Държавен вестник, бр. 37, 2005 г., стр. 32

С Т Р .  32
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  37
материални и кадрови възможности да се справят
с очакваните усложнения на оперативната интер-
венция и съпровождащата я анестезия.
III. Интензивно лечение
А. Основни принципи на интензивното лечение
Интензивното лечение се характеризира с ком-
плекс от задължителни условия за неговото адек-
ватно изпълнение—отсъствието или неспазване-
то на тези условия (едно или повече от тях) е рис-
ково за пациента.
1. Интензивното лечение не използва или из-
ползва в ограничена степен нозологичния прин-
цип в диагностично-лечебния процес; индикации/
контраиндикации за определяне на контингент
пациенти за интензивно лечение, както и индика-
ции/контраиндикации за приложение на диагнос-
тичните и терапевтичните методи на интензивно-
то лечение не се определят главно от нозологич-
ната диагноза на основното или придружаващите
заболявания, а от състоянието на основните жиз-
нени функции на организма и/или от прогнозата за
евентуални фатални нарушения в тях.
2. Интензивното лечение задължително изисква:
2.1. непрекъсната и равностойна 24 часа в дено-
нощието организационна и материална готовност,
както и налични човешки ресурси за осъществява-
не на интензивно лечение;
2.2. непрекъсваема 24 часа в денонощието го-
товност за прием на индицирани за интензивно
лечение пациенти в специализираните структури
за интензивно лечение;
2.3. непрекъсваемо и равностойно 24 часа в
денонощието наблюдение, проследяване и поддър-
жане (контрол) на основните жизнени функции на
пациента.
3. При интензивното лечение съкращаването
или отлагането във времето на елементи от диаг-
ностичните и терапевтични схеми за адекватно
лечение може да доведе до непосредствен фатален
изход, което задължително изисква поддържане-
то на постоянна готовност и навременното прило-
жение по индикации на:
3.1. мониториране по време на интензивно ле-
чение;
3.2. кардио-пулмонална ресусцитация по време
на интензивно лечение;
3.3. интензивно лечение в тесен смисъл.
4. Интензивното лечение е свързано с повишен
риск от нозокомиални инфекции, което задължи-
телно изисква прилагането на постоянни (базови)
мероприятия за контрол и ограничаване на нозо-
комиалните инфекции, а при наличието на инди-
кации—и на специфични такива.
Б. Основни дейности на интензивното лечение
1. Мониториране по време на интензивно лечение
1.1. “Мониториране по време на интензивно
лечение” е специфичен диагностичен процес в
практиката на интензивното лечение, чрез който
се осигурява установяването на факти (клинични
симптоми, физиологични и лабораторни показа-
тели, резултати от апаратни измервания и др.) за
състоянието на основните жизнени функции на
пациента и проследяването им в динамика.
1.2. “Мониториране по време на интензивно
лечение” се прилага от приемането до изписване-
то на пациент от специализираната структура за
интензивно лечение.
1.3. При всеки пациент—обект на интензивно
лечение, за цялото време на пребиваването му в
специализирана структура за интензивно лечение
и без оглед на специфични индикации задължи-
телно се прилагат следните методи на монитори-
ране по време на интензивно лечение:
а) пряк и непрекъснат контрол (визуален конт-
рол, аускултация, палпация и др.) от страна на чле-
новете на екипа за интензивно лечение както на
лекарско ниво, така и на ниво медицинска сестра;
б) постоянна мониторна електроскопия;
в) мониториране на системни артериални на-
лягания, на дихателна честота, дихателен обем и
минутен дихателен обем;
г) мониториране на инспираторни и експира-
торни налягания, обеми на дишане и на чист кис-
лород във вдишваната газова смес (FiO2) при па-
циенти на изкуствена белодробна вентилация;
д) мониториране на телесна температура и на
обем диуреза.
1.4. При всеки пациент—обект на интензивно
лечение, за цялото време на пребиваването му в
специализирана структура за интензивно лечение
задължително се прилагат при наличието на ин-
дикации следните методи на мониториране по
време на интензивно лечение:
а) мониториране на SpO2 чрез пулсова окси-
метрия, диагностична (12-канална) електрокарди-
ография;
б) мониториране на централно венозно наляга-
не, на обем диуреза с отвеждане на урината в за-
творена система, събиране на 24-часова урина и
измерване на относителното є тегло;
в) мониториране на дълбока телесна темпе-
ратура;
г) мониториране на показателите на дихател-
ните газове (кислород и въглероден двуокис) и на
алкално-киселинното състояние в проби от арте-
риална кръв;
д) мониториране на кръвни показатели: хемог-
лобин, хематокрит, кръвна захар, електролити в
серум, брой левкоцити, диференциално броене на
бяла кръв, протромбиново време, брой тромбоци-
ти, креатинин, общ белтък и албумин;
е) мониториране на показатели в урината: се-
димент в уринна проба, албумин, кетотела и кръв-
на захар, мониториране на резултатите от микро-
биологични изследвания на кръвни проби, уринни
проби, проби от трахеобронхиален лаваж, от храч-
ки, от дренажни системи и др.;
ж) мониториране (измерване и изчисление) на
баланс на приети/отделени течности, монитори-
ране (измерване и изчисление) на нутритивен ста-
тус и на нутритивен и енергиен баланс;
з) мониториране на резултатите от образни
изследвания.
1.5. Резултатите от изследванията на дихател-
ните газове (кислород и въглероден двуокис) и
на алкално-киселинното състояние в проби от
артериална кръв трябва да са на разположение
след не повече от 15 минути от тяхното назнача-