Държавен вестник, бр. 5, 2000 г., стр. 9

Б Р О Й 5
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  9
създаден с постановление на Министерския
съвет, да издава индивидуални, а не и норма-
тивни административни актове, както и на чл. 2,
ал. 1, т. 11 от приложението към чл. 1 от Поста-
новление № 136 на Министерския съвет от
2.IV.1997 г., са неоснователни. Налице е специ-
ална законова делегация, предоставяща право-
то на КМФВС да издава нормативни актове в
рамките на своята компетентност. В изпълне-
ние на нея е издадена и наредбата. Това я прави
конституционосъобразна и законосъобразна.
С оглед на изложеното твърдението, че На-
редба № 2 от 1999 г. като нормативен акт е изда-
дена при пълна липса на компетентност, е неос-
нователно и като такова съдът го отхвърля.
Не се споделят и доводите за нищожност на
обжалвания акт поради неспазването на уста-
новената форма. Като такова се сочи обстоя-
телството, че наредбата е следвало да бъде при-
ета с постановление на Министерския съвет,
обнародвано в “Държавен вестник”, а в случая
същата е приета и обнародвана единствено като
акт на КМФВС.
Мотивите в тази насока са неоснователни.
Изложено бе по-горе, че чл. 8, ал. 4 от Зако-
на за физическото възпитание и спорта делеги-
ра на комитета самостоятелни правомощия да
издава наредби и инструкции при провеждана-
та от него държавна политика в областта на
физическото възпитание и спорта. В съответс-
твие с тази делегация е издадена и наредбата,
което изрично е посочено в § 6 от преходните и
заключителните разпоредби. При издаването
на нормативен акт на това основание не е необ-
ходимо приемането му да се извършва с поста-
новление на Министерския съвет. Твърдение-
то, че наредбата следва да се приеме с акт на
Министерския съвет, би имало логика в хипо-
тезата на чл. 2, ал. 1, т. 11 към чл. 1 от Поста-
новление № 136 на Министерския съвет от
1997 г., т.е. когато КМФВС изготвя и предлага
на Министерския съвет проект на нормативен
акт в областта на спорта или социалния тури-
зъм. Това в конкретния случай не е налице,
поради което доводите в тази насока за нищож-
ност на нормативния акт не се възприемат.
По същите доводи не се възприемат и твър-
денията на жалбоподателя за отмяна на наред-
бата като издадена в противоречие с админист-
ративнопроизводствените правила, установени
с чл. 2, ал. 1, т. 11 от Постановление № 36 на
Министерския съвет от 1997 г. Установените в
този текст правила за приемане на нормативен
акт в случая са неприложими поради наличието
на самостоятелно законово основание за изда-
ването на наредбата—чл. 8, ал. 4 ЗФВС.
Неоснователен е и доводът за незаконо-
съобразност на Наредба № 2 от 1999 г. на КМФВС
като противоречаща на целите на закона.
В тази насока се твърди, че със Закона за
физическото възпитание и спорта се цели по-
добряването на здравето и физическото разви-
тие на нацията (чл. 2, ал. 1) и създаването на
необходимите условия за системно практикува-
не на физически упражнения и спорт и издигане
спортния престиж на нацията като приоритетно
направление от социалната политика на държа-
вата и общините (чл. 2, ал. 2), а с възлагането на
тази проблематика на отделен орган на изпъл-
нителната власт се води до подчиняването на
държавната политика на ведомствени интереси,
което е в противоречие с целите на закона.
Изложените съображения са неоснователни.
Както вече се посочи, Министерският съвет
е висш орган на изпълнителната власт с обща
компетентност. За изпълнение на конституци-
онните му правомощия Конституцията му е
предоставила правото да създава със свои акто-
ве непредвидени в Конституцията администра-
тивни органи и да определя тяхното устройство
и компетентност. По силата на тези правомо-
щия е създаден и КМФВС като специализиран
орган при Министерския съвет за провеждане
на държавната политика в областта на физи-
ческото възпитание и спорта. Създаването на
този орган и възлагането му да провежда дър-
жавната политика в тази област не противоре-
чи на целите на закона. И не подчинява дър-
жавната политика на ведомствените интереси
на комитета. Министерският съвет упражнява
конституционните си правомощия с помощта
на свои органи, които той ръководи и контро-
лира. В неговите правомощия е той по свой
почин да отмени онези актове на държавните
институции, имащи функции във връзка с осъ-
ществяването на изпълнителната власт, когато
счете, че същите са в противоречие със задъл-
женията му за цялостното управление на стра-
ната съгласно разпоредбата на чл. 107 от Кон-
ституцията на Република България.
Поради това доводите за отмяна на Наредба
№ 2 от 1999 г. на КМФВС като противоречаща
на целите на закона не се възприемат.
Доводите на жалбоподателя за противоречие
на нормата на чл. 30 от Наредба № 2 от 1999 г. на
КМФВС с материалноправните норми на чл. 146
от Закона за лицата и семейството (ЗЛС) и чл. 252,
т. 4 от Търговския закон (ТЗ) в частта относно
недоброволното прекратяване на юридическите
лица и заличаването им от търговския регистър
по искане на КМФВС са основателни.
В цитирания по-горе текст на наредбата е
предвидено, че “При отнет лиценз на спортна
организация в резултат на констатирани нару-
шения при извършване на дейността є или за
нарушаване на разпоредбите на ЗФВС, ЗЛС или
тази наредба, или за неизпълнение на финансо-
ви задължения към държавата и общините,
както и при изпадане в неплатежоспособност,
КМФВС като специализиран орган за провеж-
дане на държавната политика в областта на
спорта може да сезира прокуратурата за тези
нарушения или да поиска от съответния окръ-
жен съд да прекрати и заличи от търговския
регистър като юридическо лице съответната
спортна организация.”