Държавен вестник, бр. 108, 2020 г., стр. 46

СТР.  46	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  108
2.1.2 Въздействията върху свободната по-
върхност (част B, 3.1) се отчитат при всички 
състояния на натоварване, определени в част 
B, 3.3 и 3.4.
2.1.3 Когато на кораба са монтирани ус-
тройства против клатене, Администрацията се 
уверява, че критериите могат да бъдат спазе-
ни, когато устройствата са в експлоатация, и 
че повредата на захранването или повредата 
на устройството(ата) няма да доведе до не-
възможност на плавателния съд да изпълни 
съответните разпоредби на този Кодекс.
2.1.4 Редица влияния, като например об-
леденяване на надводния борд, задържане на 
вода на палубата и т.н., оказват неблагоприятно 
въздействие върху устойчивостта и се препо-
ръчва Администрацията да ги вземе предвид, 
доколкото това се счита за необходимо.
2.1.5 Вземат се мерки за безопасна граница 
на устойчивост на всички етапи от пътуването, 
като се вземат предвид добавките в теглото, 
като например тези, дължащи се на поглъ-
щане на вода и обледеняване (подробности 
относно натрупването на лед са дадени в част 
B, глава 6 – Съображения за обледеняване), и 
загубите на тегло, като тези, дължащи се на 
потреблението на гориво и провизии.
2.1.6 Всеки кораб се оборудва с ръковод-
ството за устойчивост, одобрено от Админи-
страцията, което съдържа достатъчно инфор-
мация (вижте раздел B, 3.6), за да позволи на 
капитана да управлява кораба в съответствие 
с приложимите изисквания, съдържащи се 
в Кодекса. Ако инструмент за устойчивост 
се използва като допълнение към ръковод-
ството за устойчивост с цел определяне на 
съответствието със съответните критерии за 
устойчивост, този инструмент подлежи на одоб­
рение от Администрацията (вж. част B, глава 
4 – Изчисления на устойчивост, извършвани 
от инструменти за устойчивост).
2.1.7 Ако се използват криви или таблици с 
минимална експлоатационна метацентрична 
височина (GM) или максимален център на 
тежестта (VCG), за да се осигури съответствие 
със съответните критерии за устойчивост в 
неповредено състояние, тези ограничителни 
криви обхващат целия диапазон от работни 
диференти, освен ако Администрацията не 
се съгласи, че въздействията от диферентите 
не са значителни. Когато липсват криви или 
таблици с минимална експлоатационна ме-
тацентрична височина (GM) или максимален 
център на тежестта (VCG) спрямо газенето, 
покриващи работните диференти, капитанът 
трябва да се увери, че експлоатационното 
състояние не се отклонява от проучвано със-
тояние на натоварване, или да провери чрез 
изчисление дали критериите за устойчивост 
са изпълнени за това състояние на натовар-
ване, като се вземат предвид въздействията 
на диферентите.
2.2 Критерии относно свойствата на кри-
вата на рамото за изправяне
2.2.1 Площта под кривата на рамото на 
изправяне (крива GZ) не е по-малка от 0,055 
метра – радиана до φ = 30° ъгъл на накреня-
ване, и не по-малка от 0,09 метра – радиана 
до φ = 40° или ъгъла на заливане φf, ако този 
ъгъл е по-малък от 40°. Освен това площта 
под кривата на рамото за изправяне (крива 
GZ) между ъглите на накреняване от 30° и 40° 
или между 30° и φf, ако този ъгъл е по-малък 
от 40°, не е по-малка от 0,03 метра – радиана.
2.2.2 Рамото на изправяне GZ е най-малко 
0,2 m при ъгъл на крен, равен на или по-го-
лям от 30°.
2.2.3 Максималното рамо на изправяне е 
при ъгъл на крен не по-малък от 25°. Ако това 
не е осъществимо, могат да бъдат приложени 
алтернативни критерии, основани на еквива-
лентно ниво на безопасност, след одобрение 
от Администрацията.
2.2.4 Първоначалната метацентрична ви-
сочина GM0 не е по-малка от 0,15 m.
2.3 Критерий за силен вятър и клатене 
(метеорологичен критерий)
2.3.1 Способността на кораба да устои на 
комбинираните въздействия на напречен вятър 
и клатене се доказва по отношение на фигура 
2.3.1, както следва:
.1 корабът е подложен на постоянен 
натиск на вятъра, перпендикулярно на 
надлъжната линия на кораба, което 
води до стабилно рамо за накреняване 
от вятъра (lw1);
.2 от резултантния ъгъл на равновесие 
(φ0) се приема, че корабът се клати 
под действието на вълната под ъгъл 
на клатене (φ1) към посока на вятъра. 
Ъгълът на крена, дължащ се на посто-
янен вятър, да не надвишава 16° или 
80 % от ъгъла на потапяне на ръба на 
палубата, в зависимост от това коя от 
двете стойности е по-малка;
.3 след това корабът се подлага на натиск 
от порив на вятъра, което води до рамо 
на накреняване при порив на вятъра и
.4 при тези обстоятелства зона b трябва 
да е равна на или по-голяма от зона а, 
както е показано на фигура 2.3.1 по-долу:
Фигура 2.3.1 – Силен вятър и клатене