Държавен вестник, бр. 59, 2023 г., стр. 11

БРОЙ  59	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  11  
Производството е по чл. 149, ал. 1, т. 2 от 
Конституцията на Република България във 
фазата за решаване на делото по същество.
Конституционното дело е образувано на 
4.04.2023 г. по искане на Висшия адвокатски 
съвет (ВАдвС) за установяване на противо-
конституционност на разпоредбата на чл. 159, 
ал. 2 от Закона за движението по пътищата 
(ЗДвП) (обн., ДВ, бр. 20 от 5.03.1999 г.; посл. 
изм. и доп., бр. 14 от 10.02.2023 г.).
В искането се поддържа, че принципът 
на правовата държава не позволява да бъ-
дат ограничавани основни конституционни 
права на гражданите с цел да се компенсира 
неспособността на държавата да изпълни за-
дълженията си по принудително събиране на 
наложените глоби, както и че с оспорената 
разпоредба се създава опасност от админис- 
тративен произвол. Висшият адвокатски съвет 
твърди, че оспорената разпоредба накърнява 
правото на собственост на притежателите на 
моторни превозни средства, като неоснова-
телно ограничава възможността за неговото 
упражняване в пълен обем. Това ограничение 
според вносителя е непропорционално на 
поставената цел, а именно – осигуряване на 
приходи в държавния бюджет. Вносителят 
излага аргументи, че с атакуваната разпоредба 
се стеснява възможността за упражняване на 
правото на свободно придвижване на терито-
рията на страната и на напускане на нейните 
предели, закрепено в чл. 35, ал. 1 от Консти-
туцията, тъй като пълноценното упражняване 
на тези права в повечето случаи предполага 
използването на моторно превозно средство.
С определение от 11 май 2023 г. Консти-
туционният съд е допуснал за разглеждане 
по същество искането на Висшия адвокатски 
съвет за установяване на противоконституци-
онност на разпоредбата на чл. 159, ал. 2 от 
Закона за движението по пътищата.
От конституираните заинтересувани инсти-
туции становище са представили министърът 
на правосъдието, министърът на вътрешните 
работи, министърът на транспорта и съобще-
нията, главният прокурор и омбудсманът на 
Република България.
От поканените неправителствени орга-
низации становище е предложил Съюзът на 
българските автомобилисти.
В становищата на министъра на правосъ-
дието, на министъра на транспорта и съобще-
нията, на главния прокурор, на омбудсмана 
и на Съюза на българските автомобилисти 
(СБА) е подкрепен изводът на вносителя на 
искането за противоконституционност на ата-
куваната разпоредба на сочените основания.
Според министъра на правосъдието искане-
то на Висшия адвокатски съвет е основателно. 
Посочва се, че законодателното решение в 
чл. 159, ал. 2 ЗДвП представлява пряко за-
обикаляне на установения от закона ред за 
принудително събиране на публични вземания 
и се превръща в санкция за несъществуващо 
административно нарушение по отношение на 
лицата, които надлежно са придобили право 
да управляват моторно превозно средство 
или след изтърпяване на административно 
наказание, респ. принудителна администра-
тивна мярка, са възстановили това си право. 
По този начин се въвежда неоправдано и 
несъразмерно ограничаване на правата на 
гражданите, нарушават се правната сигурност, 
предвидимостта и стабилността на правния 
ред като устойчиви характеристики на право-
вата държава, което е в пряко противоречие с 
принципа на правовата държава (чл. 4, ал. 1 
от Конституцията). Министърът на правосъ-
дието поддържа разбирането, че „несъмнено 
оспорената разпоредба ограничава упражня-
ването на основното конституционно право 
на гражданите свободно да се придвижват по 
територията на страната и да напускат нейните 
предели и целта на закона, вкл. мярката, не 
съставлява подходящо и съразмерно средство 
за постигане на конституционно оправдана 
цел, нито е наложителна с оглед на визира-
ния от Конституцията резултат в условията 
на демократичното общество“.
Главният прокурор намира искането за ос-
нователно, въпреки че мотивите, които излага, 
не съвпадат напълно с тези на вносителя. В 
становището на главния прокурор е изтъкнато, 
че отказът да бъде издадено свидетелство за 
управление на моторно превозно средство или 
негов дубликат или да бъде върнато отнето 
свидетелство на практика лишава титуляря 
от правото да управлява моторно превозно 
средство и има санкционен характер въпреки 
отсъствието на извършено престъпление или 
административно нарушение, поради което 
противоречи на принципа на правовата дър-
жава (чл. 4, ал. 1 от Конституцията). Поддър-
жа се също, че разпоредбата на чл. 159, ал. 2 
ЗДвП е в противоречие с чл. 120, ал. 2 от 
Конституцията, където е закрепено правото на 
гражданите на жалба срещу административни 
актове, тъй като преценката дали всички гло-
би са платени в пълен размер не подлежи на 
съдебен контрол. Главният прокурор намира, 
че с атакуваната разпоредба се накърнява и 
правото на труд на гражданите, за които уп-
равлението на моторно превозно средство е 
професия и източник на доходи, поради което 
е налице противоречие и с чл. 48, ал. 1 от 
Основния закон.
Омбудсманът заявява съгласие с вносителя 
на искането относно твърдените противоре-
чия с Конституцията, като добавя и други 
основания за противоконституционност. В 
становището са изтъкнати и някои практи-
чески усложнения, произтичащи от твърде 
общата формулировка в оспорената разпо-
редба – „заплащане изцяло на дължимите 
глоби“. Омбудсманът посочва противоречие 
на чл. 159, ал. 2 ЗДвП с чл. 56 от Конститу-