Държавен вестник, бр. 48, 2017 г., стр. 11

БРОЙ  48	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  11  
нейната крайна цел е осигуряване върховен-
ството на правото, управление на обществото 
единствено под властта на закона. Дейността 
є трябва да е съвместима едновременно с 
публичния интерес и утвърдените фунда-
ментални правни принципи, което изисква 
точен баланс между независимостта на про-
куратурата и демократичните механизми за 
наблюдение върху нея.
В сложния комплекс на сътрудничество 
между държавни органи и взаимно сдържане 
Народното събрание като орган, формиращ 
наказателната политика, разполага и с не-
обходимите средства за наблюдение и про-
верка на другите власти в тази сфера. Тези 
средства обаче в съответствие с принципа за 
разделение на властите не могат да бъдат от 
такова естество, че да позволят навлизане в 
същността на компетентност на съдебната 
власт, чието предназначение е осъществяване 
на правозащитната функция на държавата, и 
в частност – в компетентността на прокура-
турата да следи за спазването на законността 
чрез конституционно предписаните способи 
в чл. 127 от Конституцията. Основният закон 
ясно е установил пределите на сдържащите 
действия на законодателя по отношение 
на прокуратурата като част от съдебната 
власт – до годишните доклади, както и други 
доклади, които са с предмет, съобразен с из-
искването всяка власт да остане в границите 
на осъществявана от нея конституционно 
възложена власт. 
Не може да бъде отречена възможността 
при необходимост, свързана със защита на 
националната сигурност, значимостта на 
случая и неговия обществен отзвук, главният 
прокурор по собствена инициатива да предос-
тави на Народното събрание информация по 
отделно наказателно производство, ако това 
се налага за упражняване на някое от парла-
ментарните правомощия – предприемане на 
законодателни промени, осъществяване на 
контрол върху органите на изпълнителната 
власт и т.н. Това би било израз на съвместимо 
с Конституцията сътрудничество между обо-
собените от нея независими власти. Разбира 
се, право на главния прокурор е да определи 
обема на информацията, както и да избере 
най-подходящия момент за нейното предоста-
вяне, така че докладът му да не постави под 
въпрос независимостта на прокуратурата или 
да накърни осъществяването на конституци-
онните є функции (например функцията по 
разследването чрез разкриване на следстве- 
ната тайна). 
Народното събрание не само формира 
държавната политика за противодействие на 
престъпността, но и разполага с възможност 
за балансиране на дейността на държавните 
органи, предназначени да я осъществяват, 
включително и да се информира за по-
стигнатите в този процес резултати чрез 
конституционно предвидените аналитични 
доклади по тема в рамките на очертания от 
Конституцията предмет (изречение второ на 
чл. 84, т. 16).
В конкретния случай Конституционният 
съд не се отклонява от своето разбиране в 
унисон с цитираното тълкувателно Решение 
№ 8/2005 г., че по отношение на органите на 
съдебната власт правомощията на Народното 
събрание, свързани с наблюдение и анализ 
на резултатите от държавната политика за 
противодействие на престъпността, не бива 
да се отъждествяват с класическите фор-
ми на парламентарен контрол, присъщи за 
взаимоотношенията между законодателна 
и изпълнителна власт, защото би довело до 
такава намеса, която променя фундамента, 
върху който е изграден конституционният 
модел на държавата. 
При така очертаните по-горе изходни по-
ложения се достига до извод, че докладът по 
чл. 84, т. 16, изречение второ от Конститу-
цията не следва да се основава на конкретно 
наказателно производство, защото по този 
начин съществува риск от засягане по консти-
туционно недопустим начин независимостта 
на съдебната власт и до нарушаване на ус-
тановения в Конституцията баланс между 
властите в противоречие с основните прин-
ципи на установеното държавно управление, 
изградено върху конституционния принцип за 
разделение на властите, съществена гаранция 
за спазването на който е независимостта на 
съдебната власт. Това разбиране съвпада и с 
виждането на Конституционния съд в Реше-
ние № 9/2011 г. по дело № 7/2011 г., че „като 
държавни органи прокуратурата и следствието 
не трябва да предоставят на народните пред-
ставители сведения и документи, когато те 
представляват следствена тайна“. Досъдебната 
фаза на наказателния процес не е публична 
и материалите по разследването не могат да 
бъдат разгласявани без разрешение на на-
блюдаващия прокурор (чл. 198, ал. 1 НПК). 
Предоставянето по искане на Народното 
събрание на информация, представляваща 
следствена тайна, в доклад на главния проку-
рор по конкретно наказателно производство 
крие риск от препятстване на ефективността 
и шансовете за успешно финализиране на 
разследването, отговорност за което в крайна 
сметка носи прокуратурата. Създава се въз-
можност да се стигне до осуетяване разкрива-
нето на истината в досъдебното производство. 
Осведомяването на депутатите за предмета 
на конкретно наказателно производство, за 
извършени действия по разследването, за 
събраните доказателства или за предстоящи 
процесуални действия може да доведе и до 
нарушаване на редица права, включително 
и на правото на личен и семеен живот по