Държавен вестник, бр. 63, 2023 г., стр. 23

БРОЙ  63	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  23  
2. до 3 месеца преди процедурата по дарява-
не микробиологично му е изследвана семенна 
течност, като при патологичен резултат е 
извършена своевременна санация;
3. дал е писмено информирано съгласие;
4. до 3 месеца преди процедурата по даря-
ване е тестван за:
а) HIV: Anti-HIV-1, 2 или HIV Ag/Ab;
б) хепатит B: HBsAg и Anti HBc;
в) хепатит С: Anti-HCV-Ab или Аnti-HCV 
Ag/Ab;
г) сифилис.
(2) При следващи актове на донорство от 
същия партньор следващите кръвни проби се 
вземат не по-късно от 6 месеца от предходното 
вземане на проба.
(3) При позитивни тестове за HIV 1, 2, хе-
патит B и C или сифилис, както и при донор с 
повишен инфекциозен риск (анамнестично) се 
прилага разделно обработване и съхранение.
(4) Задължително изследване за наличие 
на антитела срещу HTLV-I се извършва на 
донорите, които живеят в региони с висока бо-
лестност или произхождат от такива региони.
(5) Задължително изследване за наличие 
на антитела срещу HTLV-I се извършва на 
донорите, чиито сексуални партньори или чи-
ито родители произхождат от такива региони.
(6) Допълнителни изследвания за малария, 
CMV, RhD, Trypanosoma cruzi се извършват 
при анамнеза за пътувания в чужбина или 
наличие на други рискови фактори за тези 
заболявания.
(7) При партньорско даряване за индиректна 
употреба позитивните резултати на донора не 
са пречка за използване на сперматозоидите 
при следните условия:
1. за хепатит В – когато жената реципиент 
е ваксинирана;
2. за хепатит С – след консултиране от спе-
циалист по вирусология с оглед високия риск 
за хоризонтална и вертикална трансмисия на 
вируса, при писмено изразено информирано 
съгласие на жената реципиент;
3. за сифилис – след излекуването на до-
нора;
4. за HIV 1, 2, когато партньорът е на 
антиретровирусна терапия и има достигната 
оптимална вирусна супресия (неоткриваем 
вирусен товар) за период повече от 6 месеца, 
при контрол на терапията и становище на 
проследяващия го специалист по инфекциозни 
болести и лечебното заведение разполага с 
оборудване и валидирана процедура за обра-
ботка и отделно съхранение и има одобрена 
стандартна оперативна процедура (СОП) за 
тази цел.
Чл. 7. (1) Донорът на сперматозоиди при 
непартньорско даряване се подбира на базата 
на неговата възраст, здравословно състояние 
и медицинска история чрез попълване на въ-
просник и след снемане на подробна лична и 
фамилна медико-генетична анамнеза:
1. потенциалните донори не трябва да 
имат следните заболявания: тежко моногенно 
заболяване; тежък вроден структурен дефект 
с мултифакторна/полигенна етиология (де-
фект на невралната тръба, вродена сърдечна 
малформация и др.); известна хромозомна 
аномалия, свързана с риск за образуване на 
небалансирани гамети, периимплантационни 
загуби;
2. потенциалните донори не трябва да имат 
роднини от първа степен на родство (родител, 
брат/сестра, дете) със следните заболявания 
и състояния: тежко моногенно заболяване, 
за което няма надежден генетичен тест за 
определяне на носителство; хромозомна ано-
малия, освен ако потенциалният донор не е с 
нормален кариотип; интелектуален дефицит с 
неуточнена етиология; тежка малформация с 
мултифакторна/полигенна етиология – трябва 
да се преценяват отделно за всеки случай, 
като се вземат предвид тежестта на малфор-
мацията, относителния риск за роднини от 
втора степен и общата популационна честота; 
фамилно мултифакторно заболяване с преоб-
ладаващ генетичен компонент в етологията 
и с тежки клинични последствия – трябва да 
се преценяват отделно за всеки случай, като 
се вземат предвид тежестта на заболяване-
то, относителния риск за роднини от втора 
степен и общата популационна честота; при 
налични данни в семейството за генетично 
заболяване, за което има надежден генетичен 
тест, се препоръчва насочването на донора за 
медико-генетична консултация и генетичен 
анализ.
(2) Оценката включва и описание на фак-
тори, които могат да доведат до повишен 
здравен риск за реципиента или за самия него.
(3) Лицата по ал. 1 следва да бъдат про-
верени в регистъра на ИАМН преди всяко 
даряване или ползване по отношение на броя 
предходни дарявания и резултатите от тях.
Чл. 8. (1) Сперматозоиди от донор за не-
партньорско даряване могат да се използват 
за асистирана репродукция след отрицателно 
микробиологично изследване на семенната 
течност, извършено до 30 дни преди взема-
нето, и спермограма с нормоспермия (според 
действащите за момента критерии на СЗО), 
която потвърждава годността на материала 
за дарителски цели.
(2) Сперматозоиди от донор за непартньор-
ско даряване могат се използват за извършване 
на асистирана репродукция след обработка и 
след задължително съхранение и карантини-
ране за най-малко 180 дни и до потвърждаване 
след този период на негативните тестове за 
трансмисивните заболявания по ал. 3, т. 1.
(3) Преди процедурата по даряване донорът 
по чл. 7 трябва да има негативни резултати 
при изследвания:
1. от серумна или плазмена проба за:
а) HIV: Anti-HIV-1, 2 или HIV Ag/Ab;
б) хепатит B: HBsAg и Anti HBc;
в) хепатит С: Anti-HCV-Ab или Аnti-HCV 
Ag/Ab;