Държавен вестник, бр. 67, 2024 г., стр. 161

БРОЙ  67	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  161  
низационна автономност, за да осъществява 
специфичната си задача така, че да осигурява 
ефективното функциониране на съдебната 
власт. Както е приел Конституционният съд 
в Тълкувателно решение № 8 от 2005 г. по 
к.д. № 7/2005 г., „прокуратурата е елемент 
от системата на съдебната власт, поради 
което структурата є е в съответствие с тази 
на съдилищата. От друга страна, тя е отно­
сително самостоятелна съставка на единната 
магистратура поради въвеждането на специ­
фични, отнасящи се само до нея принципи 
на организация като изява на особеностите 
при реализацията на съдебната власт чрез 
дейността на прокурорските органи.“ Съще­
временно, доколкото обаче тя е само един от 
органите на съдебната власт, то по отношение 
на нея несъмнено се прилагат съответно об­
щите принципи на организация на съдебната 
власт по глава шеста от Основния закон, 
измежду които и чл. 133 от Конституцията, 
според който организацията и дейността на 
прокурорските органи се урежда със закон. 
В практиката си Конституционният съд е 
приел, че това е въпрос, който е оставен 
изцяло на преценката по целесъобразност на 
законодателя както по отношение на съдебна­
та власт като цяло (Решение № 10 от 2011 г. 
по к.д. № 6/2011 г.; Решение № 6 от 2018 г. 
по к.д. № 10/2017 г.), така и по отношение 
на обособените в нея органи, включително 
прокуратурата (Тълкувателно решение № 8 
от 2005 г. по к.д. № 7/2005 г.; Решение № 2 от 
2017 г. по к.д. № 13/2016 г.). Такъв устройствен 
закон е ЗСВ, който в своята глава шеста, 
чл. 136 съдържа специална уредба относно 
структурните звена в прокуратурата. От тях 
само главният прокурор е изрично предвиден 
на конституционно ниво. Особеното при него 
е, че самият конституционен законодател го 
определя като едноличен, самостоятелен ръ­
ководен орган на системата на прокуратурата 
със свои собствени функции и правомощия, 
който е в отклонение от структурата на съди­
лищата (Тълкувателно решение № 8 от 2005 г. 
по к.д. № 7/2005 г.; Решение № 2 от 2017 г. по 
к.д. № 13/2016 г.). Особеното при прокурора, 
разследващ главния прокурор (чл. 136, ал. 2) , 
и европейските делегирани прокурори (чл. 136, 
ал. 8) е, че те са специализирани подразделения 
вътре в рамките на прокуратурата, които не 
съответстват на структурата на съдилищата. 
Прокурорът, разследващ главния прокурор, 
е едноличен орган със субектна специали­
зация, който има правомощия да разследва 
престъпления от общ характер, извършени от 
главния прокурор, негови заместници и техни 
съучастници (чл. 173а, ал. 1 ЗСВ във връзка 
с чл. 411з НПК). Европейските делегирани 
прокурори са еднолични органи с предметна 
специализация, които разследват престъпле­
ния против бюджета на Европейския съюз по 
смисъла на Регламент (ЕС) 2017/1939 на Съвета 
от 12.10.2017 г. за установяване на засилено 
сътрудничество за създаване на Европейска 
прокуратура. Следователно от конституцион­
ноправна гледна точка съществуването на 
такива специализирани вътрешни звена в 
рамките на единната структура на прокурату­
рата е принципно допустимо и като решение 
е познато на законодателната практика.
Въпросът за вътрешната специализация на 
звената в прокуратурата е разгледан подроб­
но в Тълкувателно решение № 8 от 2005 г. 
по к.д. № 7/2005 г. и Решение № 2 от 2017 г. 
по к.д. № 13/2016 г., в които Съдът определя 
границите на конституционно приемливата 
степен на вътрешна реорганизация. Консти­
туционният съд приема, че доколкото прин­
ципът на съответствие между структурата на 
съдилищата и структурата на прокуратурата 
е от конституционен ранг, то отклоненията 
от него са принципно възможни, но изискват 
наличието на конституционно основание, 
което налага отклонението. Обезпечаването 
на ефективното функциониране и осъществя­
ването на основната задача на прокуратурата 
биха могли да бъдат такива основания. Съдът 
е застанал на позицията, че ако реоргани­
зацията е ограничена вътре в рамките на 
конституционно зададените параметри на 
съдебна власт и няма за последица „разчле­
няване“ на прокуратурата и прехвърляне на 
част от нея извън съдебната власт, както и 
свиване на нейните основни функции само до 
един от способите, чрез които тя осъществява 
основната си задача, няма конституционни 
пречки пред законодателя, на който чл. 133 
от Конституцията възлага уредбата на орга­
низацията и дейността на съдебната власт, 
да предвиди създаване на специфични звена 
на прокуратурата с цел по-ефективно изпъл­
нение на нейните функции. В този смисъл 
създаването на института на специализиран (с 
оглед на разследвания субект) прокурор като 
орган в рамките на прокуратурата самò по 
себе си не предполага автоматично неговата 
противоконституционност, ако по отношение 
на този прокурор действат общите принципи 
на вътрешната организация в прокуратурата. 
Затова и по настоящото дело е неприложим 
аргументът в искането, който обосновава про­
тивоконституционност на уредбата както на 
прокурора, разследващ главния прокурор, по 
к.д. № 4/2021 г., така и на прокурора, разслед­
ващ главния прокурор, по к.д. № 10/2023 г., 
с факта, че не са изрично предвидени в Кон­
ституцията като държавни органи. Този аргу­
мент има своята релевантност по отношение 
на прокурора, разследващ главния прокурор, 
предмет на решението по к.д. № 4/2021 г., тъй 
като същият бе изведен извън системата на 
прокуратурата като едноличен и самостоятелен 
орган с прокурорски правомощия и би черпил