Държавен вестник, бр. 82, 2002 г., стр. 11

Б Р О Й  82
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  11
Имунохистохимични изследвания:
1. Имунохистохимично типизиране на лимфоми:
CD за В клетки, CD за T клетки, за капа- и ламбда-
вериги,имуноглобулини A,G,M, LCA (Leukocyte Common
Antigen), CD30, CD68—за хистиоци.
2. Имунохистохимични изследвания за интермедиер-
ни филаменти—цитокератини, дезмин, виментин, ГФКБ.
3. Доказване на PSA (Prostate Specific Antigen).
4. Доказване на антигени на нервна и невроендок-
ринна тъкан—хромогранин, неврон-специфична енола-
за, S-100 protein.
5. Доказване на епителнотъканни антигени—EMA,
цитокератини.
6. Имунохистохимични за пролиферативни маркери.
7. Имунохистохимично изследване на генни про-
дукти.
8. Доказване на туморно-специфични маркери—за
меланом и др.
Електронномикроскопско изследване
Б. Отделения по клинична патология към областни
болници.
Те извършват медицински дейности както при гру-
па А, като задължително се прилагат следните методи:
Хистологични:
1. Рутинно оцветяване с хемалаун-еозин (Hema-
toxylin-eosin).
2. Оцветяване за амилоид с конгорот (Congo red).
3. Оцветяване по Ван Гизон (van Gieson-v.G.) за
съединителна тъкан.
4. Оцветяване за метахромазия: толуидин или ал-
циан.
5. Оцветяване за еластични влакна с орсеин.
6. Оцветяване за ретикулни влакна по Гомори
(Gomori).
7. PAS-реакция за гликоген и неутрални мукополи-
захариди (контрол с амилаза).
8. Оцветяване за меланин по Масон—Фонтана
(Masson—Fontana).
9. Оцветяване за желязо по Перлс (Perls).
10. Оцветяване за мазнини със Судан III (Sudan III),
Оил-ред (Oil red).
11. Оцветяване за туберкулозни бактерии по Цил-
Нилсен (Ziehl—Nielsen).
12. Оцветяване по Ли (Lie) за исхемични промени в
миокарда.
13. Оцветяване за фибрин по Вайгерт (Weigert).
Цитологични:
Оцветяване с Хематоксилин—еозин.
Оцветяване по Гимза (Giemsa).
Оцветяване по Май-Грюнвалд-Гимза (May-
Grunwald-Giemsa).
В. Отделения по клинична патология към районни
болници, ДКЦ-та и самостоятелни лаборатории.
Списък на медицински услуги—както при група А,
като задължително се спазват следните методи:
Списък на процедури (методики)
1. Рутинно оцветяване с хемалаун-еозин (Hema-
toxylin-eosin).
2. Оцветяване по Ван Гизон (van Gieson-v.G.) за
съединителна тъкан.
3. Оцветяване за ретикулни влакна по Гомори
(Gomori).
4. PAS-реакция за гликоген и неутрални мукополи-
захариди (контрол с амилаза).
5. Трихромно оцветяване (Малори, Масон или Азан).
Цитологични:
Оцветяване с Хематоксилин—еозин.
Оцветяване по Гимза (Giemsa).
Оцветяване по Май-Грюнвалд-Гимза (May-
Grunwald-Giemsa).
Раздел VI
Стандарти на биопсичното изследване
Биопсичното изследване е система от последова-
телно, методично и професионално изпълнение на след-
ните процедури:
1. Приемане и идентификация на биопсичния ма-
териал.
Материалите се приемат от дежурния лаборант по
биопсии, който проверява за всяка биопсия дали са
спазени следните изисквания:
1.1. материалът се идентифицира в присъствие на
служител от клиниката, която иска изследването;
1.2. всеки материал е етикетиран с трите имена,
възрастта на пациента и клиниката, която го изпраща;
1.3. всеки материал се придружава от фиш, съдър-
жащ всички необходими клинични данни, попълнени в
съответните графи (приложения 1, 2, 3); материалът в
стъклениците е поставен в 10 % -ов разтвор на форма-
лин; видът му отговаря на описанието във фиша;.
1.4. имената на пациента върху фиша и контейнера
да съвпадат;
1.5. броят на изпратените материали, написани във
фиша, съответстват на действителните;
1.6. при несъответствие на данните своевременно
да се уведомяват дежурният патолог и лекарят, поис-
кал морфологично изследване;
1.7. лаборантът се подписва в тетрадка, че е приел
пробата за изследване и посочва датата, евентуално часа
на приемането;
1.8. по време на приемането се отбелязва състояни-
ето на материала—дали е фиксиран, достатъчно коли-
чество фиксираща течност, автолизиран, изсъхнал и др.
2. Обработка на хистологичните материали за хис-
тологично изследване.
2.1. Извършва се от дежурните патолог и лаборант
в деня на постъпването (ако материалът е постъпил до
13 ч.) или най-късно на другия ден.
2.2. Преди пускане на материала дежурният пато-
лог проверява отново неговата идентификация и ко-
ректността на клиничната част на “Искане за хистопа-
тологично изследване” (приложение № 3).
2.3. Отбелязват се датата на пускане и имената на
патолога и на лаборанта.
2.4. Извършва се подробно макроскопско описание
на материала, евентуално фотодокументация. Описа-
нието включва:
а) вид и големина в размери;
б) тегло на изпратения орган или част от него;
в) патологичния процес отделно с всичките му ха-
рактеристики (цвят, консистенция, некрози, кисти и др.)
с акцент върху границата със здрава тъкан;
г) резекционните линии.
2.5. Всяко късче за хистологично изследване полу-
чава отделен номер, който се отбелязва в “Искането за
хистопатологично изследване” и се пуска се в отделно
шишенце със съответния номер.
2.6. Записва се състоянието на тъканта—фиксирана
или не; ако фиксацията е неподходяща или не е извър-
шена, това също се отразява в “ИСКАНЕТО”.
2.7. Кюртажните материали и тези от трансурет-
рална резекция (ТУР) се поставят за фиксация и се водят
за лабораторна обработка в отделни марли. Изследва
се целият материал, разпределен равномерно.
2.8. Късчетата за хистологично изследване не тряб-
ва да превишават 2 Ч 1 см при дебелина 3 мм.
2.9. От резекционните материали по принцип се пази
резерв поне до една седмица след изпращане на биоп-
сичния отговор.
2.10. Дежурният патолог определя необходими ли
са допълнителни оцветявания, серийно изследване, ако
това може да се извърши по време на пускането.
2.11. По преценка на патолога се отделя материал
за електронномикроскопско или други изследвания.
3. Процедура на рутинно хистологично изследване
на тъканите.
3.1. Същност. Хистологичното изследване на мате-
риала включва:
—хистологична обработка на материала с пригот-
вяне на хистологични препарати;
—оценка на препаратите от патолога с цел поставя-
не на морфологична диагноза.