Държавен вестник, бр. 58, 2014 г., стр. 8

СТР.  8	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  58
Решението вместо да даде тълкуване пре­
доставя на ВСС и правомощието да издава 
подзаконови нормативни актове, каквото 
правомощие той несъмнено няма по Кон­
ституция. По този начин Конституционният 
съд дописа разпоредбата на чл. 130, ал. 6 от 
Конституцията.
2. В решението се сочи, че постановяването 
му е обусловено от две различни становища 
на съда, залегнали в Решение № 13 от 2002 г. 
по к.д. № 17 от 2002 г. и Решение № 10 от 
2011 г. по к.д. № 6 от 2011г. В първото от тях е 
прието, че няма конституционни пречки ВСС 
да утвърждава правилата за професионална 
етика, приети от съсловните организации 
на съдиите, прокурорите и следователите, 
и че същото се отнася и до чл. 129, ал. 4 
ЗСВ (отм.), с който се възлага на ВСС с 
наредба да определи само реда за атестация 
на магистратите. Във второто от решенията 
съдът е приел, че ВСС не може да издава 
подзаконови нормативни актове, но може 
да урежда с правила реда за провеждане 
на процедурите, свързани с назначаване на 
съдии, прокурори и следователи и тяхното 
кариерно развитие. Следователно между 
двете цитирани решения не съществува 
твърдяното противоречие, защото и двете са 
единни в извода по какви въпроси може да 
издава актове ВСС. Като „носещ аргумент“ 
от решението са цитирани пасажи относно 
издаването на подзаконовите нормативни 
актове от органите на изпълнителната власт 
и как законодателната власт упражнява кон­
трол върху изпълнителната, а не се цитира 
частта от мотивите, в които съдът приема, 
че органите на съдебната власт не могат 
да издават нормативни актове във връзка 
със своята дейност. Изрично е прието, че 
„съдебната власт не може да приема подза­
конови нормативни актове“, а още по-малко 
такива може да приема кадровият орган на 
тази власт, какъвто е ВСС и който с чл. 130, 
ал. 6 от Конституцията е оправомощен да 
издава само индивидуални и общи админи­
стративни актове. 
3. Решението по к.д. № 6 от 2011 г. е пос­
тановено на 15 ноември 2011 г., тоест преди 2 
години и половина. В Решение № 4 от 2012 г. 
по к.д. № 14 от 2011 г. Конституционният съд 
е приел, че развитието на правото е обек­
тивен процес, което позволява тълкуването 
на правните разпоредби да бъде „отворено“ 
и към други виждания, както и да държи 
сметка за осъществените междувременно 
значими промени в обществения живот, като 
всяко отклонение от досегашната практика 
трябва да бъде обосновано и оправдано. В 
настоящото решение не са изложени никак­
ви мотиви защо е нарушена стабилността в 
практиката на Конституционния съд и как­
ви значими промени в обществения живот 
междувременно са настъпили през посочения 
период от време. 
4. Решението не дава отговор на два основ­
ни въпроса. Първият от тях е за същността на 
ВСС, за който противоречиво се твърди, че 
е „висш административен и кадрови орган“ 
и същевременно, че „организира работата 
на съдебната власт“ и „осъществява общо 
управление на дейността є“. Висшият съдебен 
съвет по Конституция е орган на съдебната 
власт, създаден да назначава и освобождава 
съдиите, прокурорите и следователите и да 
приема проекта на бюджет на съдебната власт 
и това са две от съществените гаранции за 
независимостта на съдебната власт. Висшият 
съдебен съвет не управлява и не ръководи 
съдебната власт, състояща се от отделни 
органи, които се управляват и ръководят 
по посочените в Конституцията и Закона за 
съдебната власт начини.
Неизяснен в решението е и въпросът, как­
ви видове подзаконови нормативни актове 
ще издава ВСС за в бъдеще в изпълнение 
на конституционните си правомощия да на­
значава, премества, понижава, повишава и 
освобождава съдии, прокурори и следователи, 
като се прави смесване между правилници­
те за организацията на дейността на ВСС 
и на другите органи на съдебната власт и 
подзаконовите административни актове в 
изпълнение на правомощията му, свързани 
със съдии, прокурори и следователи. 
5. Изводът в решението се обосновава 
с „цялостната широкообхватна дейност на 
ВСС“ и че когато липсва подробна и из­
черпателна законодателна регламентация, 
значително би се затруднило функциони­
рането на съдебната власт. Считаме, че се 
прави смесване между дейността на ВСС и 
кадровите му правомощия. Организацията 
и дейността на ВСС също следва да бъдат 
уредени със закон съгласно чл. 133 от Кон­
ституцията, но са изнесени отделно и нямат 
общо с условията и реда за назначаване, 
наказване и освобождаване от длъжност на 
съдиите, съдебните заседатели, прокурорите 
и следователите. След като с настоящото 
тълкуване се отварят вратите за издаване 
от ВСС на подзаконови нормативни актове, 
свързани със статуса на съдиите, прокурорите 
и следователите, вместо уредбата със закон, 
на практика чл. 133 от Конституцията е с 
променено съдържание.
6. В решението се признава, че ВСС не 
може да осъществява подзаконова нормо-
творческа компетентност, която да произтича 
пряко от определените му в чл. 130, ал. 6 от 
Конституцията правомощия, но веднага след 
това се приема за очевидно, че при необхо­
димост да се издават правилници и наредби,