Държавен вестник, бр. 20, 2016 г., стр. 8

СТР.  8	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  20
те могат да бъдат свързани с предоставянето 
на специфичен основен пакет, който съдържа 
само медицинско необходимите и разходно 
ефективните здравни грижи. Относно чл. 40, 
ал. 4а ЗЗО изразява становище, че приходите 
на НЗОК не се формират само от осигури-
телни вноски, а и от целеви субсидии от 
държавния бюджет за изпълнение на задъл-
жения, които произтичат от прилагането на 
правилата за координация на системите за 
социална сигурност, както и от други източ-
ници, включително субсидии (трансфери) от 
държавния бюджет. Оспорената разпоредба 
на чл. 40, ал. 4а ЗЗО не засяга прогласените 
в чл. 52, ал. 1 от Конституцията права на 
гражданите да ползват медицинска помощ 
и обслужване, съответно не поставя в по-
благоприятно положение осигуряваните от 
държавата лица по чл. 40, ал. 3 ЗЗО за сметка 
на всички останали. 
Националната здравноосигурителна каса 
изразява становище, че критерий за услов-
ното, според нея, разделяне на пакета от 
здравни дейности, гарантиран от бюджета 
на НЗОК, на основен и допълнителен е 
болестното състояние на всеки пациент 
независимо от неговото заболяване. Здрав-
ноосигурените лица не се делят на групи 
от закона, което означава, че се ползват с 
еднакви права независимо от това по кой 
пакет ще бъдат лекувани, а разделянето на 
пакета единствено дава възможност за инди-
видуален подход към всеки пациент според 
състоянието, в което се намира, когато е 
потърсил медицинска помощ. Същевременно 
изтъква, че до определянето на основния и 
на допълнителния пакет ще се прилага ос-
новният пакет, действащ към влизане в сила 
на този закон, защото в настоящия момент 
не е регламентирано съдържанието на но-
восъздадените пакети и поради това всички 
изложени доводи в искането се основават на 
предположения и субективни „очаквания“ 
от прилагането на закона и твърденията 
за противоконституционност следва да се 
разглеждат при условията на евентуалност.
Комисията за защита от дискриминация 
дава становище, че разпоредбите на чл. 45, 
ал. 2 и чл. 40, ал. 4а ЗЗО не би следвало да 
бъдат самостоятелно преценявани като про-
тиворечащи на забраната за дискриминация, 
установена в чл. 6, ал. 2 от Конституцията. 
Същевременно поддържа, че критериите за 
предвидената диференциация на основен 
и допълнителен пакет не биха могли да 
бъдат изведени от текстовете на Закона за 
здравното осигуряване, защото последният 
не дава легални дефиниции за „основен“ и 
„допълнителен“ пакет. Прави се предполо-
жение, че определени заболявания ще бъдат 
включени в съответните клинични пътеки, 
които задължително ще бъдат поети от НЗОК, 
но ще са налице и такива, за които такава 
възможност ще липсва, и по отношение на 
„допълнителния“ пакет не става ясно каква 
ще бъде листата с включени заболявания и 
кои дейности ще бъдат обхванати. 
Сдружение „Национална пациентска ор-
ганизация“ твърди, че от тяхно национално 
представително проучване ясно проличава 
недвусмислената подкрепа на общественото 
мнение за разделянето на медицинските 
услуги, предоставяни от здравната система 
на осигурените лица, и че всеки втори пъл-
нолетен гражданин е склонен да заплаща 
допълнителна здравна осигуровка. Счита, 
че държавата в лицето на законодателния 
си орган следва да поеме недвусмислен 
ангажимент за плащане на пълния размер 
на здравните осигуровки по отношение на 
лицата, за които тя се явява осигурител. 
Държавата се поставя в привилегировано, 
по-благоприятно положение в сравнение с 
останалите работодатели, както и се създа-
ва противоконституционна привилегия за 
лицата, които имат достъп до медицинска 
помощ по солидарния модел, без реално да 
е заплатен пълният размер на здравното им 
осигуряване.
Втората група становища са в подкрепа 
на искането. 
Българският лекарски съюз е на мнение, 
че до този момент във всичките си редак-
ции чл. 45, ал. 2 ЗЗО е предвиждал пакетът 
медицинска помощ да бъде приеман с на-
редба на министъра на здравеопазването. 
Самото разделяне на пакета на основен и 
допълнителен крие потенциална възможност 
за нарушаване на правото на здраве и това 
е важният въпрос, който следва да бъде 
изследван от съда. В хипотеза на разделяне 
с цел подобряване достъпа на пациентите 
до качествена и навременна помощ, при за-
читане равноправието на гражданите, този 
законодателен акт не би влязъл в колизия 
с Конституцията, международното право и 
изброените международни договори, по които 
България е страна. При условие че целта е 
ограничаване на бюджетното въздействие, 
тоест на разходването на средствата за здраве 
посредством отлагането на медицинската 
помощ в допълнителния пакет напред във 
времето, то този акт е в състояние да поста-
ви в неравностойно положение определени 
групи лица. Разпоредбата на чл. 40, ал. 4а 
ЗЗО е противоконституционна, тъй като