Държавен вестник, бр. 100, 2015 г., стр. 106

СТР.  106	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  100
оспорват на собствено основание и не след-
ва да излага мотиви за тяхната материална 
законосъобразност.
Що се касае до оспорването на чл. 105а, 
съдът намери, че същото е основателно по 
отношение на ал. 2 и 3 и неоснователно по 
отношение на ал. 1 и 4.
Законосъобразността на настаняването 
на кучета в къщички бе вече разгледана във 
връзка с оспорването на чл. 105 от наредбата, 
поради което допълнителни съображения в 
тази посока са излишни.
Що се касае обаче до възможността за 
групиране на животните в общи загражде-
ния в групи до 8, до 20 и до 50 кучета, съдът, 
кредитирайки заключението на приетата по 
делото ветеринарномедицинска експертиза, 
намира, че е недопустимо да се настаняват, 
макар и временно, повече от 10 кучета в едно 
заграждение.
В заключението на вещото лице, прието на 
22.04.2015 г. и неоспорено от страните, ясно 
е посочено, че „настаняването на кучета в 
групи от по десет и повече животни създава 
условия за пораждане на агресия и увреждане 
на здравословното им състояние“.
При това положение съдът намира, че 
разпоредите на чл. 105, ал. 2 и 3 от наредбата 
създават правило за поведение на задължените 
субекти, което по своя краен резултат пред-
полага условия за настаняване на животните, 
застрашаващи здравето им, поставяйки ги в 
ситуация, провокираща неизбежна агресия 
помежду им. Този резултат съдът намира за 
нарушение на принципите за добрата прак-
тика при отглеждането на кучета и поради 
това противоречащ на чл. 7, ал. 1 във връзка 
с ал. 2, т. 3 ЗЗЖ.
При така изведеното заключение следва 
изводът, че чл. 105, ал. 2 и 3 от наредбата 
уреждат регулация, противоречаща на ма-
териалния закон, поради което и подлежат 
на отмяна.
По отношение оспорването на чл. 107, 
ал. 2 от наредбата съдът намери, че същата 
не противоречи с материалния закон.
Според текста на разпоредбата кастрира-
ните безстопанствени кучета се настаняват 
самостоятелно в отделни клетки или поме-
щения за следоперативен период, определен 
от ветеринарен лекар, но не по-кратък от 
24 часа. Конкретни доводи относно неза-
коносъобразността на нормата липсват и в 
двете жалби, а и при извършената служебна 
проверка върху съответствието с нормите от 
по-висок ранг съдът не установи порок при 
така формираното правило на наредбата.
Неоснователно е и възражението против 
законосъобразността на чл. 111 от наредба-
та, според който животните се залавят при 
спазване изискванията на чл. 42 ЗЗЖ с ръце, 
примки, мрежи и други хуманни методи, а ако 
това е невъзможно, чрез употреба на упойва-
щи вещества, когато се касае за куче, чиято 
дозировка се определя от ветеринарен лекар.
Не може да бъде прието възражението, че 
оспорваната норма противоречи на чл. 151, т. 9 
ЗВМД, забраняващ извършването на ветери-
нарномедицински манипулации и прилагането 
на ветеринарномедицински продукти (ВМП) 
от лица без необходимата квалификация. 
Процесната подзаконова регламентация по 
никакъв начин не може да бъде възприета 
като дерогираща правилото на чл. 151, т. 9 
ЗВМД и позволяваща безразборното прила-
гане на упойващи вещества при залавяне на 
безстопанствените животни.
Съгласно чл. 42, ал. 1 ЗЗЖ залавянето на 
безстопанствени животни се допуска по начин 
и при условия, които гарантират здравето 
им и с минимално страдание, от лица със 
специфична квалификация, инструктирани 
от ветеринарен лекар.
Съгласно чл. 42, ал. 3 и 4 ЗЗЖ членовете 
на екипа за залавяне на безстопанствени 
животни трябва да са преминали курс за 
обучение за защита и хуманно отношение 
към животните, а екипите за залавяне на 
безстопанствени животни се ръководят и 
контролират от ветеринарен лекар.
Следователно при така приложимата нор-
мативна уредба не може да се приеме, че 
разпоредбата на чл. 111 от наредбата е в 
противоречие с чл. 151, т. 9 ЗВМД или чл. 42 
ЗЗЖ, тъй като същата не създава правило, 
изключващо прилагането на ВМП (упойващи 
вещества) от лица без необходимата квали-
фикация.
По отношение оспорването на чл. 117, ал. 1 
от наредбата съдът намира, че не е доказано 
противоречието му със закон от по-висока 
степен.
Разпоредбата предвижда, че кърмещи 
животни с малки се настаняват задължи-
телно самостоятелно в отделни клетки или 
боксове в помещения, предпазващи ги от 
неблагоприятни метеорологични условия. 
При благоприятни метеорологични условия 
майката и малките могат да бъдат настанени в 
индивидуално дворче с къщичка, отговарящи 
на изискванията на чл. 105б.
Доколкото по делото не бяха ангажира-
ни нарочни доказателства, установяващи 
несъвместимост между живота и здравето 
на кърмещите животни и техните малки и 
настаняването им в защитени от неблагопри-
ятни метеорологични условия помещения, 
включително и къщички, то съдът, ползвайки 
се и от вече изложеното относно законосъ-
образността на чл. 101, ал. 2, т. 8 и чл. 105б 
от наредбата, намира жалбата в тази є част 
за неоснователна.