Държавен вестник, бр. 61, 2014 г., стр. 86

СТР.  86	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  61
рата с психически увреждания. Такава защита 
ще е налице, когато неизбежните ограниче­
ния, свързани със запрещението, не водят 
до неоправдано посегателство върху основни 
конституционни права на тези лица. Това на­
лага недееспособността по чл. 5 ЗЛС да бъде 
разбирана като състояние, което единствено 
трябва да осигури недопускането на такива 
правни действия, които могат да накърнят 
интересите на поставения под запрещение 
или на трети лица, или на обществото. 
Несъвършенствата на цялостната законо­
дателна уредба на режима, на който са под­
чинени последиците от недееспособността, 
не се дължат само на двете оспорени разпо­
редби. Привеждането на законодателството 
в съответствие с Конвенцията за правата на 
хората с увреждания не може да се постигне 
с неприлагането на въпросните разпоредби. 
Защитата на правата на хората с психически 
увреждания е въпрос от компетентността на 
Народното събрание, което трябва да приеме 
съответното законодателство за режима на 
недееспособността. 
Обявяването на оспорените разпоредби 
от ЗЛС за противоконституционни не само 
няма да реши нито един проблем, свързан 
с правата на недееспособните, но и ще 
породи съществена празнота в правния 
режим на тези лица, ще доведе до отмяна 
на специалните защити, които законода­
телството предоставя на недееспособните 
лица в изпълнение на Конституцията, и ще 
обезсмисли института на поставянето под 
пълно запрещение. 
По изложените съображения и на осно­
вание чл. 149, ал. 1, т. 2 и чл. 150, ал. 3 от 
Конституцията Конституционният съд 
Р Е Ш И :
Отхвърля искането на омбудсмана за ус­
тановяване на противоконституционност на 
чл. 5, ал. 1 по отношение на думите „и стават 
недееспособни“ и на чл. 5, ал. 3 от Закона 
за лицата и семейството (обн., ДВ, бр. 182 от 
1949 г.; посл. изм. и доп., ДВ, бр. 120 от 2002 г.).
Съдия Георги Ангелов е подписал реше­
нието с особено мнение.
Председател: 
Димитър Токушев
ОСОБЕНО МНЕНИЕ
по конституционно дело №  10 от 2014  г.  
на конституционния съдия Георги Ангелов
Намирам оспорването за основателно.
В своя чл. 6, ал. 1 Конституцията прогла­
сява, че всички хора се раждат свободни и 
равни по достойнство и права. 
Конституцията позволява правата на граж­
даните да се ограничават на две общи за всич­
ки тях основания. Първото е това по чл. 57, 
ал. 2 от Основния закон, който не допуска 
злоупотребата с права и упражняването им, 
което накърнява права или законни интереси 
на други. Това ограничаване е възможно при 
спазване на съразмерността между интереса 
на носителя на правото и срещустоящия 
чужд интерес. Специалното основание са 
особените предпоставки по чл. 57, ал. 3 от 
Основния закон за временно ограничаване 
на част от правата.
При всички случаи не е допустимо огра­
ничаването на права на основанията по 
чл. 6, ал. 2 от Конституцията. Сред тях е и 
личното положение. То се определя от фи­
зическите, психическите и интелектуалните 
специфики на отделния човек, в т.ч. и на 
хората с увреждания. Като се изключи кон­
ституционно ограниченото активно и пасивно 
избирателно право (чл. 42, ал. 1 и чл. 65, 
ал. 1 от Конституцията), правата на тези лица 
са неограничими на основание на тяхното 
лично положение. Това се отнася както за 
правоспособността (способността им да бъдат 
носители на права и задължения – чл. 1 ЗЛС), 
така и за дееспособността им (способността 
им чрез своите действия да придобиват права 
и да се задължават – чл. 2 ЗЛС). Рисковете 
от евентуална невъзможност на тези хора 
да разбират или да ръководят действията си 
при разпореждането или неупражняването 
на права или при поемането на задължения 
(„да се грижат за своите работи“ според чл. 5, 
ал. 1 ЗЛС) са за преобладаващия брой слу­
чаи за тях. За трети лица те са изключение 
(например при родителските права). Тези 
рискове трябва да се уреждат от текущия 
законодател на общо основание еднакво за 
всички (вж. например чл. 26, ал. 2, предл. 
2, чл. 28, чл. 29, чл. 31, чл. 33 от Закона за 
задълженията и договорите; чл. 131, ал. 2 и 
чл. 132, ал. 1, т. 1 от Семейния кодекс и пр.).
Член 6, ал. 2 от Основния закон следова­
телно не позволява обявяването на увредените 
за недееспособни, както прави оспорената 
част от чл. 5, ал. 1 ЗЛС, нито заместването 
им при упражняването на техните права от 
друг, както постановява оспореният чл. 5, ал. 3 
ЗЛС. Тези опции не попадат в прогласената и 
възложена от чл. 51, ал. 3 от Конституцията 
особена закрила на държавата и обществото 
спрямо увредените.
Като заварени от Конституцията и проти­
воречащи є, оспорените норми не следва да 
се прилагат съгласно § 3, ал. 1 от нея. Зако­
нодателна празнота от противоконституцион­
ността им не възниква поради действащата 
Конвенция за правата на хората с увреждания, 
ратифицирана, обнародвана и влязла в сила за 
Република България. По силата на чл. 5, ал. 4 
от Конституцията нормите на конвенцията 
са пряко приложими при противоречие с въ­
трешното право. Противоречие на оспорените