Държавен вестник, бр. 28, 2004 г., стр. 105

Б Р О Й  28
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  105
1.4. Определяне на газообразните съставки
1.4.1. Общи характеристики на анализаторите
Анализаторите трябва да имат диапазон на измер-
ване, който отговаря на изискванията за точност при
измерване на концентрациите на съставките на отрабо-
тилите газове (т. 1.4.1.1). Препоръчва се анализаторите
да се използват така, че измерената концентрация да е
между 15 и 100 % от обхвата им.
Ако стойността на обхвата е 155 ppm (или ppm С)
или по-малко, или се използват директно отчитащи
системи (компютър, устройство за регистриране на
данните), които притежават достатъчна точност и раз-
решаваща способност под 15 % от пълния обхват, са
допустими също така концентрации под 15 % от пъл-
ния обхват. В този случай се предприемат допълнител-
ни калибрирания, за да се гарантира точността на кри-
вите на калибриране (раздел IV, т. 1.5.5.2).
Електромагнитната съвместимост (ЕМС) на обо-
рудването трябва да бъде на такова ниво, че да се сведат
до минимум допълнителните грешки.
1.4.1.1. Грешки от измерването
Общата грешка от измерването включително чувс-
твителност спрямо други газове (виж раздел IV, т. 1.9)
не бива да надвишава по-малката стойност от ± 5 % от
отчетената стойност или 3,5 % от обхвата. При концен-
трации под 100 ppm грешката от измерването не бива
да надвишава ± 4 ppm.
1.4.1.2. Повтаряемост
Повтаряемостта, дефинирана като 2,5 пъти средно
квадратичното отклонение на 10 измервания на даден
“калибриращ” или предназначен за проверка газ, може
да бъде максимално ± 1 % от пълния обхват за всеки
използван диапазон на измерване над 155 ppm (или ppm
С) или ± 2 % за всеки използван диапазон на измерване
под 155 ppm (или ppm С).
1.4.1.3. Фонов шум
Отчетената от анализатора нулева стойност между
два пика или при калибриране или проверка с газове не
бива да превишава по време на интервал от 10 секунди
2 % от обхвата при всички използвани диапазони.
1.4.1.4. Изместване на нулата
Изместването на нулата за интервал един час тряб-
ва да бъде по-малко от 2 % от обхвата на най-ниския
използван диапазон. Стойността на нулевата точка
се дефинира като средна отчетена стойност (включи-
телно фоновия шум) на “нулев” еталонен газ за период
30 секунди.
1.4.1.5. Изместване на проверовъчната стойност
Изместването на проверовъчната стойност трябва
да бъде по-малко от 2 % от обхвата на най-ниския из-
ползван диапазон за интервал един час. Стойността на
точката за проверка се дефинира като средна отчетена
стойност (включително фоновия шум) на еталонен газ
за проверка за период 30 секунди.
1.4.2. Сушене на газа
Употребяваният допълнително газосушилен апарат
трябва да влияе колкото се може по-малко на концен-
трацията на измерваните газове. Използването на хи-
мически средства за изсушаване за отстраняване на вода
от пробата не е допустимо.
1.4.3. Анализатори
Принципите, които трябва да се ползват при измер-
ване, са описани в т. от 1.4.3.1 до 1.4.3.5 на този раздел.
Подробно описание на измервателните системи се съ-
държа в приложение № 4.
Подлежащите на измерване газове се анализират с
описаните уреди; като нелинейни анализатори е допус-
тимо използването на линеаризиращи схеми (вериги):
1.4.3.1. Анализ на въглероден оксид (СО)
Анализаторът за въглероден оксид трябва да бъде
недесперсивен инфрачервен абсорбционен тип (NDIR).
1.4.3.2. Анализ на въглероден диоксид (СО2)
Анализаторът за въглероден диоксид трябва да бъде
недесперсивен инфрачервен абсорбционен тип (NDIR).
1.4.3.1. Анализ за въглеводороди (СН)
Анализаторът за въглеводороди трябва да бъде с
подгряван пламъчно йонизационен детектор (HFID) с
детектор, вентили, тръбопроводи и т. н., които се под-
гряват, че да се поддържа температурата на газа 463 К
(190°С) ±10 К.
1.4.3.4. Анализ на азотни оксиди (NOX)
Анализаторът на азотни оксиди трябва да бъде с
хемилуминесцентен детектор (CLD) или подгряван
хемилуминесцентен детектор (НCLА) с NO2/NO кон-
вертор, ако измерването ще бъде в сухо състояние. При
измерване във влажно състояние се използва HCLD с
конвертор, поддържан с температура над 333 К (60°С),
при условие, че е изпълнена проверката за потискане
на вода (раздел IV, т. 1.9.2.2).
1.4.4. Взимане на проби от газови емисии
Сондите за взимане на проби от газови емисии се
поставят така, че да са отдалечени от изхода на изпус-
кателната система—на поне 0,5 m или на разстояние
равно на трикратната стойност на диаметъра на изпус-
кателната тръба (според това коя стойност е по-голя-
ма) и да се намират достатъчно близо до двигателя, че
да е гарантирана температура на отработилите газове
при сондата минимум 343 К (70°С).
При многоцилиндров двигател с разклонен изпуска-
телен колектор входът на сондата трябва да бъде толко-
ва далече по посока на течението, че пробата да бъде
представителна за осреднените емисии на отработилите
газове от всички цилиндри. При многоцилиндров двига-
тел с отделни групи от изпускателни колектори (като
при V-образен двигател) е допустимо взимането на ин-
дивидуални проби от всяка група и пресмятането на ос-
реднената емисия на отработилите газове. Могат да се
прилагат и други методи, които са показали, че съответ-
стват на посочените методи. При изчисляването на еми-
сиите на отработилите газове се вземе предвид целият
масов дебит от отработили газове на двигателя.
Ако съставът на отработилите газове се влияе от
съоръжение за последваща обработка, пробата се взе-
ма след това съоръжение. При използването на пъл-
нопоточна система с разреждане за определяне на час-
тиците газообразните емисии могат да бъдат опреде-
лени и при разредени отработили газове. Сондите за
взимане на проби трябва да се намират близо до сон-
дите за взимане на проби от частици в тунела на раз-
реждането (приложение № 4, т. 1.2.1.2. за DT, т. 1.2.2
за PSP). СО и СО2 също могат допълнително да бъдат
определени и чрез взимане на проба в торбичка и пос-
ледващо измерване на концентрацията в торбичката
за взимане на проба.
1.5. Определяне на частиците
Определянето на частиците изисква разреждаща сис-
тема. Разреждането може да се осъществи с помощта на
система за разреждане на частичен или цялостен поток.
Дебитът на разреждащата система трябва да бъде доста-
тъчно голям, че напълно да се елиминира кондензиране-
то на вода в разреждащата система и системата за взима-
не на проби и да се поддържа температурата на разреде-
ните отработили газове по-малка или равна на 325 К (52°С)
непосредствено преди корпуса на филтъра. При висока
въздушна влажност е допустимо да се изсуши разрежда-
щият въздух преди влизането му в разреждащата систе-
ма. При температура на околната среда по-ниска от 293 К
(20°С) се препоръчва предварително подгряване на раз-
реждащия въздух над граничната стойност на температу-
рата от 303 К (30°С). Температурата на разреждащия въздух
преди подвеждането на отработилия газ в тунела за раз-
реждане не бива да надвишава 325 К (52°С).