Държавен вестник, бр. 82, 2003 г., стр. 36

С Т Р .  36
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  82
Член 15
Съдебните или административните органи на
договарящата държава могат, преди да разпоре-
дят връщането на детето, да поискат от молите-
ля да представи решение или друг документ,
издаден от органите на държавата на обичайно-
то местопребиваване на детето, удостоверяващ,
че прехвърлянето или задържането е било неза-
конно по смисъла на чл. 3 от конвенцията, до-
колкото такова решение или документ могат да
бъдат получени в тази държава. Централните
органи на договарящите държави, доколкото
това практически е възможно, оказват съдейст-
вие на молителите за издаването на такова ре-
шение или на друг удостоверяващ документ.
Член 16
След получаване на съобщението за неза-
конно прехвърляне или задържане на детето по
смисъла на чл. 3, съдебните или администра-
тивните органи на договарящата държава, в
която детето е било прехвърлено или в която е
било задържано, не разглеждат по същество
правото на упражняване на родителските пра-
ва, освен ако се установи, че детето не следва да
бъде върнато по силата на тази конвенция или
че не е подадена молба в разумен срок след
получаване на съобщението.
Член 17
Единствено фактът, че е постановено реше-
ние относно упражняването на родителските
права или че това решение подлежи на призна-
ване в замолената държава, не е основание за
отказ за връщане на детето по силата на тази
конвенция, но при прилагането на конвенцията
съдебните или административните органи на
замолената държава могат да вземат под вни-
мание мотивите за това решение.
Член 18
Разпоредбите на тази глава не ограничават
правомощията на съдебния или административ-
ния орган да разпоредят връщането на детето
по всяко време.
Член 19
Решение за връщането на детето, постано-
вено по силата на тази конвенция, не засяга по
същество правото на упражняване на родител-
ските права.
Член 20
Връщането на детето съгласно разпоредби-
те на чл. 12 може да бъде отказано, ако това
противоречи на основните принципи на замо-
лената държава в областта на защитата на пра-
вата на човека и основните свободи.
Г л а в а  I V
ПРАВО НА ЛИЧНИ ОТНОШЕНИЯ
Член 21
Молба за съдействие по организирането или
закрилата на ефективно упражняване на право-
то на лични отношения може да бъде подадена
до централния орган на договаряща държава
по същия ред, по който се подава и молба за
връщане на дете.
Централните органи са задължени да оказ-
ват съдействието по чл. 7, за осигуряване на
безпрепятствено упражняване на правото на
лични отношения и изпълнението на всички
условия, необходими за упражняването на това
право. Централният орган предприема необ-
ходимите мерки да отстрани, доколкото е въз-
можно, всички пречки за упражняването на
това право.
Централните органи, пряко или чрез посред-
ници, могат да започнат или да съдействат за
започването на процедура за организиране или
за защита на правото на лични отношения и за
спазване на условията, при които това право
следва да бъде упражнявано.
Г л а в а  V
ОБЩИ РАЗПОРЕДБИ
Член 22
Не могат да бъдат искани никакви обезпе-
чения, гаранции или депозити, в каквато и да е
форма, за гарантиране плащането на разходите
и разноските по съдебните или административ-
ните производства, попадащи в приложното
поле на конвенцията.
Член 23
За целите на тази конвенция не се изисква
легализация или друга подобна формална про-
цедура.
Член 24
Всяка молба, съобщение или друг документ
трябва да бъдат изпратени до централния ор-
ган на замолената държава на езика, на който
са съставени, придружени с превод на официал-
ния език или на един от официалните езици на
замолената държава, или ако такъв превод е
трудно да бъде направен, с превод на френски
или английски език.
Всяка договарящата държава, правейки ре-
зерва по чл. 42, може да се противопостави сре-
щу използването на френски или на английски
език, но не и на двата езика, във всяка молба,
съобщение или друг документ, изпратен до ней-
ния централен орган.
Член 25
Гражданите на една договаряща държава
и лицата, които имат обичайно местопреби-
ваване в тази държава, имат право да полз-
ват правна помощ и консултации по всички
въпроси, свързани с прилагането на тази кон-
венция във всяка друга договаряща държава,
при същите условия, както ако са граждани
на тази държава или имат обичайно место-
пребиваване в нея.
Член 26
Всеки централен орган поема разходите си
по прилагането на тази конвенция.