Държавен вестник, бр. 84, 2021 г., стр. 4

СТР.  4	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  84
В становището си министърът на вътрешни­
те работи излага, че с оспорените разпоредби 
„независимо, че не се засяга правото на физи­
ческите лица да владеят и да се разпореждат 
с притежаваните от тях превозни средства 
от посочените категории, ограничаването 
им при тяхната регистрация би могло да се 
третира като непропорционална намеса, тъй 
като се засягат възможностите физическите 
лица да ползват собствеността си.“ Отхвърля 
се виждането, че разпоредбата на чл. 143, 
ал. 1, предл. второ от ЗДвП засяга правото 
на наследяване, „тъй като разпоредбата не 
ограничава придобиването по наследство на 
моторните превозни средства от посочените 
категории, а единствено ограничава субектите, 
които могат да регистрират такива превозни 
средства.“
Според Висшия адвокатски съвет (ВАдвС) 
и двете оспорени разпоредби ограничават 
правото на собственост на физическите лица 
на моторни превозни средства. ВАдвС посоч­
ва, че оспорените разпоредби „обезсмислят 
придобиването и лишават от възможността 
за ползване по предназначение на определе­
на категория моторни превозни средства.“ 
В становището се твърди, че „държавата 
безспорно може и следва да предвиди мерки 
срещу нерагламентирания превоз на пътници 
в „сивия сектор“, но тази цел следва да се 
постигне чрез надлежен контрол, а не чрез 
изначално препятстване на гражданите като 
физически лица да регистрират посочените 
МПС.“ Обосновава се тезата, че оспорените 
мерки „не са нито необходими, нито състав-
ляват ефективно средство за постигане на 
поставената цел – осветляване на т. нар. „сив 
сектор“ на икономиката.“
Съюзът на българските автомобилисти, 
като обръща внимание на обстоятелството, 
че „не развива дейност, свързана с автомо­
билни превози на пътници и товари“, намира, 
че направеното от омбудсмана на Република 
България искане е основателно.
Проф. д-р Поля Голева поддържа, че ос­
порените от омбудсмана разпоредби, посоче­
ни по-горе, противоречат на чл. 17, ал. 1 от 
Конституцията и неоправдано и противокон­
ституционно ограничават правото на частна 
собственост на физическите лица, поради ко­
ето „би следвало да се отменят“. Твърди, че в 
случая „ограничаването на правомощието на 
ползване прави безсмислено и правомощието 
на владение.“ В правното мнение се излагат 
аргументи, че с оспорените разпоредби се 
нарушава и правото на наследяване, защо­
то визираните категории превозни средства 
„реално няма да могат да се наследяват“ от 
физическо лице. Приема се, че „наследниците 
няма да могат да ги използват дори за задово­
ляване на лични нужди, защото те ще бъдат 
служебно дерегистрирани, ако наследниците 
не са търговци или регистрирани земеделски 
производители“. Проф. Голева допълва, че 
чл. 143, ал. 1 ЗДвП ограничава и правото на 
договорна свобода, защото физическите лица, 
които не осъществяват търговска или стопан­
ска дейност, няма да могат да притежават 
всички обекти на частна собственост. Приема, 
че оспорената разпоредба „създава неравно­
поставеност между физически и юридически 
лица – нетърговци и нерегистрирани земе­
делски стопани, но не и за ЮЛ, които нямат 
качеството на търговци и поради своя характер 
не се занимават със стопанска дейност и сле­
дователно не се нуждаят от такива превозни 
средства.“ Подчертава, че няма причини да се 
забрани на физическите лица да ползват МПС 
от посочените категории „за задоволяване на 
лични нужди или потребности на семейството.“ 
Според проф. Голева разпоредбата на чл. 143, 
ал. 1 ЗДвП „не прави разлика между обект 
на правото на собственост и императивните 
изисквания за извършване на определена 
стопанска дейност.“ Приема, че „неправилно 
ЗДвП не прави разлика между притежавани 
вещи и забраната за осъществяване определена 
дейност от лица – нетърговци.“
Доц. д-р Венцислав Петров привежда до­
води, че оспорените разпоредби нарушават 
правото на собственост, като вижда основното 
ограничение по отношение на „правомощието 
ползване“, защото „поради невъзможността да 
регистрират посочените превозни средства, те 
(собствениците) не могат да извличат полез­
ните свойства на същите“. Поддържа стано­
вището, изразено от проф. Петко Венедиков в 
изследването „Система на българското вещно 
право“ (С.: Университетска печатница, 1947, 
с. 87 – 88), че „ограниченията на правото 
на собственост са два вида – ограничения, 
налагани с оглед на обществения интерес, и 
такива, които произтичат от съществуването 
на друго вещно право в полза на друго лице“. 
Според доц. Петров в оспорените разпоредби 
„не се касае за нито една от двете хипотези“, 
поради което намира, че „налагането на та­
кова ограничение е неоправдано.“ Твърди, че 
„безпомощността на държавата да се справи 
с нерегламентираните превози в сивия сектор 
не може да рефлектира негативно върху едно 
от основните конституционни права на граж­
даните – правото на собственост.“ Допълва, 
че „с оспорените разпоредби се нарушава 
принципът на предвидимост и правна сигур­
ност“, като се засягат вече придобити права, 
и посочва, че при придобиването на МПС от 
указаните категории физическите лица, които 
не са регистрирани като едноличен търговец 
или земеделски стопани по реда на Закона за 
подпомагане на земеделските производители 
(ЗПЗП), „са имали очакване, че ще могат да 
регистрират тези превозни средства и да ги 
използват за задоволяване на своите и на се­