Държавен вестник, бр. 17, 2011 г., стр. 19

БРОЙ  17	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  19  
(3) За съставянето на картата се използват 
приложения № 1 и 2, както и разпоредбите на 
тази наредба, въз основа на които се определя 
степента на риск за факторите на работната 
среда, и приложение № 3, въз основа на ко­
ето се определят точките, съответстващи на 
определените степени на риск.
Чл. 13. При определяне степента на риск 
на фактор на работната среда, който съгласно 
приложение № 1 има повече от един показател, 
се взема предвид показателят с най-неблаго­
приятна характеристика, ако в наредбата не 
е предвидено друго.
Чл. 14. (1) Степента на риск на фактора 
„Микроклимат“ се определя от показатели 
„Температура“, „Топлинно облъчване“ и като 
изключение от „Влажност на въздуха“.
(2) Когато определящият показател е 
„Температура“, степента на риск се определя 
поотделно за двата годишни периода – сту­
ден и топъл, като се отчита и категорията 
работа, определена по реда на ал. 3. Когато 
двата периода са от различна степен, степента 
на риск на фактора „Микроклимат“ е сред­
ноаритметично число от двете степени, като 
в случай че резултатът не е цяло число, се 
определя по-високата степен на риск.
(3) Категорията на работа се определя спо­
ред енергоразхода на организма, както следва:
1. лека физическа работа – работа при 
енергоразход до 210 W, която се извършва в 
движение, в седнало или стоящо положение и 
която не изисква системно физическо напре­
жение или повдигане и пренасяне на тежести;
2. физическа работа от средна тежест – ра­
бота при енергоразход над 210 W до 350 W, 
като такава, свързана с постоянно ходене, 
пренасяне на неголеми тежести (до 10 кг) и 
дейности, които се извършват непрекъснато 
в стоящо положение;
3. тежка физическа работа – работа при 
енергоразход над 350 W, свързана със системно 
физическо натоварване, с постоянно прид­
вижване и пренасяне на значителни тежести 
(повече от 10 кг).
(4) Когато степента на риск на фактора 
„Микроклимат“ се определя от показател 
„Топлинно облъчване“, годишните периоди 
и категорията работа не се отчитат.
(5) При спазени норми за показатели „Тем­
пература“ и „Топлинно облъчване“ е налице 
първа степен на риск на фактора „Микро­
климат“, когато в резултат на технологично 
изискване се поддържа влажност на въздуха, 
различна от определените в приложение № 1 
норми за този показател.	
(6) Извършващите целогодишно дейности 
на открито полагат труд при втора степен на 
риск на фактора „Микроклимат“, а в случай 
на нецелогодишна работа на открито (8 ме­
сеца) – при първа степен на риск. 
(7) Когато по технологична необходимост 
показател „Влажност на въздуха“ е различен от 
определените граници и липсва степен на риск 
по показател „Температура“, е налице първа 
степен на риск на фактора „Микроклимат“.
(8) През студения период от годината е 
налице първа степен на риск на фактора 
„Микроклимат“ при извършване на дейности 
в големи по размер халета (например халета 
за ремонт на големогабаритни транспортни 
средства, естакади), където отоплението е 
невъзможно.
(9) Когато на работни места с източник на 
явна топлина е констатирано едновременно 
действие на двата показателя на фактора 
„Мик­роклимат“ – „Температура“ и „Топлинно 
облъчване“, оценката на риска „Микроклимат“ 
е сборът от оценките на степените на риск, 
произтичащи от двата показателя поотделно, 
определени съгласно приложение № 3.
(10) Когато по технологична необходимост 
показател „Температура“ е по-нисък от оп­
ределените граници и липсва степен на риск 
по показател „Температура“, е налице първа 
степен на риск на фактора „Микроклимат“.
Чл. 15. (1) Степента на риск на фактора 
„Химични агенти“ се определя, както следва:
1. когато е налице регистриран само един 
химичен агент – определянето на степента 
на риск на фактора „Химични агенти“ е в 
зависимост от измерената му концентрация 
и се определя по следния начин:
а) при превишаване до 3 пъти на граничната 
му стойност (ГС), определена в приложение 
№ 1 (ГС) (включително) – „първа“ степен;
б) при превишаване над 3 до 6 пъти ГС 
(включително) – „втора“ степен;
в) при превишаване над 6 до 10 пъти ГС 
(включително) – „трета“ степен;
г) при превишаване над 10 пъти ГС – „чет­
върта“ степен;
2. при наличие на повече от един химичен 
агент с еднопосочно действие във въздушната 
среда на работно място се прилага формулата:
	 С1	
Сn
______ + . . . + ______ = К,
	 ГС1	
ГСn 
където:
С е измерената концентрация на химичен 
агент във въздушната среда;
ГС – граничната стойност на химичния 
агент съгласно приложение № 1, раздел II;
К – коефициентът, изразяващ сумата на 
съотношенията С към ГС, който определя сте­
пента на риск на фактора „Химични агенти“ 
съгласно приложение № 2;
3. когато във въздушната среда се отделят 
повече от един химичен агент с разнопосочно 
действие, за всеки един от тях поотделно се 
определя степента на риск; в този случай в