Държавен вестник, бр. 113, 2004 г., стр. 141

Б Р О Й  113
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  141
те и пасивите. Лошото качество на активите е един от
основните възможни фактори за разминаване в паде-
жите, поради невъзможността последните да бъдат из-
платени, както е договорено. “Стопанска и инвестици-
онна банка”—АД (СИБАНК), следи постоянно струк-
турата на пасива и среднодневните плащания, като
определя необходимите ликвидни средства. Банката
осигурява непрекъснат контрол върху ликвидността,
като се базира както на изискванията на банковото за-
конодателство, така и на международните стандарти в
тази област. Като принципна постановка управлението
на ликвидния риск се базира на взаимосвързаното уп-
равление на активите и пасивите. Управлението на
активите обхваща начина и реда на разпределението
им в различни групи, аналитичното им структуриране
във всяка отделна група, като основно значение имат
формирането на портфейла от ценни книжа и кредит-
ният портфейл. Целта е банката да си осигури адекват-
на наличност от ликвидни активи за посрещане на не-
предвидени нужди, като информацията се набавя чрез
анализ на касовата наличност и анализ на качествените
активи, за които има осигурен пазар. Банката оценява
степента на ликвидност на активите по следните крите-
рии: незабавна възможност за бързо покриване изтича-
нето на средства; мобилизационна способност на акти-
вите за бързото им трансформиране в налични средст-
ва. Банката не разчита единствено на управлението на
активите за поддържане на своята ликвидност, но въп-
реки това се концентрира както върху оптимизиране на
кредитния портфейл, така и в поддържане на опреде-
лен размер на ликвидни активи. Размерът на ликвидни-
те активи се съобразява със стабилността на депозит-
ната структура и по-бързото развитие на инвестицион-
ния портфейл. Последното засяга не само поддържане-
то на оптимална ликвидност, но и в най-голяма степен
отговаря на специализацията и на избраната стратегия
на банката. Управление на пасивите—изразява се в
дейността на банката за привличане на средства от
различни източници и съответните комбинации между
тях. Като принцип в дейността на банката е залегнало
правилото, че краткосрочните пасиви само в краен
случай могат да се трансформират в дългосрочни акти-
ви. За целите на оптимизирането на общия ликвиден
риск и неговото регулиране банката използва позици-
онно и балансирано (съвместно) управление на активи-
те и пасивите. Основните принципи, заложени при при-
лагането на този метод, се свеждат до: контрол върху
стойностите, различните позиции, възвръщаемостта и
цената едновременно на активите и пасивите с оглед
постигане краткосрочните и дългосрочните цели на
банката; координирано управление на активите и паси-
вите чрез максимизиране на разликата между приходи-
те от доходоносните активи и цената на пасивите, опти-
мално покритие на активите и пасивите по срочност,
така че дадено количество активи да се обръща в ресурс
в приблизително същото време, в което пасивите ста-
ват платими; оперативно управление на ежедневната
ликвидност и на състоянието на разплащателната смет-
ка на банката в БНБ. 2. Кредитен риск: Кредитният
риск е вероятността банката да понесе загуби от невъз-
можността нейни клиенти—кредитополучатели, да по-
гасяват регулярно (в предварително договорени сроко-
ве и размери) задълженията си към кредитиращата ин-
ституция. В своята стратегия “Стопанска и инвестици-
онна банка”—АД (СИБАНК), се ориентира на първо
място към умерен консерватизъм в областта на кре-
дитните операции. Освен това кредитният портфейл е
добре диверсифициран както по отношение на отрасло-
вата принадлежност на кредитополучателите, така и
по срочност на отпуснатите и предстоящи за разреша-
ване кредити. По отношение на кредитоискателите е
разработена система от критерии, на които те следва да
отговарят. Освен това всеки кредитоискател внимателно
се оценява по различни показатели, обхващащи оценка
на рентабилността, ликвидността, задлъжнялостта,
както и цялостна оценка на конкретния бранш. “Сто-
панска и инвестиционна банка”—АД (СИБАНК), е за-
ложила като основополагащ момент в своята кредитна
политика стратегия към висока и надеждна степен на
обезпеченост на своите кредитни ангажименти и съоб-
разява обема на ресурсите за кредитиране в съответст-
вие с изискуемата оптимална ликвидност на банката. 3.
