Държавен вестник, бр. 54, 2003 г., стр. 6

С Т Р .  6
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  54
ражнено от другиго от името и за сметка на
неговия носител. Недопустима, с други думи, е
аналогията с други правни клонове и делегира-
нето на това право. В други случаи обикновено
упълномощаването е поради невъзможност за
лично упражняване на едно право. В избира-
телния процес и при гласуването в Народното
събрание неучастието невинаги означава невъз-
можност за участие. Доктрината разглежда
неучастието в гласуване като форма на съзна-
телно самоизключване от участие в политичес-
кия процес, като една от формите, чрез която се
изразява определена позиция и отношение.
Обратното—участието в изборите и при гласу-
ването в НС е личен акт, чрез който се изразява
непосредствено лична воля.
Личното гласуване е гаранция за автентич-
ността на волята на гражданина и на народ-
ния представител. Личното участие в избор-
ния процес гарантира представителния харак-
тер на НС, а личното участие в гласуването
при приемане на съответния акт на НС—ав-
тентичната воля на “упълномощения” от су-
верена народен представител. И това е така
независимо от конкретно действащата изби-
рателна система, както и от обстоятелството,
че кандидатите могат да се издигат и регист-
рират от името на съответна политическа
партия. Политическите партии са своеобраз-
ни “посредници” между волята на избирате-
лите и изборния резултат, но всеки народен
представител е “функция” не на съответната
партия, а “пълномощник” на народа. Ето защо
избирателят има право да знае каква е лична-
та позиция на избраника по всеки обсъждан и
приеман от парламента акт, гаранция за кое-
то е именно личното участие на народните
представители в гласуването.
Личното гласуване се извършва тайно или
явно (чл. 81, ал. 3 от Конституцията). Явно-
то гласуване в НС може да бъде осъществено
по различни начини, чиято уредба в съответ-
ствие с чл. 73 от Конституцията е предмет на
Правилника за организацията и дейността на
Народното събрание (ПОДНС) (обн., ДВ,
бр. 69 от 2001 г.; изм., бр. 86 от 2001 г., бр. 90
и 96 от 2002 г.). Всяко НС може и на практи-
ка приема различни правила относно осъщес-
твяването на процедурата по гласуване. С дру-
ги думи, конкретните правила могат и на
практика са различни през различните ле-
гислатури. Едно обаче трябва да е общото
между тях. Това е, че независимо от разнооб-
разието в конкретната форма винаги тяхно-
то съдържание и практическо приложение в
залата следва да гарантират конституцион-
ното изискване за лично и непосредствено
участие на народните представители в гласу-
ването. Така както е невъзможно един наро-
ден представител да вдигне две ръце и гласу-
ва по този начин два пъти, да се подпише
саморъчно освен за себе си и за друг свой
колега, така следва да е невъзможно и недо-
пустимо да натисне два бутона за гласуване
чрез компютризираната система.
Конституционният съд е имал повод да се
произнесе, че разпоредбите на правилника ня-
мат само техническо значение и “нарушения-
та на ПОДНС, които могат да се свържат със
съдържанието на чл. 81, ал. 2 и 3 и чл. 101 от
Конституцията, подлежат на проверка от КС
и са допустими ...” (Решение № 5 по к. д. № 5
от 2003 г.). И това е така, защото независимо
от конкретно избрания начин при гласуване-
то на определен акт на НС е недопустимо на-
рушаването на конституционното изискване
за лично участие на народния представител в
процедурата.
В този смисъл гласуването по един и същи
въпрос освен със собствената и с карти на други
народни представители представлява не само
и единствено нарушение на определени тех-
нически правила, “които нямат конституци-
онна юридическа сила”, но и директно нару-
шение на установен в Конституцията прин-
цип, поради което следва да се признае за
недопустимо.
Конституционният съд счита, че не следва
да отговори на третото тълкувателно питане,
развито в искането на Президента на репуб-
ликата. Правомощието на Конституционния
съд по чл. 149, ал. 1, т. 2 от Конституцията да
установява противоконституционност на за-
коните и другите актове на Народното събра-
ние може и следва да бъде реализирано един-
ствено и само по повод на конкретно искане
след мотивирано обсъждане на съображения-
та в него и на всички събрани по делото пис-
мени доказателства.
По изложените съображения и на основание
на чл. 149, ал. 1, т. 1 от Конституцията Консти-
туционният съд
Р Е Ш И :
Изискването на чл. 81, ал. 3 от Конституция-
та, че “гласуването е лично”, представлява ос-
новополагащ в работата на Народното събра-
ние конституционен принцип. Независимо от
вида и конкретно избрания начин на гласуване
правото на всеки народен представител да
участва в него е лично конституционно право,
което е недопустимо да бъде упражнено от дру-
гиго. Съдържанието на това право е, че гласу-
ването при приемането на актовете на НС е
акт на лично действие, при което народният
представител изразява непосредствено, свобод-
но и независимо лична воля в съответствие със
своята съвест и убеждения.
Съдиите Румен Янков, Тодор Тодоров, Жи-
ван Белчев и Пенка Томчева са подписали ре-
шението с особено мнение.
Председател: Румен Янков