Държавен вестник, бр. 76, 2023 г., стр. 68

СТР.  68	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  76
самостоятелост на административния орган 
именно той да определи минималните наци­
онални изисквания по чл. 2б, ал. 2 от Закона 
за развитието на академичния състав в Ре­
публика България по научни области и/или 
професионални направления за придобива­
нето на всяка научна степен и заемането на 
всяка академична длъжност. Обстоятелство­
то, че административният орган при услови­
ята на дискреция определя тези минимални 
национални изисквания, не изключва про­
веждане на съдебен контрол върху тази му 
деятелност. Това разбиране за обхвата на 
съдебния контрол е в съответствие и с прак­
тиката на Европейския съд по правата на 
човека по приложението на чл. 6, ал. 1 от 
Европейската конвенция за защита правата 
на човека и основните свободи, според която 
съдът не може да бъде ограничаван в своята 
юрисдикция, когато решава правния спор. 
Съдът не може да бъде обвързан от решени­
ето на административен орган и не може да 
бъде възпрепятстван в правомощията си да 
проучи в пълнота фактите, релевантни за 
спора, с който е сезиран. Съдът изследва и 
решава всички въпроси както по фактите, 
така и по правото, от които зависи изходът 
на делото (в този смисъл Тълкувателно ре­
шение № 1 от 12 декември 2007 г. на Върхов­
ния касационен съд, ОСНК). Тази съдебна 
инстанция съобразява и мотивите, съдържа­
щи се в решение на ЕСПЧ по дело И. Д. 
срещу България от 28.07.2005 г., по жалба 
№ 43578/98, в които се посочва, че подобни 
решения на вътрешните съдилища – че са 
обвързани от решенията на административен 
орган, взети в отделно производство – вече 
са разглеждани от Съда по делата на Obermeier 
v. Austria (решение от 28 юни 1990, серия A 
no. 179) и Terra Woningen B.V. (цитирано по-
горе). В делото Obermeier Съдът установява 
нарушение на член 6, § 1, защото австрий­
ските съдилища са се счели за обвързани от 
постановлението на административна агенция 
по отношение на предварителен спор по де­
лото, заведено при тях. Така те са препят­
ствани от проучване на фактите, релевантни 
за решаване на спора, по който те е трябвало 
да се произнесат. Съдът е постановил, че при 
тези обстоятелства не възниква спор по член 
6, § 1 единствено ако постановлението на 
административната агенция, обвързващо съ­
дилищата, е постановено в съответствие с 
изискванията на този член. Той отбеляза, че 
съгласно австрийското законодателство е било 
възможно да се обжалва постановлението на 
агенцията пред административен съд и така­
ва жалба действително е подадена. Обаче 
обхватът на надзора на административния 
съд е бил недостатъчен, тъй като той е можел 
единствено да контролира дали усмотрението 
на агенцията е било използвано по начин, 
съвместим с предмета и целта на правото 
(виж горецитирания Obermeier, стр. 22 – 23, 
§ 69 – 70). В Terra Woningen B.V. е прието, че 
има нарушение на член 6, § 1 в частта му, че 
холандският съд е отказал да разгледа факт, 
който е бил от решаващо значение за изхода 
на съдебния спор – наличието на замърсява­
не на почвата. Той е взел предвид постано­
влението на административните власти, че е 
необходима допълнителна инспекция на поч­
вата като окончателно за съществуване на 
замърсяване, без независимо да разгледа въ­
проса (виж горецитираната Terra Woningen 
B.V., стр. 2122 – 23, § 52 – 55). Както беше 
отбелязано по-горе, вътрешните съдилища, 
които са разглеждали иска на жалбоподател­
ката, не са преценили самостоятелно факта, 
който е бил от решаващо значение за реша­
ване на случая, и вместо това са избрали да 
спазят заключенията на административния 
орган (виж горния параграф 46). Така те сами 
са се лишили от юрисдикцията да разгледат 
всички въпроси по съществото и правото, 
релевантни към спора, заведен при тях съ­
гласно изискванията на член 6, § 1.
При съобразяване на така направените 
фактически и правни изводи следва изводът 
за незаконосъобразност на решението на три­
членния състав на Върховния административен 
съд в частта му, с която е отхвърлена жалбата 
относно отделни части от приложението към 
чл. 1а, ал. 1 от Правилника за прилагане на 
Закона за развитието на академичния състав в 
Република България, а именно в частта: област 
4. Природни науки, математика и информати­
ка, професионално направление 4.4. Науки за 
земята, а именно: 1) минималният изискван 
сбор точки в професионално направление 4.4. 
Науки за земята, таблица 1 за академичните 
длъжности „доцент“ и „професор“ по група 
показатели „Г“ – 200 точки; 2) минималният 
изискван сбор точки в професионално на­
правление 4.4. Науки за земята, таблица 1 за 
академичната длъжност „професор“ по група 
показатели „Е“ – 150 точки; 3) въвеждане в 
професионално направление 4.4. Науки за 
земята, таблица 2, група „В“, позиция 4 на 
допълнителен критерий за не по-малко от 
10 публикации в издания, реферирани и ин­
дексирани в световноизвестни бази данни с 
научна информация с цел приравняването им 
към монографичен труд, а не само на изис­
кването за минимален брой от 100 т. в група 
показатели „В“; 4) присъжданият брой точки 
в професионално направление 4.4. Науки за 
земята, таблица 2, група „Г“, позиция 5 за пуб­
ликувана монография, която не е представена 
като основен хабилитационен труд – 30 точки; 
5) присъжданият брой точки в професионално 
направление 4.4. Науки за земята, таблица 2, 
група „Г“, позиция 6 за публикувана книга 
на базата на защитен дисертационен труд за