Държавен вестник, бр. 73, 2012 г., стр. 18

СТР.  18	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  73
бюджетният законопроект е приет на първо 
четене – както в комисия, така и в пленарна­
та зала. В искането това право е възприето 
като форма на законодателна инициатива. 
Стенографските протоколи от второто че­
тене на процесния закон свидетелстват за 
оживен дебат на народните представители по 
въпросните текстове, в т.ч. и предложения за 
отхвърляне, както и редакционни поправки, 
поради което съдът не установява осуетяване 
на така възприетата форма на законодателна 
инициатива и не установява противоконсти­
туционност на това основание.
ІV.
Относно соченото в искането несъот­
ветствие на § 6, т. 18, букви „а“ и „б“ от 
ПЗР на ЗБДОО за 2012 г. с чл. 26, ал. 2 от 
Конвенция № 102 за социална сигурност 
(минимални стандарти), приета от Между­
народната организация на труда (МОТ) през 
1952 г. (ДВ, бр. 73 от 2009 г.)
На това основание се оспорва само § 6, 
т. 18, буква „б“ от ПЗР на ЗБДОО за 2012 г. 
Вносителите поддържат в искането, че по­
степенното (от 31.12.2011 г. нататък) пови­
шаване на възрастта по чл. 68, ал. 3 КСО до 
достигане на 67 години е в несъответствие с 
разпоредбата на чл. 26, ал. 2 от посочената 
конвенция, която предвижда възрастта да 
не надвишава 65 години. 
Съдът констатира, че в искането се прави 
позоваване само на част от текста на чл. 26, 
ал. 2 от въпросната конвенция. Пълният 
текст на чл. 26, ал. 2 от Конвенция № 102 
на МОТ гласи:
„РАЗДЕЛ V. ОБЕЗЩЕТЕНИЕ ЗА СТАРОСТ 
Член 26
(2) Определената възраст не трябва да 
надвишава 65 години или друга по-висока 
възраст, която може да бъде определена от 
компетентния орган, като се държи сметка 
за работоспособността на възрастните хора 
в съответната страна.“
Република България е ратифицирала тази 
конвенция; тя е обнародвана (ДВ, бр. 73 
от 2009 г.) и е влязла в сила за Републи­
ка България. От текста на чл. 26, ал. 2 на 
конвенцията е видно, че изрично се допуска 
възможността при отчитане на резултати­
те от изследвания, наблюдения и изводи 
за настъпващата неработоспособност на 
възрастните хора в съответната страна по 
преценка на компетентния орган (в случая 
законодателен) да се определи по-висока 
възраст за отпускане на пенсия. 
Съдът отчита, че пенсиите по чл. 68, ал. 3 
КСО са предвидени за лица с недостатъчен 
осигурителен стаж, които нямат достатъчно 
участие в социалното осигуряване, откъдето 
да се натрупа необходимият трудов/осигури­
телен стаж, т.е. тяхното положение не може 
да покрие общите изисквания (минималните 
стандарти). За да може и тези лица да реали­
зират правото си на дългосрочно обществено 
осигуряване (чл. 51, ал. 1 от Конституцията), 
т.е. пенсия за осигурителен стаж и възраст, 
в чл. 68, ал. 3 КСО са предвидени особени, 
различни от общия ред предпоставки: по-
ниски показатели за осигурителен стаж – 15 
години реална трудова заетост, но с общо 
и за двата пола завишено изискване за въз­
раст – 65 години за периода до 31.12.2011 г., 
а след това възрастта се увеличава всяка 
следваща календарна година с 4 месеца до 
достигане на обща за двата пола изискуема 
възраст 67 години. 
Съдът не установява несъответствие с 
чл. 26, ал. 2 на Конвенция № 102 на МОТ 
предвид посочения специфичен характер на 
този вид пенсии, както и предвид обективните 
демографски процеси в страната – застаря­
ването на населението, но и увеличаването 
на продължителността на живота, на физи­
ческата и духовната активност на хората, 
поради което искането в тази му част следва 
да бъде отхвърлено. Едновременно с това 
съдът споделя разбирането (становище на 
КНСБ), че разпоредбата на чл. 26, ал. 2 от 
релевантната конвенция задължава всяка 
държава – страна по конвенцията, да създава 
достатъчно и подходящи условия за заетост 
на хората в напреднала и близка до пенси­
ониране възраст, както и полагащо се здраве­
опазване за тях. Това задължение произтича 
от естеството на всяко социално основно 
право, каквото е и правото на обществено 
осигуряване (чл. 51 от Конституцията); и за 
българския законодател то е конституционна 
повеля и задължение за изпълняване.
По изложените съображения и на основа­
ние чл. 149, ал. 1, т. 2 и 4 от Конституцията, 
чл. 14, ал. 2 от Закона за Конституционен 
съд Конституционният съд 
Р Е Ш И :
Отхвърля искането на 52 народни пред­
ставители от 41-вото Народно събрание за 
установяване на противоконституционност 
на § 6, т. 18, букви „а“ и „б“ от преходните 
и заключителните разпоредби на Закона за 
бюджета на Държавното обществено оси­
гуряване за 2012 г. (ДВ, бр. 100 от 2011 г.), 
с които се изменят ал. 1 и 3 на чл. 68 от 
Кодекса за социално осигуряване, както и 
за установяване на несъответствието им с 
международни договори, по които Република 
България е страна.
Председател: 
Евгени Танчев
8677