Държавен вестник, бр. 34, 2018 г., стр. 15

БРОЙ  34	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  15  
ЗМГО – и за представяне на доказателства 
за използване на марката на територията на 
Република България. Копие от уведомлението 
се изпраща и на молителя за сведение.
(2) Възражението на притежателя на мар-
ката заедно с представените доказателства се 
изпращат за становище на молителя, като му 
се предоставя срок един месец за становище. 
При необходимост от последваща кореспон-
денция на всяка от страните се предоставя 
14-дневен срок за отговор по представените 
документи.
(3) Когато представените доказателства са 
на чужд език и не са придружени с превод 
на български език, на страната, която ги е 
представила, се предоставя срок един месец 
за превод. Когато в този срок преводът не 
бъде представен, доказателствата не се вземат 
предвид при решаването на спора.
(4) Искания от различни молители, насо-
чени към една и съща марка и с идентичност 
на правното основание, се обединяват за 
разглеждане в общо производство. 
(5) При наличие на основанията по ал. 4 
председателят на състава изготвя доклад-
на записка до председателя на Патентното 
ведомство. Председателят на Патентното 
ведомство или оправомощеният от него за-
местник-председател постановява определение 
за обединяване на производствата.
Чл. 16. (1) След като приключи събирането 
на доказателствата и материалите по искането, 
съставът разглежда искането, възраженията и 
становищата на страните, когато има такива, и 
изготвя проект на становище, като преценява:
1. дали марката е регистрирана в противо-
речие с чл. 11 от ЗМГО, когато искането се 
основава на чл. 26, ал. 1 от ЗМГО, както и 
дали са представени доказателства по чл. 26, 
ал. 2 от ЗМГО;
2. налице ли е по-ранна марка, когато ис-
кането се основава на чл. 12 от ЗМГО;
3. когато искането се основава на чл. 12, 
ал. 2, т. 7 или чл. 12, ал. 3 от ЗМГО, същест-
вуват ли доказателства за общоизвестност 
или известност на по-ранната марка; когато 
искането се основава на марка, ползваща се 
с известност – дали използването без основа-
ние на марката, чието заличаване се иска, би 
довело до несправедливо облагодетелстване 
от отличителния характер или известността 
на по-ранната марка, или би ги увредило;
4. налице ли са доказателства за заявяване 
на марката от агент или представител на дейст-
вителния притежател на марката без негово 
съгласие, както и такива за притежаването 
на марката, когато искането е с основание 
чл. 26, ал. 3, т. 3 от ЗМГО;
5. изтекъл ли е срокът по чл. 19, ал. 1 от 
ЗМГО и представени ли са доказателства 
за реално използване на по-ранната марка, 
когато искането се основава на чл. 25, ал. 1, 
т. 1 от ЗМГО.
(2) Проверка на твърдението за наличие на 
по-ранна марка по смисъла на чл. 12, ал. 2 от 
ЗМГО се извършва служебно от състава във 
фондовете на заявените и регистрираните по 
национален ред марки, на международните 
регистрации, по които на Република България 
е посочена страна по реда на Мадридската 
спогодба и Протокола, на заявените и реги-
стрираните марки на Европейския съюз.
(3) При преценката на доказателствата за 
по-ранна общоизвестна марка или марка, 
ползваща се с известност, съставът взема 
предвид:
1. началния момент на използване на 
марката;
2. населените места, където са реализирани 
стоките, съответно са предоставяни услугите, 
означени с марката;
3. продължителността и степента на из-
ползване на марката, обема на реализацията 
на стоките/услугите, означени с марката, и 
начините на използване на марката;
4. пазарния дял на стоките/услугите, оз-
начени с марката, в съответния сектор на 
икономиката;
5. пазарната реализация, документирана 
чрез фактури и други счетоводни и търговски 
книжа;
6. разходите за реклама, рекламни матери-
али, доказателства за разпространението им, 
сключени и изпълнени договори за реклама 
и др.;
7. стойността на марката;
8. резултатите от социологически проучва-
ния, направени от специализирани независими 
институции;
9. публикации;
10. данните за успешно прилагане на пра-
вата върху марката;
11. други обстоятелства. 
(4) При преценка на доказателства за зая-
вяване на марката от агент или представител 
на действителния притежател на марката 
съставът проверява дали:
1. заявката е подадена от името на агент 
или представител на действителния притежа-
тел на марката;
2. заявката е подадена без съгласието на 
действителния притежател на марката;
3. липсва правно основание за подаване на 
заявката от името на агента или представителя;
4. марката е идентична или сходна с мар-
ката на действителния притежател. 
(5) При преценка на доказателствата за из-
ползване в търговската дейност на територията 
на Република България на нерегистрирана 
марка съставът: