Държавен вестник, бр. 78, 2000 г., стр. 13

Б Р О Й  78
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  13
По втория въпрос от Народното събрание
не е изразено становище, “тъй като става дума
за специфична специализирана материя”, а
Министерският съвет и министърът на тран-
спорта и съобщенията считат, че съдържани-
ето на понятието “националните далекосъоб-
щителни мрежи”, както съдържанието на вся-
ко друго правно понятие, би следвало да се
определи от законодателя. Независимо от този
краен извод в становището на Министерския
съвет е отразено, че определението “нацио-
налните” характеризира не толкова терито-
риалното покритие на далекосъобщителните
мрежи, колкото значимостта им за цялото
общество. Такова разбиране е изразено и от
министъра на транспорта и съобщенията, като
е посочено, че определението “национални-
те” е използвано не като белег по отношение
на покриваната от далекосъобщителната мре-
жа територия, а по-скоро като критерий за
важността на тези дейности, които ... имат
национално по своята същност значение”.
Нещо повече—освен относно определението
“националните” в това становище е изразено
мнение и за съдържанието на понятието “да-
лекосъобщителна мрежа”, която е разгледа-
на като съвкупност от технически елементи и
от дейности, свързващи тези елементи така,
че да се постигне осъществяването на далеко-
съобщения.
В становището на Държавната комисия по
далекосъобщения не се поставя под съмнение
правната възможност за даване на задължи-
телно тълкуване на понятието “национални-
те далекосъобщителни мрежи”. Според това
становище понятието “далекосъобщителни
мрежи” следва да се разглежда като съчета-
ние между неразривно свързани обекти (въз-
ли, линии, съоръжения) и дейността, която се
осъществява чрез тях, а определението “на-
ционалните” характеризира едновременно
както обхвата на далекосъобщителните мре-
жи като покриващи значителна част от стра-
ната, така и значимостта за обществото на
далекосъобщителните услуги, които се пре-
доставят чрез тези мрежи.
В друг смисъл в тази насока са становища-
та на Комисията за защита на конкуренцията
и Българската телекомуникационна компа-
ния. В тях определението на понятието “дале-
косъобщителни мрежи” е аналогично с това
по § 1, т. 1 от допълнителната разпоредба на
Закона за далекосъобщенията. Различието
помежду им е относно “националните”. В ста-
новището на Комисията за защита на конку-
ренцията, като се припомня решение № 33 от
8.ХII.1998 г. по к.д. № 30 от 1998 г., се изтък-
ва, че “определението “национални” изглеж-
да не толкова като обозначаващо обхвата на
мрежите, колкото като синоним на “държав-
ни”. Според становището на Българската те-
лекомуникационна компания обаче в чл. 18,
ал. 4 от Конституцията думата “национални”
е употребена “с нейното географско съдържа-
ние, обозначаващо национален териториален
обхват или покритие”.
Българската медийна коалиция в станови-
щето си подкрепя искането.
Конституционният съд обсъди направено-
то искане, прецени съображенията, съдържа-
щи се в него и в становищата на заинтересува-
ните страни, и за да се произнесе, взе предвид
следното:
I
Съгласно чл. 18, ал. 4 от Конституцията
със закон може да се установява държавен
монопол върху железопътния транспорт, на-
ционалните пощенски и далекосъобщителни
мрежи, използването на ядрена енергия, про-
изводството на радиоактивни продукти, оръ-
жие, взривни и биологично силнодействащи
вещества.
1. Тази конституционна разпоредба е била
предмет на тълкуване по повод на други, раз-
лично поставени въпроси. С едно от постано-
вените за тълкуването є Решения № 2 от
6.II.1996 г. по к.д. № 26 от 1995 г., съдът е при-
ел, че “в чл. 18, ал. 4 от Конституцията са из-
броени изчерпателно стопанските дейности,
в сферата на които държавата със закон може
да установи монопол”. Това положение, кое-
то се съдържа в диспозитива на решението, е
обосновано в мотивите. Според тях конститу-
ционният законодател утвърждава, от една
страна, в чл. 19, ал. 1 и 2 принципите на сво-
бодната стопанска инициатива и изискването
законът да създава и гарантира на всички
граждани и юридически лица еднакви правни
условия за стопанска дейност, като предот-
вратява злоупотребата с монополизма, а, от
друга страна, като изключение и с оглед инте-
ресите на гражданите и обществото допуска
установяване на държавен монопол в осъщес-
твяването на определени дейности. Именно
защото представлява изключение от консти-
туционните принципи на пазарната икономи-
ка, изброяването не само в предходните али-
неи, но и в ал. 4 на чл. 18 от Конституцията е
изчерпателно.
Освен че обосновават цитирания диспози-
тив на решението, мотивите в указания смисъл
разкриват два извода на съда относно държав-
ния монопол по чл. 18, ал. 4 от Конституцията:
А) приложното поле на държавния монопол
е определено изчерпателно; изчерпателното
изброяване на дейностите, за които е допусти-
мо установяване на държавен монопол, изключ-
ва възможността такъв да бъде установен и за
други дейности,
Б) една от целите на тази разпоредба е пре-
дотвратяване на монополизма (извън посоче-
ните в нея случаи).