Държавен вестник, бр. 59, 2014 г., стр. 81

БРОЙ  59	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  81  
цина и здравен мениджмънт“, „медицинска 
информатика и здравен мениджмънт“, „ико­
номика на здравеопазването“, „медицина на 
бедствените ситуации (на катастрофите)“ 
и „правно регулиране в здравеопазването“, 
„епидемиология на инфекциозните болести“ 
и „медицинска педагогика“ има за цел да 
стимулира обучението на служителите от 
изброените в разпоредбата институции, което 
и да доведе до повишаване на администра­
тивния им капацитет. 
Правото по чл. 20а от наредбата за рабо­
тещите в центровете за спешна медицинска 
помощ да се зачислят за специализация по 
техен избор по всички специалности и видове 
места е обяснено като създаването на стимул 
за започване и задържане на вече работещите 
в системата на СМП. 
Облекчаването на конкурсната процедура в 
разпоредбите на чл. 20 и чл. 20а от наредбата 
ответната страна защитава и като обективно 
оправдано и целесъобразно спрямо целта на 
закона – опазване на здравето на хората чрез 
осигуряване на своевременна, достъпна и 
качествена СМП и повишаване на квалифи­
кацията и административния капацитет на 
служителите, ангажирани в НСЗ. 
Представителят на Върховната админи­
стративна прокуратура в хода на делото по 
същество дава заключение за основателност 
на жалбата. Според прокурора наредбата е 
издадена на основание чл. 181, ал. 1 ЗЗ, който 
разписва с наредба да се уредят номенклатурата 
на специалностите в системата на здравеопаз­
ването, условията и редът за провеждане на 
обучението и придобиване на специалност в 
здравеопазването, както и финансирането му. 
Посоченото в чл. 3 от наредбата в частта „Ми­
нистърът ежегодно определя броя на местата 
за специализанти“ е в противоречие с чл. 178, 
ал. 3 ЗЗ, където е регламентиран само броят 
на субсидираните (финансирани от държавата) 
специализанти, а не изобщо – включително 
тези срещу заплащане. Според заключението 
на прокурора с наредбата се дописва законът 
в нарушение на нормите на чл. 12 и 15 ЗНА. 
Същото нарушение е налице и спрямо чл. 18г, 
ал. 5 от наредбата. Разпоредбите на чл. 11а, 
чл. 20 и 20а прокурорът също намира за про­
тиворечащи на Конституцията на Република 
България, като споделя изцяло изложените в 
жалбата съображения. 
След като обсъди доводите на оспорващите, 
както и събрания по делото доказателствен 
материал, съдът приема, че следва да изложи 
отделни мотиви по законосъобразността на 
всяка от оспорваните разпоредби, като се 
зачетат и следните общи моменти, че видно 
от представените по делото доказателства 
издаването на наредбата, доколкото касае 
оспорвания чл. 3, така и последващите є 
допълнения и изменения, касаещи чл. 11а, 
чл. 20 и чл. 20а, е съгласувано по силата на 
чл. 181, ал. 1 ЗЗ с министъра на образовани­
ето, младежта и науката (сега министър на 
образованието и науката) и министъра на 
финансите след провеждане на нарочни съгла­
сувателни процедури. По делото няма и спор 
относно изпълнението на чл. 26, ал. 2 ЗНА, 
регламентиращ правилото, че преди внасянето 
на проект на нормативен акт за издаване или 
приемане от компетентния орган състави­
телят на проекта го публикува на интернет 
страницата на съответната институция заедно 
с мотивите, съответно доклада, като на заин­
тересованите лица се предоставя най-малко 
14-дневен срок за предложения и становища 
по проекта. Жалбоподателят не твърди, че 
правото му на участие в производството по 
подготовка на наредбата и последващите є 
изменения е засегнало негови законни инте­
реси. При това положение съдът намира, че 
макар да не е направено пълно доказване от 
ответната страна за изпълнението на цитира­
ната разпоредба по отношение публикуване 
на мотивите към първоначалното издаване 
на акта, така и последващите го допълнения 
и изменения, то в случая това не е било и 
необходимо с оглед липсата на оспорване. 
Съобразно горните констатации и изводи 
съдът намира, че оспорваните разпоредби 
от наредбата са издадени в изискуемата от 
закона форма, предварителна съгласуваност с 
органите, посочени в чл. 181, ал. 1 ЗЗ, и при 
липса на производствени нарушения спрямо 
оспорващите, налагащи отмяната им. 
В частност по отношение оспорването на 
чл. 3 в частта му „и ежегодно определя броя 
на местата за специализанти“ и чл. 18г, ал. 5 
съдът намира, че същите са нищожни. 
Съгласно чл. 174, ал. 1 ЗЗ медицинското 
образование осигурява и гарантира обема и 
качеството на подготовка на медицинските 
специалисти, както и на немедицинските спе­
циалисти, работещи в националната система 
за здравеопазване (НСЗ). Съгласно чл. 4 ЗЗ 
НСЗ включва лечебните заведения по Закона 
за лечебните заведения, здравните заведения 
по този закон и Закона за лекарствените 
продукти в хуманната медицина, както и 
държавните, общинските и обществените 
органи и институции за организация, упра­
вление и контрол на дейностите по опазване 
и укрепване на здравето. 
Основни принципи при провеждане на 
медицинското образование, установени в 
чл. 174, ал. 2 ЗЗ, са: продължителност и ви­
соко качество на преподаването с усвояване 
на гарантиран обем теоретични знания и 
практически умения; етапност и непрекъс­
ваемост на обучението; право на избор на 
специалност.