Държавен вестник, бр. 65, 2019 г., стр. 15

БРОЙ  65	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  15  
(3) Лица в риск от туберкулоза са:
1. лица от етнически общности, живеещи 
обичайно на комунен принцип или сред които 
е отчитано разпространение на туберкулоза;
2. лица с наркотична зависимост и лица 
с алкохолна зависимост, в т. ч. и участващи 
в програми за лечение на зависимостите;
3. лица, които се ползват със закрила по 
реда на Закона за убежището и бежанците;
4. деца и млади хора на улицата;
5. лица с ХИВ/СПИН;
6. лица с диабет от инсулинозависим тип;
7. лица на постоянна или продължителна 
имуносупресивна терапия;
8. деца преди и след провеждане на био-
логична терапия;
9. изтърпяващите наказание „лишаване 
от свобода“;
10. медицинският персонал в лечебните 
заведения по чл. 3, ал. 1.
(4) Контактни на туберкулоза са лицата, 
които са били или са в контакт с известен 
източник на туберкулоза, независимо дали 
имат клинични симптоми, насочващи към 
туберкулоза. 
 (5) Обект на дейностите по чл. 1 може 
да бъде и всяко лице, което иска да установи 
дали има туберкулоза и е насочено от лекар 
за диагностика. 
Чл. 6. Наредбата се прилага за формите 
на туберкулоза и случаите на проблеми във 
връзка с болестта съгласно Международната 
статистическа класификация на болестите и 
проблемите, свързани със здравето – десета 
ревизия (МКБ-10), както следва:
1. туберкулоза на дихателните органи, 
потвърдена бактериологично и хистологично 
(А15);
2. туберкулоза на дихателните органи, 
непотвърдена бактериологично или хисто-
логично (A16);
3. туберкулоза на нервната система (A17);
4. туберкулоза на други органи (A18);
5. милиарна туберкулоза (A19);
6. последици от туберкулоза (B90);
7. туберкулоза, усложняваща бременността, 
раждането или послеродовия период (O98.0);
8. вродена туберкулоза (P37.0);
9. наблюдение при съмнение за туберку-
лоза (Z03.0); 
10. специално скринингово изследване за 
откриване на туберкулоза на дихателните 
пътища (Z11.1);
11. контакт с болен и възможност от за-
разяване с туберкулоза (Z20.1);
12. друг вид профилактична химиотера-
пия (Z29.2); 
13. когато в семейната анамнеза има други 
инфекциозни и паразитни болести (Z83.1);
14. когато в личната анамнеза има други 
уточнени рискови фактори, некласифицирани 
другаде (Z91.8).
Раздел ІІ
Диагностика на туберкулозата
Чл. 7. Изследване за туберкулоза се из-
вършва:
1. при провеждане на скринингово из-
следване; 
2. при диагностика и проследяване на 
лечение на туберкулоза; 
3. за определяне на диференциална ди-
агноза; 
4. за целите на медицински научни изслед-
вания и клинични изпитвания на лекарствени 
продукти;
5. в случаите по чл. 5, ал. 5. 
Чл. 8. (1) Скринингово изследване се 
извършва на лица в риск от туберкулоза и 
контактни на туберкулоза лица. 
(2) Скрининговото изследване може да се 
проведе, като:
1. имунологично изследване (туберкулинов 
кожен тест (ТКТ) на Манту или гама-интер-
феронов тест); 
2. микробиологично изследване; 
3. образно изследване.
Чл. 9. (1) Диагностика на туберкулозата 
се извършва чрез: 
1. микробиологично изследване (микро-
скопски – за киселинно устойчиви бактерии 
и културелно изследване за изолиране на M. 
tuberculosis complex) на клиничен материал; 
2. имунологични изследвания за туберку-
лоза: ТКТ на Манту или гама-интерферонови 
тестове; 
3. генетични изследвания за туберкулоза: 
Real-Time PCR метод (XpertMTB/RIF) или 
линейно хибридизационни методи (LPA); 
4. образно изследване. 
(2) При положителен резултат (изолиран 
M. tuberculosis complex) от културелно из-
следване се извършва задължително тест за 
лекарствена чувствителност.
(3) При откриване на резистентност към 
противотуберкулозните лекарствени продук­
ти се изпраща клиничен материал и/или 
щам за потвърждаване на Националната 
референтна лаборатория по туберкулоза 
към НЦЗПБ. 
(4) При хиперергичен ТКТ на Манту ≥ 15 мм 
и/или положителен гама-интерферонов тест 
се провежда допълнителен клиничен преглед, 
рентгенография на бял дроб и други изслед-
вания по преценка на лекар – специалист по 
пневмология и фтизиатрия.