Държавен вестник, бр. 83, 2003 г., стр. 2

С Т Р .  2
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  83
4. имплантацията на изкуствени тъкани и
органи.
Чл. 2. (1) Трансплантацията е съвкупност от
медицински и други дейности, свързани с взе-
мане на органи, тъкани и клетки от човешки
труп или от живо лице и присаждането им на
друго лице с лечебна цел.
(2) Трансплантация е и вземането и присаж-
дането на хемопоетични стволови клетки, как-
то и на ембрионални органи, тъкани и клетки.
(3) Трансплантация е и вземането на орга-
ни, тъкани и клетки с животински произход и
присаждането им в човешкия организъм.
(4) Трансплантацията включва и дейности-
те, свързани с осигуряване, експертиза, обра-
ботка, преработка, съхраняване и предоставя-
не на органи, тъкани и клетки, предназначени
за ползване в хуманната медицина.
Чл.  3. Трансплантацията се извършва при
условия, които гарантират равни права на нуж-
даещите се от трансплантация пациенти, как-
то и защита на човешките права и свободи на
действителните и потенциалните донори и ре-
ципиенти.
Чл. 4. (1) Трансплантацията се осъществява
съгласно медицински стандарти и критерии за
подбор, утвърдени с наредба на министъра на
здравеопазването.
(2) Трансплантацията се извършва само ко-
гато други методи на лечение са с по-малка
ефективност или не са приложими.
(3) Трансплантация се извършва само след
провеждане на необходимите медицински изс-
ледвания съгласно утвърдените медицински
стандарти за трансплантация, гарантиращи
максимална сигурност за здравето на донора и
реципиента.
(4) Медицинските специалисти са длъжни да
осигурят условия за намаляване на риска от
предаване на трансмисивни инфекции и други
заболявания от донора на реципиента.
Чл. 5. Човешките органи, тъкани и клетки не
могат да бъдат предмет на възмездна сделка.
Чл. 6. Забранява се рекламата за наличие на
органи, тъкани и клетки с цел търсене на мате-
риална изгода, както и предлагането на мате-
риална облага с цел осигуряване на органи,
тъкани и клетки.
Чл. 7. Органи, тъкани и клетки, които не мо-
гат да се ползват за нуждите на трансплантация-
та по медицински причини, могат да се предоста-
вят за други лечебни, диагностични и научно-
медицински цели при условия и по ред, определе-
ни с наредба на министъра на здравеопазването.
Чл. 8. Забранява се разпространяването на
данни, позволяващи идентификация на донора
или реципиента.
Г л а в а  в т о р а
НАЦИОНАЛНА СИСТЕМА ЗА
ТРАНСПЛАНТАЦИЯ
Раздел I
Организация и дейности на Националната
система за трансплантация
Чл. 9. Националната система за трансплан-
тация включва държавни органи и лечебни за-
ведения, извършващи дейности, свързани с ор-
ганизацията, управлението и контрола на транс-
плантационния процес.
Чл. 10. (1) Министърът на здравеопазване-
то провежда държавната политика в областта
на трансплантацията.
(2) Министърът на здравеопазването разре-
шава международния обмен на органи, тъкани
и клетки.
Чл. 11. (1) Създава се Изпълнителна агенция
по трансплантация към министъра на здравео-
пазването за управление, координация и конт-
рол на трансплантацията в Република България.
(2) Изпълнителната агенция по транспланта-
ция е юридическо лице на бюджетна издръжка.
(3) Дейността, структурата и организацията
на работата на Изпълнителната агенция по тран-
сплантация се определят с устройствен правил-
ник, приет от Министерския съвет по предложе-
ние на министъра на здравеопазването.
(4) Изпълнителната агенция по трансплан-
тация:
1. координира и контролира дейностите в
областта на трансплантациите, извършвани в
лечебните заведения;
2. предлага на министъра на здравеопазване-
то медицински стандарти за трансплантация на
органи, тъкани и клетки, както и медицински
критерии за подбор на донори и реципиенти;
3. създава и поддържа публичен и служебен
регистър, като събира, обработва, съхранява и
предоставя информация във връзка с транс-
плантацията;
4. организира международния обмен на ор-
гани, тъкани и клетки;
5. разпределя осигурените за транспланта-
ция органи и контролира разпределението на
тъканите и клетките;
6. регистрира, съхранява и анализира инфор-
мацията относно данните на донора, здравос-
ловното състояние на реципиента и странични-
те явления, свързани с трансплантацията;
7. проучва и анализира медицинските, прав-
ните, етичните, религиозните, икономическите
и социалните последици от трансплантацията;
8. информира обществото за трансплантаци-
онните процеси с цел гарантиране на прозрач-
ност и равен достъп на всички нуждаещи се лица;
9. организира сътрудничеството между дър-
жавни органи, научни организации и неправи-
телствени организации в областта на транс-
плантацията;
10. участва в разработването на национални
стратегии и програми, международни проекти,
анализи и прогнози относно процесите на транс-
плантация.
Чл. 12. (1) Към Министерския съвет се съз-
дава Етична комисия по трансплантация.
(2) Комисията по ал. 1 се състои от 9 члено-
ве и включва задължително лекари, психолози,
теолози и юристи. Съставът на комисията се
определя с решение на Министерския съвет по
предложение на министъра на здравеопазване-
то за срок 5 години.
(3) Лица, изпълняващи дейности по чл. 2, не
могат да бъдат членове на Етичната комисия
по трансплантация.