Държавен вестник, бр. 36, 2011 г., стр. 17

БРОЙ  36	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  17  
този размер на депозита не е от естество, 
което да препятства свободното участие в 
изборите на политически партии, коалиции и 
инициативни комитети, които имат сериозно 
намерение да спечелят в конкретните избори, 
както и да участват системно в политиката. 
В своята практика Конституционният съд 
възприема изборния депозит като конститу­
ционно допустим количествен ограничител на 
политическия плурализъм, имащ за задача да 
гарантира сериозност на участието в изборите 
и да консолидира партийната система срещу 
т.нар. партии-раздробители – „обяснимо е 
„безнадеждни“ политически кандидатури да 
бъдат препятствани чрез въвеждане на опре­
делени вноски, които при изборен неуспех да 
не се възстановяват“ (Решение № 8 от 2001 г. 
по к.д. № 10 от 2001 г.) и не установява про­
тивоконституционност на чл. 78 ИК.
В същото време съдът е на мнение, че 
изборният депозит трябва да бъде удържан в 
разумни граници, за да може да се осъщест­
вява политически плурализъм. „Разумните 
граници“ са очертани от условията на въз­
становяването на депозита и т.нар. „праг“ за 
възстановяването на внесения депозит. Ос­
порената уредба на Изборния кодекс (чл. 79, 
ал. 2) изисква за политическа партия да е 
получила самостоятелно или в коалиция не 
по-малко от 2 % от действителните гласове 
на национално ниво; за инициативен комитет, 
издигнал независим кандидат за народен пред­
ставител – не по-малко от 1/4 от районната 
избирателна квота; за независими кандидати 
за президент/вицепрезидент и за член на ЕП 
от Република България – не по-малко от 2 %. 
За да се произнесе, съдът трябва да уста­
нови логиката във формирането на оспорения 
праг от 2 %, респ. ¼ от районната избира­
телна квота. От 1996 г. насам до влизането 
в сила на Изборния кодекс въпросният праг 
за възстановяване бе законово определен на 
1 % и съответно ¼ от районната избирателна 
квота. Този праг се съизмерваше с друг праг 
в действащото изборно право, установен и 
действащ още от 1990 г. насам – при избори 
за народни представители действа изисква­
нето политическите партии да са получили 
най-малко 4 % от действителните гласове 
на национално ниво, за да може да участват 
със своите листи в разпределянето на пар­
ламентарните мандати, т.е. ако е спечелила 
гласове, равни на 4 % от всички действителни 
гласове в страната и в чужбина, партията (по 
правило) „влиза“ в Народното събрание, ако е 
спечелила 1 % – възстановява є се депозитът. 
Същият мащаб бе прилаган и за независими­
те кандидати, респ. инициативните комите­
ти – ако кандидатът печели гласове, равни на 
избирателната квота в района, печели мандат, 
ако достигне само ¼ от нея – възстановява 
му се депозитът.
В Изборния кодекс традицията е продъл­
жена – при изборите за народни представите­
ли прагът от 4 % на национално ниво също 
е действащо изискване (чл. 251, ал. 2 ИК). 
Действащо изискване в кодекса е и полу­
чаването на ¼ от районната изборна квота 
от независим кандидат, за да може той да 
си възстанови депозита (чл. 79, ал. 2, т. 2, 
буква „а“ ИК). Едновременно с това обаче, 
запазвайки прага от 4 %, Изборният кодекс 
е повишил двойно изискването за политиче­
ските партии по отношение възстановяването 
на депозита – да са получили не 1 %, а 2 % 
от гласовете на национално равнище, за да 
могат да си възстановят депозита.
Прагът от 2 % представлява половината от 
станалия традиционен за българското избор­
но право 4 %-ов праг и с това се отклонява 
от препоръките на Венецианската комисия 
(Съвет на Европа) – по правило изборен 
праг е допустим, но прагът на възстановя­
ване да не e чрезмерен (Кодекс на добрата 
практика при избори). Конституционният съд 
отчита, че като измерител за изборен успех 
предвиденият в Изборния кодекс 2 % праг 
надхвърля статуса на неуспял участник, но с 
принос в демокрацията, тъй като зад себе си 
той има отчетлив брой граждани, които се 
идентифицират с програмите, политиките и 
заявленията на кандидатите в изборите. Така, 
без да е налице смислено основание, Избор­
ният кодекс третира неравно политическите 
партии в сравнение с инициативните коми­
тети – съразмерността се оказва изкривена, 
конституционният принцип за равното изби­
рателно право – нарушен, както е нарушен и 
европейският принцип за честни избори (чл. 3 
от Допълнителния протокол към КЗПЧОС).
Завишеният в Изборния кодекс 2 %-ов праг 
за възстановяването на депозита е в дисонанс 
с действащи правни конструкции от други 
закони – напр. политически партии, които не 
са представени в Народното събрание, но на 
последните избори са получили не по-малко 
от 1 % от всички действителни гласове, полу­
чават ежегодно държавна субсидия съгласно 
чл. 26 от Закона за политическите партии. 
Съгласно Изборния кодекс такива партии 
няма да могат да си възстановят депозита. 
А точно Законът за политическите партии 
беше изменен със заключителна разпоредба 
на Изборния кодекс – § 20; въпросният чл. 26 
обаче не е засегнат от изменението посред­
ством ИК. Въвеждането на праг от 2 % не 
е в синхрон с конституционния принцип за 
политически плурализъм, поради което уред­
бата на чл. 79, ал. 2, т. 1, букви „а“ и „б“ и 
т. 2, буква „б“ ИК в частта относно думите 
„две на сто“ е противоконституционна. В 
останалата част разпоредбите на чл. 79 ИК 
не са противоконституционни.