Държавен вестник, бр. 23, 2026 г., стр. 37

БРОЙ  23	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  37   
нормативни актове и важат съответно чл. 2, 
чл. 9 – чл. 16, чл. 34 – чл. 46, вкл. и чл. 51 
от Закона за нормативните актове (ЗНА). 
По отношение на издателите на подзаконо­
вия нормативен акт съдът е приел, че не е 
предвиден орган в Конституцията, който да 
издава такива актове, а това означава, че в 
случая е приложим § 5 от ПЗР на ЗНА, като 
съдът е направил извод, че не е приложим 
чл. 26 ЗНА. В тази връзка съдът е цитирал 
съдебна практика по адм. дела № 845/2022 г., 
№ 8742/2023 г., № 2484/2022 г. на ВАС.
В решението е изтъкнато също, че в про­
цесния случай не е спазена процедурата по 
чл. 77 АПК, тъй като не е обсъден проектът 
заедно с представени становища, предложе­
ния и възражения. Прието е от съда, че от 
доказателствата по делото не е установено 
изпълнението на посочената разпоредба при 
издаването на акта, въпреки твърдението на 
ответника за обратното. Съдът е посочил, 
че публикуването на интернет страницата 
на НЗОК на 9 юли 2024 г. на съобщение със 
заглавие „НЗОК и БФС постигнаха спора­
зумение относно заплащането на аптеките“ 
доказвало, че нормативният акт е приет без 
всякакво обсъждане на същия с други ста­
новища, предложения и възражения. Твър­
дението, че чрез това съобщение, направено 
дни преди обнародването на приетия вече 
от представителите на НЗОК и БФС акт, се 
дава възможност на заинтересованите страни 
да подадат своето съгласие или несъгласие 
с така предлаганите промени в Условията, 
което съдът не е споделил. Посочено е в об­
жалваното решение, че на заинтересованите 
страни е следвало да бъде дадена възмож­
ност да изразят становища, предложения 
и възражения, съответно същите да бъдат 
обсъдени преди окончателното приемане 
на нормативния акт, а не в периода между 
окончателното му приемане и обнародването 
му в „Държавен вестник“. Съдът е изложил 
мотиви и че процедурно етапът на подаване 
на становища е преди етапа на обсъждането 
им, съотв. приемане на акта, поради което 
е приел, че не са реализирани процедурно 
обособените етапи на специфичната адми­
нистративна дейност по осъществяване на 
административнопроизводствените правила 
във връзка с приемането на акта. Това според 
съда представлява съществено нарушение на 
административнопроизводствените правила за 
издаването му, което е самостоятелно основа­
ние за отмяна на оспорения нормативен акт.
За основателно съдът е приел и оплакването 
на жалбоподателя относно придаването на 
обратна сила на нормативния акт в нарушение 
на чл. 14, ал. 1 и 2 ЗНА. Съгласно посочената 
разпоредба съдът е приел, че обратна сила на 
нормативен акт може да се придаде само по 
изключение, а в случай че актът е издаден 
въз основа на друг нормативен акт, обратна 
сила може да се даде само ако такава сила 
има актът, въз основа на който е издаден. 
Именно в нарушение на посочените импе­
ративни законови норми изключителната 
нужда защо е необходимо обратно действие 
на нормативния акт, съдът е приел, че не е 
мотивирано и обосновано от издателите му, 
както и че ЗЗО, въз основа на който е издаден 
актът, няма обратно действие.
В частта за разноските съдът е приел, че 
като се има предвид фактическата и правна 
сложност на делото и въпреки възражението 
за прекомерност, което е приел за неоснова­
телно, е присъдил разноски на жалбоподателя 
в пълен размер от 58 674,90 лв.
Обжалваното решение е правилно постано­
вено в частта, с която е отменен оспореният 
подзаконов нормативен акт.
По оплакванията в касационните жалби 
за недопустимост на обжалваното решение 
същите са неоснователни. Правилно каса­
торите са отбелязали, че към момента на 
оспорването по съдебен ред на Условията 
те са били част от позитивното ни право, 
но впоследствие същите са били отменени и 
с решение на представители по смисъла на 
чл. 45, ал. 17 ЗЗО на НЗОК и БФС са приети 
нови Условия. Неправилно обаче касацион­
ните жалбоподатели считат, че е отпаднал 
правният интерес на „Варнафарма – М“ ООД 
за оспорването на тези Условия. Действащата 
съдебна практика е категорична, че е налице 
правен интерес от оспорване и на подзаконов 
нормативен акт, който в хода на съдебното 
производство е отменен от органа, който го 
е издал. Висящият съдебен спор възпрепят­
ства органът, издал съответния нормативен 
акт, да се разпорежда с предмета на делото, 
респ. да го отменя. Затова и съдът правилно 
се е позовал на решение по дело С-289/21 на 
СЕС, в което изрично е прието, че не допуска 
национална правна разпоредба, оспорена с 
жалба за отмяна по съдебен ред на нормативен 
акт поради противоречие с правото на ЕС, 
да бъде отменен с последваща норма, т.е. от 
органа, който го е издал.
След като делото е в съдебна фаза, липсва
каквато и да била компетентност на изда­
теля на нормативния акт да го отменя и 
правилно в тази връзка в писмения отговор 
по касационните жалби, подаден от „Варна­
фарма – М“ ООД, е налице позоваване на 
особеното мнение, постановено по адм. дело 
№ 2185/2018 г. на ВАС, трето отделение. Според 
него подобно процедиране би поставило реал­
ното осъществяване на съдебен контрол върху 
приеманите разпоредби при обжалването им 
в зависимост единствено и само от волята на 
органа, издал подзаконовия нормативен акт,