Държавен вестник, бр. 40, 2017 г., стр. 24

СТР.  24	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  40
му не би могло да се подобри в обозримото 
бъдеще от една до три години с оглед на други 
фактори като възраст, трудова среда и пр., би 
следвало органът на медицинската експертиза 
ТЕЛК или НЕЛК да разполага с оперативна 
самостоятелност да определи по-дълъг срок на 
инвалидизиране. Във всеки конкретен случай 
органът на медицинската експертиза следва да 
извършва обоснована прогноза в кой момент 
най-рано би могло да се очаква подобрение на 
здравословното състояние на освидетелствано-
то лице, обосноваващо определяне на по-нисък 
процент загубена работоспособност. Вместо 
това срокът на инвалидизиране е ограничен до 
три години, включително в случаите, в които 
евентуалното подобряване и възстановяване 
на работоспособността би могло да се очаква 
след по-дълъг период. 
Определените срокове за инвалидизиране 
от една до три години също така не са съобра-
зени с дадените становища от заинтересова-
ните лица и с доклада към проекта от 2014 г. 
Всеобщо известна е липсата на лекари-спе-
циалисти, които желаят да работят в ТЕЛК, 
лошата кадрова и финансова обезпеченост, 
резултатираща в забавеното функциониране на 
ТЕЛК/НЕЛК извън разумните срокове. Слу-
жебно известни са случаи, в които забавянето 
на ТЕЛК/НЕЛК лишава нуждаещите се лица 
от възможността да се явят за следващото 
освидетелстване след изтичане на две- или 
тригодишния срок поради неприключили 
производства пред НЕЛК или пред съда по 
обжалване на издадени експертни решения. 
С оглед на горните съображения следва 
да се приеме, че подзаконовата разпоредба 
на чл. 69, ал. 1 НМЕ в частта „от една до 3 
години“ превратно ограничава продължител-
ността на срока на инвалидизиране, предвиден 
с чл. 101а, ал. 1 от Закона за здравето, и не 
дава обоснована и адекватна правна регла-
ментация, съответна на обществения интерес. 
Изцяло немотивирани от медицински 
или социални съображения са оспорените 
разпоредби на част осма, раздел ІХ, т. 1 от 
приложение № 1 към чл. 63, ал. 1 и прило-
жение № 2 към чл. 63, ал. 3 от Наредбата за 
медицинската експертиза. 
С т. 1, раздел ІХ, част осма от приложение 
№ 1 са установени отправните точки за оценка 
на трайно намалената работоспособност/вид и 
степен на увреждане при хирургични заболя-
вания на женски полови органи: 1. Малигнен 
тумор на гърдата в първите 5 години: 1.1. в 
ранен стадий, както и след екстирпация на 
локален рецидив или кожни метастази: 1.1.1. 
първите две години: 80 %; 1.1.2. третата до 
петата година: 50 – 70 %; 1.2. иноперабилни 
или с далечни метастази до 5-ата година: 
71 – 100 %. Приетите отправни точки и съ-
ответният процент за периода от третата 
до петата година се различават от тези по 
отменената НМЕР, без да са посочени настъ-
пили изменения в медицинската наука или 
в прилаганите методи на лечение, налагащи 
преосвидетелстване на оперираните и подло-
жени на лечение жени най-късно след третата 
година. За времето след петата година не е 
предвидено ново освидетелстване на болните 
за определяне загуба на работоспособност. 
Аналогично Методиката за прилагане на 
отправните точки за оценка на трайно нама-
лената работоспособност в проценти съгласно 
приложение № 2 не е обоснована от меди-
цински критерии и съображения. Напълно 
неясен е указаният механизъм за комбиниране 
при определяне на крайния процент загубена 
работоспособност, а от дадените абстрактни 
примери не става ясен методът, който на-
лага да се определя общ процент 10 за три 
увреждания, всяко от което води до загуба 
на работоспособност 10 %, или общ процент 
20 за три увреждания със степени съответно 
20, 15 и 10 процента. 
Допуснатите нарушения на императивните 
процесуални изисквания на чл. 26 – 28 ЗНА 
и чл. 77 АПК в цитираните по-горе хипотези 
са довели до незаконосъобразна вторична 
регламентация на механизма за установяване 
степента на трайно намалената работоспособ-
ност в проценти. Не са зачетени принципите 
на обоснованост, откритост, съгласуваност, 
пропорционалност и стабилност. Пълната 
липса на мотиви прави невъзможен съдебният 
контрол и налага отмяната на чл. 69, ал. 1 в 
частта „от една до три години“, на оспорената 
част от приложение № 1 и на приложение № 2. 
Допуснатите нарушения на процесуалните 
правила за приемането на НМЕ не биха могли 
да повлияят върху законосъобразността на 
ал. 4 и 5 на чл. 69 НМЕ, които са със следните 
текстове: (4) (изм. – ДВ, бр. 55 от 2014 г.). При 
дефинитивни състояния без възможност за 
пълно или частично възстановяване се опре-
деля пожизнен срок на инвалидността; (5) При 
множествени увреждания, някои от които не 
са дефинитивни, срокът на инвалидността се 
определя съгласно ал. 1. Цитираните норми 
са синхронизирани с разпоредбите съответно 
на ал. 2 от чл. 101а от Закона за здравето и 
на ал. 3 от чл. 101а от Закона за здравето. 
Допуснатите процесуални нарушения не 
биха могли да се отразят и върху ал. 2 и 3 на 
чл. 69 НМЕ: (2) Крайната дата на срока на 
инвалидизиране е 1-во число на месеца, през 
който е било извършено освидетелстването; 
(3) (изм. – ДВ, бр. 55 от 2014 г.): Когато пре-
освидетелстването е извършено след датата 
по ал. 2, в решението си ТЕЛК отбелязва 
закъснението и причините за това. 
Оспорената разпоредба на чл. 62 НМЕ 
(изм. – ДВ, бр. 55 от 2014 г.) изисква вида и 
степента на увреждането/степента на трайно 
намалената работоспособност да се определят 
въз основа на подробна клинико-експертна 
анамнеза, задълбочен клиничен преглед, на-