Държавен вестник, бр. 27, 2014 г., стр. 36

СТР.  36	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  27
тоятелността са вторични. Действията и 
сделките на длъжника не ги увреждат пряко, 
защото те не са страна по тях. Те се ползват 
от придадената от законодателя нищожност 
на действията и сделките, без да е необходи­
мо да търсят защита по съдебен път. Поради 
това уредената в Търговския закон нищожност 
само по отношение на кредиторите на несъс­
тоятелността е в техен интерес като израз на 
засилената им защита. 
Насреща обаче стоят правата на страните 
по сделките – длъжници и трети лица, за 
които действията и сделките са действителни 
и които също са субект на защита. Новата 
редакция на Търговския закон след изме­
ненията със ЗИДТЗ (ДВ, бр. 20 от 2013 г.) 
в частта за търговската несъстоятелност не 
само създава по-благоприятен режим, но е 
и по-балансирана, защото защитава както 
правата на кредиторите, така и тези на стра­
ните по сделките. Измененията на закона 
позволяват на кредиторите да удовлетворят 
вземанията си, но при определени по-тесни 
предпоставки. Налице е следователно обратно 
действие на материалноправни разпоредби 
от новия граждански закон, но то в случая 
е оправдано, защото е по-справедливо. При 
смекчаване на изискванията на закона със 
замяната на нищожността с относителна 
недействителност очаквано е новите изисква­
ния да се прилагат спрямо всички. Поради 
това не може да се говори за утежняване 
положението на кредиторите на несъстоятел­
ността – ищци по заварени от законодател­
ните изменения производства, само защото 
и за тях ще се прилага задължителният за 
всички нов закон. Само от факта, че те са 
предявили исковете по време на действието 
на отменения граждански закон, не следва, 
че са придобили лични имуществени права, 
които заслужават засилена защита и които 
са отнети с оспорените разпоредби. Опре­
деляща е оценката на законодателя за вида 
недействителност на действията и сделките 
на длъжника, поради което не може да се 
търси защита на твърдeни придобити права 
в отклонение от действащия закон.
Нищожността по Търговския закон по­
начало е ограничена само по отношение 
кредиторите на несъстоятелността, което е 
израз на засилената им защита. Тя се про­
явява по право, а при спор се реализира 
чрез установителен иск. Тя не съществува за 
страните по сделката до влизане в сила на 
решението на съда за установяването є, за да 
се счита, че се отнемат придобити права на 
кредиторите. Непосредственото действие на 
новия граждански закон в случая означава, 
че измененията във фактическите състави 
на недействителността ще се прилагат към 
всички заварени производства от ЗИДТЗ (ДВ, 
бр. 20 от 2013 г.), тъй като предпоставките за 
уважаване на иска трябва да са налице не само 
при предявяването му, но и при постановяване 
на решението. Със смекчаването от законо­
дателя на правния режим на някои сделки 
и действия от нищожност към относителна 
недействителност те произвеждат желаното 
от страните правно действие спрямо тях така, 
както и между третите лица. При нищожността 
законодателят дава предимство на кредиторите 
на несъстоятелността, на които сделките са 
непротивопоставими по силата на закона, а 
не на третите добросъвестни лица. Обратно, 
относителната недействителност настъпва 
като последица от влязлото в сила съдебно 
решение за уважаване на предявен от син­
дика или от кредитор на несъстоятелността 
конститутивен иск.
Неоснователно се твърди в искането, че 
субективното право на кредиторите на несъс­
тоятелността да поискат отмяна на увреждащи 
ги действия и сделки на длъжника възниква 
в резултат от откриване на производството 
по несъстоятелност и тогава те придобиват 
права, които впоследствие се засягат от оспо­
рените разпоредби. Правото на кредиторите 
да предявят искове възниква едва от момента 
на придобиване качеството на кредитор на 
несъстоятелността с прието вземане, който 
момент е постановяването на определение за 
одобряване списъка на приетите вземания по 
чл. 692 ТЗ (вж. Решение № 105 от 25.11.2009 г. 
по т. д. № 90 от 2009 г. на ВКС, ТК, І т. о.). Ре­
шението на съда за откриване на производство 
по несъстоятелност е съществен елемент, но 
неговите правни последици не включват съ­
ществуването на преобразуващото материално 
право на относителна недействителност. Едва 
когато това субективно право бъде реализи­
рано в исково производство, приключило с 
влязло в сила решение с конститутивен ефект, 
кредиторите ще придобият право на удовлет­
воряване от масата на несъстоятелността, от 
която правото е станало част. Дотогава по 
отношение на кредитора длъжникът се счита 
за носител на прехвърленото със сделката 
право. Кредиторите на несъстоятелността, 
за които е съществувала по отменения закон 
възможността да упражнят правото си на 
нищожност чрез отрицателен установителен 
иск, но не са го сторили до датата на влиза­
не в сила на ЗИДТЗ (ДВ, бр. 20 от 2013 г.), 
нямат придобити права, които се отнемат с 
оспорените разпоредби. 
Синдиците също не са придобили права, 
които могат да бъдат засегнати. Законът им 
придава качеството на процесуални субсти­
туенти на интересите на кредиторите на не­
състоятелността, които могат да предявяват 
искове за попълване масата на несъстоятел­
ността едва от момента на встъпването им в 
длъжност (чл. 656, ал. 1 и 4 ТЗ). С измененията 
в ЗИДТЗ (ДВ, бр. 20 от 2013 г.) на синдици­