Държавен вестник, бр. 93, 2021 г., стр. 4

СТР.  4	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  93
Върховният административен съд заявява 
категорично становище, че „понятието „пол“, 
използвано в българската Конституция, има 
само и единствено биологичен смисъл и изра-
зява разбирането за човека като мъж и като 
жена“. Посочва се, че половото разделение на 
хората е фактическа и обективна реалност, ко-
ято е биологично детерминирана, и внасянето 
на промени във външните проявления на пола 
не е в състояние да засегне нито генетичния 
строеж, нито начина на функциониране на 
органите, тъй като обратното би застрашило 
физическото съществуване на конкретния 
индивид. В този смисъл се поддържа, че 
„полът принадлежи на биологията“ и само­
определянето по този признак като елемент от 
културата е вторично явление, което е правно 
ирелевантно за конституционната уредба. В 
становището се обръща внимание, че ако 
правото зачете желанието на даден индивид 
да се самоопределя по начин, различен от 
биологичния му пол, което предполага възпри-
емането на пола „като явление от културата 
на човека“, това би довело до значителни 
противоречия от правен и социален харак-
тер, тъй като в правните системи ще следва 
задължително да са налице две паралелни 
правни регламентации на различните видове 
обществени отношения, основани съответно 
на биологичния пол и на правото на избор 
на пол, различен от биологичния (в областта 
на медицината, спорта, културни прояви, 
социално осигуряване, пенсиониране). Спо-
ред Върховния административен съд такъв 
правен дуализъм в уредбата на обществените 
отношения е „немислим“ поради липса на 
такава ясно очертана тенденция в развитието 
на обществото и обществен консенсус, които 
да са оправдание правото да се превърне 
в активен регулатор занапред на нови об-
ществени отношения, които не съществуват 
в обективната реалност. Накрая се обръща 
внимание, че признаването на правото на 
гражданите да се самоопределят към пол, 
различен от биологичния, неминуемо би пос­
тавило в бъдеще въпроса за възможността 
самоопределянето да обхване и други био-
логично детерминирани фактори, с които 
законът свързва определени правни последици, 
какъвто например е възрастта. В обобщение 
се заявява, че биологичното съдържание на 
конституционното понятие „пол“ следва да 
се схваща като уредено от Конституцията 
и защитено от правото разбиране за човека 
като мъж и като жена.
В становището си Висшият адвокатски 
съвет (ВАдвС) посочва, че както Конститу-
цията, така и българското законодателство не 
съдържат легално определение на понятието 
„пол“, което налага неговото съдържание да 
се изведе от общоупотребимия български език. 
Според ВАдвС полът е биологично понятие, 
съобразно което „група индивиди от даден 
вид, имащи природната възможност да се 
размножават чрез съчетаване помежду си, се 
разграничават чрез специализация в произ-
водството на определен вид полови клетки“. 
Същевременно се отчита, че в съвременния 
български език понятието „пол“ е свързано 
и с други значения – „полова идентичност“, 
обяснявана като начина, по който човек раз-
бира и чувства собствения си пол, и „социален 
пол“, включващ системата от обществени 
нагласи, оценки и разбирания за поведение 
като мъж или жена. Независимо от това, 
като се обосновава с практиката на Консти-
туционния съд и конкретно с Решение № 13 
от 27.07.2018 г. по к.д. № 3/2018 г., Висшият 
адвокатски съвет поддържа, че „Основният 
закон е изграден върху идеята за бинарното 
съществуване на човешкия вид в смисъл, че 
индивидите се делят на мъже и жени, без да 
има възможност за конституционно утвърж­
даване на трети междинен пол“. На това 
основание е формиран изводът, че „само­
определянето на отделния индивид към другия 
пол, когато неговите обективни биологични 
характеристики категорично го причисляват 
към един от двата пола, от гледна точка на 
Основния закон е правно ирелевантно. Друго 
решение би било несъвместимо с основното 
начало на правовата държава по чл. 4 от 
Конституцията, тъй като би довело до хаотич-
ност, неяснота, нестабилност и несигурност 
в правното регулиране на редица особено 
важни социални отношения, включително 
съпружеството, майчинството, брака, статуса 
на лицата, произтичащ от гражданското им 
състояние, и т.н.“. Висшият адвокатски съвет 
заявява, че самоопределянето към някой от 
двата пола би имало правно значение само 
когато от биологичните характеристики на 
отделен индивид не следва принадлежност 
нито към мъжкия, нито към женския пол, 
тъй като в подобни гранични случаи самата 
наука не е в състояние еднозначно да опре-
дели пола на лицето. Изключителността на 
такива ситуации според становището „дава 
основание за отстъпление от принципа на 
правната сигурност за сметка на такива 
висши ценности, обявени в Преамбюла на 
Конституцията и в нейния чл. 4, ал. 2, като 
хуманизма, равенството, справедливостта, 
търпимостта към различните и уважението 
към човешкото достойнство“.
Според писмените становища на Светия 
синод на Българската православна църк-
ва – Българската Патриаршия, и на Католи-
ческата църква в България биологичният пол, 
съобразно който хората се делят на мъже и