Държавен вестник, бр. 78, 2022 г., стр. 10

СТР.  10	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  78
торите (уредбата на този въпрос се съдържа 
в закона). Очевидно от това обаче не следва, 
че по смисъла на Конституцията мандатите 
им не подлежат на прекратяване на каквото 
и да е основание. Нещо повече, чл. 48 ЗСВ 
урежда основанията и реда за освобождаване 
от длъжност на главния инспектор и инспек-
торите само „преди изтичане на мандата им“ 
и в този смисъл законодателят мълчаливо (но 
очевидно) приема прекратяване на мандата 
с изтичане на срока за толкова естествено и 
подразбиращо се, че не се нуждае от нарочна 
регламентация. 
Независимо от горното обръщаме внима-
ние, че ако по тълкувателен път се изведе 
принцип на непрекъснатост при упражнява-
не на функцията на държавните органи и в 
частност на Инспектората към ВСС, който 
да дерогира установената в Конституцията 
времева рамка на овластяването на неговите 
членове, този принцип би следвало да е при-
ложим към всички хипотези на прекратяване 
на мандата, а не само към тази на изтичане 
на неговия срок (в противен случай самият 
принцип на непрекъснатост би се обезсми-
слил, тъй като по естеството си не би могъл 
да търпи изключения, щом Конституцията 
не допуска функционирането на органа да 
бъде преустановено). Иначе казано, този 
принцип предполага конструкция, която да 
гарантира, че във всички случаи органът 
ще функционира и не би могъл да възникне 
конституционно недопустима празнота при 
упражняване на предоставената му ком-
петентност. Това би се отнасяло например 
и за случаите на подадена оставка (според 
чл. 48, ал. 1, т. 1 ЗСВ главният инспектор и 
инспекторите се освобождават предсрочно от 
длъжност поради подадена оставка, за която 
законът не предвижда необходимост от акт 
на приемане). Но ако Конституцията изисква 
непрекъснато функциониране на Инспекто-
рата към ВСС, биха ли могли всички негови 
членове да подадат оставка? При прилагане 
на принципа на континюитета отговорът ще 
е отрицателен, защото като резултат няма да 
има функциониращ Инспекторат (тъкмо във 
връзка с това цитираният чл. 12, ал. 7 ЗБНБ 
опитва да примири двата принципа – на кон-
тинюитета и на свободната воля, чийто израз 
е подадената оставка). Само че отказът да се 
приеме подадена оставка би противоречал на 
„правото на свободна воля (чл. 6, ал. 1)“, както 
и на „правото на свободен избор на професия 
и място на работа (чл. 48, ал. 3)“ – Решение 
№ 2 от 30.01.2018 г. по к. д. № 8/2017 г. Както 
е посочено във вече цитираното Тълкува-
телно решение № 13 от 2010 г., самата Кон-
ституция не изключва хипотези, при които 
даден орган обективно не е в състояние да 
функционира, и в тези случаи принципът на 
непрекъсваемостта очевидно няма как да бъде 
приложен. По същия начин няма как да се 
обезпечи функционирането на Инспектората, 
ако всички или повечето му членове починат, 
изпаднат в трайна фактическа невъзможност 
да изпълняват задълженията си повече от 
една година, не отстранят несъвместимост и 
пр. (чл. 48, ал. 1 ЗСВ).
Обстоятелството, че даден орган има 
конституционна регламентация, подчерта-
ваща значението му за функционирането на 
държавата, не може да е аргумент за обо-
сноваване и абсолютизиране на принципа на 
континюитета по отношение на него. Според 
чл. 91а от Конституцията такъв орган е на-
пример омбудсманът, но законът не урежда 
по какъв начин се обезпечава функцията на 
омбудсмана при предсрочно прекратяване на 
мандатите на омбудсмана и на заместник-
омбудсмана – например поради подаване на 
оставка, която не подлежи на приемане, а 
само на обявяване от председателя на На-
родното събрание (чл. 15, ал. 2 във връзка с 
ал. 1, т. 6 от Закона за омбудсмана). В този 
случай очевидно тази функция няма да се 
осъществява през неопределен период от 
време до избора на нов омбудсман, което не 
може да бъде преодоляно с каквато и да е 
тълкувателна конструкция. Ще е пресилено 
обаче да се поддържа, че държавният ред би 
бил недопустимо подкопан от конституционна 
гледна точка, ако за определен период от вре-
ме конституционната функция на омбудсмана 
не се осъществява поради липса на титуляр. 
Именно затова и в многократно цитираното 
Решение № 13 от 2010 г. недвусмислено е 
заявено, че в определени случаи функциони-
рането на даден орган може да е обективно 
невъзможно. Опитът да се преодолее тази 
произтичаща от живота невъзможност със 
средствата на правото е в състояние по-скоро 
да компрометира средството (в случая Кон-
ституцията), отколкото да постигне устойчив, 
убедителен и ефективен резултат.
В случая с Инспектората към ВСС, обус-
ловил необходимост от исканото тълкуване 
на Конституцията, е налице неуредена в 
Конституцията хипотеза, предизвикана от 
бездействието на органа по избирането, ко-
ято обаче не е основание да формулираме 
универсален принцип, дописвайки Основния 
закон, като при това прилагането на този 
принцип към други хипотези на невъзмож-
ност органът да изпълнява функциите си 
(например оставка на всички негови членове) 
е очевидно невъзможно, а това обезсмисля 
компромиса с установеното в Конституция-
та времево ограничаване на овластяването, 
какъвто компромис този принцип налага. 
Как се прилага принципът на континюитета 
например при смърт или трайна фактическа 
невъзможност да изпълняват функциите си 
всички или повечето членове на колективния 
орган, при установяване на несъвместимост 
и пр.? Примерите изглеждат екзотични до 
степен на невероятност, но такава е и хипо-