Държавен вестник, бр. 97, 2025 г., стр. 115

БРОЙ  97	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  115  
място съобразно чл. 28, ал. 2, т. 2 от ЗНА в 
мотивите следва да се посочат и целите, които 
се поставят, както и очакваните резултати от 
прилагането, включително финансовите, ако 
има такива, според чл. 28, ал. 2, т. 4 от ЗНА.
В съдържащия се по преписката доклад 
на министъра на образованието и науката 
не се съдържа цялото изискуемо съдържание 
на мотиви. Като причини за предложените 
изменения в Постановление № 90 от 26 май 
2000 г. на Министерския съвет е посочен съз­
даването на възможност за висшите училища 
да представят допълнителни стипендии на 
студентите, обучаващи се в специалност от 
т.нар. приоритетни професионални направ­
ления, както и актуализирането на някои 
видове стипендии. Не се посочват обаче 
причините, които са довели до оспореното от 
жалбоподателите изменение на т. 1 от чл. 1, 
ал. 1 на постановлението, а именно от кръга 
студенти, получаващи стипендия, изрично да 
бъдат изключени студентите „приети по реда 
на чл. 9, ал. 3, т. 6, буква „б“ и чл. 21, ал. 2 и 3 
от Закона за висшето образование“. Мотивите 
на процесното изменение не съдържат какво­
то и да било обсъждане и на целите, които 
се поставят, както и очакваните резултати 
от прилагането, включително финансовите, 
ако има такива. В случая не е обективирана 
информация, позволяваща да се приеме, че 
изискването за мотивиране на процесното 
изменение е спазено.
Предвид изложеното настоящият състав 
приема, че мотивите не съдържат информация 
относно изискуемите елементи, визирани в 
чл. 28, ал. 2, т. 1, 2 и 4 от ЗНА, даващи га­
ранция за спазването на основните принципи 
при изработването на проект на нормативен 
акт – обоснованост, стабилност, откритост и 
съгласуваност. Следователно, без да обсъжда 
изложените от оспорващите твърдения за 
противоречия на оспорения текст на т. 1 от 
чл. 1, ал. 1 на Постановление № 90 от 26 май 
2000 г. на Министерския съвет с матери­
алноправни разпоредби и целта на закона, 
Върховният административен съд, четвърто 
отделение, приема, че т. 1 от чл. 1, ал. 1 на 
Постановление № 90 от 26 май 2000 г. на 
Министерския съвет, в частта на думите „с 
изключение на студентите, приети по реда на 
чл. 9, ал. 3, т. 6, буква „б“ и чл. 21, ал. 2 и 3 
от Закона за висшето образование“, следва 
да бъде отменен.
Наред с горното, изложените от оспорва­
щите твърдения за незаконосъобразност на 
разпоредбата на чл. 1, ал. 1 от Постановление 
№ 90 от 26 май 2000 г. на Министерския съвет, 
която предвижда, че стипендии се отпускат 
на учащите в редовна форма на обучение, с 
относими законови разпоредби, са основателни 
по следните съображения:
Съгласно чл. 15, ал. 1 от ЗНА нормативният 
акт трябва да съответства на Конституцията на 
Република България и на другите нормативни 
актове от по-висока степен, което изискване 
в настоящия случай не е спазено. Оспорената 
разпоредба е със следното съдържание: „При 
условията и по реда на постановлението сти­
пендии се отпускат на учащите се в редовна 
форма на обучение“, като жалбоподателите 
изрично я оспорват по отношение на думите 
„в редовна форма на обучение“.
В ЗВО е предвидено, че държавата уп­
ражнява функциите си по управлението на 
висшето образование чрез Народното събрание 
и Министерския съвет. Конкретно чрез Ми­
нистерския съвет утвърждава условията и реда 
за предоставяне на стипендии в държавните 
висши училища и за ползване на общежития 
и други социално-битови придобивки от сту­
денти, докторанти и специализанти във всички 
висши училища – чл. 9, ал. 3, т. 8 от ЗВО.
След внимателен прочит на ЗВО следва 
да се приеме, че законодателят борави един­
ствено и само с термина „студенти“, без да 
прави разграничение дали тези студенти се 
обучават в редовна, или в задочна форма на 
обучение, определяйки правото им да полу­
чават стипендии.
В чл. 70, ал. 1, т. 12 от ЗВО (изм. – ДВ, 
бр. 60 от 1999 г.) е предвидено, че студентите 
и докторантите имат право да получават сти­
пендии. Следва да се отбележи, че нормата е 
без последващи изменения и с нея е въведено 
общо право на всички с оглед качеството им 
на студенти да получават стипендии.
С разпоредбата на чл. 42 от ЗВО (в прило­
жимата редакция) се определя, че формите на 
обучение във висшето училище са редовни, 
задочни, вечерни и дистанционни. При обу­
чаването си в тези форми на обучение лицата 
имат едно и също качество – студенти, като 
законът изрично с разпоредбата на чл. 66, ал. 2 
от ЗВО (отново в приложимата редакция) е 
приел, че студент е този, който се обучава 
за придобиване на образователните степени 
„бакалавър“, „магистър“ и „специалист“.
Според ЗВО е достатъчно качеството на 
учащ студент, за да се получава стипендия 
за отличен успех.
В подкрепа на изложеното е разпоредбата 
на чл. 94 от ЗВО, чиито две алинеи утвържда­
ват, че студентите и докторантите имат право 
да кандидатстват за стипендии от държавния 
бюджет, стипендии, учредени от висшите 
училища, и стипендии на физически или юри­
дически лица. Размерите, условията и редът 
за получаване на стипендия от студентите и 
докторантите се определят съответно от Ми­
нистерския съвет, правилниците на висшите 
училища и от волята на дарителя.
Следва да се приеме, че в закона не е 
направено разграничение между формата на 
обучение на студентите, за да възникне за тях 
правото да получават финансово стимулиране 
от държавата.