Държавен вестник, бр. 22, 2025 г., стр. 6

СТР.  6	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  22
упражняване на активното избирателно 
право на всеки гражданин в съответствие с 
установения в една демократична правова 
държава ред за произвеждане на избори.
Конституционният съд намира за необхо­
димо също да посочи изрично, че Изборният 
кодекс, приет от Народното събрание в из­
пълнение на чл. 42, ал. 2 от Конституцията, 
обнародван в „Държавен вестник“, бр. 19 от 
5.03.2014 г., в редакцията си към 27.10.2024 г. 
е изменян 27 пъти, в т.ч. и в резултат на че­
тири решения на Конституционния съд, като 
в рамките на тези десет години въз основа на 
него са произведени девет избора за Народно 
събрание. Значителният брой изменения на 
Изборния кодекс, които макар и да не се 
отнасят до промяна на системата за опреде­
ляне на изборните резултати (с изключение 
на изменението във връзка с гласовете по 
чл. 267, ал. 1, т. 6 ИК „не подкрепям нико­
го“ и отчитането на преференциалния вот), 
засягат в значима степен набора от правила, 
които уреждат подготовката и произвежда­
нето на изборите. Този факт сам по себе си 
не съдейства за изграждане и утвърждаване 
на доверие в избирателния процес и негови­
те резултати, гарантиращи общото, равно и 
пряко избирателно право с тайно гласуване 
на всеки гражданин. 
Следва да се отчете и фактът, че оспорени­
те избори се произвеждат по законово устано­
вен ред, който не е променен от предходните 
избори (с изключение на включването в 
чл. 9, ал. 1 ИК на хипотезите и на чл. 97а и 
чл. 99б, ал. 3 и 4 от Закона за гражданската 
регистрация – ЗГР), произведени само четири 
месеца по-рано – на 9.06.2024 г. Това значи, 
че пропуските в законовата уредба и в орга­
низацията на изборния процес би следвало 
да са ясни на участниците в оспорените из­
бори, защото те вече са имали възможност 
да проверят на практика ефективността на 
приложимата законова уредба в предход­
ните избори и да направят необходимото 
пропуските и недостатъците на тази уредба 
да бъдат отстранени.
Контролът на Конституционния съд за 
законност на изборите за народни предста­
вители на основание чл. 149, ал. 1, т. 7 във 
връзка с чл. 66 от Конституцията е крайно 
средство, което следва да бъде използвано 
тогава, когато въпреки използваните други 
средства за контрол (в т.ч. и контрол от 
участващите в изборите партии) са налице 
нарушения, които могат да повлияят на 
състава на националното представително 
учреждение – в неговата цялост или по 
отношение на избора на отделни народни 
представители. 
В случая вносителите твърдят нарушения 
при подготовката на изборите и нарушения 
при произвеждането им в самия изборен 
ден – главно при подаване на вота и опре­
деляне на изборните резултати – извърше­
ни от изборната администрация, някои от 
които, ако бъдат доказани, могат да доведат 
до промяна в състава на 51-вото Народно 
събрание. Следва да се отчете и фактът, че 
част от сочените от вносителите нарушения, 
свързани с преброяването на гласовете за 
една конкретна политическа партия – „Ве­
личие“ – бяха изнесени от медиите непо­
средствено след приключване на изборния 
ден и станаха обществено достояние, като в 
съответствие с т. І.8 от Решение № 3972-НС 
от 30.10.2024 г. относно обявяване на резул­
татите от гласуването и разпределението на 
мандатите в 51-вото Народно събрание на 
Централната избирателна комисия 21 гласа 
не достигат на тази партия, за да бъде пред­
ставена в парламента.
Сочените нарушения – преценени prima 
facie – биха могли да окажат въздействие 
върху състава на 51-вото Народно събрание, 
което в съчетание със сезирането от народни 
представители от различни парламентарно 
представени партии и коалиции дава осно­
вание на Конституционния съд да извърши 
достатъчно широкообхватна проверка на 
изборните резултати, за да не се разклати 
основата на доверието в представителната 
власт и в демократичната държава.
Преценката за законност на оспорени­
те избори Съдът извършва на основата на 
Конституцията и Изборния кодекс, както и 
отчитайки установените по надлежния ред 
ангажименти на страната относно избира­
телното право на гражданите, закрепени 
както в актове, приети по реда на чл. 5, ал. 4 
от Конституцията, така и в такива, имащи 
характер на международни стандарти, кои­
то България е приела да прилага – основно 
чл. 21, ал. 1 и 2 от Всеобщата декларация 
за правата на човека, приета от Общото 
събрание на Организацията на обединените 
нации на 10.12.1948 г., на която организация 
България е член от 15.12.1955 г.; чл. 25, буква 
b) от Международния пакт за граждански 
и политически права, ратифициран с Указ 
№ 1199 на Президиума на Народното съ­
брание от 23.07.1970 г. – обн., ДВ, бр. 60 от 
1970 г.; член 3 от Допълнителния протокол 
на Конвенцията за защита на правата на 
човека и основните свободи (ратифицирана 
със закон – обн., ДВ, бр. 66 от 1992 г.; обн., 
ДВ, бр. 80 от 1992 г.), практиката на Евро­
пейския съд по правата на човека, актове на 
Съвета на Европа и в частност становищата