Държавен вестник, бр. 64, 2016 г., стр. 9

БРОЙ  64	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  9  
и) терминът „международен транспорт“ 
означава всеки превоз с кораб, самолет, 
железопътно или пътно превозно средство, 
използвани от местно лице на едната догова­
ряща държава, освен когато такива превозни 
средства се използват единствено между места, 
намиращи се в другата договаряща държава;
к) терминът „компетентен орган“ означава:
(i) в случая на Румъния – министърът на 
публичните финанси или негов упълномощен 
представител;
(ii) в случая на България – министърът 
на финансите или упълномощен представител;
л) терминът „стопанска дейност“ също 
включва извършването на професионални 
услуги и на други дейности с независим ха­
рактер;
м) терминът „данък“ означава български 
данък или румънски данък според изисква­
нията на контекста.
2. При прилагането на Спогодбата във 
всеки момент от едната договаряща държава 
всеки термин, който не е определен в нея, ще 
има значението, което му придава към този 
момент законодателството на тази държава 
по отношение на данъците, обхванати от 
Спогодбата, освен ако контекстът не изисква 
друго. Всяко значение, определено в прило­
жимите данъчни закони на тази държава, ще 
има предимство по отношение на значението 
на този термин, определено в други закони 
на тази държава.
Член 4
Местно лице
1. За целите на тази Спогодба терминът 
„местно лице на едната договаряща дър­
жава“ означава всяко лице, което съгласно 
законодателството на тази държава подлежи 
на данъчно облагане в нея поради своето 
местожителство, местопребиваване, място 
на управление, място на регистрация, място 
на учредяване или всеки друг критерий от 
подобно естество, като също включва тази 
държава и всяка нейна административно-
териториална единица или орган на местна 
власт. Този термин обаче не включва лице, 
което подлежи на данъчно облагане в тази 
държава само по отношение на доходи от 
източници в тази държава.
2. Когато въз основа на разпоредбите на 
ал. 1 едно физическо лице е местно лице на 
двете договарящи държави, неговото положе­
ние се определя, както следва:
а) то се счита за местно лице само на 
държавата, в която разполага с постоянно 
жилище; ако то разполага с постоянно жи­
лище в двете държави, то се счита за местно 
лице само на държавата, с която има по-тесни 
лични и икономически връзки (център на 
жизнени интереси);
б) ако държавата, в която е центърът на 
жизнените му интереси, не може да бъде 
определена или ако то не разполага с посто­
янно жилище в нито една от двете държави, 
то се счита местно лице само на държавата, 
в която обичайно пребивава;
в) ако то обичайно пребивава в двете 
държави или в нито една от тях, то се счита 
за местно лице само на държавата, на която 
е гражданин;
г) ако то е гражданин и на двете държа­
ви или на нито една от тях, компетентните 
органи на договарящите държави ще решат 
въпроса чрез взаимно споразумение.
3. Когато в съответствие с разпоредбите 
на ал. 1 лице, което не е физическо лице, е 
местно лице на двете договарящи държави, 
компетентните органи на договарящите дър­
жави ще определят чрез взаимно споразумение 
договарящата държава, на която това лице се 
счита за местно лице за целите на Спогодбата.
Член 5
Място на стопанска дейност
1. За целите на тази Спогодба терминът 
„място на стопанска дейност“ означава оп­
ределено място на дейност, чрез което се 
извършва цялостно или частично стопанската 
дейност на едно предприятие. 
2. Терминът „място на стопанска дейност“ 
включва по-специално:
а) място на управление;
б) клон;
в) офис;
г) фабрика;
д) работилница; и 
е) мина, нефтен или газов кладенец, ка­
риера или всяко друго място за добиване на 
природни богатства.
3. Строителна площадка, строителен, 
монтажен или инсталационен обект предста­
вляват място на стопанска дейност само ако 
продължават повече от дванадесет месеца. 
4. Независимо от предходните разпоредби 
на този член се счита, че терминът „място 
на стопанска дейност“ не включва:
а) използването на съоръжения единствено 
с цел складиране, излагане или доставка на 
стоки, принадлежащи на предприятието;
б) поддържането на запаси от стоки, при­
надлежащи на предприятието, единствено с 
цел складиране, излагане или доставка;
в) поддържането на запаси от стоки, при­
надлежащи на предприятието, единствено с 
цел преработката им от друго предприятие;
г) поддържането на запаси от стоки, принад­
лежащи на предприятието, които са изложени 
на търговски панаир или изложение и които 
се продават от предприятието след края на 
такъв панаир или изложение;