Държавен вестник, бр. 37, 2006 г., стр. 74

С Т Р .  74
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  37
МИНИСТЕРСТВО
НА ЗДРАВЕОПАЗВАНЕТО
НАРЕДБА № 4
от 6 април 2006 г.
за професионалната компетентност на лица-
та, завършили висше образование по специал-
ността “кинезитерапия”
Раздел I
Общи положения
Чл. 1. С тази наредба се определя професи-
оналната компетентност на лицата, работе-
щи в лечебните заведения от националната
система на здравеопазването, завършили вис-
ше образование по специалността “кинезите-
рапия”, наричани по-нататък в наредбата “ки-
незитерапевти”.
Чл. 2. Право да упражняват професията на
кинезитерапевт в лечебните заведения имат
лица, които притежават образователно-квали-
фикационна степен “магистър” или “бакалавър”
по специалността “кинезитерапия”.
Чл. 3. Кинезитерапевтите осъществяват дей-
ност в лечебните заведения от националната
система на здравеопазването под методичното
ръководство на лекар—специалист по физикал-
на и рехабилитационна медицина.
Раздел II
Дейности, осъществявани от кинези-
терапевтите
Чл. 4. (1) Кинезитерапевтите участват в об-
служването на пациенти при осъществяване на
функционални изследвания на опорно-двигател-
ния апарат и при изготвянето на диагностично-
лечебния план, включващ кинезитерапевтич-
ната програма.
(2) При осъществяване на функционални
изследвания на опорно-двигателния апарат ки-
незитерапевтите могат да извършват:
1. измерване на артериално кръвно наляга-
не и пулс;
2. спирометрия;
3. велоергометрия;
4. антропометрия;
5. динамометрия;
6. плантография;
7. гониометрия;
8. мануално-мускулно тестуване;
9. тестуване на мускулен дисбаланс;
10. функционално изследване на нервната
система, по отношение на дълбоката сетивност,
равновесие и координация;
11. тестуване при увреждане на централен и
периферен двигателен неврон;
12. изследване подвижността на вертебрал-
ните и периферни стави;
13. изследване на вродени и придобити де-
формитети на опорно-двигателния апарат (гръб-
начен стълб, гръден кош, ходило);
14. оценка на умението за използване на
помощни средства;
15. анализ на походката и патологични мо-
дели на движение;
16. кинезиологичен и патокинезиологичен
анализ;
17. изследване на ежедневните двигателни
дейности;
18. определяне на двигателния потенциал. 
(3) Въз основа на установения двигателен
статус кинезитерапевтите изготвят кинезите-
рапевтична програма, запознават пациента с
нея, прилагат и контролират изпълнението є
и отчитат въздействието є чрез проследяване
на двигателното състояние на пациента в ди-
намика.
(4) Кинезитерапевтичната програма може
да включва:
1. изотонични, изометрични и изокинетич-
ни физически упражнения;
2. аналитична, групова, дихателна и подвод-
на лечебна гимнастика;
3. позиционно и теренно лечение;
4. пули-, суспенсионна, екстензионна и ме-
ханотерапия;
5. автогенен тренинг;
6. игротерапия;
7. мануални мобилизационни техники—ме-
котъканни, мобилизации и тракции;
8. релаксиращи и улесняващи техники—пост-
изометрична релаксация, проприоцептивно
нервно-мускулно улесняване (Кабат), методи-
ки по Бобат, Войта и Руут;
9. масаж—класически и спортен;
10. криотерапия и светлинно лечение (ин-
фрачервени лъчи и солукс).
(5) Кинезитерапевтите могат да включват
в кинезитерапевтичната програма и да при-
лагат специализирани кинезитерапевтични
методики след завършен курс по: Маккензи,
Цириакс, Клайн-Вогелбах, Терие, Mейтланд,
Мълиган, Темпълфей, Фелденкрайс, хиппо-
терапия и др.
(6) Кинезитерапевтите ежедневно докумен-
тират проведените изследвания и процедури.
Чл. 5. След назначение от лекар—специалист
по физикална и рехабилитационна медицина,
кинезитерапевтите могат да:
1. осъществяват назначения за светлолечеб-
ни процедури по общоприети методики, актив-
на, подводна и пасивна лечебна гимнастика и
водоструйни процедури при амбулаторно и ста-
ционарно болни;
2. участват във всеки етап от лечебно-въз-
становителния процес на пациентите чрез сред-
ствата на кинезитерапията;
3. извършват пасивни упражнения, масаж и
безусловнорефлекторни стимулации при теж-
ко болни пациенти в интензивни сектори;