Държавен вестник, бр. 96, 2004 г., стр. 62

С Т Р .  62
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  96
водители в системата на правозащитните орга-
ни подлежат на самостоятелно уведомяване,
като стоящи начело на съда, прокуратурата и
следствието. Без значение е дали те са присъс-
твали при обсъждането и гласуването на стано-
вището на Висшия съдебен съвет, или са изра-
зили мнение, различно от това на мнозинство-
то. Директорът на Националната следствена
служба, който също не е уведомен, не е член на
Висшия съдебен съвет, с което на следствието
изцяло е отнета възможността да участва в об-
съждането на наредбата.
Приемането на наредбата, без да са уведоме-
ни председателят на Върховния касационен съд,
председателят на Върховния административен
съд, главният прокурор и директорът на Нацио-
налната следствена служба, представлява същес-
твено нарушение на административнопроизвод-
ствените правила—нарушен е чл. 2а ЗНА, което
е основание за отмяна на наредбата в атакувани-
те є части, очертани в петитума на протеста.
Основателно е оплакването за нищожност на
цитираните в протеста разпоредби поради лип-
са на компетентност на Министерския съвет.
Редът за издаване на паспортите и замества-
щите ги документи е изрично уреден в глава тре-
та “Паспорти и заместващи ги документи”, раз-
дел четвърти “Ред за издаване на паспорти и на
заместващи ги документи” на Закона за българ-
ските документи за самоличност, където е посо-
чен компетентният орган, пред който се подава
заявлението за издаване на паспорт или замест-
ващ го документ, какви приложения трябва да
съдържа то, основанията за невалидност на пас-
портите и т. н. Тази уредба е подробно доразвита
в Правилника за издаване на българските доку-
менти за самоличност (ПИБДС), чиято глава
трета “Условия и ред за издаване на паспорти и
заместващи ги документи”, раздел първи “Пас-
порти” съдържа общоприложимите норми за
издаване на паспорти и специални разпоредби за
издаване на дипломатически паспорти. Регламен-
тация от значение за издаването на дипломати-
чески паспорти се съдържа и в глава първа на
същия правилник “Общи положения”, която уреж-
да съдържанието, реда и условията за подаване и
приемане на заявление за издаване на български
документи за самоличност, включително на дип-
ломатическите паспорти. Уредбата по издаване-
то на дипломатическите паспорти в цитираните
закон и правилник е изчерпателна.
Съгласно чл. 38, ал. 1, т. 1 ЗБДС с акт на Ми-
нистерския съвет се определят лицата, на които
се издават дипломатически паспорти от Минис-
терството на външните работи. Видно от овлас-
тителната законова норма делегацията обхваща
единствено определянето на кръга на лицата,
имащи право на дипломатически паспорти, а не
и реда за издаването им.
Разпоредбата на чл. 12 ЗНА предписва актът
по прилагане на закон да урежда само материя-
та, за която е предвидено той да бъде издаден.
Нормата очертава границите на материалната
компетентност на издателя на подзаконовия
нормативен акт. Материалната компетентност
е компетентността на административния орган
да издава индивидуални или нормативни актове
по определени материални въпроси. Следова-
телно, уреждайки с наредбата въпроси извън
пределите на законовата делегация по материя,
Министерският съвет е приел протестираните
като нищожни разпоредби на наредбата извън
пределите на материалната си компетентност.
Издаденият от държавен орган в нарушение
на специалната му правосубектност админист-
ративен акт е недействителен (нищожен) и не
поражда правни последици. Порокът матери-
ална некомпетентност на административния акт
е особено съществен, което обуславя и най-теж-
ката последица—нищожност на акта.
В чл. 6, ал. 1, 2 и 3 от наредбата са уредени
условията и редът за издаване на дипломати-
чески и служебни паспорти. Тези разпоредби в
частта, регламентираща условията и реда за
издаване на дипломатически паспорти, са при-
ети при липса на материална компетентност и
поради особената тежест на това нарушение
следва да бъдат обявени за нищожни в тази част.
Основателно е искането за обявяване на
нищожност на чл. 7 от наредбата, който предвиж-
да, че дипломатическите и служебните паспорти
се съхраняват от институцията или организаци-
ята, по чието искане са издадени. Овластител-
ните норми на чл. 38, ал. 1, т. 1 и 2 и на чл. 47а
ЗБДС не делегират компетентност на Минис-
терския съвет да определя условията за съхра-
няване на дипломатическите и служебните пас-
порти, а само да уреди условията и реда за изда-
ване на служебни паспорти. Несъстоятелно е
възражението на министъра на външните ра-
боти, че тази компетентност се обосновава с
аналогия на правото и по аргумент за по-силно-
то основание. Компетентността на админист-
ративния орган е право и задължение да се уп-
ражни власт, поради което нейните предели не
следва да се тълкуват разширително, а само в
границите, предоставени є от закона.
 Разпоредбата на чл. 7 от наредбата е приета
при нарушение на изискването за материална
компетентност, тъй като уредените въпроси
подлежат на изчерпателна регламентация в
ЗБДС и няма законова делегация за подзаконо-
ва уредба. Текстът на чл. 1, ал. 3 ЗБДС пред-
вижда, че отказът за издаването на български
документи за самоличност, отнемането им и
налагането на други ограничения, свързани с
тяхното ползване и съхранение, се уреждат с
този закон. Материята на чл. 7 от наредбата
относно съхраняването на паспортите е изчер-
пателно уредена в чл. 8 ЗБДС, поради което
издаването на подзаконов нормативен акт, въ-
веждащ допълнителни ограничения за съхра-
няването на дипломатическите и служебните
паспорти, е недопустимо.