Държавен вестник, бр. 42, 2006 г., стр. 93

Б Р О Й  42
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  93
3.9. определя кръвната група на пациента и
кръвната група на кръвта (еритроцитния концен-
трат) за преливане с тест-реагенти анти-А, анти-
В, анти-А, В;
3.10. прави директна проба за съвместимост със
серум (плазма) от пациента и кръв от сака и нана-
ся резултата в ИЗ;
3.11. контролира единиците кръв и/или ерит-
роцитен концентрат да се затоплят до 37 °С, в тер-
мостат или регулируема водна баня.
4. Задължения на лекаря по време на кръво-
преливане:
4.1. кръвта и кръвните съставки се преливат
чрез венозна трансфузия посредством стандартна
система за кръвопреливане (големина на порите
на филтъра 170—200 µm);
4.2. при започване на трансфузията се извърш-
ва биологична проба за съвместимост чрез струй-
но преливане на 40 ml от кръвния продукт (за деца
между 2 и 10 ml), след което скоростта на прели-
ването се регулира на 10—15 капки кръвен про-
дукт в минута в продължение на 5—10 min; при
липса на обективни и субективни прояви на не-
желани реакции преливането продължава със
скорост около 4 ml/min (ако няма ограничения от
страна на сърдечно-съдовата система), като една
единица кръв или еритроцитен концентрат се
преливат за около 1—2 h;
4.3. при преливане на повече от една единица
кръв (еритроцитен концентрат) биологична про-
ба се извършва с всяка единица кръвен продукт.
5. След завършване на преливането на кръвта
и/или кръвните съставки лекарят:
5.1. удостоверява дали са настъпили промени в
общото състояние на болния, кръвното налягане,
пулса, телесната температура и цвета на урината;
при промяна в цвета на урината изпраща проба от
нея в лаборатория за изследване за наличност на
свободен хемоглобин;
5.2. попълва трансфузионен лист за преливане
на кръв и кръвни съставки (приложение № 16 от
Наредба № 29 от 2004 г.);
5.3. следи серумът на болния, взет преди кръ-
вопреливането, и сакът с останалото количество
кръвен продукт в него да се съхраняват при темпе-
ратура 4—8 °С в продължение на 24 h за диагности-
ка на евентуална следкръвопреливна реакция.
6. При настъпили нежелани реакции и услож-
нения по време на кръвопреливане лекарят:
6.1. прекратява незабавно преливането на кръв-
ния продукт;
6.2. взема специфични мерки за овладяване на
реакцията или усложнението съобразно неговия вид;
6.3. изпраща сака с кръвния продукт за микро-
биологично изследване;
6.4. изпраща проби кръв, взети от реципиента
преди и след преливането на кръвния продукт,
както и проба от кръвния продукт от сака за иму-
нохематологично изследване;
6.5. когато пробите не могат да се изпратят вед-
нага за изследване, се съхраняват до 72 h при тем-
пература между 4—8 °С;
6.6. нанася настъпилите реакции и усложне-
ния в Трансфузионен лист за преливане на кръв и
кръвни съставки (приложение № 16 от Наредба
№ 29 от 2004 г.);
6.7. съобщава незабавно чрез приложение № 18
от Наредба № 29 от 2004 г. на:
6.7.1. лечебното заведение, от което е получена
кръвта и/или кръвната съставка;
6.7.2. комисиите за контрол върху качеството,
безопасността и рационалната употреба на кръвта
и кръвните съставки.
7. Индикации за клинично приложение на кръв
и кръвни съставки
Трансфузионната терапия се осъществява с кръв
и кръвни съставки според естеството на заболява-
нето, което трябва да се лекува, и много рядко с
цяла кръв.
7.1. Клинично приложение на цяла кръв
7.1.1. Индикации (показания)
7.1.1.1. масивна външна хеморагия с хиповоле-
мия при тежка травма или операция;
7.1.1.2. екссангвинотрансфузия.
7.1.2. Контраиндикации (противопоказания)
7.1.2.1. всички заболявания, които може да се
третират с кръвни компоненти;
7.1.2.2. нормоволемични анемични състояния;
7.1.2.3. алоимунизация спрямо левкоцитни или
тромбоцитни антигени;
7.1.2.4. алоимунизация спрямо някои плазмени
протеини.
7.2. Клинично приложение на еритроцитни кон-
центрати
Еритроцитни концентрати се прилагат за по-
добряване на транспорта на кислород от белите
дробове до тъканите и на въглероден двуокис от
тъканите до белите дробове.
7.2.1. Стандартни еритроцитни концентрати
7.2.1.1. Индикации
7.2.1.1.1. остър кръвоизлив при лица с нормал-
ни кръвни показатели;
7.2.1.1.2. хронично анемично състояние;
7.2.1.1.3. оперативна интервенция при лице с
хронично анемично състояние.
7.2.1.2. Контраиндикации
7.2.1.2.1. хронично анемично състояние, подле-
жащо на лекарствено лечение (железни препара-
ти, витамин В12, фолиева киселина, еритропоетин);
7.2.1.2.2. алоимунизация към левкоцитни или
тромбоцитни антигени и фебрилни нехемолитич-
ни реакции;
7.2.1.2.3. имунизация към плазмени протеини и
наличност на тежки алергични реакции;
7.2.1.2.4. имунокомпрометирани пациенти и
такива, подлежащи на трансплантация на органи,
тъкани или клетки;
7.2.1.2.5. пароксизмална нощна хемоглобинурия.
7.2.2. Еритроцитни концентрати с отстранена
левкоцитна пелена. Чрез тази процедура се отст-
раняват по-голямата част от левкоцитите и тром-
боцитите от еритроцитния концентрат.
7.2.2.1. Индикации
7.2.2.1.1. същите както при стандартните ерит-
роцитни концентрати;
7.2.2.1.2. при пациенти с фебрилни нехемоли-
тични реакции.
7.2.2.2. Контраиндикации—същите както при
стандартните еритроцитни концентрати
7.2.3. Обезлевкоцитени еритроцитни концент-
рати. Чрез ползването на обезлевкоцитяващи фил-
три се отстраняват практически почти изцяло лев-
коцитите от еритроцитния концентрат.