Държавен вестник, бр. 43, 2010 г., стр. 14

СТР.  14	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  43
представители могат да правят по законопроек-
тите, не е споменато изрично в Конституцията. 
Законопроектите задължително по Конституция 
се разглеждат на две гласувания. Предложени-
ята на народните представители се обсъждат 
и приемат само веднъж в пленарната зала на 
второ четене, тъй като са били направени между 
първото и второто четене на законопроекта. 
Министърът на правосъдието счита, че правото 
на законодателна инициатива, уредено в чл. 87, 
ал. 1 от Конституцията, не е идентично с пра-
вото на народните представители да правят 
предложения по законопроектите между първо и 
второ гласуване. Оттук и самата защита на тези 
права не може да се смята за еднаква. Докато 
правото на законодателна инициатива не може 
да бъде осуетявано по никакъв начин, според 
министъра на правосъдието самата Конституция 
в чл. 88, ал. 1, изр. второ допуска възможност 
по изключение за ограничаване на правото 
на предложения на народните представители. 
Конституционният съд, след като обсъди до-
водите и съображенията, изложени в искането 
и в становищата на заинтересуваните страни, 
за да се произнесе, взе предвид следното:
Конституционният съд многократно (Ре-
шение № 28 от 1998 г. по к.д. № 26 от 1998 г., 
Решение № 1 от 1999 г. по к. д. № 34 от 
1998 г., Решение № 14 от 2001 г. по к. д. № 7 
от 2001 г., Решение № 4 от 2002 г. по к. д. 
№ 14 от 2002 г., Решение № 7 от 2005 г. по 
к. д. № 1 от 2005 г., Решение № 6 от 2007 г. по 
к. д. № 3 от 2007 г.) е разглеждал спорове във 
връзка с конституционното правило за задъл-
жителните две гласувания (четения) на всеки 
законопроект (чл. 88, ал. 1 от Конституцията) 
и се е произнасял в смисъл, че двете четения 
на законопроектите са двете решаващи фази 
на законодателния процес и протичат като 
обсъждане и гласуване в пленарната зала на 
Парламента. Освен в пленарната зала обаче 
законопроектите се обсъждат и гласуват и в 
постоянните комисии на Народното събрание и 
именно затова Конституцията подчертава, че те 
подпомагат дейността на Народното събрание 
(чл. 79 от Конституцията). По действащото 
парламентарно право преди първото четене 
законопроектът преминава през обсъждане в 
комисиите, на които е разпределен от предсе-
дателя на Народното събрание. След като зако-
нопроектът е приет в пленарна зала на първо 
четене в „цялост и по принцип“, следва фазата 
на писмени предложения между двете гласува-
ния, които народните представители могат да 
правят по законопроекта, като ги формулират 
и отправят до съответната водеща комисия. 
Тази фаза не е спомената в Конституцията, но 
без нея второто четене в пленарна зала просто 
няма смисъл – защо да има второ четене, ако 
законопроектът няма да може да бъде изменян 
и допълван между двете гласувания? Според 
уредбата в Правилника за организацията и 
дейността на Народното събрание предложе-
нията на народните представители постъпват 
във водещата постоянна комисия, където се 
обсъждат, при което може да се формират 
предложения, изхождащи от самата комисия, 
които биват включвани в нейния доклад за второ 
четене. Този доклад съдържа всички направени 
предложения от народните представители след 
първото гласуване, включително и тези на ко-
мисията. Правото да се правят предложения 
между двете четения е ограничено само в две 
посоки: вносителят на законопроекта няма 
право да прави предложения върху своя собст-
вен законопроект и не могат да се обсъждат и 
гласуват предложенията, които противоречат 
на принципите и обхвата на приетия на първо 
гласуване законопроект.
След като законодателният процес съдържа 
правилото за две гласувания в пленарна зала 
като решаващи фази в приемането на всеки 
законопроект, тогава по дефиниция приетите 
закони ще съдържат и текстове, които ще се 
основават на направените между двете четения 
предложения, обсъдени и приети само веднъж 
в пленарната зала на второ гласуване. Това раз-
биране не е в противоречие с конституционното 
правило на чл. 88, ал. 1 за двете гласувания 
(четения), защото гласуването на предложени-
ята, направени между първо и второ четене, 
е част от самото второ четене, а направените 
предложения са елементи на законодателната 
процедура след първото четене. До второ четене 
не може да се стигне, ако не се даде възмож-
ност за писмени предложения на народните 
представители за изменения и допълнения в 
текстовете на законопроекта. 
Внесените в Народното събрание зако-
нопроекти се изменят и допълват в процеса 
на тяхното обсъждане, като предложения в 
този смисъл се правят както от народните 
представители, така и от водещата постоянна 
комисия. Друг е въпросът, дали и доколко тези 
субекти ще се възползват от предоставената 
им от Конституцията възможност да направят 
предложения по текстовете на законопроекта 
между двете гласувания. 
Практиката на Конституционния съд кате-
горично подчертава възможността да се внасят 
промени в законопроектите между двете гласу-
вания в Народното събрание. Така в мотивите 
на Решение № 14 от 2001 г. по к. д. № 7 от 
2001 г. съдът е приел, че „Конституцията не 
ограничава възможностите на законодателя да 
допълва или изменя проектите за закони между 
двете гласувания“, както и че „съвсем естествено 
и конституционосъобразно е внесените зако-
нопроекти да бъдат изменяни и допълвани в 
процеса на тяхното обсъждане“. От тази гледна 
точка изискването за две гласувания на законо-
проектите, провеждани на отделни заседания, 
е тясно свързано със създаването на гаранции 
за упражняване правото на народните предста-
вители да правят предложения за промени в 
първоначалните текстове на законопроектите.