Държавен вестник, бр. 89, 2006 г., стр. 28

С Т Р .  28
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  89
6. Разпоредбите на този член по никакъв
начин не засягат задълженията, поети по дву-
странни или многостранни договори, с които
изцяло или отчасти се уреждат или предстои
да бъдат уредени въпроси на взаимната прав-
на помощ.
7. Алинеи 9 до 29 на този член се прилагат
спрямо молби, отправени в съответствие с раз-
поредбите на този член, когато съответните
държави—страни по конвенцията, не са обвър-
зани с договор за правна помощ. Когато тези
държави—страни по конвенцията, са обвърза-
ни от такъв договор, се прилагат съответните
разпоредби на договора, освен ако държавите
се споразумеят за прилагането на ал. 9 до 29 от
този член. Държавите—страни по конвенция-
та, се приканват да прилагат въпросните али-
неи, ако това ще улесни сътрудничеството
между тях.
8. Държавите—страни по конвенцията, не
могат да откажат предоставянето на правна
помощ единствено на основание запазването на
банкова тайна.
9. (а) В случай че не е налице двойна наказу-
емост при отговора на отправена молба за прав-
на помощ по този член, замолена държава—
страна по конвенцията, отчита целите на тази
конвенция, както са посочени в чл. 1;
(б) държавите—страни по конвенцията, мо-
гат да откажат предоставянето на правна по-
мощ в съответствие с този член в случаите,
когато не е налице двойна наказуемост; замо-
лена държава—страна по конвенцията, може
обаче, доколкото това съответства на основни-
те принципи на правната є система, да предос-
тави сътрудничество, което не включва дейст-
вия на принуда; такова сътрудничество може
да бъде отказано, ако молбата се отнася до
незначителни въпроси или въпроси, за които
търсеното сътрудничество или помощ може да
бъде предоставено съгласно други разпоредби
от тази конвенция;
(в) всяка държава—страна по конвенцията,
може да разгледа възможността за приемане
на такива мерки, които може да са необходими,
за да є позволят да предоставя правна помощ в
по-широк обем по този член, в случай че не е
налице двойна наказуемост.
10. Лице, което е задържано или излежава
присъда на територията на дадена държава—
страна по конвенцията, и чието присъствие в
друга държава—страна по конвенцията, е поис-
кано за целите на идентифицирането, даването
на свидетелски показания или подпомагането
по някакъв друг начин на събирането на дока-
зателства за целите на разследването, наказа-
телното преследване или съдебния процес за
престъпления по тази конвенция, може да бъде
прехвърлено при следните условия:
а) ако лицето е информирано за обстоятел-
ствата около прехвърлянето и доброволно е дало
съгласието си;
б) компетентните органи и на двете държа-
ви—страни по конвенцията, се съгласят за това
при определени от тях подходящи условия.
11. За целите на ал. 10 на този член:
а) държава—страна по конвенцията, в която
е прехвърлено лицето, има право и се задължа-
ва да го задържи под арест, освен когато е из-
рично поискано или разрешено друго от страна
на държавата, извършила прехвърлянето му;
б) държава—страна по конвенцията, в която
лицето е прехвърлено, е длъжна своевременно
да изпълни задължението си за връщането му
на държавата, която го е прехвърлила, съглас-
но предварително уговореното или друго, за
което компетентните органи на двете държави
са се съгласили;
в) държава—страна по конвенцията, в която
лицето е прехвърлено, не може да изисква от
държавата, извършила прехвърлянето, да за-
действа процедура по екстрадиция за неговото
връщане;
г) по отношение на прехвърленото лице сро-
кът на изтърпяното от него наказание в държа-
вата, от която същото е било прехвърлено, се
намалява със съответния период от време, пре-
каран в арест в държавата, в която лицето е
прехвърлено.
12. Лицето, което предстои да бъде прехвър-
лено в съответствие с ал. 10 и 11 на този член,
не може да бъде подлагано на наказателно пре-
следване, задържане, наказване или каквото и
да било друго ограничаване на личната му сво-
бода на територията на държавата, на която то
се прехвърля, за действия, бездействия или при-
съди, наложени му преди напускането на тери-
торията на държавата, от която лицето е прех-
върлено, освен със съгласието на държавата,
която го прехвърля, независимо от неговата
националност.
13. Всяка държава—страна по конвенцията,
определя централен орган, в чиито правомощия
е приемането на молби за правна помощ и тях-
ното изпълнение или препращането им към
съответни органи по компетентност. Когато в
рамките на дадена държава—страна по конвен-
цията, има особен район или територия с раз-
лична система за правна помощ, тя може да
определи и отделен централен орган, който да
упражнява в съответния регион или територия
функции, идентични с тези на основния орган.
Централните органи осигуряват бързо и точно
изпълнение или прехвърляне по компетентност
на получените молби. В случаите, когато цент-
ралният орган прехвърли дадена молба по ком-
петентност, той следва да съдейства за бързо-
то є и точно изпълнение. Генералният секре-
тар на ООН се уведомява за определения от
всяка държава—страна по конвенцията, цент-
рален орган едновременно с депозиране на съ-
ответния документ за ратификация, приемане
или одобрение или за присъединяване към тази
конвенция. Молбите за правна помощ, както и