Държавен вестник, бр. 55, 2015 г., стр. 14

СТР.  14	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  55
върху които органът е оправомощен да въз­
действа. Всяко негово действие извън този 
кръг не произвежда правни последици.
Компетентността на ВСС е конституционно 
определена в чл. 130, ал. 6 и 7 от Конституци­
ята. Тя е да осигурява кадрите (чл. 130, ал. 6, 
т. 1, 2 и 3), финансите (чл. 130, ал. 6, т. 4) и 
отчетността (чл. 130, ал. 6, т. 5 и ал. 7) на 
органите на съдебната власт. Правомощията 
на ВСС са изброени изчерпателно, ето защо 
не могат да бъдат нито ограничавани, нито 
разширявани от текущия законодател.
Това следва и от тълкуването на чл. 133 
от Основния закон, на който решението се 
позовава. С него Конституцията възлага на 
закона да уреди „организацията и дейността 
на ВСС…, условията и редът за назначаване 
и освобождаване от длъжност на съдиите, 
съдебните заседатели, прокурорите и следова­
телите, както и за осъществяване на тяхната 
отговорност“. 
Организацията на ВСС е следствие от 
компетентността му, затова не може да се 
променя.
Както дейността на всеки държавен орган и 
дейността на ВСС се състои от юридическите 
действия, с които той упражнява конституци­
онно определената му компетентност. Нейната 
законова уредба следователно е вторична 
спрямо компетентността му и не може да я 
надхвърля. 
Останалата част на текста на чл. 133 от 
Конституцията, отнасяща се до ВСС и деле­
гираща на текущия законодател уредбата на 
(част от) кадровото обезпечаване на органи­
те на съдебната власт, също е в рамките на 
конституционно определената компетентност 
на Съвета.
Никъде Конституцията не възлага на ВСС 
правомощия да „осъществява управление на 
дейността“, т.е. на юридическите действия на 
съдебната власт, каквато е оспорената част 
на чл. 16, ал. 1, изр. 2 ЗСВ. Разпоредбата 
напуска пределите на конституционната де­
легация, ето защо е противоконституционна 
в оспорената част.
Изводът, че основните качествени харак­
теристики на ВСС са да е ръководен орган 
на съдебната власт, мнозинството от съдиите 
мотивира единствено с „богатата и безпроти­
воречива практика“ и „трайното разбиране“ 
на Конституционния съд, а същевременно 
се цитират само две решения: № 8 от 1994 г. 
по к.д. № 9 от 1994 г. и ТР № 9 от 2014 г. по 
к.д. № 3 от 2014 г. Първото дело е с предмет 
мандата на членовете на ВСС и там само е 
маркирано, че „ВСС осъществява ръковод­
ство на структурите на съдебната власт“, а 
във второто решение е дадено тълкуване, че 
ВСС може да издава подзаконови нормативни 
актове.
В настоящото решение вярно е посочено, 
че в Решение № 10 от 2011 г. по к.д. № 6 от 
2011 г. Конституционният съд изрично е приел 
и обосновал, че ВСС не ръководи съдебната 
система. Цитираното решение е преодоляно 
от мнозинството от Съда като неправилно 
чрез неговото „ревизиране“ и „еволютивното 
развитие на това разбиране“. Създаването на 
непоследователна и противоречива практика, 
и то за кратки периоди от време, е проблем на 
гласувалите противоречивите решения съдии 
от Конституционния съд, но заради правната 
сигурност подобна промяна задължително 
трябваше да бъде обоснована от наложили­
те я обстоятелства и настъпилите сериозни 
промени, а не с „еволютивното развитие“.
Според тълковния речник „ръководи“ 
означава „стои начело и управлява, насочва 
нечия дейност, дава напътствия за работа“. 
Считаме, че ВСС ръководи само своята кад­
рова и бюджетна дейност на административен 
орган, като дори заседанията му се ръководят 
от министъра на правосъдието. Да се приема 
обратното означава, че законодателната власт 
чрез парламентарната квота в Съвета, равна 
на квотата на съдебната власт, управлява 
органите на съдебната власт, а това въобще 
не е замисълът на Основния закон.
Не споделяме изразеното в решението 
становище, че е наложително ВСС да „на­
правлява, насочва и урежда организационната 
дейност на всеки от органите на съдебната 
власт“. Противоречи на Конституцията, на 
законите и на правилата на логиката да се 
приема, че органите на съдебната власт имат 
някаква отделна организационна дейност 
освен същинската си дейност, възложена от 
Конституцията, и че те следва да се ръководят 
в тази си дейност от един административен 
орган с ограничени, макар и изключително 
важни кадрови и финансови правомощия. 
Извън Конституцията да се натоварва ВСС 
с управленски правомощия, с каквито той 
не може да се справя, защото съвсем друг 
е замисълът на конституционния законода­
тел при създаване на уредбата на съдебната 
власт и при последващите є поправки в тази 
част, на практика означава да се променя 
цялостното устройство на съдебната власт. С 
възлагането на ВСС на нови управленски и 
законодателни правомощия се затруднява 
според нас изпълнението на същинските му 
правомощия и всички проблеми на съдебната 
власт се свързват с дейността на ВСС като 
неин ръководен орган, а той не е в състояние 
да я ръководи и да я промени.
Не може да бъде споделено и разбирането 
в решението, че ВСС едновременно ръководи 
органите на съдебната власт, но всъщност не 
контролира дейността им по правосъдието и 
надзора за законност. Питаме се, след като 
по Конституция органите на съдебната власт