Държавен вестник, бр. 110, 2024 г., стр. 9

БРОЙ  110	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  9  
власт, или нещо друго. Народното събрание 
също би могло да предприеме действия, но 
е спорно дали в тях се включва приемане на 
акт, с който да урегулира описаната ситуация, 
докато избере нови членове на ВСС. 
Според вносителя на искането „Народното 
събрание, поради бездействието си да избере 
членове на Висшия съдебен съвет от своята 
квота, черпи аргументи за приемане на актове, 
ограничаващи правомощията на ВСС…“. Той 
обаче не поставя друг важен въпрос: след като 
поради бездействието на Народното събрание 
е нарушен чл. 130, ал. 4, изр. първо от Кон­
ституцията – мандатът на изборните членове 
на Висшия съдебен съвет е пет години – как 
това се отразява на баланса между принципа 
на мандатност и този на непрекъсваемост на 
дейността на определени държавни органи. 
Поради липса на необходимото мнозинство 
от гласовете на съдиите за допускане на първия 
тълкувателен въпрос и поради отклоняване 
на искането по втория Конституционният 
съд не е упражнил своята компетентност по 
чл. 13 от Закона за Конституционен съд по 
същество въпреки наличието на реален кон­
ституционен проблем. В обратния случай той 
би постигнал двоен резултат – да констатира, 
че продължаващото състояние държавни 
органи да действат при изтекъл мандат на 
техните членове, в случая на изборните чле­
нове на ВСС, е несъвместимо с принципа на 
мандатността, а в отговор на поставените 
в искането въпроси да прецени може ли да 
установи стандарт, който да се използва за 
разрешаване на създадения проблем, докато 
той съществува. Тогава тълкувателният въ­
прос допустимо ли е Народното събрание да 
ограничава конституционните правомощия на 
ВСС със закон или с друг свой акт би имал 
смисъл при евентуален положителен отговор 
на първия. Вторият въпрос включва в себе си 
и това допустимо ли е Народното събрание 
да го прави с друг акт освен със закон.
В заключение, моето мнение относно 
допустимостта на тълкувателния въпрос за 
ограничаване на конституционните право­
мощия на ВСС със закон или с друг акт на 
Народното събрание е, че разглеждането на 
двата въпроса от искането в тяхната после­
дователност би реализирало потенциала на 
конституционната юрисдикция като официа­
лен тълкувател и пазител на Основния закон, 
без да я превръща в позитивен законодател. 
Такъв остава Народното събрание, ако в 
разглеждания случай се сметне за правно 
валидно самото то да преодолее създадена от 
неговото бездействие противоконституционна 
ситуация до избора на нов състав на ВСС.
Конституционен съдия: 
Янаки Стоилов
8302
ОПРЕДЕЛЕНИЕ № 17
от 19 декември 2024 г.
по конституционно дело № 42 от 2024 г.
Конституционният съд в състав: предсе­
дател: Павлина Панова, членове: Надежда 
Джелепова, Атанас Семов, Красимир Влахов, 
Янаки Стоилов, Соня Янкулова, Борислав Бе­
лазелков, Десислава Атанасова, Галина Тонева, 
Сашо Пенов, Невин Фети, при участието на 
секретар-протоколиста Мариана Малканова 
разгледа в закрито заседание на 19 декември 
2024 г. конституционно дело № 42 от 2024 г., 
докладвано от съдия Десислава Атанасова.
Производството е по чл. 149, ал. 1, т. 1 и 4 
от Конституцията на Република България във 
фазата по допустимост на искането по реда 
на чл. 19, ал. 1 от Закона за Конституционен 
съд (ЗКС).
Делото е образувано на 5.12.2024 г. по ис­
кане на 56 народни представители от 51-вото 
Народно събрание за задължително тълкуване 
на § 23, ал. 2 от преходните и заключител­
ните разпоредби на Закона за изменение и 
допълнение на Конституцията на Република 
България (ДВ, бр. 106 от 2023 г.; ПЗР на ЗИД 
на Конституцията) и на чл. 129, ал. 2 от Кон­
ституцията „в светлината“ на разпоредбите 
на чл. 4, чл. 5, ал. 1 и 2, чл. 8 и чл. 117, ал. 2 
от Конституцията, както и за произнасяне 
относно съответствието на чл. 30, ал. 2, 
т. 6 от Закона за съдебната власт (обн., ДВ, 
бр. 64 от 2007 г.; посл. изм. обн., ДВ, бр. 67 
от 2024 г.; ЗСВ) с чл. 6, ал. 1 от Конвенцията 
за защита на правата на човека и основните 
свободи (ратифицирана със закон, обн., ДВ, 
бр. 66 от 1992 г. и бр. 80 от 1992 г., в сила за 
България от 7.09.1992 г.; КЗПЧОС) с оглед на 
следните въпроси:
„1. Как следва да се прилага § 23, ал. 2 
от Закона за изменение и допълнение на 
Конституцията на Република България (ДВ, 
бр. 106 от 2023 г.) по отношение на висящи 
или предстоящи процедури за избор на висши 
ръководители на органи по чл. 129, ал. 2 от 
Конституцията на Република България в свет­
лината на принципите на правовата държава 
(чл. 4 КРБ), върховенството на конституцията 
(чл. 5, ал. 1 и 2 КРБ), разделението на властите 
(чл. 8 КРБ) и независимостта на съдебната 
власт (чл. 117, ал. 2, чл. 129, ал. 2 и чл. 130, 
ал. 4 КРБ)?
2. Допустимо ли е упражняването на ос­
новни конституционни функции по чл. 129, 
ал. 2 от Конституцията на Република Бъл­
гария от пленума на Висшия съдебен съвет, 
по отношение на който са налице следните 
хипотези: а) изтекъл мандат на неговите 
изборни членове преди повече от две годи­
ни; б) системно заседава в непълен състав 
поради напускане или освобождаване на 1/5 
от неговите членове, в т.ч. от професионал­
ната квота, което води до непропорционално 
високо влияние на парламентарната квота 
и политизация на функциите, предвид прин­
ципите на правовата държава (чл. 4 КРБ),