Държавен вестник, бр. 3, 2004 г., стр. 81

Б Р О Й  3
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  81
Създава се и възможност конкретни права и
законни интереси на жалбоподателя да бъдат
накърнени, ако същият попадне в кръга на
лицата, чието поведение се регламентира от
съответния подзаконов нормативен акт. Ето
защо при преценка допустимостта на произ-
водството по обжалване на нормативните ад-
министративни актове не се изисква от жал-
боподателя да доказва, че конкретни негови
права или законни интереси са били накърне-
ни или застрашени от атакувания акт. В съот-
ветствие с чл. 13 ЗВАС жалба срещу нормати-
вен акт може да се подава без ограничение
във времето.
По изложените съображения съдът намира
жалбата на БАГОПИ срещу чл. 3, ал. 2 и 3
ППЗЗВЗАС, приет с ПМС № 54 от 1999 г., за
процесуално допустима.
По основателността на жалбата
С оглед доказателствата по делото и дово-
дите на страните в съответствие с основанията
по чл. 12 ЗВАС петчленният състав на ВАС
прецени законосъобразността на чл. 3, ал. 2 и 3
от Правилника за прилагане на Закона за замя-
на на воинските задължения с алтернативна
служба и намери, че жалбата е основателна.
С Постановление на Министерския съвет
№ 54 от 23.III.1999 г. е приет Правилник за при-
лагане на Закона за замяна на воинските за-
дължения с алтернативна служба, с който се
определя организацията и дейността на Коми-
сията по алтернативната служба, производст-
вото по подаване и разглеждане на молбите за
замяна воинските задължения, дейностите по
изпълнение на мирновременната алтернатив-
на служба. Доводите на жалбоподателя за не-
законосъобразност на правилника са във връз-
ка с предоставянето на администрацията на
военните окръжия на правото да се произнася
по въпроси, свързани с молбата за замяна на
воинските задължения. Твърди се, че това пред-
ставлява произнасяне по същество, тъй като е
свързано с връщане на молбата и така факти-
чески се постановява отказ да се допусне замя-
ната. Жалбоподателят сочи, че това е въпрос
единствено от компетентността на Комисията
по алтернативната служба, така както изрич-
но е уредена в разпоредбата на чл. 10, т. 3 и
чл. 13 ЗЗВЗАС.
Разпоредбата на чл. 9, т. 2 от Европейската
конвенция за защита правата на човека и ос-
новните свободи (ЕКПЧ), ратифицирана със
закон, приет от НС на 31.VII.1992 г. (ДВ, бр. 66
и бр. 80 от 1992 г.), която е част от вътрешния
правен ред на Република България съгласно
чл. 5, ал. 4 КРБ, регламентира свободата на ми-
сълта, съвестта и религията като основни за-
щитени права на човека. В практиката на Ев-
ропейския съд по правата на човека (ЕСПЧ)
по прилагането на конвенцията се приема, че
нормата на чл. 9, т. 1, тълкувана и във връзка
мълчаливия отказ, тъй като съгласно предви-
дената правна уредба административното про-
изводство реално не започва. По посочените
съображения жалбоподателят моли атакува-
ните текстове на ППЗЗВЗАС да бъдат отмене-
ни на основание чл. 12, т. 4 ЗВАС поради про-
тиворечието им с материалноправни разпоред-
би на ЗЗВЗАС и КРБ.
Ответникът по жалбата—Министерският
съвет, чрез процесуалния си представител гла-
вен юрисконсулт Мария Милошева, в съдебно
заседание и с представена писмена защита по
делото оспорва основателността на жалбата и
моли същата да се отхвърли.
На основание чл. 21, ал. 1 ЗВАС като заин-
тересована страна в административното съ-
допроизводство е конституиран министърът
на труда и социалната политика, чийто про-
цесуален представител юрисконсулт Албена
Накова оспорва жалбата и моли съда да я
отхвърли по съображения, изложени в писме-
но становище.
Върховният административен съд—петчле-
нен състав, за да се произнесе по допустимост-
та на жалбата и доводите на страните по осно-
вателността є, взе предвид следното:
По допустимостта на жалбата
Съгласно разпоредбата на чл. 120, ал. 2 КРБ
гражданите и юридическите лица могат да об-
жалват всички административни актове ос-
вен изрично посочените със закон. Така като
основен конституционен принцип на админис-
тративния процес е прогласена обжалваемост-
та не само на индивидуалните администра-
тивни актове, но и на нормативните админис-
тративни актове, т. е. актове, с които се съз-
дават общи и неадресирани към конкретен
субект правила за поведение. Възможността
за обжалване на нормативни административ-
ни актове на Министерския съвет, на минис-
три и на ръководители на ведомства, непос-
редствено подчинени на Министерския съвет,
изрично е регламентирана и в чл. 23 във връз-
ка с чл. 5, т. 1 ЗВАС.
За да възникне правото на обжалване на
конкретен административен акт, като абсо-
лютна процесуална предпоставка е предвиде-
но наличието на правен интерес. Правният
интерес от обжалването произтича от обсто-
ятелството, че съответният административен
акт накърнява или създава условия за нару-
шаване или засягане правата на правния су-
бект. Интересът от обжалването на норматив-
ните административни актове следва от твър-
дението на жалбоподателя за наличие на про-
тиворечие на обжалвания акт с нормативен
акт от по-висока степен. Така се накърнява
правото на гражданите и юридическите лица
да осъществяват дейността си в правова дър-
жава, изградена на принципа за законност на
държавното управление (чл. 4, ал. 1 КРБ).