Държавен вестник, бр. 13, 2000 г., стр. 24

С Т Р .  2 4
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й 13
Федералните държави могат да посочат ня-
колко централни органа.
Член 25
Всяка договаряща държава, в която дейст-
ват няколко правни системи, може да определи
органите на една от тези системи да имат изк-
лючителна компетентност за изпълнение на
съдебни поръчки по тази конвенция.
Член 26
Всяка договаряща държава може, ако това
се изисква от разпоредби на конституционното
є право, да покани молещата държава да въз-
станови разноските по изпълнението на съдеб-
ната поръчка във връзка с призоваването за
явяване за даване на показания, обезщетения-
та, които се дължат на лицата, дали показания,
както и разноските по съставяне на протокола
с показанията.
Когато една държава се е възползвала от
разпоредбите на предходната алинея, всяка
друга договаряща държава може да я покани да
заплати съответните разноски.
Член 27
Разпоредбите на тази конвенция не са преч-
ка за договарящата държава:
а) да декларира, че съдебни поръчки могат
да бъдат изпращани до нейните съдебни органи
и по други пътища, различни от тези, предвиде-
ни в чл. 2;
b) да позволи в съответствие със своите за-
кони или вътрешната практика всяко действие,
предвидено в тази конвенция, да се изпълни при
по-малко ограничителни условия;
с) да позволи в съответствие със своите за-
кони или вътрешната практика начини за съ-
биране на доказателства, различни от тези,
предвидени в конвенцията.
Член 28
Тази конвенция не е пречка договарящите
държави да се споразумеят за отмяна дейст-
вието на:
а) разпоредбите на чл. 2 относно начините
за предаване на съдебните поръчки;
b) разпоредбите на чл. 4 относно употребата
на езиците;
с) разпоредбите на чл. 8 относно присъстви-
ето на представители на съдебната власт при
изпълнението на съдебните поръчки;
d) разпоредбите на чл. 11 относно правата и
забраните за даване на показания;
е) разпоредбите на чл. 13 относно предаване-
то на документи, удостоверяващи изпълнението;
f) разпоредбите на чл. 14 относно уреждане
на разноските;
g) разпоредбите на глава втора.
Член 29
Тази конвенция ще замести в отношенията
между държавите, които са я ратифицирали, чл. 8
до 16 от конвенциите относно гражданския про-
цес, подписани в Хага съответно на 17 юли 1905 г.
и 1 март 1954 г., ако тези държави са страни по
едната или и по двете посочени конвенции.
Член 30
Тази конвенция не е пречка за прилагането
на чл. 23 от конвенцията от 1905 г. и на чл. 24 от
конвенцията от 1954 г.
Член 31
Допълнителните споразумения към конвен-
циите от 1905 г. и 1954 г., сключени от догова-
рящите държави, се считат за еднакво прило-
жими към тази конвенция, освен ако страните
не са се договорили друго.
Член 32
Без да се засягат разпоредбите на чл. 29 и 31,
тази конвенция не отменя действието на кон-
венциите, по които договарящите държави са
или ще бъдат страни и които съдържат разпо-
редби по материя, уредена в тази конвенция.
Член 33
Всяка държава може при подписване, рати-
фикация или присъединяване да изключи от-
части или изцяло прилагането на разпоредбите
на ал. 2 на чл. 4, както и на глава втора. Никак-
ви други резерви не се приемат.
Всяка договаряща държава може по всяко
време да оттегли резервата, която е направила.
Действието на резервата спира на шестдесетия
ден от декларацията за оттеглянето є.
Когато някоя държава е направила резерва,
всяка друга държава, засегната от резервата,
може да приложи същото правило по отноше-
ние на държавата, направила резервата.
Член 34
Всяка държава може по всяко време да от-
тегли или измени направена от нея декларация.
Член 35
При депозиране на документите за ратифи-
кация или присъединяване или по-късно всяка
договаряща държава посочва на Министерст-
вото на външните работи на Холандия органи-
те, предвидени в чл. 2, 8, 24 и 25.
При нужда тя съобщава при същите условия:
а) определените органи, към които дипло-
матическите агенти или консулските длъжност-
ни лица ще могат да се обръщат съгласно чл. 16,
както и органите, които могат да дават разре-
шенията или да оказват помощта, предвидени
в чл. 15, 16 и 18;
b) определените органи, които могат да да-
ват на специалния пълномощник разрешения-
та, предвидени в чл. 17, или да оказват помощ-
та, предвидена в чл. 18;
с) декларациите, посочени в чл. 4, 8, 11, 15,
16, 17, 18, 23 и 27;
d) всяко оттегляне на оправомощаването или
промяна на определените органи и на деклара-
циите, упоменати по-горе;
е) всяко оттегляне на направените резерви.
Член 36
Трудностите, възникнали между договаря-
щите държави във връзка с прилагането на тази
конвенция, се уреждат по дипломатически път.