Държавен вестник, бр. 87, 2012 г., стр. 108

СТР.  108	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  87
приетата с акта наредба в нейната цялост и 
след анализ на приложимия процесуален ред 
предявената жалба е отхвърлена с влязло в 
сила Решение № 1555 от 4.02.2009 г. По аргу­
мент  от чл. 193, ал. 2 и чл. 177, ал. 3 АПК 
този съдебен акт, включително и в случаите 
на отхвърляне на оспорването, има действие 
по отношение на всички,  поради което не­
говите обективни и субективни предели на 
пресъдено нещо разпростират своето действие 
не само спрямо страните по приключилото 
дело, но и спрямо настоящия жалбоподател, 
за който е преклудирана възможността за 
повторното преразглеждане от съда на ос­
нованията за нищожност и отменяемост на 
постановлението. Неговата законосъобраз­
ност е установена със стабилното съдебно 
решение, чиято задължителна сила съгласно 
чл. 297 ГПК във връзка с чл. 144 АПК следва 
да бъде зачетена от настоящия състав чрез 
съобразяване на релацията между законо­
съобразността на постановлението и две от 
основанията по чл. 146 АПК за оспорване на 
атакуваната разпоредба от процесната наред­
ба. Това е така, тъй като постановленията по 
чл. 6, т. 1 от Закона за нормативните актове 
са нормативни по своето предназначение, а 
не по своето съдържание. Те обективират 
единствено волеизявлението на техния из­
дател за приемане на съответния акт, а при 
съдебния контрол неговата компетентност за 
това се преценява не само с оглед наличието 
на изрична законова делегация и условията за 
валидно изразена воля от колективния орган, 
но и във връзка с предмета на цялата наредба. 
Отново спазването на приложимия процесу­
ален ред  за приемане на постановлението е 
идентичен с този за приемане на наредбата, 
поради което настоящият състав приема, че 
в този случай обективните предели на силата 
на пресъдено нещо на решението, установява­
що законосъобразността на постановлението, 
обхващат и основанията по чл. 146, т. 1 и 3 
АПК за оспорване на процесната разпоредба 
от наредбата. Постановлението е актът на 
нейното издаване, поради което и в съответ­
ствие с чл. 287 ГПК във връзка с чл. 144 АПК 
следва да се приеме, че атакуваната норма 
от наредбата е издадена от компетентен ор­
ган и при спазване на предвидения за това 
процесуален ред.
Обществените отношения, свързани с еко­
логосъбразното управление на отпадъци, като 
съвкупност от права и задължения, решения, 
действия и дейности, свързани с образува­
нето и третирането им, както и формите за 
контрол върху тези дейности са уредени със 
Закона за управление на отпадъците. Той 
определя и изискванията към продуктите, 
които след крайната им употреба образуват 
масово разпространени отпадъци, а управ­
лението на отпадъците се осъществява с цел 
да се предотврати, намали или ограничи 
вредното им въздействие върху човешкото 
здраве и околната среда – арг. от чл. 1 ЗУО. 
Съобразно § 1, т. 1 от ДР на ЗУО отпадъкът 
е вещество, предмет или част от предмет, от 
който притежателят се освобождава, възна­
мерява да се освободи или е длъжен да се 
освободи и попада в една от категориите, 
изброени от буква „а“ до буква „р“. Масово 
разпространените отпадъци по аргумент от 
§ 1, т. 12 от ДР на ЗУО са вид отпадъци, ко­
ито се образуват след употреба на продукти 
от многобройни източници на територията на 
цялата страна и поради своите характеристи­
ки изискват специално управление. Съгласно 
чл. 11, ал. 1 и 4 ЗУО лицата, които пускат на 
пазара продукти, след употребата на които се 
образуват масово разпространени отпадъци, 
отговарят за разделното им събиране и за 
постигане на съответните цели за разделно 
събиране, повторна употреба, рециклиране 
и оползотворяване, като изпълняват това 
индивидуално или чрез колективни системи, 
представлявани от организация по оползот­
воряване. При неизпълнение задължения и 
целите по чл. 11 ЗУО за посочените в същата 
норма лица възниква задължение за заплащане 
на установената в чл. 36 ЗУО продуктова такса. 
Според ал. 1 от същата разпоредба размерът 
и редът за заплащането на продуктовата 
такса следва да се определят с акт на Минис­
терския съвет. На това основание е приета 
Наредбата за определяне на реда и размера 
за заплащане на продуктова такса за проду­
кти, след употребата на които се образуват 
масово разпространени отпадъци, съобразно 
чл. 2, ал. 8 от която „три на сто от приходите 
от продуктови такси за МПС, постъпващи в 
Предприятието за управление на дейностите 
по опазване на околната среда (ПУДООС) и 
от дължимата такса от индивидуално изпъл­
няващите задълженията си, както и три на сто 
от приходите, постъпващи в организациите 
по оползотворяване на отпадъци от МПС от 
техните членове, се превеждат по сметка на 
Министерството на вътрешните работи за 
административно обслужване до 15-о число на 
текущия месец въз основа на постъпленията 
за предходния месец“. Легалната дефиниция 
за понятието „продуктова такса“ се съдържа 
в нормата на § 1, т. 2 от ДР на наредбата, 
която определя, че това е  такса по смисъла 
на чл. 36, ал. 1 от Закона за управление на 
отпадъците, която се заплаща за продукти, 
след употребата на които се образуват масо­
во разпространени отпадъци. Същевременно 
чл. 35, ал. 1 и 4 ЗУО предвиждат, че сумите от 
таксите по чл. 36 постъпват в предприятието