Държавен вестник, бр. 37, 2005 г., стр. 15

Б Р О Й  37
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  15
Върховният касационен съд и Върховният
административен съд са между субектите по
чл. 150, ал. 1 от Конституцията, които могат
да сезират Конституционния съд. Упражнява-
нето на това правомощие на върховните съди-
лища е възложено на общото събрание на съ-
ответната колегия с чл. 84, ал. 1, т. 2 и чл. 93,
т. 3 ЗСВ. Конституционният съд с решение № 3
от 5 април 2005 г. по к.д. № 2/2005 г. е приел, че
тези разпоредби не са в противоречие с основ-
ния закон. Наред с това при тълкуването на
чл. 150, ал. 1 от Конституцията със същото
решение е приел, че правомощие за сезиране
на Конституционния съд въз основа на посоче-
ната разпоредба имат както пленумите на вър-
ховните съдилища, така и общото събрание на
всяка от колегиите.
От Общото събрание на Наказателната ко-
легия на Върховния касационен съд искането е
внесено в Конституционния съд на основание
чл. 84, ал. 1, т. 2 ЗСВ, чиято конституционосъ-
образност вече е проверена. Ето защо допусти-
мостта на това искане не следва да се поставя
под съмнение и няма пречка да се пристъпи
към разглеждането му по същество.
Тъй като разглеждането по същество на
настоящото дело се предшества от решаването
на к.д. № 2/2005 г., обсъждането на молбата за
спиране е безпредметно.
II
Съгласно чл. 28, ал. 9 ЗСВ мандатът на пред-
седателя на Върховния касационен съд, предсе-
дателя на Върховния административен съд и
главния прокурор започва от встъпването им в
длъжност и те продължават да я изпълняват до
встъпването на новоназначените. Съдържани-
ето на разпоредбата сочи, че с нея се уточнява
началото на срока на изпълнение на правомо-
щията на тримата магистрати. Наред с това тя
конкретизира кога приключва упражняването
на правомощията, като времето на приключва-
не се поставя в зависимост от успешното завър-
шване на процедурата за избор и назначаване
на съответните лица и встъпването им в длъж-
ност. В частта, която определя края на право-
мощията на председателите на върховните съ-
дилища и главния прокурор, разпоредбата про-
тиворечи на чл. 129, ал. 2 от Конституцията.
Срокът, за който президентът по предло-
жение на Висшия съдебен съвет назначава пред-
седателите на върховните съдилища и главния
прокурор, е седем години. Този срок е устано-
вен с чл. 129, ал. 2 от Конституцията. При при-
емането на конституционната разпоредба той
е определен, като са съобразени въведената
със същата разпоредба забрана за повторно из-
биране и срока на пълномощия на Народното
събрание, което избира единадесет от члено-
вете на Висшия съдебен съвет. В такъв смисъл
са данните от стенографските протоколи на
170-то и 175-то заседание на Великото Народ-
но събрание.
За да гарантира стабилност на статуса на
тези магистрати и тяхната несменяемост на
заеманата длъжност, основният закон в ал. 3
на чл. 129 изчерпателно изброява основанията
за прекратяване на правомощията им преди
изтичане на посочения срок. Възможност за
неговото продължаване не е предвидена. В Кон-
ституцията няма изрична уредба, позволява-
ща продължителността на срока да бъде уве-
личена, каквато уредба съществува примерно
по отношение на срока на пълномощия на
Народното събрание в чл. 64, ал. 2. Тя не може
да се извлече и от изискването тримата магис-
трати не само да се назначават, но и да се ос-
вобождават от президента. Това изискване
няма отношение към продължителността на
срока. То е част от фактическия състав, фор-
миращ реда за назначаването и освобождава-
нето, като при въвеждането му, както е отбе-
лязал Конституционният съд в Решение № 13
от 25 юли 1996 г. по к.д. № 11/1996 г., се е целя-
ло “на президентския указ да се придаде преди
всичко престижен характер”. Редът е прило-
жим за освобождаването и на основанията по
ал. 3, и поради изтичане на срока по ал. 2 на
чл. 129 от Конституцията. Когато се прилага
при изтичане на срока, по този ред се конста-
тира приключването му и се осъществява ос-
вобождаването от заеманата длъжност, без да
се променя неговата продължителност, защо-
то увеличаването или намаляването є би дове-
ло до нарушение на Конституцията.
С оглед на изложеното за определянето сро-
ка по чл. 129, ал. 2 от Конституцията, без да се
предвижда възможност за продължаването му
и като се въвежда същевременно забрана за
повторно избиране, следва да се приеме, че този
срок е интервалът от време, през който трима-
та магистрати заемат и изпълняват съответ-
ната длъжност, той изтича с изтичането на се-
демте календарни години и тогава настъпва
краят на мандата на назначените лица, а с прик-
лючването му се прекратяват техните право-
мощия и по-нататъшното им упражняване е
недопустимо.
Оспорената разпоредба позволява предсе-
дателите на върховните съдилища и главният
прокурор да продължат да изпълняват длъж-
ността си след изтичане на конституционно
установения срок от седем години. Като поз-
волява това, тя всъщност променя този срок и
го увеличава с периода от изтичане на седемте
години до встъпването в длъжност на новоназ-
начените или с неопределено по продължител-
ност време. При предвидените в чл. 28, ал. 2
ЗСВ условия за откриване на процедура и вна-
сяне на предложения несъмнено е възможно
изборът във Висшия съдебен съвет и назнача-
ването от президента да завършат до изтичане
на мандата. Възможно е и обратното—избо-
рът и назначаването да не приключат до края