Държавен вестник, бр. 15, 2024 г., стр. 16

СТР.  16	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  15
конодателството на Съюза. Наред с това към 
тази дата Швеция не се е включила във Ва-
лутнокурсовия механизъм ІІ (ERM II). Полша, 
Чехия, Унгария и Румъния към настоящия 
момент не са членове на Валутнокурсовия 
механизъм ІІ (ERM II). Дания, която е член 
на Съюза от 1973 г., има договорена клауза 
„право на неучастие“ (държава с дерогация), 
член е на Валутнокурсовия механизъм ІІ (ERM 
ІІ), т.е. нейната национална валута поддържа 
фиксиран обменен курс с еврото, но не е член 
на еврозоната.
Обобщавайки, Конституционният съд 
подчертава, че от представените данни за 
развитието на паричния съюз е видно, че до 
момента, когато България започва преговори 
за приемане в Европейския съюз – 2000 г., 
приемането на еврото от държавите членки 
е резултат на дълъг повече от четири де-
сетилетия процес, който нито е свързан за 
всички държави членки с конкретно опре-
делена дата, нито е функция от сбъдването 
на едно бъдещо сигурно събитие. Изграж-
дането и утвърждаването на паричния съюз 
е резултат на постигнати от всяка държава 
членка в съответствие с нейните конкретни 
възможности предварително договорени от 
държавите членки условия, едновременно с 
единодушното съгласие на държавите членки, 
чиято парично единица е еврото.
България започва преговори за присъединя-
ване към Европейския съюз през м. февруари 
2000 г. Действащият към този момент Договор 
за Европейския съюз, както бе посочено, не 
допуска договаряне от държава – кандидат за 
член на Европейския съюз, на клауза „право 
на неучастие“. За всички държави – кандидати 
за членство в Европейския съюз, присъеди-
няването към Съюза изисква „необратимо 
фиксиране на обменните курсове, което води 
до въвеждането на единна валута“ – член 4 
(предходна номерация член 3а) ДЕО. В хода на 
преговорите за членство в Европейския съюз 
България в рамките на преговорната глава 11 
„Икономически и валутен съюз“ декларира, 
„че от датата на присъединяването є към ЕС 
ще третира своята валутна политика като 
въпрос от общ интерес“, като „от датата на 
членството си“ „ще действа в съответствие с 
целта за приемане на еврото“, както и заявява 
„намерението си за прилагането на системата 
на паричния съвет като едностранен ангажи-
мент в периода до приемането на страната за 
член на еврозоната“.
Към датата на започване на преговорите за 
присъединяване на България към Европейския 
съюз, както и към датата на присъединяване-
то, в страната от 1997 г. е установен паричен 
съвет („валутен борд“) в съответствие с който 
официалният валутен курс на лева – паричната 
единица на България (чл. 24 от Закона за Бъл-
гарската народна банка; ЗБНБ), е определен 
към германската марка (чл. 29, ал. 1 ЗБНБ), 
в отношение 1 лев за 1 германска марка, 
като, когато законно платежно средство във 
Федерална република Германия стане общата 
валута на Европейския съюз, официалният 
валутен курс на лева към еврото се определя 
чрез умножаване на курса по ал. 1 по офи-
циалния курс, по който германската марка 
се е конвертирала към еврото. По силата на 
тази законова разпоредба от 1.01.1999 г. левът 
е официално обвързан с еврото при законово 
определен курс.
С влизането в сила на Договора за при-
съединяване съществуващото в правото на 
Съюза задължение за участие в паричния съюз 
е валидно установено и с оглед на това – об-
вързващо за България. Считано от 1.01.2007 г. 
България е член и на Европейската система 
на централните банки, но с оглед на член 18 
от „Споразумението от 16 март 2006 г. между 
Европейската централна банка и националните 
централни банки на държавите членки извън 
Еурозоната за определяне на процедурите за 
работа на Механизма на обменните курсове 
в третия етап от Икономическия и паричен 
съюз“ (ОВ, С 73/08, 25.03.2006 г., стр. 21) няма 
право на участие в решенията на системата. 
На 29.06.2018 г. министърът на финансите 
и управителят на Българската народна банка 
(писмо изх. № 91-00-181 на Министерството 
на финансите и изх. № БНБ-70010 на Българ-
ската народна банка) официално заявяват на 
Европейската централна банка, на министрите 
на финансите на държавите членки, чиято 
парична единица е еврото, на министъра на 
финансите и на управителя на централната 
банка на Дания, както и на Комисията, че 
България желае да стане член на Валутнокур-
совия механизъм ІІ (ERM II) в изпълнение 
на поетите от държавата ангажименти при 
присъединяването є към Европейския съюз. 
Това е действието, което България в съответ-
ствие с установеното в т. 1.6 от Резолюцията 
на Европейския съвет от 16.07.1997 г. осъ-
ществява доброволно по своя самостоятелна 
преценка относно момента, в който да бъде 
извършено. На 10.07.2020 г. България става 
член на Валутнокурсовия механизъм ІІ (ERM 
II) при курс 1,95583 лева за евро – курс, съ-
ответен на установеното в чл. 29, ал.  1 и 2 
ЗБНБ, а от 1.10.2020 г. България е член и на 
Европейския банков съюз – елемент на ико-
номическия и паричен съюз (Решение (ЕС) 
2020/105 на Европейската централна банка от 
24 юни 2020 г. за установяване на тясно съ-
трудничество между Европейската централна 
банка и Българската народна банка, ОВ, L 
2241, 13.07.2020 г., стр. 1).
Включването във Валутнокурсовия меха-
низъм ІІ (ERM II) и спазването в нормални 
граници на отклонение, без да е осъществено 
девалвиране спрямо еврото в продължение на