Държавен вестник, бр. 29, 2024 г., стр. 5

БРОЙ  29	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  5  
да се промени предназначението на позем­
лените имоти – горски територии, с цел тях­
ното застрояване. Обръща се внимание и на 
факта, че оспорената разпоредба действа вече 
14 години. Сочи примери с други законови 
ограничения на правото на собственост като 
тези по Закона за собствеността и ползването 
на земеделските земи във връзка с уредбата, 
въведена със Закона за защитените територии, 
сред които попадат и гори.
От поканените да представят становища 
организации такива са депозирали от Коа­
лиция „За да остане природа в България“, 
Асоциацията на парковете в България и 
Асоциация „Български гори“. 
От Асоциация „Български гори“ посочват, 
че подкрепят искането. Другите две органи­
зации развиват подробни мотиви в полза на 
конституционността на атакуваната разпоред­
ба на § 3 ПЗР на ЗГ.
За да се произнесе, Конституционният съд 
взе предвид следното:
Горите, предвид тяхната значимост като 
национално богатство, представляват спе­
цифичен обект на право на собственост, по 
отношение на което държавата традиционно 
осъществява завишен контрол. 
Правната възможност за изключване на 
земи от горския фонд в Република България 
винаги е била крайно ограничена. Това е видно 
от правния режим както в Закона за горите 
от 1958 г. (обн., Изв., бр. 89 от 7.11.1958 г.; 
отм., бр. 125 от 29.12.1997 г.), който е заварен 
от Конституцията на Република България 
от 1991 г., така и в приетите впоследствие 
закони за горите от 1997 г. (обн., ДВ, бр. 125 
от 29.12.1997 г. и отм., бр. 19 от 8.03.2011 г.;
ЗГ 1997 отм.) и от 2011 г.
Опазването и възпроизводството на окол­
ната среда е ценност от конституционен ранг, 
а горите представляват един от важните 
фактори за осигуряване на тази ценност, тъй 
като имат жизненоважна и незаменима роля 
по отношение на екологията и конкретно по 
отношение на климата, на водните запаси, на 
живата природа, на устойчивостта на почви­
те. Макар горите да са обект на собственост 
както на държавата, така и на общините, на 
физически и на юридически лица (чл. 22 ЗГ, 
2011 г.), от гледна точка на Основния закон те 
не могат да бъдат разглеждани единствено като 
съвкупност от индивидуални собственически 
права, а и като публично благо, имащо „пуб­
личноправна значимост и всеобща полезност“ 
по терминологията на Тълкувателно решение 
№ 11 от 1997 г. по к.д. № 4/1997. Горите са 
част от природните богатства на България. 
Като такива те са защитени от чл. 15 от 
Конституцията. Горите способстват за здра­
вословна и благоприятна околна среда, на 
която имат право гражданите съгласно чл. 53 
от Конституцията и която всеки е длъжен да 
пази. Именно защото правното положение на 
горите налага да се съобразява значението им 
на достъпно за всички благо, собствеността 
върху тях традиционно е подчинена на ре­
дица ограничения на законово ниво. Така 
например ЗГ от 2011 г. ограничава сечта в 
горските територии и я подчинява на опре­
делени от държавата условия и ред, посочени 
в наредба на министъра на земеделието и 
храните (чл. 101, ал. 3 ЗГ, 2011 г.); гарантира 
на гражданите свободен достъп до горите и 
забранява тяхното ограждане (чл. 144 – 145 
ЗГ, 2011 г.); забранява свободното движение 
на товарни и пътни превозни средства в гор­
ските територии (чл. 148 ЗГ, 2011 г.); забранява 
промяна на предназначението на поземлени 
имоти в горски територии освен в изрично 
предвидени случаи и при спазване на опреде­
лена административна процедура (чл. 73 и сл. 
ЗГ, 2011 г.). Така с цел запазването им като 
достъпно за всички благо, значимо за оси­
гуряване на опазването и възпроизводството 
на околната среда (чл. 15 от Конституцията), 
законът възлага на собствениците на горите 
функции и на техни пазители. 
Оспорената разпоредба на § 3 ПЗР на ЗГ от 
2011 г. предвижда, че не подлежи на промяна 
по реда на този закон предназначението и 
не може да бъде извършвано строителство в 
поземлени имоти в горски територии, които 
физически и юридически лица или общини 
са придобили от държавата в резултат на за­
мени, извършени до деня на обнародването 
на закона в „Държавен вестник“.
Според вносителите тази разпоредба поста­
вя в неравностойно положение собствениците 
на придобити по замяна гори спрямо другите 
частни собственици и това ограничение в 
ползването на придобитите по замяна имоти 
е обусловено не от естеството на имота, а от 
естеството на придобивната сделка.
Съдът намира, че това ограничение е кон­
ституционно оправдано с оглед спецификите 
на придобивния способ, по силата на който 
са възникнали правата на собственост на ад­
ресатите на оспорената разпоредба, а именно 
извършени замени по силата на чл. 15б ЗГ, 
1997 г. (отм.) в периода от влизане в сила на 
разпоредбата (ДВ, бр. 16 от 18.02.2003 г.) до 
влизане в сила на Решение за спиране на из­
ключването при промяна на предназначението 
на гори и земи от горския фонд, придобити от 
физически и юридически лица, с изключение 
на общините, чрез замяна с гори и земи от 
горския фонд – частна държавна собстве­
ност на Народното събрание (ДВ, бр. 72 от 
8.09.2009 г.). Този придобивен способ се явява 
изключение от общия ред, установен в чл. 43 
и сл. от Закона за държавната собственост 
(редакция ДВ, бр. 32 от 2005 г.), по отношение