Държавен вестник, бр. 43, 2010 г., стр. 15

БРОЙ  43	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  15  
Приемането на закона в едно заседание с две 
гласувания е проведено въз основа на изрично 
решение на Народното събрание. Доводът на 
вносителите на искането, че е бил нарушен 
чл. 88, ал. 1 от Конституцията, предвиждащ 
двете гласувания на законопроектите да се 
извършват на отделни заседания, е неосновате-
лен. С изречение второ на същия чл. 88, ал. 1 
е предвидено, че по изключение Народното 
събрание може да реши двете гласувания да 
се извършат в едно заседание. Именно от тази 
конституционна възможност са се възползвали 
народните представители, като са решили да 
преминат към второ четене на законопроекта 
веднага след приемането му на първо четене. 
Твърдението на вносителите на искането, че 
до провеждане на двете гласувания в едно за-
седание може да се стигне само при условие, 
че законопроектът е безспорен, кратък, има 
правно-технически характер или с него се рати-
фицира международен договор, не намира опора 
в конституционния текст. Цитираното по-горе 
изречение второ на чл. 88, ал. 1 от Конститу-
цията не поставя условия или изисквания за 
прилагането му. Въпросът, дали по изключение 
двете гласувания могат да се извършат в едно 
заседание, е предоставен на свободната пре-
ценка на народните представители. В същото 
време, когато Народното събрание реши двете 
гласувания да се извършат в едно заседание, 
това не бива да отнема възможността народ-
ните представители да правят предложения по 
приетия на първо четене законопроект. 
Конституционният съд не възприема тезата, 
че приемането на законопроект с две гласувания 
в едно заседание лишава народните представи-
тели от право на законодателна инициатива, 
изразяващо се в отправяне на становища и 
предложения по отделни текстове на зако-
нопроекта пред постоянните комисии между 
първото и второто четене. Правната теория и 
Конституционният съд не разграничават отделни 
„форми на законодателна инициатива“. С поня-
тието „законодателна инициатива“ се означава 
началото на законодателния процес, съвкуп-
ността от действия по сезиране на Народното 
събрание със законопроект. Законодателната 
инициатива е първата фаза на законодателния 
процес и предхожда всички други действия 
по приемането на законите. Законодателната 
инициатива се изразява във внасянето на за-
конопроект, придружен с мотиви. Писмените 
предложения за изменение и допълнение на 
текстовете на законопроектите, които народните 
представители могат да правят между първото 
и второто гласуване в Народното събрание, не 
представляват някаква особена форма на зако-
нодателна инициатива, а участие на народните 
представители в законодателния процес, без 
което законодателството в една демократична 
държава не може да се осъществява. 
Конституционно недопустимо е политичес­
кото мнозинство в Народното събрание да 
злоупотребява с възможността, предоставена от 
чл. 88, ал. 1, изречение второ от Конституцията, 
по изключение двете гласувания на законите 
да се извършват на едно заседание. Във всички 
случаи, когато се прибягва до тази възможност, 
това не трябва да води до ограничаване на 
плурализма на мненията в Парламента. Пра-
вото на народните представители да внасят 
предложения по съдържанието на законопроек-
тите между двете гласувания не може да бъде 
ограничавано под никаква форма, дори когато 
те се провеждат на едно заседание. Когато на-
роден представител заяви желание да направи 
предложение по текстовете на законопроекта 
в процедурата на второто четене, следва да му 
се предостави тази възможност. Противното е 
несъвместимо със същността на законодател-
ството в демократичната държава (чл. 62 от 
Конституцията) и е отстъпление от принципа 
на политически плурализъм, установен в чл. 11, 
ал. 1 от Основния закон на страната. Гласу-
ването на законопроектите на две четения в 
едно заседание (чл. 88, ал. 1, изречение второ 
от Конституцията) не изключва възможността 
да се допускат предложения по текстовете на 
приет на първо четене законопроект и те да 
се обсъждат в пленарната зала преди оконча-
телното гласуване на закона. 
Относно поддържаното в искането твърде-
ние, че оспореният закон е приет в наруше-
ние на чл. 88, ал. 1 на Конституцията, следва 
да се отбележи, че Конституционният съд 
многократно е отстоявал виждането си, че 
преценката за конституционосъобразност на 
законотворческия процес може да се основава 
на стенографските протоколи от заседанията на 
Парламента (Решение № 3 от 1993 г. по к. д. 
№ 2 от 1993 г., Решение № 18 от 1995 г. по к. д. 
№ 16 от 1995 г., Решение № 25 от 1998 г. по к. 
д. № 22 от 1998 г., Решение № 28 от 1998 г. по 
к. д. № 26 от 1998 г., Решение № 1 от 1999 г. 
по к. д. № 34 от 1998 г. и др.). Безспорно е, 
че стенографските протоколи представляват 
официални документи за проведените заседания 
на Народното събрание, от които може да се 
установи наличието на необходимия кворум 
и мнозинство за приемането на актовете, 
броят на гласуванията, с които е приет закон 
в Народното събрание, т. е. да се установи 
спазването на конституционните изисквания. 
От стенографския протокол на 56-ото заседание 
на 41-вото Народно събрание, проведено на 
18.ХІІ.2009 г., е видно, че Народното събрание е 
взело решение да проведе двете гласувания по 
Закона за изменение на Закона за Националния 
архивен фонд на едно заседание. При това в 
доклада на Комисията по правни въпроси за 
първо четене на законопроекта, изнесен от на-
родния представител Тодор Димитров, изрично 
се посочва, че на заседание на Комисията по