Държавен вестник, бр. 118, 2002 г., стр. 44

С Т Р .  44
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  118
По изложените съображения разпоредбата на
чл. 50 от Наредбата за топлоснабдяването, при-
ета с ПМС № 64 от 2002 г. (ДВ, бр. 31 от 2002 г.),
в обжалваната част за “юридическо” лице е не-
законосъобразна и следва да бъде отменена.
Водим от горното, Върховният администра-
тивен съд, петчленен състав,
Р Е Ш И :
Отменя като незаконосъобразно определе-
нието “юридическо” в чл. 50 от Наредбата за
топлоснабдяването, приета с ПМС № 64 от
2002 г. (ДВ, бр. 31 от 2002 г.).
Решението не подлежи на обжалване и вли-
за в сила от деня на обнародването му в “Дър-
жавен вестник”.
Председател: Владислав Славов
71392
сгради—етажна собственост, може да бъде въз-
ложена освен на топлопреносното предприятие
и на търговец, като изборът е предоставен на
потребителите—етажните собственици.
Правната уредба на понятието “търговец”
се съдържа в чл. 1 от Търговския закон. “Тър-
говец” по смисъла на този закон е всяко физи-
ческо или юридическо лице, което по занятие
извършва някоя от основните търговски сдел-
ки, изброени в чл. 1, ал. 1 от Търговския закон.
В чл. 50 от Наредбата за топлоснабдяването
е предвидено, че търговецът, извършващ разп-
ределението на потреблението на топлинна енер-
гия между потребителите в сграда—етажна соб-
ственост, е юридическо лице, регистрирано като
търговец по реда на Търговския закон, с пред-
мет на дейност дялово разпределение на коли-
чества топлинна енергия. Въвеждайки допълни-
телни изисквания към търговеца, в смисъл да е
юридическо лице, обжалваната разпоредба на
чл. 50 от Наредбата за топлоснабдяването про-
тиворечи на разпоредбата на чл. 112г, ал. 1 ЗЕЕЕ,
съгласно която дейността по дяловото разпре-
деление на топлинната енергия между потреби-
телите в сградите—етажна собственост, може
да се извършва от всеки търговец по смисъла на
Търговския закон. Законът за енергетиката и
енергийната ефективност предоставя правото за
дялово разпределение на всички търговци—фи-
зически и юридически лица.
Съгласно разпоредбата на чл. 7, ал. 2 от За-
кона за нормативните актове (ЗНА) наредбата
се издава за прилагане на отделни разпоредби
или други подразделения на нормативен акт от
по-висока степен. Като акт по прилагане на за-
кона съобразно с чл. 12 и чл. 15, ал. 1 ЗНА на-
редбата може да урежда само материя, за която
е предвидено тя да бъде издадена, и трябва да
съответства на Конституцията и на другите нор-
мативни актове от по-висока степен.
В случая Наредбата за топлоснабдяването е
издадена във връзка с чл. 95, ал. 3 ЗЕЕЕ и с нея
се определят редът и техническите условия за
топлоснабдяването и прилагане на дяловото
разпределение.
В нарушение на цитираните норми с обжал-
ваната разпоредба на чл. 50 от Наредбата за
топлоснабдяването се урежда по различен на-
чин материя, която е уредена със Закона за
енергетиката и енергийната ефективност, като
се стеснява кръгът на търговците, определени
от закона като имащи правата да упражняват
дейността по дяловото разпределение на топ-
линната енергия между етажните собствени-
ци. С въведеното от наредбата изискване тър-
говците да са само юридически лица е наруше-
на разпоредбата на нормативен акт от по-ви-
сока степен—чл. 112г, ал. 1 ЗЕЕЕ, който пре-
доставя тези права на всички търговци по сми-
съла на Търговския закон.
Посоченото нарушение обуславя противоре-
чие с материалноправни разпоредби и е осно-
вание за отмяна по чл. 12, ал. 4 ЗВАС.
РЕШЕНИЕ № 11466
от 14 декември 2002 г.
по административно дело № 6568 от 2002 г.
Върховният административен съд в състав:
председател: Светла Петкова, и членове: Ма-
рия Костова, Дима Йорданова, Боян Магдалин-
чев, Милка Панчева, при участието на секре-
тар-протоколиста Нина Спасова разгледа ад-
министративно дело № 6568 по описа на Вър-
ховния административен съд—петчленен със-
тав, за 2002 г., докладвано от съдията Боян
Магдалинчев.
Производството е по чл. 125, ал. 2 от Кон-
ституцията на Република България, чл. 8,
предложение първо ЗВАС във връзка с чл. 5,
т. 1 ЗВАС.
Образувано е по жалба на Лазар Методиев
Рахов от София против разпоредбата на § 4 от
преходните и заключителните разпоредби на
Наредба № I-79 от 2000 г. на министъра на вът-
решните работи за условията и реда за извърш-
ване на частна охранителна дейност (обн., ДВ,
бр. 30 от 2001 г.; изм. и доп., бр. 30 от 2001 г.) в
частта, с която право да извършват изследва-
ния за психологическа пригодност за извърш-
ване на частна охранителна дейност освен на
Института по психология—МВР, е предоставе-
но и на “психолозите към областните (градски-
те) диспансери за психични заболявания или
други психиатрични лечебни заведения, както
и от специализирани агенции за психологичен
подбор”, с твърдения за незаконосъобразност
на нормата в тази є част като противоречаща
на чл. 81б, ал. 2, т. 5 ЗМВР.
Министърът на вътрешните работи изразя-
ва становище за неоснователност на жалбата
по съображения, че разпоредбата на § 4 ПЗР на
Наредба № I-79 от 2000 г. в атакуваната є част
не противоречи на чл. 81б, ал. 2, т. 5 ЗМВР—
нормативен акт от по-висока степен, по съоб-
ражения, че употребеният в закона израз “спо-
ред заключение на специализиран за целта