Държавен вестник, бр. 56, 2022 г., стр. 19

БРОЙ  56	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  19  
със закон специализирани съдилища и съответ-
стващи им прокуратури, ако прецени това за 
необходимо, така и да ги закрие – отново със 
закон, съобразно съществуващите социални и 
икономически потребности.
Извън компетентността на Конституци-
онния съд е да преценява правилността на 
законодателното решение – обратното би пред-
ставлявало в настоящия случай недопустимо 
навлизане в прерогативите на законодателя. 
Дали е отпаднала необходимостта от същест-
вуването на специализираните структури, е 
въпрос на политическата целесъобразност и 
Конституционният съд не може да подменя 
волята на Народното събрание – това би го 
поставило в позиция на позитивен законодател. 
Изложеното дава основание да се направи 
извод, че искането на вносителя за устано-
вяване на противоконституционност на § 43 
ПЗР на ЗИДЗСВ е неоснователно и следва да 
бъде отхвърлено. 
Конституционният съд намира, че няма 
основание да бъде установена противокон-
ституционност и по отношение на разпоред-
бите на § 57 и 58 ПЗР на ЗИДЗСВ, с които се 
прекратяват неприключилите към датата на 
обнародване на закона конкурси и атестационни 
процедури във връзка с обявени конкурси за 
назначаване в органите на съдебната власт, 
които се закриват, както и по отношение на 
§ 59 ПЗР на ЗИДЗСВ, който урежда право- 
приемството във връзка със закриването на 
специализираните съдилища. 
Необходимостта от кадрово обезпечаване 
на органите на съдебната власт е свързана с 
нуждата да се осигури нормалното осъщест-
вяване на техните конституционни функции, 
като законодателят предвижда провеждането 
на конкурс като подходящ и целесъобразен 
механизъм, който гарантира, че заемането на 
съответните длъжности е резултат от извър-
шена обективна преценка на професионалните 
качества, знания и опит. Прекратяването на 
неприключилите към датата на обнародване 
на ЗИДЗСВ конкурси и атестационни проце-
дури е логична последица от преустановяване 
на дейността на специализираните съдилища 
и прокуратури, като със закриването на тези 
структури законодателят е преценил, че отпада 
и необходимостта от тяхното кадрово осигуря-
ване. Липсата на такава законодателна уредба 
би създала ненужни затруднения на ВСС при 
упражняване на неговите административни и 
организационни правомощия.
Съгласно § 59 ПЗР на ЗИДЗСВ Софийският 
градски съд и Софийският апелативен съд са 
определени за правоприемници на активите, 
пасивите, правата и задълженията на закритите 
специализирани съдилища. При уреждане на 
правоотношенията, които възникват вследствие 
на осъществени структурни промени в съдеб-
ната власт, на законодателя е предоставена 
свободата да прецени как и в какъв обем да 
бъде извършено прехвърлянето на активите, 
пасивите, правата и задълженията. Възпри-
етият от него подход за правоприемници да 
бъдат определени Софийският градски съд и 
Софийският апелативен съд цели да се улесни 
изпълнението на функциите, възложени на съ-
ответните органи, и отговаря на възприетото 
в Решение № 2 от 2022 г. по к. д. № 20/2021 г. 
разбиране, че не е противоконституционна 
разпоредба, която предвижда правоприемство 
„с оглед обезпечаване на осъществяването на 
същата държавна функция и без да се накърня-
ва изпълнението на други държавни функции 
или да се затруднява дейността на държавни 
органи“. Конституционният съд не намира 
основание да се отклони от направения в посо-
ченото решение извод, поради което искането 
на вносителя и по отношение на § 59 ПЗР на 
ЗИДЗСВ следва да бъде отхвърлено. 
В искането се твърди противоконститу-
ционност и на разпоредбата на § 60 ПЗР на 
ЗИДЗСВ, с която се извършват промени в На-
казателно-процесуалния кодекс за определяне 
на подсъдността на престъпленията, които са 
разглеждани от специализирания наказателен 
съд преди неговото закриване. Законодате-
лят определя подсъдността съгласно общите 
правила на родовата и местната подсъдност, 
като според изложените в законопроекта на 
ЗИДЗСВ мотиви изключение е предвидено за 
определени изрично посочени престъпления, 
които остават родово подсъдни на окръжните 
съдилища, за да се гарантира, че провеждането 
на наказателното производство ще се осъщест-
ви от магистрати с необходимия професио-
нален стаж и опит, без да се допуска делата 
да бъдат концентрирани в един и същи съд. 
На Софийския градски съд стават подсъдни 
дела, определени от законодателя като такива 
с висока обществена значимост. 
Според Конституционния съд въпросите за 
определяне на подсъдността на делата, които 
са били разглеждани от Специализирания 
наказателен съд преди неговото закриване, 
е въпрос на законодателна целесъобразност. 
Конституционният съд поддържа в Решение № 6 
от 2018 г. по к. д. № 10/2017 г., че „основанията 
за установяване на една или друга компетент-
ност на дадени съдилища, на една или друга 
подсъдност на дадена категория наказателни 
дела са преди всичко от политическо и след 
това от процесуалнотехническо естество“. Пред-
виденият в настоящия случай от законодателя 
подход остава в пределите на конституционно 
допустимата целесъобразност, като законо-
дателят не се е отклонил от установените в 
Основния закон норми и принципи. Ето защо 
Конституционният съд смята, че твърдението 
на вносителя за противоконституционност на 
§ 60 ПЗР на ЗИДЗСВ е неоснователно.