Държавен вестник, бр. 27, 2014 г., стр. 34

СТР.  34	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  27
воконституционни, ако не съответстват на 
конкретни норми и на принципи на Основния 
закон или са взаимноизключващи се. Съдът 
нееднократно е имал възможност да се про­
изнесе, че противоречието между нормите 
на закона нарушава принципа на чл. 4, ал. 1 
от Конституцията и че съдържащите се в 
нормативните актове разпоредби трябва да 
са ясни, точни и непротиворечиви, за да са 
годни да регулират основните обществени 
отношения (вж. Решение № 9 от 1994 г. по 
к.д. № 11 от 1994 г.; Решение № 5 от 2002 г. 
по к.д. № 5 от 2002 г.; Решение № 8 от 2012 г. 
по к.д. № 16 от 2011 г.). В случая оспорените 
разпоредби са ясни, точни и не съдържат 
твърдяното противоречие, за да се обоснове 
противоконституционност на това основание. 
Въведеното едновременно прилагане на новия 
и досегашния ред по отношение различните 
действия и сделки на длъжника е продик­
тувано от същността на законодателните 
изменения и е често използвана законода­
телна практика. След като се твърди, че две 
разпоредби са противоконституционни поради 
създаването на различен правен режим на 
заварените правоотношения със запазване на 
отменения и прилагане на новия закон, няма 
основание да се претендира установяване на 
противоконституционност и на двете, защото 
поне едната в случая трябва да е съобразена 
с Конституцията.
Съдът намира за необходимо да отбележи 
за пълнота, че § 14, ал. 1 ПЗРЗИДТЗ не за­
сяга всички искове за попълване масата на 
несъстоятелността поради следното: 1. не са 
променени основанията за недействителност 
по отношение на кредиторите на несъстоятел­
ността на прихващането по чл. 645, ал. 3 ТЗ и 
на действията и сделките по чл. 646, ал. 1 ТЗ, 
защото за тях се запазва завареният режим; 
2. разпоредбата на § 10 ЗИДТЗ, с която е из­
менена разпоредбата на чл. 649 ТЗ, поначало 
не може изцяло да има обратно действие по 
отношение заварени съдебни производства, 
защото ал. 1 на чл. 649 ТЗ едва след изме­
нението създава възможност в бъдеще всеки 
кредитор на несъстоятелността да предявява 
искове по целия чл. 645, както и по чл. 646 ТЗ 
и чл. 135 ЗЗД; 3. разпоредбата на чл. 649, ал. 2 
също в бъдеще създава възможност синдикът 
и кредиторът да предявяват и осъдителни ис­
кове. Не са внесени промени и в изискванията 
за действителност на действията и сделките 
на длъжника – те се считат действителни и 
без пороци спрямо всички с изключение на 
кредиторите на несъстоятелността, като в 
резултат на това не се засягат и правата на 
третите лица, за които сделките продължават 
да са действителни.
ІV. Правова държава означава упражняване 
на държавната власт на основата на Консти­
туцията и в рамките на законите. Конститу­
ционният съд многократно се е произнасял за 
същността на понятието за правова държава 
(вж. Решение № 1 от 2005 г. по к.д. № 8 от 
2004 г.; Решение № 7 от 2005 г. по к.д. № 1 
от 2005 г.), като е приел, че в „материален 
смисъл“ правовата държава е държава на 
справедливостта, а във „формален смисъл“ 
тя е държава на правната сигурност, където 
съдържанието на правния ред е ясно и недву­
смислено определено. Законосъобразността на 
държавните дейности е изискване за тяхната 
предвидимост, на което правната сигурност е 
последица. Правната сигурност и стабилност 
са характеристики на правовата държава, 
която изисква трайно и последователно като 
концепция законодателно регулиране на 
обществените отношения (Решение № 3 от 
2008 г. по к.д. № 3 от 2008 г.).
Доводите в искането, че оспорените норми 
имат избирателен, социално неоправдан и не­
балансиран подход, няма да бъдат разгледани 
от Конституционния съд, защото Народното 
събрание е единственият орган, който пре­
ценява по целесъобразност при промяна на 
обстоятелствата налице ли е социална нужда, 
която налага приемане на нов или промяна 
на съществуващ закон. 
Производни от принципа на правовата 
държава са принципът на правната сигурност, 
предвидимост и стабилност, принципът за 
забрана на същинското обратно действие на 
правните норми и принципът за закрила на 
законно придобити права, с които вносителите 
обосновават искането. 
Поначало законът действа занапред и се 
прилага само по отношение на факти и обсто­
ятелства, които възникват след влизането му 
в сила. Всеки нов граждански закон заварва 
и възникнали при действието на отменения 
закон юридически факти, които не са пога­
сени, и в тези случаи се поставя въпросът за 
т. нар. обратно действие на новия граждански 
закон. Законодателят е овластен да определи 
свободно въпроса за границите на действие 
на законите във времето и по отношение на 
правоотношенията, които са възникнали при 
действието на отменения закон, но ще бъдат 
решени при действието на новия закон. Когато 
на новия закон се придава действие спрямо 
възникнали и съществуващи правоотношения, 
които са „заварени“, е налице несъщинско 
обратно действие или незабавно действие на 
новия закон. За да действа новият граждански 
закон спрямо възникналите преди влизането 
му в сила правоотношения, е необходимо за­
конодателят изрично да им придаде обратна 
сила. При процесуалноправните разпоредби 
такова действие винаги е налице, защото 
то се отнася до висящи производства, при 
които юридическите факти са възникнали в 
миналото, но не са настъпили правните им 
последици. Несъмнено новият граждански