Контрагентски риск—рискът, възникващ от възмож-
ността контрагентът да не изпълни свое задължение
към банката и се изразява със: суверенен риск—невъз-
можност или нежелание на правителството на една дър-
жава да обслужва своите задължения; държавен риск—
рискът от неблагоприятни промени в общественополи-
тическата и/или икономическата обстановка, вследст-
вие на които банката би поела допълнителни полити-
чески и други рискове—мораториум върху плащанията
по дълг, невъзможност за конвертиране на една валута
в друга и др.; банков риск—рискът от влошаване на
финансовото състояние на определена банка контра-
гент, включително изпадане в неплатежоспособност,
вследствие на което банката би поела допълнителни
рискове или понесла загуби; сетълмент риск—рискът
за банката, възникващ от възможността тя да не полу-
чи насрещни парични средства или финансови инстру-
менти от контрагент на датата на сетълмент, след като
е изпълнила своето задължение по: валутни сделки—
спот, форуърд, суап, други дериватни сделки; сделки с
финансови активи (ценни книжа); сделки с други акти-
ви. Оценката на риска към контрагенти се измерва чрез
определянето на вътрешен рейтинг на база официални
рейтинги или служебен (вътрешен) рейтинг. При липса
на официални рейтинги се прилага  методиката на мо-
дела CAMELS за финансов анализ и определяне на
вътрешен рейтинг на контрагента. Тя се базира на ана-
лизиране на минимум от данни за оценявания контра-
гент. Въз основа на така получените рейтинги се опре-
деля лимит към всеки отделен контрагент. Цялостната
методика за определяне на лимити се основава на зако-
новите ограничения за големите експозиции на банки-
те съгласно Закона за банките и Наредба № 7 на БНБ за
големите експозиции на банките, както и на служебен
рейтинг, представляващ точкова оценка за: качество на
активите, капиталова адекватност, доходност, ликвид-
ност, качество на мениджмънта и др. 4. Капиталов риск:
Kапиталовият риск отразява степента на задлъжнялост
на дадена банкова институция. В тази връзка капиталът
на банката изпълнява защитна функция за кредиторите
при евентуални загуби на банката. Капиталовият риск е
в пряка и тясна зависимост от кредитния, лихвения и
ликвидния риск. Темповете на растеж на общата сума на
активите на банката изискват съответното нарастване
на собствения є капитал както чрез капитализиране
на текущия финансов резултат, така и чрез увеличение
на основния капитал с вноски от страна на акционери-
те. “Стопанска и инвестиционна банка”—АД (СИ-
БАНК), използва активно и двата инструмента за уве-
личаване на собствения си капитал с цел осигуряване
на по-нататъшен растеж на активите и финансовия
резултат. 5. Регулативен риск. В банковия сектор ос-
новният регулативен риск е свързан с възможността за
промени в нормативната база, регламентираща дей-
ността на банките и изискванията относно показатели-
те за “качество” на капитала, ликвидността и кредит-
ната дейност. 3. Обща информация и перспективи пред
дружеството за текущата финансова година: Операции
с ДЦК, деноминирани в левове: На пазара на държавни
ценни книжа, деноминирани в левове, “Стопанска и
инвестиционна банка”—АД (СИБАНК), ще запази ак-
тивната си дейност. Както досега основните усилия ще
са насочени към поддържане на балансиран портфейл
от такива книжа, осигуряващ, от една страна, достатъч-
на степен на ликвидност и, от друга, добра доходност.
Банката ще се насочи към покачване на доходността на
портфейла си от ДЦК, деноминирани в левове, най-
вече чрез активизиране на позицията си по отношение
на седемгодишни и десетгодишни ДЦК, които се харак-
теризират с най-висока доходност и добра ликвидност.
Операции с ДЦК, деноминирани във валута (ЗУНК
облигации): По отношение на ЗУНК облигациите бан-