Държавен вестник, бр. 43, 2010 г., стр. 13

БРОЙ  43	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  13  
въз основа на Конституцията и законите в 
съответствие със своята съвест и убеждения. 
Правителството приема въз основа на стено-
грамата от заседанието на Народното събрание 
на 18.ХІІ.2009 г., когато е приет оспореният 
закон, че народните представители не са 
били ограничени във възможността си да 
изразяват становища и мнения при дебатите 
по законопроекта, нито да гласуват по напра-
вените предложения. Депутатите са изразили 
своето убеждение по съвест и в рамките на 
установения от Конституцията и Правилника 
за организацията и дейността на Народното 
събрание ред за приемане на законите.
В становището на Министерския съвет е 
обърнато внимание на това, че уредбата на 
законодателната инициатива в чл. 87, ал. 1 
от Конституцията не съдържа допълнителни 
условия и такива не могат да бъдат въвежда-
ни със закон, за да не се допусне на практика 
осуетяване упражняването на това право. Сле-
дователно никой от вносителите на правото 
на законодателна инициатива не е ограничен 
нито по отношение на предмета, нито по от-
ношение на съдържанието, нито що се отнася 
до обема на законопроектите. Министерският 
съвет не приема твърдението на вносителите 
на искането, че с гласуването на оспорвания 
законопроект в едно заседание се лишават на-
родните представители „от една от формите на 
законодателна инициатива“ – изразяването на 
становища и предложения по отделните текстове 
пред постоянните комисии между гласуването 
на законопроекта на първо и второ четене.
Министерският съвет не възприема стано-
вището на оспорващите закона народни пред-
ставители, че Народното събрание е нарушило 
Конституцията, отклонявайки се от принципа, 
заложен в чл. 88, ал. 1, изр. първо, като е ре-
шило да приложи изключението от него – да 
гласува закона на две четения в едно заседание 
(чл. 88, ал. 1, изр. второ от Конституцията). 
Според Министерския съвет Конституцията не 
въвежда никакво ограничение на прилагането 
на изключението от правилото, че законите се 
обсъждат и приемат с две гласувания, които се 
извършват на отделни заседания. Редакцията 
на конституционния текст е категорична и не 
предвижда никакви изисквания, при които да 
се приложи изключението. Това се тълкува в 
смисъл, че винаги когато народните представи-
тели намерят аргументи за приемане на закон 
в едно заседание, те могат с мнозинство да 
решат това. Важното е да се приеме изрично 
решение по въпроса, както е направено, видно 
от стенограмата, и на заседанието на Народното 
събрание на 18.ХІІ.2009 г.
Според министъра на правосъдието за раз-
лика от правото на законодателна инициатива 
по чл. 87, ал. 1 от Конституцията правото на 
писмени предложения за изменение и допъл-
нение на отделни текстове, които народните 
според вносителите на искането е нарушена 
уредената в Основния закон процедура за при-
емане на законите. Законопроектът е приет на 
първо четене и веднага след това се преминава 
към гласуването му на второ четене въпреки 
възраженията на народни представители, които 
са изразили желание да направят предложение 
по отделни негови текстове между двете че-
тения. Вносителите на искането смятат, че в 
конкретния случай „народните представители 
са били лишени от правото си на законода-
телна инициатива“ въпреки възраженията по 
процедурата, които са направили в пленарното 
заседание. Според тях юридически и практи-
чески е невъзможно народните представители 
да направят законодателни предложения по 
отделните текстове при обсъждане на законо-
проекта още на първо четене.
Групата народни представители смята, че при 
гласуването на оспорвания закон Народното 
събрание не е могло да приложи хипотезата 
на чл. 88, ал. 1, изречение второ от Конститу-
цията, т. е. по изключение двете гласувания да 
се извършат на едно и също заседание, докол-
кото това изключение от общото правило, че 
двете гласувания се провеждат на две отделни 
заседания, е приложимо единствено за безспор-
ните и кратки законопроекти и ако по време 
на обсъждането не са направени предложения 
за изменения или допълнения на отделните 
текстове. Така според вносителите Народното 
събрание е нарушило Конституцията.
С определение от 16 март 2010 г. Консти-
туционният съд е допуснал до разглеждане по 
същество посоченото искане и е конституирал 
като заинтересувани страни по делото Народ-
ното събрание, Министерския съвет, министъра 
на правосъдието и Съюза на юристите в Бъл-
гария, на които е предоставил възможност в 
петнадесетдневен срок да представят писмени 
становища.
Становища са представени от Министерския 
съвет и министъра на правосъдието. В тях се 
поддържа теза за неоснователност на искането 
за обявяване противоконституционността на 
Закона за изменение на Закона за Националния 
архивен фонд.
В становището си Министерският съвет под-
държа, че искането е неоснователно, тъй като в 
него няма конкретни аргументи за нарушаване 
на установения в чл. 4, ал. 1 от Конституци-
ята принцип на правовата държава. Такива 
аргументи по-скоро биха могли логически да 
се изведат от твърденията, че с процедурните 
нарушения при приемането на закона се на-
рушават разпоредби на Конституцията, т. е. 
че държавата не се управлява в съответствие 
с Основния закон.
Според Министерския съвет липсват и 
аргументи за нарушаване на разпоредбата на 
чл. 67, ал. 2 от Конституцията, която опре-
деля, че народните представители действат