Държавен вестник, бр. 63, 2013 г., стр. 9

БРОЙ  63	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  9  
и не може да бъде поправено, то не може 
да промени този резултат (например при 
прилагане на т.нар. принцип за мандатна 
релевантност – Решение № 9 от 2009 г.). В 
тази връзка позицията на мнозинството е 
логически противоречива – от една страна, 
се поддържа, че липсва такова нарушение, 
тъй като то се позовава на определението 
за „агитация“ на § 1, т. 21 от допълнител­
ните разпоредби на ИК, забранена според 
чл. 133, ал. 6 ИК в деня на размисъл, което 
според него не съответства на обсъжданата 
ситуация в деня, предхождащ изборите. От 
друга страна, то обсъжда събитията, дали 
повод за искането, за да обори по същество 
аргументите за наличие на нарушение, 
опорочаващо изборния процес. Противоре­
чието се изразява в това, че ако определени 
обстоятелства са правно нерелевантни, не 
съществува необходимостта да се оспорва 
тяхното съществуване, както се процедира 
от мнозинството, което с решението си от­
хвърля искането за касиране на изборите. 
Недостатъците на последното произтичат от 
буквалистичното и ограничено интерпрети­
ране на понятието „агитация“, за да се иг­
норират драстичните нарушения, извършени 
в деня на размисъл, които могат да бъдат 
определени като „черен пиар“ срещу една 
от партиите, участващи в изборите, както 
и на позоваването на невъзможност да се 
установи как тези нарушения са се отразили 
на крайния резултат, т.е. дали той би бил 
различен при тяхното отсъствие.
При оспорване законността на изборите 
за народни представители Конституцион­
ният съд за разлика от упражняване на 
останалите си правомощия не осъществява 
абстрактен контрол за конституционност, 
а действа аналогично на административен 
съд, като съд по фактите и по прилагане на 
закона – ИК, към тях.
Преди обсъждане на фактите и тяхното 
правно квалифициране е необходимо обаче 
да се изложат някои предварителни съобра­
жения от конституционно естество, които 
се отнасят до института на изборите и до 
активното избирателно право. Изборите в 
плуралистичната демократична държава 
представляват изкуствено предизвикана 
през определен в закона период от време 
конституционна криза (в случая се касае 
до реална конституционна криза, защото 
изборите са предсрочни, а не редовни), чрез 
която по мирен и легален начин се извършва 
предаването на властта, като се съобразят 
промените в политическите предпочитания 
на избирателния корпус, които формират 
новото демократично избрано парламен­
тарно мнозинство. Легитимността на това 
мнозинство, както и на целия парламент при 
представителната демокрация произтича от 
свободното и без каквито и да е ограниче­
ния извън определените от Конституцията 
рамки (възраст, поставяне под запрещение, 
изтърпяване на наложено наказание „лиша­
ване от свобода“), упражняване на активното 
избирателно право на българския гражданин 
да участва в избора на централни и местни 
органи на власт. Това право е от категорията 
на основните права на гражданина – чл. 42 
от Конституцията. Упражняването му от из­
бирателя трябва да бъде резултат на неговия 
информиран избор, а не на манипулация и 
сугестия от страна на политическите су­
бекти, които се състезават за властта като 
участници в изборния процес. Деформация 
на вота ще има както когато се повлияе на 
гласуването позитивно – за определен поли­
тически субект, така и когато избирателят 
бъде демотивиран да гласува за участник в 
изборите, обект на т.нар. „черен пиар“. По 
настоящото дело може да се констатира, че 
мнозинството съдии при аргументацията 
на решението си с констатацията за нена­
рушаване на забраната за агитация в деня 
за размисъл е показало липса на сетива в 
юридически и морален смисъл, защото из­
водът му се намира в грубо противоречие с 
действителното фактическо положение. Това 
е така, защото трудно би могло да се прогно­
зира като вариант ситуация в предизборния 
ден с по-тежки и скандални нарушения от 
реално допуснатите, които биха били осно­
вания за касиране на изборите.
Фактите по делото подкрепят този извод. 
Така както те са известни от медийното 
отразяване на събитията, свързани с от­
криване на 350 000 бюлетини в склада на 
печатницата на „Мултипринт“ в резултат на 
разследването, извършено от прокуратурата 
в деня за размисъл на 11 май 2013 г. (не­
обходимо е да се отбележи в тази връзка, 
че мнозинството отказа да приложи като 
доказателство образуваното по този повод 
досъдебно производство), са следните:
По сигнал на Мая Манолова от БСП с 
твърдения, че в печатницата на „Мултипринт“, 
собственост на общинския съветник от ГЕРБ 
в Костинброд Йордан Бончев, спечелил 
обществената поръчка за отпечатването на 
изборните бюлетини за извънредните из­
бори на 12 май 2013 г., се вършат изборни 
нарушения, е разпоредена прокурорска про­
верка от прокурора към Софийска градска 
прокуратура Ангел Попколев. За нейното 
извършване той е бил сезиран от зам. глав­
ния прокурор Борислав Сарафов в деня за 
размисъл – преди обяд на 11 май 2013 г. 
Сигналът за печатницата в Костинброд е 
подаден от Кюстендил, без подателят да 
посочи източниците на информацията си.