Държавен вестник, бр. 32, 2016 г., стр. 15

БРОЙ  32	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  15  
производство или да наложи дисциплинарно 
наказание, и поради това то противоречи на 
принципа на правовата държава.
Възможността проверката да бъде из-
вършена и без участието на представител 
на съдебната власт по чл. 29, ал. 3 ЗА не 
само създава възможност за „паралелна на 
уредената в Закона за съдебната власт (ЗСВ) 
процедура за проверка на дейността на орган 
на съдебната власт“, но и означава, че тази 
проверка ще бъде извършена изцяло от лице, 
което не принадлежи към съдебната власт, 
твърди вносителят на искането.
По отношение на разпоредбата на чл. 30, 
ал. 1 ЗА главният прокурор отбелязва, че 
възможността адвокатският съвет да преце-
нява наличността на „виновно поведение“ 
на магистрат въз основа на извършена един-
ствено от самия съвет проверка надхвърля 
конституционната делегация по чл. 134, ал. 2 
от Конституцията. 
Според вносителя на искането „комплекс-
ният прочит на атакуваните разпоредби“ 
предизвиква правна несигурност с оглед на 
съответните правила, установени за дисципли-
нарната отговорност в Закона за съдебната 
власт, и дава възможност още един орган, 
наред с Инспектората към Висшия съдебен 
съвет (ВСС), да извършва действия, свързани с 
дисциплинарната отговорност на магистрати-
те. Той твърди, че използваните в оспорените 
разпоредби думи и изрази не позволяват да 
се определи правното значение и стойност на 
доклада от проверката и на предложението 
на адвокатския съвет, тъй като някои от тях 
са използвани в ЗСВ със съдържание, което 
указва на упражняването на властнически 
правомощия от държавен орган. Това, по 
негово мнение, прави съответните разпо-
редби конституционно нетърпими, тъй като 
засягат „основни конституционни принципи 
и ценности на правовата държава“.
Във втората част от искането са обобще-
ни мотиви за противоречието на оспорените 
разпоредби с „принципа за върховенството 
и непосредственото действие на Основния 
закон“, установени с чл. 5, ал. 1 и 2 от Кон-
ституцията.
Според главния прокурор основен орган 
за проверка на дейността на съдебната власт 
е Инспекторатът към ВСС, който може да 
бъде сезиран за това от широк кръг субекти. 
На този орган Конституцията предоставя 
правомощие за проверка на магистрати, като 
изрично отбелязва в чл. 132а, ал. 6, че с уп-
ражняването му не може да се засяга тяхната 
независимост. Главният прокурор подчертава 
и че реализирането на дисциплинарната от-
говорност на магистратите се осъществява от 
Висшия съдебен съвет съгласно разпоредбата 
на чл. 130, ал.6, т. 2 от Конституцията. 
Вносителят на искането намира, че и двата 
елемента от предмета на проверката (неоказва-
нето на дължимото уважение и неоказването 
на съдействие на адвокат) по един или друг 
начин са предвидени в Закона за съдебната 
власт като дисциплинарни нарушения. Той 
счита, че щом Конституцията възлага на 
уредени в самата нея органи да проверяват 
дейността на съдебната власт и да налагат 
дисциплинарни наказания, като в допълнение 
към това изисква всички въпроси, свързани 
със статута на магистратите и реализирането 
на тяхната отговорност, да бъдат уредени с 
устройствения закон за съдебната власт, то 
„атакуваните норми от ЗА са в противоре-
чие с принципите за върховенството и непо-
средственото действие на конституционните 
норми“. Той смята, че оспорените разпоредби 
надхвърлят делегацията по чл. 134, ал. 2 от 
Конституцията, защото не се отнасят до 
организацията и реда за действие на адвока-
турата, а до „участието є в механизмите за 
проверка и контрол на органите на съдебната 
или изпълнителната власт“.
В заключение главният прокурор счита и че 
оспорените от него норми са в противоречие с 
принципа за независимост на съдебната власт, 
установен с чл. 117, ал. 2 от Конституцията.
Според него с оспорените разпоредби от 
ЗА „практически се възлагат властнически 
компетенции на самоуправляваща се органи-
зация извън съдебната власт“ по отношение 
на магистратите, с което се засяга тяхната 
независимост. Главният прокурор изтъква, че 
проявленията на взаимен контрол и възпиране 
при разделените власти могат „да се търсят 
и откриват само при реализиране на право-
мощия на органи, упражняващи държавна 
власт“. Подобни възможности за намеса в 
дейността на съдебната власт Конституцията 
не е предвидила за адвокатурата. С предви-
дената в ЗА възможност органи на адвокату-
рата да извършват проверки на магистрати 
„се допуска намеса във функционирането на 
съдебната власт, в противоречие с конститу-
ционно установената є независимост“. Според 
главния прокурор тази намеса може да се 
търси в три посоки. Първата е в очертаването 
на „релевантните факти във финален акт на 
проверката, за чието съставяне представителят 
на адвокатския съвет има водеща или само­
стоятелна роля“. На второ място, засягане на 
независимостта на съдебната власт главният 
прокурор вижда във възможността „самият 
адвокатски съвет да прецени дали провереният 
съдия, прокурор, следовател или разследващ 
орган е имал виновно поведение“. Накрая, той 
съзира намеса в независимостта на съдебната 
власт и във възможността предложението на 
адвокатския съвет да има същите последици 
като действията на компетентните органи по 
чл. 312, ал. 1 ЗСВ. Според него „поставянето