателно въздейст-
вие върху защитените зони. Въведеното изклю-
чение обезсмисля задължителността и самото
извършване на ОВОС като основен преванти-
вен механизъм за недопускане на негативни
въздействия върху околната среда.
2. С § 9 от преходните и заключителните
разпоредби (ПЗР) на новоприетия Закон за
биологичното разнообразие се отменя изцяло
Законът за защита на природата. Считам, че с
тази отмяна се нарушава системността в еколо-
гичното законодателство и по-специално то се
лишава от редица общи норми-принципи, рег-
ламентиращи дейността по защита на природа-
та. Не може да има съмнение, че повече от
нормите на Закона за защита на природата (ЗЗП)
се остарели, дори по изказа си—архаични. Но
докато верните принципни идеи, които те отра-
зяват, не бъдат развити в пълнота в нормите на
модерното екологично законодателство, не
следва с лека ръка да се отказваме от тях. След-
ва да се отчете, че и редица подзаконови норма-
тивни актове, регулиращи отношения по опаз-
ване на околната среда, са издадени въз основа
на ЗЗП и с неговата отмяна ще загубят сила.
Съществуващите общи законови норми са от
изключително значение за осигуряване на един-
ството и системността на нормативната уред-
ба. Ето защо считам, че § 9 от ПЗР на Закона за
биологичното разнообразие следва да отменя
само частично Закона за защита на природа-
та—в частта му, която по предмет на регулация
се припокрива с новоприетия закон (срв. глава
“III. Защитени природни обекти” от ЗЗП).
3. Съществени възражения предизвиква § 11
от ПЗР на новоприетия Закон за биологичното
разнообразие, с който се изменят и допълват
важни текстове от Закона за защитените тери-
тории (ЗЗТ). По отношение на тези изменения
отделни народни представители изказват и съ-
ображения за противоконституционност, кои-
то могат да бъдат оценени и като основателни.
А) На пръв поглед с разпоредбите на т. 2 и
3 на § 11 от ПЗР на новоприетия Закон за био-
логичното разнообразие като че ли се въвежда
по-голяма процедурна прецизност. Те опреде-
лят правата на министъра на околната среда и
водите във връзка с обявяването и промените
в защитените територии. С новосъздадената
ал. 5 на чл. 38 от ЗЗТ се разширява оператив-
ната самостоятелност на министъра в тази
насока.
Същевременно се разширяват и правомощи-
ята му по т. 4 във връзка с т. 10 и 11 на същия
§ 11 от ПЗР на Закона за биологичното разно-
образие. Тези разпоредби, от една страна, от-
менят (заличават) установените със закон гра-