Държавен вестник, бр. 104, 2025 г., стр. 3

БРОЙ  104	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  3  
КОНСТИТУЦИОНЕН СЪД
РЕШЕНИЕ № 12
от 27 ноември 2025 г.
по конституционно дело № 7 от 2025 г.
Конституционният съд в състав: предсе­
дател: Павлина Панова, членове: Надежда 
Джелепова, Атанас Семов, Янаки Стоилов, 
Соня Янкулова, Борислав Белазелков, Деси­с­
лава Атанасова, Галина Тонева, Сашо Пенов, 
Невин Фети, Орлин Колев, при участието 
на секретар-протоколиста Росица Симова 
разгледа в закрито заседание на 27.11.2025 г. 
конституционно дело № 7 от 2025 г., доклад­
вано от съдия Атанас Семов.
Конституционното производство е по 
чл. 149, ал. 1, т. 2 от Конституцията и е във 
фазата за произнасяне по същество.
Делото е образувано на 27.05.2025 г. по ис­
кане на Административния съд – София-град, 
20-и касационен състав, за установяване на 
противоконституционност на чл. 79б, ал. 2 
от Закона за административните нарушения 
и наказания (обн., ДВ, бр. 92 от 1969 г.; посл. 
изм. и доп., бр. 64 от 2025 г.) (ЗАНН).
Искането е допуснато за разглеждане по 
същество с определение на Конституционния 
съд от 8.07.2025 г.
Изложените от вносителя на искането 
доводи са в няколко насоки. Сезиращият 
съдебен състав приема, че липсата на мотиви 
към проекта за създаване на разпоредбата 
на чл. 79б ЗАНН е нарушение на принципа 
на законност като елемент на правова­
та държава по смисъла на чл. 4, ал. 1 от 
Конституцията. Според вносителя подобен 
нормотворчески подход води до накърняване 
на предвидимостта в правното регулиране 
и дестабилизиране на правната сигурност.
В искането се твърди и противоречие с 
правото на защита по чл. 56 от Основния 
закон, тъй като „заплащането на наложената 
глоба се третира като отказ от обжалване, 
макар и да е извършено под принуда, из­
разяваща се в налагане на принудителна 
административна мярка на собственика на 
превозното средство (спиране от движение 
на същото)“.
Сезиращият състав изтъква още проти­
воречие с правото на обжалване пред съд 
по чл. 120 от Конституцията. Като прилага 
тълкуване в контекста на чл. 6, § 1 от Кон­
венцията за защита на правата на човека и 
основните свободи, извежда, че в това право 
е включен задължителен достъп до съд във 
всички случаи, когато се налагат админист­
ративни наказания на граждани.
Твърди се също накърняване на правото 
на гражданите свободно да избират своята 
професия и място на работа (чл. 48, ал. 3 
от Конституцията) и на „принципа за спра­
ведливостта и юридическото равенство на 
гражданите – чл. 6, ал. 2 от Конституцията“.
От поканените на основание чл. 20а от 
Правилника за организацията на дейността 
на Конституционния съд заинтересувани 
институции, организации и изтъкнати спе­
циалисти становища са представили Минис­
терският съвет, министърът на правосъдието, 
министърът на вътрешните работи, Върхов­
ният касационен съд, Висшият адвокатски 
съвет, Българската съдийска асоциация, 
Асоциацията на прокурорите в България, 
Съюзът на юристите в България и доц. д-р 
Ралица Илкова.
Подкрепа на искането е изразена в ста­
новищата на Върховния касационен съд, 
Съюза на юристите в България, Българската 
съдийска асоциация и Асоциацията на про­
курорите в България.
Според Върховния касационен съд е налице 
неоправдано и непропорционално засягане на 
правото на защита и правото на достъп до съд, 
а също и на принципа на правовата държава. 
В становището се посочва, че не може да се 
приеме за сериозна и основателна причина 
за ограничаване на правата на гражданите 
целеното увеличаване на събираемостта на 
глобите. Подчертава се, че административ­
нонаказателното производство е форма на 
наказателно обвинение, при което се изисква 
степен на нормативна защита на правната 
сфера на извършителя, еквивалентна на пре­
доставяната в наказателния процес. Твърди 
се, че ако „за санкционираното пълнолетно 
вменяемо лице, което по своя преценка е 
взело решение да използва възможността по 
чл. 79б ЗАНН и да не оспорва извършено­
то нарушение, нормата е търпима, защото 
гражданинът е този, който решава как да 
постъпи […], то в случаите на заплатена глоба 
от трето лице наказателното постановление 
става окончателно и в случай на депозирана 
пред съд жалба от санкционираното лице 
производството по делото се прекратява, 
като се преклудира правото му да обжалва 
наказателното постановление“, като „санк­
ционираното лице е лишено от възможност 
да противопостави пред съд защитните си 
аргументи“.