Държавен вестник, бр. 57, 2017 г., стр. 7

БРОЙ  57	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  7  
ното обществено осигуряване не е стопанска 
дейност, затова не попада в хипотезата на 
нормата на чл. 19, ал. 2 от Основния закон. То 
е conditio sine qua non за всички осигуряващи в 
частното осигуряване, поради което не може и 
не се отразява на конкуренцията помежду им. 
Действително оспорените разпоредби позво­
ляват осигуреният да прекрати едностранно пра­
воотношението с частното осигуряване поради 
преминаването си към общественото, с което 
да ограничи пазара на частното осигуряване. 
Този му избор обаче увеличава конкуренцията 
между пазарните участници чрез качеството 
на предлаганата от тях осигурителна услуга. 
Тъкмо качеството на услугата е от значение 
за нейния потребител, когото в съответствие с 
чл. 19, ал. 2 in fine от Конституцията оспорените 
законови разпоредби защитават. 
V. Оспорените разпоредби не нарушават 
правната сигурност като елемент на правовата 
държава, установена в чл. 4, ал. 1, изр. 1 от 
Основния закон.
1. Във всички случаи осигуряващият се носи 
икономическия риск от своя избор на вида 
осигуряване. Патерналистичният по същността 
си довод за накърняване на правната му сигур­
ност поради неинформираност за последиците 
от този избор не съответства на свободата на 
личността да действа, като същевременно търпи 
резултатите от действията си. 
Правните последици от тях са посочени в 
относимите към случая правни норми, чието 
незнание не извинява (ignorantia juris neminem 
excusat). 
Възможността за изграждане на невярна 
представа относно фактите пък, включително 
икономическите, при формиране на волята е 
предмет не на оспорените разпоредби, а на от­
делна правна уредба (чл. 27, 28 и 29 от Закона 
за задълженията и договорите). 
Тези разпоредби следователно не нарушават 
нито правната, нито икономическата сигурност 
на осигурения.
2. Разпоредбите не нарушават сигурността и 
на осигуряващия субект в частното осигуряване. 
Той е в същото правно положение, в каквото 
е и до влизането им в сила. За възможно раз­
личното му икономическо положение важат 
съображенията по т. ІV.
VІ. Член 6, ал. 2, изр. 1 от Конституцията 
въвежда принципа на равенството на гражда­
ните пред закона. 
Разпоредбите, които се оспорват, се отнасят 
до всички граждани. На всеки един от тях се 
предоставя едно и също субективно право – да 
избере между общественото и частното осигу­
ряване. Еднакви по правните си белези субекти 
следователно се третират от разпоредбите еднак­
во. Последващото различно правно положение 
на гражданите е резултат не на нормите, а на 
направения или ненаправения въз основа на 
тях избор. Доводът за неравенството им пред 
закона е неоснователен.
VІІ. 1. В т. І. 3 е посочено, че Конституцията 
не регулира частното осигуряване. Регулаци­
ята му е първична и доколкото урежданите 
отношения подлежат на трайна уредба, трябва 
да стане със закон (чл. 3, ал. 1 от Закона за 
нормативните актове). Такъв е КСО, част от 
който са оспорените разпоредби. Самите те не 
съдържат делегации към подзаконов нормативен 
акт. Възражението срещу делегациите е извън 
предмета на делото и не подлежи на обсъждане.
2. Законодателят има дискреция за едно или 
друго конкретно законово разрешение съобраз­
но осигурителната си политика, стига то да не 
е в несъответствие с принципи и изисквания 
на Основния закон (Решение № 5 от 2000 г., 
Решение № 2 от 2014 г. на КС). Връщането по 
волята на осигурения обратно на „отстъпените“ 
(при условността на метафората) по силата на 
КСО от общественото на частното осигуряване 
задължителни осигурителни вноски е в рам­
ките на Конституцията – така, както това е 
вече изяснено в Решение № 7 от 2011 г. на КС. 
По изложените съображения Конституци­
онният съд
Р Е Ш И :
Отхвърля искането на тричленен състав на 
Върховния административен съд за установя­
ване на противоконституционност на чл. 4б, 
ал. 1 в частта „Осигурените в универсален 
пенсионен фонд лица имат право да изберат 
да променят осигуряването си от универсален 
пенсионен фонд във фонд „Пенсии“, съответно 
във фонд „Пенсии за лицата по чл. 69“, с уве­
личена осигурителна вноска в размера на оси­
гурителната вноска за универсален пенсионен 
фонд“, на чл. 4в, ал. 1 в частта „Осигурените 
в професионален пенсионен фонд лица имат 
право еднократно да променят осигуряването 
си от професионален пенсионен фонд във фонд 
„Пенсии“ с увеличена осигурителна вноска в 
размера на осигурителните вноски по чл. 157, 
ал. 1, т. 2“ и на чл. 124а, ал. 1 в частта „Лицата 
по чл. 4б, ал. 1, които са избрали да променят 
осигуряването си от универсален пенсионен 
фонд във фонд „Пенсии“, съответно във фонд 
„Пенсии за лицата по чл. 69“, могат да изберат 
да възобновят осигуряването си в универсален 
пенсионен фонд“ от Кодекса за социално оси­
гуряване (обн., ДВ, бр. 110 от 17.12.1999 г.; посл. 
изм. и доп., бр. 105 от 30.12.2016 г.).
Отклонява искането и прекратява делото в 
останалата му част.
Председател:
Борис Велчев
4958
РЕШЕНИЕ № 10
от 6 юли 2017 г.
по конституционно дело № 10 от 2016 г.
Конституционният съд в състав: Борис Вел­
чев – председател, членове: Цанка Цанкова, 
Стефка Стоева, Румен Ненков, Кети Маркова, 
Георги Ангелов, Анастас Анастасов, Гроздан