Държавен вестник, бр. 66, 2024 г., стр. 64

СТР.  64	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  66
противоречи на основополагащ конституцио­
нен принцип.
Въведеното с § 16 изменение – чл. 130а, 
ал. 4 – възпроизвежда съществувалата преди 
изменението разпоредба на чл. 130, ал. 3, изр. 1, 
която е въведена в Конституцията с измене­
нието от 2015 г. и установява мнозинството, с 
което Народното събрание избира членовете 
на двата съвета – мнозинство от две трети.
Въведеното с § 16 изменение – чл. 130а, 
ал. 5, изр. 3 – предвижда, че изборните чле­
нове на Висшия съдебен съвет и на Висшия 
прокурорски съвет „запазват своя статут на 
съдии, прокурори или следователи“.
Предложението за запазване на правния 
статус на съдия, прокурор и следовател на 
изборните членове на двата съвета е напра­
вено между „второто“ първо и второто гла­
суване (вх. № 49-354-04-315 от 14.12.2023 г.) и 
в него липсват каквито и да било мотиви. В 
стенографския протокол от заседанието на 
Комисията по конституционни въпроси от 
28.11.2023 г., на което е проведено обществено 
обсъждане на проекта за Закона за изменение 
и допълнение на Конституцията, е докумен­
тирано предложението на председателя на 
Върховния касационен съд: „Избраните от 
съдии членове на Висшия съдебен съвет за­
пазват своя статут на магистрати.“ От Доклада 
на Комисията по конституционни въпроси 
относно проведените обществени обсъждания 
(вх. № 49-353-37-4 от 6.12.2023 г.) е видно, че 
Върховният касационен съд предлага „в Кон­
ституцията да се регламентира, че избраните 
от съдии членове на Висшия съдебен съвет 
запазват своя статут на съдии“. 
Липсата на мотиви, които да установят 
разбирането на законодателя за това пред­
ложение и неговата цел, поставя множество 
въпроси, които не могат да намерят своя 
отговор в разпоредбата, но имат отношение 
към правния статус на съдиите, прокурорите 
и следователите: избраните за членове на 
двата съвета съдии, прокурори и следователи 
ще изпълняват ли едновременно с участието 
си в съветите и задълженията си като съдия, 
прокурор и следовател и за коя длъжност 
ще получават възнаграждение, ще подлежат 
ли на атестация, ще бъдат ли повишавани, 
двата съвета при това положение постоянно 
действащи органи ли ще бъдат? Неяснотата 
по отношение на тези и други въпроси би 
могла да намери разрешение на законодателно 
ниво чрез възлагането по чл. 133. С оглед на 
това, въпреки липсата на установена в мо­
тивите и предложенията ясна концепция на 
законодателя за правния статус на изборните 
членове на двата съвета, сама по себе си раз­
поредбата не противоречи на основополагащ 
конституционен принцип, поради което не е 
противоконституционна.
Въведените с § 16 разпоредби на чл. 130а, 
ал. 5, изр. 2, ал. 6 и 7 възпроизвеждат устано­
вените в действалите до изменението правила 
в разпоредбите на чл. 130, ал. 4, изр. второ, 
ал. 8 и 9. С ал. 5, изр. второ на чл. 130а се 
възпроизвежда съществувалата и преди из­
менението забрана за „преизбиране веднага 
след изтичането на този срок“ (на мандата) на 
изборните членове на органа, който кадрово и 
административно обезпечава съдебната власт. 
Забраната е установена с приемането на Кон­
ституцията и не е била предмет на изменение. 
С ал. 6 на чл. 130а се предвиждат основанията 
за прекратяване на мандата на изборен член 
на органа, който кадрово и административно 
обезпечава съдебната власт. Тези основания 
възпроизвеждат основанията, въведени в 
Конституцията при промените от 2007 г. С 
ал. 7 на чл. 130а се възпроизвежда правилото, 
въведено с изменението на Конституцията от 
2007 г., относно довършването на мандата 
на изборен член на органа, който кадрово и 
административно обезпечава съдебната власт. 
С тези разпоредби не се установява нова, раз­
лична от съществувалата преди изменението 
уредба на съответните обществени отношения. 
Промяната е единствено с цел посочване на 
съответния компетентен орган – Висшия 
съдебен съвет и Висшия прокурорски съвет.
Поради изложеното Конституционният 
съд намира, че промените в чл. 130а, ал. 3, 
изр. първо и второ, ал. 4, 5, изр. трето, ал. 6 
и 7, както са въведени с § 16 ЗИД на Кон­
ституцията, сами по себе си не са противо­
конституционни.
е) Роля на обществеността и на професио­
налните организации – промяната в чл. 130а, 
ал. 3, изр. трето, както е въведена с § 16 ЗИД 
на Конституцията
Въведената с § 16 разпоредба на чл. 130а, 
ал. 3, изр. трето гласи: „Представители на 
обществеността и на професионалните ор­
ганизации могат да дават становища за 
кандидатите и да наблюдават процеса.“ По 
своята същност разпоредбата представлява 
декларация за правна възможност, за която 
и досега не са съществували правни пречки 
да бъде прилагана от органа, който е приел 
същата тази разпоредба – Народното събра­
ние. Разпоредбата е и непрецизна, тъй като 
не уточнява на кого са професионалните ор­
ганизации, макар смисълът є да може да се 
изведе. Независимо от тези недостатъци на 
разпоредбата, съдържанието є не противоречи 
на конституционен принцип или разпоредба, 
поради което е конституционосъобразна, но 
задълбочава трайната тенденция на включване 
в глава шеста „Съдебна власт“ на разпоредби, 
които не съответстват на нивото и степента на 
абстракция на конституционните разпоредби.