Държавен вестник, бр. 112, 2004 г., стр. 27

Б Р О Й  112
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  27
нението с § 57; чл. 210, ал. 3 и 5, след промяната
с § 62; чл. 210а, в редакцията след допълненията
с § 63; чл. 213, след промяната с § 64; чл. 219, ал. 4,
в частта “справка за гражданския иск”, след
промяната с § 65; чл. 235, ал. 4 в частта “справка
за гражданския иск”, след промяната с § 66;
чл. 237, ал. 4—7, създадени с § 67, т. 3; чл. 239а,
създаден с § 69; чл. 409, ал. 1, създадена с § 115,
т. 2, и ал. 3—5, създадени с § 115, т. 4; чл. 410а,
ал. 1, изменена с § 116, относно думите “когато
не е упражнил правомощията си по чл. 409, ал. 5”.
Разпоредби, изменяни със ЗИДНПК (ДВ,
бр. 57 от 2003 г.): чл. 277, ал. 1, след измене-
нието с § 5.
Решението е подписано с особено мнение от
съдиите, както следва: Маргарита Златарева—
по чл. 210, ал. 3, 4 и 5; чл. 210а, ал. 1, 2, 3 и 4;
чл. 277, ал. 1 “пред съдия” и чл. 279, ал. 1 “пред
съдия” и ал. 3 НПК; Лазар Груев и Евгени Тан-
чев—по чл. 210, ал. 5 и по чл. 210а, ал. 3 НПК.
Председател: Неделчо Беронов
ОСОБЕНО МНЕНИЕ
на съдията Маргарита Златарева
по конституционно дело № 6 от 2004 г.
Общият дух на искането за обявяване за про-
тивоконституционни изброени разпоредби от
НПК включва стремеж към по-голяма ефектив-
ност на досъдебната фаза от наказателния про-
цес, на който стремеж и бранейки конституцион-
ните правомощия на прокурора, са подчинени въз-
раженията срещу всички атакувани разпоредби.
Оттук следва, че и съображенията на Кон-
ституционния съд при проверката за конститу-
ционосъобразност на атакуваните разпоредби
трябва да се ръководят от единната цел, поста-
вена пред държавните органи от обществото (а
и от представителите на европейските институ-
ции във връзка с предстоящото приемане на
Република България в ЕС) за ефективен нака-
зателен процес в неговата досъдебна фаза. А
ефективност на предварителното производст-
во означава освен бързина и постигане на ре-
зултати в полза на победата над престъпността
и защита интересите на гражданите, които жи-
веят при спазване на законността, разбира се,
като се съблюдава конституционният баланс с
интересите на обвиняемите и уличените.
Ръководейки се от тази обща за всички дър-
жавни власти цел—на законодателната, съдеб-
ната и изпълнителната власт, атакуваните раз-
поредби следва да се съпоставят с конституци-
онните изисквания за функциите на съда, про-
куратурата и следствието при осъществяване
задачите, поставени пред съдебната власт в
чл. 117 от Конституцията в цялост и на отдел-
ните звена в съдебната власт, очертани за всяка
власт в Конституцията поотделно—съответно
в чл. 121, чл. 127 и чл. 128.
Извод за конституционно несъвместими с тези
изисквания следва да се направи за разпоредбите
от НПК, въвеждащи разпит на обвиняем и на
свидетел в досъдебното наказателно производ-
ство пред съдия, и разпоредбите, които опреде-
лят доказателствената сила на прочитане на по-
казанията на свидетел и обясненията на подсъ-
дим, дадени в досъдебното производство пред
съдия. Затова предмет на това особено мнение в
различие с решението на Конституционния съд
са разпоредбите на: § 143, с който се създават ал. 3
и 4 на чл. 210 НПК, § 144, с който се създава нов
чл. 210а, ал. 1 и 2 НПК от Закона за изменение и
допълнение на НПК (ДВ, бр.70 от 1999 г.); § 62, с
който се изменя чл. 210, ал. 3 и се създава чл. 210,
ал. 5 НПК, и § 63, с който се изменя чл. 210а, ал. 1
и се създават ал. 3 и 4 на чл. 210а НПК (ЗИДНПК—
ДВ, бр. 50 от 2003 г.); § 179, т. 1 и т. 2 в частта на
чл. 279, ал. 1 НПК относно думите “пред съдия” и
ал. 3 на с.р. ЗИДНПК—ДВ, бр. 70 от 1999 г.) и § 5
(ЗИДНПК—ДВ, бр. 57 от 2003 г.).
1. Относно разпит “пред съдия” в досъдебно-
то наказателно производство
Посочените разпоредби създават една въз-
можност по преценка на прокурор или следова-
тел, както и по искане на обвиняемия или него-
вия защитник обясненията на обвиняем или
разпитът на свидетел да се извършват пред съ-
дия в досъдебното производство. Целта на за-
конодателя е тези показания да не се изменят,
когато се повторят в съдебната фаза, или да се
избегне опасността обвиняемият или свидете-
лят да не могат да се явят в съдебната фаза
поради тежка болест, продължително отсъст-
вие от страната или по други причини, правещи
явяването пред съда невъзможно.
Мнението на автора на становището е, че
тези разпоредби са противоконституционни.
1.1. Независимо, че в закона и в защитава-
щите мнението, че разпоредбите съответстват
на Конституцията, се акцентира на употребе-
ния предлог за разпита “пред” съдия, а не “от”
съдия, самото присъствие на съдията в една до-
съдебна фаза на наказателния процес вече е на-
рушаване на конституционното изискване съ-
дът да осигури равенство и условия за състеза-
телност на страните в съдебния процес—чл. 121,
ал. 1 от Конституцията. И това е така, защото
участването на съдията при даване на обясне-
ния от обвиняемия и в разпита на свидетеля в
досъдебното разследване, макар и само като
“наблюдател”, вече му отнема качеството на
безпристрастен участник в съдебното разслед-
ване, лишава го от качеството му на арбитър в
публичния процес. Отделен е въпросът, че раз-
поредбата на чл. 25, ал. 1, т. 2 НПК (изм., ДВ,
бр. 70 от 1999 г.) дори не изключва изрично
(както е била преди изменението през 1999 г.)
този съдия от участие при разглеждане на дело-
то в съда за установяване съставомерността на
извършеното и виновността на извършителя.
Водещо при тълкуване на една законова раз-
поредба е целта на законодателя при нейното
въвеждане. Както се посочи по-горе, законът
цели “закрепване на показанията” в една от
хипотезите, при които се използва институтът
разпит на свидетел пред съдия в досъдебното