Държавен вестник, бр. 22, 2002 г., стр. 146

С Т Р .  146
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  22
9.6. Печалбите от очаквано освобождаване от
активи не трябва да се вземат предвид при оценка-
та на провизиите, дори когато очакваното осво-
бождаване е тясно свързано със събитието, поро-
дило провизирането. Вместо това предприятието
признава печалби от очаквани освобождавания от
активи по време, определено в счетоводен стан-
дарт, който се занимава с активите.
9.7. Когато се очаква, че някои или всички не-
обходими за създаването на провизия разходи ще
бъдат възстановени (направени застраховки), въз-
становяването се признава тогава и само тогава,
когато е практически сигурно, че тези средства ще
се възвърнат, ако предприятието уреди задълже-
нието си. Възвърнатите средства трябва да се тре-
тират като отделен актив. Признатият размер на
възвърнатите средства не бива да надвишава раз-
мера на провизията.
9.8. Провизиите трябва да бъдат преразглежда-
ни към датата на всеки баланс и преизчислявани с
цел да се отрази текущата най-добра оценка. Ако
вече не е вероятно да бъде необходим изходящ
поток ресурси, включващи икономически ползи,
за погасяване на задължението, поддържането на
провизията следва да се прекрати.
9.9. Когато се използва дисконт, отчетеният
размер на провизията се увеличава през всеки пе-
риод с цел да се отрази изминалото време. Това
увеличение се признава като разход за провизии.
Отчитане на провизиите
10.1. Провизиите за задължения се признават в
размер на предполагаемото задължение и се отчи-
тат като текущи други разходи, като се вземат под
внимание:
а) рисковете, несигурността и предполагаеми-
те алтернативни резултати;
б) действащите пазарни цени и възможните
промени в техните стойности;
в) възможни бъдещи законодателни и техноло-
гични промени.
10.2. За признаването и отчитането на правни
задължения е необходимо изготвянето на разчети,
утвърдени от ръководството на предприятието.
Ако предприятието е сключило обременяващ
договор, текущото задължение по силата на дого-
вора следва да се признава и измери като провизия.
Много договори (например някои рутинни на-
реждания за покупки) могат да бъдат отменени, без
да се плати компенсация на другата страна, и пора-
ди тази причина задължение не съществува. Други
договори установяват както права, така и задълже-
ния за всяка от договарящите се страни. Когато по
силата на определени събития такъв договор стане
обременяващ, той попада в обхвата на този стан-
дарт и съществува задължение, което се признава.
Договори за изпълнение, които не са обременява-
щи, не влизат в обхвата на този стандарт.
Този стандарт определя обременяващия дого-
вор като договор, по силата на който неизбежните
разходи за покриване на задълженията превиша-
ват икономическите ползи, очаквани вследствие
на сключването на същия договор. Неотменимите
разходи по силата на договор отразяват най-мал-
ката нетна цена за излизане от договора, която е
по-ниска от цената за изпълнението на задълже-
нията по договора и която цена включва всички
компенсации или наказателни лихви, произтича-
щи от неизпълнението му.
Преди да се създаде отделна провизия за обре-
меняващ договор, предприятието признава всич-
ки разходи за обезценка на активи, които се отна-
сят до активи, свързани с договора.
10.3. За признаването и отчитането на прови-
зии за конструктивни задължения, произтичащи
от преструктуриране на предприятието, следва да
се вземе под внимание, че:
а) към преструктуриране могат да бъдат отне-
сени събития, като:
—продажби или прекратяване на част от дей-
ността;
—затваряне на локални производства в държа-
ва или регион или пренасочване на бизнеса от една
държава или регион в други;
—промени в структурата на управлението, нап-
ример премахване на определен слой от управле-
нието, и
—фундаментални реорганизации, които имат
съществен ефект върху характера и съсредоточа-
ването на дейността на предприятието;
б) провизия за разходи по преструктуриране се
признава само когато са изпълнени общите крите-
рии за признаване на провизии;
в) конструктивно задължение за преструктури-
ране възниква само когато предприятието:
—има подробен формален план за преструкту-
риране, в който се посочват най-малко:
1. дейността или частта от нея, която ще бъде
засегната;
2. засегнатите принципни направления;
3. направлението, дейността и приблизителни-
ят брой служители, които ще бъдат компенсирани
за прекратяването на тяхната работа;
4. разходите, които ще трябва да бъдат посрещ-
нати, и
5. кога ще бъде внедрен планът;
—се е погрижило засегнатите да получат съответ-
ната представа за преструктурирането, което ще се
извърши по план, или е обявило основните моменти
на преструктурирането пред засегнатите от него.
Доказателство, че предприятието е започнало
внедряването на план за преструктуриране може
да бъде например разглобяването на производст-
вени мощности или продажбата на активи, или
публичното обявяване на основните характерис-
тики на плана. Публичното обявяване на подробен
план за преструктуриране поражда конструктив-
но задължение за преструктуриране само ако е
направено с достатъчно подробности (т.е. посоче-
ни са основните характеристики на плана) и по
начин, който създава у засегнатите страни, като
клиенти, доставчици и служители (или техни пред-
ставители), вярна представа за предстоящото прес-
труктуриране на предприятието.
За да бъде един план достатъчно основание за
възникване на конструктивно задължение, когато
засегнатите са информирани за него, започването
на неговото внедряване следва да бъде планирано
възможно най-скоро и да бъде завършено в пред-
видения срок, което би направило малко вероятна
появата на значителни изменения. Ако се очаква
началото на преструктурирането да се забави зна-
чително или ако преструктурирането ще отнеме
неоправдано много време, няма голяма вероятност
планът да създаде у засегнатите страни реална