Държавен вестник, бр. 42, 2010 г., стр. 10

СТР.  10	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  42
основание чл. 73 от Конституцията на Република 
България, е нормативен акт и има задължителна 
сила за държавните органи, организациите и 
гражданите.
Правилникът за организацията и дейността 
на Народното събрание не е закон, но по силата 
на Конституцията стои паралелно със закона в 
йерархията на нормативните актове.
Съдиите Владислав Славов, Благовест Пу-
нев и Румен Ненков са подписали решението 
с особено мнение.
Председател: Евгени Танчев
ОСОБЕНО МНЕНИЕ 
на конституционните съдии Владислав Сла-
вов, Благовест Пунев и Румен Ненков по 
конституционно дело № 5 от 2010 г. 
Искането за тълкуване на чл. 73 и чл. 86, 
ал. 2 от Конституцията е недопустимо.
Задължително условие за допустимостта на 
искането по чл. 149, ал. 1, т. 1 от Конституцията 
е необходимостта да се отстрани неяснота или 
двусмислие в конституционния текст, както и 
наличие на противоречие между него и други 
конституционни норми и свързаните с това 
трудности при прилагането му, което обосновава 
изясняване на действителния му смисъл чрез 
тълкуване, т.е. необходимо е да се аргументира 
от вносителя на искането тълкувателен интерес, 
за да се упражни тълкувателното правомощие на 
Конституционния съд. Ако текстът, предмет на 
искането за тълкуването, е ясен, недвусмислен 
и непротиворечив и не води до неприемливи 
резултати при прилагането му, чрез упражняване 
на това правомощие на Конституционния съд би 
се реализирал негативен, вместо положителен 
ефект. Това е така, защото съществува реалният 
риск да се деформира действителното съдържа-
ние на тълкуваната конституционна разпоредба, 
като същата се пренапише, т.е. да настъпи 
нежеланият резултат съдът от тълкувател да се 
превърне в създател на конституционни нор-
ми, какъвто може да бъде само парламентът. 
Друга нежелателна последица от тълкуване на 
конституционен текст без аргументиран тълку-
вателен интерес е възможността решенията на 
Конституционния съд да се политизират, като 
се използват в политическото противопоставяне 
между управляващи и опозиция. Това засяга 
авторитета на съда, тъй като създава съмнение 
за конюнктурност на решенията му поради 
повлияването им от политическата ситуация 
в държавата.
В случая така, както е формулирано ис-
кането на вносителя за тълкуване, липсва 
аргументация на тълкувателния интерес като 
условие за неговото разглеждане по същество 
от Конституционния съд. Поводът за неговото 
отправяне е становището на Министерството 
на правосъдието (МП) относно казуса „Румяна 
Желева“, във връзка с което е бил коментиран 
Правилникът за организацията и дейността на 
Народното събрание (ПОДНС). Според вноси-
теля на искането – група народни представители 
от парламентарната опозиция, в становището 
на МП се приема погрешно, че ПОДНС се 
отнася само до вътрешната организация на 
парламента и неговото действие не може да 
се приравнява на това на закона поради раз-
личния характер на двата нормативни акта. 
Поради тази причина според него неправилно 
е прието, че въведеното с правилника ограни-
чение за упражняване на търговска дейност 
като несъвместима с качеството на народен 
представител в българския парламент не може 
да се приложи и към положението на член на 
Европейския парламент. Макар и ПОДНС да 
не е посочен между актовете в чл. 86, ал. 2 
от Конституцията, според искането той е при-
равнен на закона като задължителен за всички 
държавни органи, организации и граждани, 
макар и да е издаден въз основа на чл. 73 от 
Конституцията. В тази връзка тълкувателното 
питане до Конституционния съд, по което той 
трябва да постанови решението си, е форму-
лирано като искане за тълкуване на чл. 73 от 
Конституцията относно правната характеристи-
ка и задължителната сила на ПОДНС и дали 
той притежава юридическата сила на закон 
по смисъла на чл. 86, ал. 2 от Конституцията.
Резултатът, който се цели с даването на 
задължително тълкуване на посочените консти-
туционни норми в предложения от вносителя 
смисъл, е да се приеме, че позицията на МП 
и съответно на Министерския съвет, заета в 
посоченото становище, е погрешна, тъй като, 
след като ПОДНС установява несъвместимост 
между упражняване на търговска дейност и поло-
жението на народен представител в българския 
парламент и действието на този правилник е 
приравнено на закон, т.е. той е задължителен 
за всички държавни органи, организации и 
граждани, същият е относим и към статуса 
на член на Европейския парламент, какъвто 
е била Румяна Желева. При това положение 
последната е попадала под това ограничение и 
без да има приет закон, въпреки изискването 
на чл. 2, т. 12 от Закона за избиране членове 
на Европейския парламент от Република Бъл-
гария (ЗИЧЕПРБ). По този начин не само 
се оспорва легитимността на Румяна Желева 
като евродепутат и правилността на кадровото 
решение на правителството за издигане канди-
датурата є за еврокомисар, но и се поставя под 
съмнение качеството на външната му политика 
по отношение на Европейския съюз.
Изтъкнатите в искането на вносителя раз-
личия със становището на МП по статуса на 
Румяна Желева в качеството є на член на 
Европейския парламент като аргументи, с 
които се обосновава интересът от тълкуване, 
са мними, а не реални, защото са резултат от 
превратно възприемане на съдържанието на