Държавен вестник, бр. 6, 2019 г., стр. 23

БРОЙ  6	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  23  
малко от 2 млн. лв. към момента на подаване 
на документите за издаване на разрешение, 
регистрирано е по ЗДДС, не е в производство 
по несъстоятелност или в ликвидация, няма 
подлежащи на принудително изпълнение пуб-
лични задължения към момента на подаване 
на документите за разрешение, представлява 
се от лица, които не са осъждани за умишлено 
престъпление от общ характер, освен ако са 
реабилитирани, като за българските граждани 
обстоятелствата относно съдимостта се уста-
новява служебно, не са били членове на уп-
равителен или контролен орган на дружество, 
прекратено с обявяване в несъстоятелност 
през последните две години, предхождащи 
датата на решението за откриване на произ-
водство по несъстоятелност, ако са останали 
неудовлетворени кредитори. Разрешението 
се издава от министъра на финансите въз 
основа на конкурс и се отнема при наличие 
на предпоставките по чл. 209, ал. 3 ЗКПО и 
се извършва с писмена заповед на министъ-
ра на финансите, като отказът за издаване 
на разрешение и отнемането му могат да се 
обжалват по реда на АПК. В чл. 209, ал. 6 
ЗКПО се предвижда, че редът за провеждане 
на конкурса, за издаване и отнемане на раз-
решението, условията и редът за отпечатване 
на ваучери, броят на издаваните ваучери, ус-
ловията за организирането и контролът върху 
осъществяването на дейност като оператор се 
определят с наредба на министъра на труда и 
социалната политика и министъра на финан-
сите. В цитираната разпоредба няма делеги-
ране на права по въвеждане на допълнителни 
критерии като материални предпоставки за 
издаване на разрешение, освен тези в чл. 209, 
ал. 2 ЗКПО. При липса на такава делегация 
по чл. 209, ал. 6 ЗКПО в чл. 10, ал. 1, т. 3 
от Наредбата се установява допълнително 
изискване със съдържание „чийто образец на 
ваучер не отговаря на изискванията на чл. 22, 
ал. 2 с описание на способите за защита“. Или, 
поставеното в повече изискване в Наредбата 
за издаване на разрешение е извън законо-
вите граници на делегацията за издаване на 
подзаконовия нормативен акт в обжалваната 
част на разпоредбата на чл. 10, ал. 1, т. 3 от 
Наредбата. Това съставлява нарушение на 
материалния закон – основание по чл. 146, 
т. 4 АПК във връзка с чл. 196 АПК за отмяна 
на оспорения текст като незаконосъобразен.
При извършената служебна проверка по 
чл. 168 във връзка с чл. 196 АПК за законо-
съобразност на акта не се констатират други 
основания за отмяна на същия акт в обжал-
ваната част.
При този изход на делото в полза на Вър-
ховната административна прокуратура следва 
да се присъдят разноските по обявлението 
на оспорването в размер 10 лв. от всеки от 
ответниците.
Воден от горното и на основание чл. 193, 
ал. 1, пр. второ АПК, Върховният админи-
стративен съд, шесто отделение, 
Р Е Ш И :
Отменя по протест на Върховната админи-
стративна прокуратура разпоредбата на чл. 10, 
ал. 1, т. 3 от Наредба № 7 от 9.07.2003 г. за 
условията и реда за издаване и отнемане на 
разрешение за извършване на дейност като 
оператор на ваучери за храна и осъществяване 
дейност като оператор, издадена от министъра 
на труда и социалната политика и министъра 
на финансите, обн. в ДВ, бр. 66 от 25.07.2003 г., 
в сила от 25.07.2003 г., с последващи изменения 
и допълнения.
Съдебното решение след влизането му в 
сила да се обнародва по реда на чл. 194 АПК.
Осъжда Министерството на труда и со-
циалната политика и Министерството на 
финансите да заплатят по 10 лв. в полза на 
Върховната административна прокуратура.
Решението може да се обжалва и проте-
стира пред петчленен състав на Върховния 
административен съд в 14-дневен срок от 
съобщението до страните.
Председател: 
Георги Чолаков
105