Държавен вестник, бр. 95, 2018 г., стр. 31

БРОЙ  95	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  31  
ЗСВ), като законодателят неслучайно е поста-
вил особен акцент върху тях, извеждайки ги 
преди професионалните. Това изискване не е 
лишено от практическо изражение пожела-
ние, а е уредено като самостоятелно условие 
за заемане на длъжността съдия, прокурор 
или следовател наравно и наред с останали-
те. При назначаване на съдии, прокурори и 
следователи кадровият орган не проверява 
само наличието или липсата на формалните 
критерии на закона (образование, стаж и 
т.н.), а се произнася и по съществения въпрос 
дали кандидатът притежава необходимите 
нравствени и професионални качества. По-
ложение, което свидетелства за значението 
на нравствените качества на съдиите, про-
курорите и следователите като фактор за 
формиране на по-високо обществено доверие 
към съдебната система, защита правата на 
човека и утвърждаване върховенството на 
закона, предотвратяване и ограничаване 
на корупцията в системата на съдебната 
власт. Тези качества са мерило за личната 
им способност да мислят самостоятелно, да 
действат по съвест и вътрешно убеждение, 
без да се поддават на въздействия и влияния, 
чужди на истината и справедливостта. По 
този начин се уплътнява конституционният 
принцип за независимост на магистратите, 
възприемана като тяхно субективно право 
в публичната сфера, корелат на което е за-
дължението на държавата да я осигури, но и 
като дълг и отговорност спрямо обществото. 
Независимо правосъдие в името на народа, в 
защита на правата и законните интереси на 
гражданите и юридическите лица може да 
се очаква само от съдии, прокурори и сле-
дователи, които имат необходимите не само 
професионални, но и нравствени качества. 
Преценката дали лицето притежава из-
искуемите по закон нравствени качества 
се прави при вливането му в системата на 
съдебната власт, като тези качества следва 
да се проявят във времето, през което то 
осъществява своите магистратски функции. 
Нравствените качества на съдиите, проку-
рорите и следователите трябва да личат във 
всички техни актове и действия, включи-
телно и към момента на преустановяване 
на правоотношението, те са от значение за 
произтичащите от това правни последици. 
В този смисъл оспорената уредба импо-
нира на важността на изискването съдиите, 
прокурорите и следователите да изпълняват 
и внедряват в професионалната си дейност и 
в личния си живот правилата за нравствено 
поведение. Възприетото в атакуваната раз-
поредба разрешение се явява продължение 
на системен и последователен законодателен 
подход, в основата на който стои разбирането 
за нравствените и професионалните качества 
на съдиите, прокурорите и следователите 
като атестат и гарант за тяхната автономия. 
Така се постигат вътрешна съгласуваност и 
последователност в логиката на правната 
уредба, свързана със статута на посочените 
лица (правова държава във формален смисъл).
Отлагането на изплащането на едно-
кратното благодарствено обезщетение при 
условията на чл. 225, ал. 3 ЗСВ е моралната 
оценка, която законодателят поставя при 
наличие на достатъчно данни за поведение, с 
което съдията, прокурорът или следователят 
се е отклонил от повелята за нравственост 
и безукорност и е дал повод за водене на 
дисциплинарно или наказателно производ-
ство срещу него. Понятието „нравствени 
качества“ е морална категория. Моралът 
представлява система от неписани правила 
за поведение, които не възникват по силата 
на властнически акт. Ето защо способ да 
се гарантира спазването им в една правова 
държава е облеченото във формата на закон 
неодобрение, което съответното аморално 
поведение среща у останалите членове на 
обществото. 
Крайната цел на атакуваната разпоредба 
е да запази интегритета на магистратската 
служба и доверието на гражданите в нея. 
Съвкупността от поведението на отделните 
магистрати в личен и професионален план 
е това, което в най-голяма степен оформя 
облика на съдебната власт пред обществото. 
Изплащането на парично обезщетение на 
съдия, прокурор или следовател, преди да е 
ясен изходът от образуваното наказателно 
производство срещу него, несъмнено ще на-
кърни авторитета на съдебната власт. А съх-
раняването на престижа на съдебната власт и 
доверието в нея, разколебано от поведението 
на освободения от длъжност магистрат, е 
цел от най-висш, конституционен порядък 
и предпоставка за нормалното и безпрепят-
ственото є функциониране (Решение № 5 от 
2016 г. по к. д. № 2/2016 г.). 
Така оспорената уредба допринася за реали-
зацията на един от същностните компоненти 
на принципа за правова държава – възстано-
вяването на правната справедливост. Правни-
те субекти следва да се осланят на съдебната 
власт в търсене на закрила на своите права 
и свободи, а доверието и доброто име, с 
които тази власт се ползва в обществото, 
способстват за това. 
В разрешението по чл. 225, ал. 3 ЗСВ се 
проектира и друго ясно правило на правовата 
държава – разпоредбите по прилагане на да-
ден правен институт да бъдат не само точно 
и ясно разписани, но да са формулирани в 
тясна близост и унисон с неговата правна 
същност и предназначение, да съобразяват 
контекста, в който този институт се прилага. 
Еднократното благодарствено обезщетение, 
което се изплаща на съдия, прокурор, следо-