Държавен вестник, бр. 2, 2021 г., стр. 20

СТР.  20	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  2
Вътрешните системи за оценяване и под­
държане на качеството, ако са ефективни, 
са толкова важни, че на няколко пъти беше 
обсъждано оценката на тяхната работа да стане 
ключова при акредитацията. Въпреки това на 
много места системите остават формални и 
не допринасят реално за контролирането и 
поддържането на качеството на вътрешноин­
ституционално ниво.
За повишаване на обществената отговор­
ност и ползата от ВУ е необходимо да се 
въведат ефективни механизми за привлича­
не на представители на външни партньори 
(работодатели, регионални власти, други 
образователни институции в региона и т.н.) 
в процесите на вземане на стратегически 
решения за развитие на ВУ и при прегледа и 
оценяването на тяхното изпълнение.
Основни предизвикателства, свързани с 
управлението на ВУ:
1) Ниска степен на представителство на 
външни заинтересовани страни в управле­
нието и стратегическите решения на бъл­
гарските ВУ.
2) Реално стартиране и ефективно прила­
гане на инструментите, чрез които държавата 
може да защити обществения интерес при 
управлението на ВУ, без да нарушава акаде­
мичната автономия.
3) Завишаване на предварителния финан­
сов контрол по ЗФУКПС и осигуряване на 
информационни системи, които да повишат 
прозрачността в управлението на ВУ.
4) Формално приложение на вътрешните 
системи за оценяване и поддържане на ка­
чеството в много ВУ, без реално тези системи 
да допринасят за осигуряване на качеството 
на вътрешноинституционално ниво.
2.14 Необходимост от ефективна и обек­
тивна акредитация
Системата за външно оценяване и акре­
дитация от НАОА има недостатъци и среща 
критики от страна на обществото, медиите и 
ВУ. Бяха правени много опити това да се про­
мени. За съжаление, въпреки положителните 
нормативни промени, акредитацията не доведе 
до диференциране на висшите училища, защо­
то почти всички получиха институционална 
оценка над 9 и същото важи за акредитацията 
на професионалните им направления.
Приетите критерии за оценяване на ка­
чеството във ВУ бяха променени съобразно 
Европейските стандарти и насоки, което до­
веде до увеличаване на броя индикатори за 
измерване на качеството. Проблем е, че при 
прилагането на тези индикатори не е налице 
унифицирана система, която да предоставя 
обективни числови стойности и да ги обвързва 
с даваната оценка, което води до прояви на 
субективизъм от членове на експертните гру­
пи, постоянните комисии и Акредитационния 
съвет. Липсата на стандартизирана методика 
за оценяване на качеството позволява ма­
совото поставяне на завишени оценки, а в 
отделни случаи и до очевидно несправедливи 
съотношения на оценките за различните ВУ 
в едно и също професионално направление.
Първоначалното предложение за изменение 
на глава 10 от ЗВО от 2020 г. имаше за цел 
да облекчи висшите училища и НАОА, като 
обедини институционалната и програмната 
акредитация, както и програмната акредита­
ция на ОКС „бакалавър“ и „магистър“ с тази 
за ОНС „доктор“. Второто не беше прието, а 
първото се реализира, като институционал­
ната акредитация се замени със сбора от 
оценките от програмните акредитации. Какъв 
ще бъде резултатът от тази промяна засега е 
неясно, но тя не представлява облекчаване, 
защото беше съпътствана с намаляване на 
максималния срок на акредитация от 6 на 
4 г., което означава, че ВУ с много професи­
онални направления на всеки 6 г. ще имат 
една институционална акредитация по-малко 
и над 10 програмни акредитации повече. Ня­
кои от промените обаче очевидно ще имат 
положителен ефект. Такива са процедурата 
за оценяване на едно и също професионално 
направление едновременно за всички висши 
училища и ограничението член на академич­
ния състав да участва в акредитацията на не 
повече от едно висше училище.
Основни предизвикателства, свързани с 
акредитацията:
1) Тромави и неефективни процедури за 
оценяване и акредитация, както и липса на 
връзка между стойностите на индикаторите 
и оценката за качеството, което позволява 
субективизъм при поставянето на акредита­
ционните оценки.
2) Завишени оценки, липса на реална ди­
ференцираност на оценките по дадено про­
фесионално направление в различните ВУ, 
възможност за несправедливи съотношения 
между ВУ в едно и също професионално 
направление.
3) Недостатъчно участие на чуждестранни 
експерти при акредитация.
4) Необходимост да се дефинират и при­
ложат адекватни и обективни измерители на 
основните критерии за качество: ресурсна оси­
гуреност; начин на реализиране на процесите 
на обучение и научни изследвания; резултати 
от обучението и изследванията; обществена 
и академична значимост и престиж.
2.15 Непълноценно включване в развити­
ето на икономическите центрове в страната
Технологично най-развитите региони в 
света са неразривно свързани с наличието 
на водещи университети, които изпълняват 
няколко критични функции – провеждат 
авангардни научни изследвания с най-висок 
потенциал за иновации и комерсиализация, 
подготвят висококвалифицирани кадри за 
всички сфери, инициират и осъществяват 
интензивен двупосочен обмен на идеи със 
специалистите от практиката и др. Добре