Държавен вестник, бр. 51, 2020 г., стр. 57

БРОЙ  51	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  57  
3. да не се допуска събиране на информация 
за поредица от елементи чрез един въпрос;
4. да се преценява внимателно редът, в 
който се задават въпросите;
5. да се гарантира, че клиентът ще отговори 
на всички поставени въпроси.
Чл. 77. (1) При извършване на оценка за 
уместност инвестиционният посредник събира 
информация, която може да окаже въздействие 
върху анализа на финансовото състояние на 
клиента, способността му да понася загуби, 
инвестиционните му цели и допустимото за 
него равнище на риск.
(2) Информацията по ал. 1 може да включ-
ва данни за:
1. семейното положение на клиента, както 
и дали средствата, които лицето ще инвес-
тира, са лични;
2. предстоящи промени в семейството;
3. възрастта на клиента;
4. заетостта на клиента, както и степента 
на сигурност на работното му място или 
предстоящо пенсиониране;
5. необходимостта от ликвидност на ин-
вестициите или от финансиране на бъдещ 
финансов ангажимент на клиента;
6. знанията и опита на клиента относно 
финансовите продукти и свързаните с тях 
рискове;
7. разбирането на клиента за основни фи-
нансови понятия, като инвестиционен риск, 
риск от концентрация и компромис между 
риска и възвръщаемостта;
8. предпочитанията на клиента по отно-
шение на екологичните, социалните и управ­
ленските фактори.
(3) Когато определя каква информация за 
клиента е необходима за извършване на оцен-
ката за уместност, инвестиционният посредник 
взема предвид въздействието, което всяка 
съществена промяна на тази информация би 
могла да окаже върху оценката за уместност.
(4) Инвестиционният посредник използва 
механизми, за да избегне самооценка от страна 
на клиента и да осигури последователност на 
предоставените от клиента отговори.
Чл. 78. (1) При събирането на информация 
по чл. 78 от ЗПФИ инвестиционният посред-
ник взема предвид:
1. вида на финансовия инструмент или сдел-
ка, която може да препоръча или да сключи;
2. естеството и обхвата на услугата, която 
посредникът може да предостави;
3. нуждите и характеристиките на клиента;
4. типа на клиента.
(2) При предоставянето на услуги, свър-
зани със сложни (комплексни) или рискови 
финансови инструменти, инвестиционният 
посредник извършва задълбочена оценка на 
знанията и опита на клиента по отношение 
на тези инструменти.
(3) При предоставянето на услуги, свързани 
с неликвидни финансови инструменти, инвес-
тиционният посредник събира и анализира 
информация относно продължителността на 
периода, през който клиентът е подготвен и 
възнамерява да държи инструментите.
(4) При предоставянето на услуги, свър-
зани с неликвидни или рискови финансови 
инструменти, инвестиционният посредник 
може да вземе предвид:
1. размера на редовния и на общия доход 
на клиента;
2. дали доходът на клиента има постоянен 
или временен характер и източника на този 
доход;
3. всички активи на клиента и тежестите 
върху тях;
4. периодичните финансови задължения 
на клиента.
(5) Във връзка със събираната от клиента 
информация инвестиционният посредник 
определя предварително нивото на риска на 
финансовите инструменти, които предлага.
Чл. 79. (1) Инвестиционният посредник 
следва да се увери, че събраната от клиента 
информация за извършване на оценката за 
уместност е надеждна и последователна, без 
да разчита неоснователно на самооценката 
на клиента.
(2) Инвестиционният посредник следва да 
се увери относно надеждността, точността и 
последователността на информацията, събрана 
за клиента, и да гарантира, че разполага с 
необходимата информация за извършване на 
оценка за уместност.
(3) При извършването на оценка за умест­
ност инвестиционният посредник разглежда 
събраната от клиента информация в нейната 
цялост. Инвестиционният посредник следи за 
противоречия между отделните елементи на 
събраната информация и при необходимост 
се свързва с клиента, за да отстрани всички 
съществени несъответствия или неточности.
(4) Когато извършената оценка за уместност 
се основава и на самооценката на клиента, 
инвестиционният посредник прилага обек-
тивни критерии, като:
1. на клиента се предоставят практически 
примери за ситуации, които могат да нас-
тъпят, включително и чрез положителни и 
отрицателни сценарии или графики, като 
чрез тях инвестиционният посредник разбира 
доколко клиентът е запознат с възможностите 
за възвръщаемост на инвестицията и разпре-
делението на риска;
2. на клиента се задават въпроси с кои 
видове финансови инструменти е запознат и 
какъв е опитът му при търговия с тях;
3. от клиента се изисква да предостави ин-
формация за финансовото си състояние – из-
точници на доходи и наличие на финансови 
задължения;