Държавен вестник, бр. 13, 2017 г., стр. 27

БРОЙ  13	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  27  
Съгласно Конституцията орган на местното 
самоуправление е общинският съвет. Обя-
вявайки за концедент кмета на общината, а 
не общинския съвет, новият закон отслабва 
местното самоуправление, тъй като в об-
щинския съвет представителство намират 
различни интереси на местната общност. Това 
законодателно решение нарушава баланса 
при функционирането на местното самоупра-
вление. Вместо да се ръководи от актовете 
на общинския съвет, както повелява чл. 139, 
ал. 2 от Конституцията, кметът ще определя, 
при това с дълготрайни времеви хоризонти, 
как ще се развива общината. Отнемането 
на оперативната самостоятелност на общин-
ския съвет с чл. 17, ал. 3 от новия Закон за 
концесиите дава превес на държавата в ли-
цето на кмета като орган на изпълнителната 
власт. Вместо да отстои конституционния 
принцип за местното самоуправление, зако-
нът „изземва“ отстъпената от Конституцията 
самостоятелност на общината по отношение 
на нейната собственост и бюджет.
5. Регламентацията в чл. 33, ал. 2 от прие­
тия закон относно дължимите концесионни 
възнаграждения при концесиите за строи-
телство и за услуги не съдържа достатъчно 
гаранции за защита на обществения интерес. 
Предвидената възможност за преценка от 
страна на концедента в кои случаи конце-
сионерът да плати или да не плати такова 
възнаграждение не е обвързана с конкретни и 
измерими критерии. Общото формулиране на 
изисквания, като „справедливо разпределение 
на икономическата и финансовата изгода“ и 
„постигането на социално приемлива цена на 
услугите“, предполага преценка, която може 
да е различна за всеки отделен случай. Това 
създава широки граници за субективизъм и 
възможност както за корупционни практики, 
така и за вземане на решения, които са ико-
номически неизгодни за обществото. Поради 
това е необходимо нормативно да се предвидят 
критерии за определяне на дължимостта на 
концесионните възнаграждения. По този на-
чин ще се гарантира прилагането на единни 
стандарти и използването на потенциала на 
концесиите като инструмент за ефективното 
експлоатиране на държавната и общинската 
собственост в интерес на обществото.
6. С новия закон се допуска възможност 
срокът на концесията за строителство и кон-
цесията за услуги да бъде по-дълъг от 35 го-
дини. За да се реализира тази възможност, 
с чл. 34, ал. 4 (за държавните концесии) и с 
чл. 34, ал. 5, изр. 2 (за общинските концесии) 
се изисква решение на Народното събрание, 
което да разреши възлагането на концесията 
с такъв дълъг срок. Законът обаче не опре-
деля горна граница относно срока, за който 
Народното събрание може да разреши възла-
гането на концесията. Липсата на предел за 
максималната продължителност на концесия 
не отговаря на нейната същност и прилага-
нето є в икономическия ред на съвременната 
държава. Необходимо е да се отбележи, че в 
Директива 2014/23/ЕС е възприето правилото 
за ограничаване на срока на концесията, тъй 
като концесиите с прекалено дълъг срок могат 
да доведат до затварянето на пазара и по този 
начин да възпрепятстват свободното движение 
на услуги и свободата на установяване.
В чл. 34, ал. 4 и 5 от Закона за концесиите 
липсват и правила за това в какви случаи е 
допустимо да се приеме решение от Народното 
събрание, с което да се удължи срокът на да-
дена концесия. Включването на парламента в 
концесионната процедура приляга на държава 
с парламентарно управление, но това участие 
следва да бъде уплътнено с ясни критерии и 
правила. Липсата им създава предпоставки 
общественият интерес да остане незащитен 
срещу корпоративни и лобистки интереси. 
Предвид това се налага изводът, че законът 
в тази му част не урежда обществените отно-
шения адекватно на принципа на правовата 
държава.
Отново във връзка със срока на концесиите 
и изискването за съответствие с принципа на 
правовата държава отбелязване заслужава и 
разпоредбата на чл. 34, ал. 6 от закона. В нея, 
от една страна, се ограничава максималният 
срок на концесията за ползване до 25 години, 
а от друга страна, се допуска със специален 
закон да се установи друг срок.
7. С чл. 60, ал. 2, т. 1 от Закона за концесии­
те като основание за изключване на кандидат 
или участник от процедурата за определяне 
на концесионер се предвижда влязла в сила 
присъда за конкретно изброените в разпоред-
бата престъпления. Прави впечатление, че в 
сравнение с досегашната уредба са отпаднали 
престъпленията против собствеността, против 
стопанството и престъпленията по служба, 
а е добавено само едно ново основание от 
престъпленията против Републиката. Този 
факт, поставен в светлината на значимостта 
на концесиите като компонент на икономи-
ческата система и националната сигурност 
на държавата, несъмнено изисква засилени 
гаранции, които да бъдат заложени в услови-
ята за възлагане на концесия. Националната 
сигурност е прокламирана в Конституцията 
като основна ценност. Законът следва да 
предотврати възможността изграждането или 
използването на обществени ресурси да се 
възлага на лица, осъждани за престъпления 
против Републиката, собствеността, стопан-
ството, както и престъпленията по служба.
Новият Закон за концесиите предвижда 
множество промени в 29 други закони. Законът 
навлиза в дълбочина в съществуващите иконо-
мически отношения. Това изисква задълбочено 
и пространно обсъждане при подготовката и