Държавен вестник, бр. 75, 2008 г., стр. 132

С Т Р .  132
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  75
Приложение № 21
към чл. 263, ал. 1
Ограждане на обектите и оборудване на постове
1. Районът, в който са разположени охраняваните обекти, обикновено се огражда с дървена, телена или
друг вид ограда.
1.1. Районът, в който са разположени обекти с централно и местно значение, както и други важни обекти
(складове с отбранителни продукти), трябва да има външна и вътрешна ограда на разстояние 10 м и повече
между тях. Оградата трябва да бъде висока не по-малко от 2 м, а разстоянието между хоризонталните
телове—не повече от 0,15 м, между вертикалните—не повече от 0,40 м, а между коловете—не повече от 3 м.
1.2. За по-удобно наблюдение на подстъпите към охранявания обект между оградите (до външната
ограда) се построяват наблюдателните вишки (фиг. 1), осигурени с амбразури за водене на огън, оборуд-
вани със средства за свръзка, сигнализация и прожектори.
1.3. На подстъпите към района с охранявани обекти, който няма ограда, се оставят добре видими денем
и нощем указатели с надпис, например: “Преминаването (пътят) е забранено (затворен).” Мястото за
заобикалянето се посочва със стрелка.
2. Около обектите, разположени извън района на поделенията, при необходимост след съгласуване с
местните органи на властта може да се установи забранена зона за странични лица. Забранената зона
представлява част от територията извън охранявания обект, отстояща на 50 до 100 м от външната телена
ограда в зависимост от характера на охранявания обект и местността. Границите на забранената зона
трябва да бъдат обозначени с добре видими табели с надпис “Забранена зона, минаването е забранено
(пътят затворен)”. За определяне на забранена зона началникът на гарнизона (командирът на поделението,
началникът на охранявания обект) е длъжен своевременно да съобщи чрез местните органи на властта на
населението от най-близките населени пунктове. В границите на забранените зони не трябва да влизат
пътища за общо ползване, жилищни и служебни сгради, обработваеми площи.
3. На отделни подстъпи към охраняемите обекти се изграждат пасивни сигнално-охранителни системи.
4. В зависимост от местните условия в района на поста на часовия трябва да се осигури възможно по-
голям обзор и обстрел (не по-малко от 50 м). Затова районът около поста трябва да бъде очистен от храсти,
дърветата да бъдат проредени, долните клони изсечени на височина 2,5 м, тревата окосена и излишните
предмети отстранени. Разстоянието, до което се забранява на странични лица да се приближат до поста,
се обозначава с видими от часовия през деня и нощта и при лоша видимост указатели.
4.1. На часовия трябва да се осигурят условия за носене на службата на поста чрез безпрепятствено
обхождане на района на поста или наблюдение от място.
4.2.На часовия се забранява да допуска в непосредствена близост лица с изключение на своите преки
началници и съпровождащите от тях. Под непосредствената близост се разбира разстояние до 50 м от
часовия, а в населен пункт—прилежащите към охранявания обект улици.
Фиг. 1. Наблюдателна вишка
4.3. В района на обект, който има няколко поста, границите на всеки пост се обозначават на местността
с указатели.
5. За отбрана на обекти и на караулното помещение в близост до външните постове да изкопават и
оборудват окопи с такъв разчет, че от тях да се стреля по подстъпите към поста (караулното помещение)
и по възможност да се осигури огнева връзка със съседните постове.
6. Нощем подстъпите към поста и към охранявания обект трябва да бъдат осветени. Осветлението се
устройва така, че часовият, когато е на пост или се движи из района на поста, през цялото време да бъде
в сянка.
7. Постът се оборудва със свързочни средства, които осигуряват на часовия непрекъсната радио-теле-
фонна и проводна свръзка (най-малко от две точки, а при охрана на обектите, чрез патрулиране—през всеки
250 м) за незабавно извикване на началника на караула, неговия помощник или разводача.