Държавен вестник, бр. 1, 2014 г., стр. 26

СТР.  26	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  1
от Конституционния съд решение и от този 
момент нататък той губи статуса си на наро-
ден представител. Следователно до момента 
на приемането или постановяването на съ-
ответното решение народният представител 
запазва своя статус.
Когато възникне спор относно правното 
положение на народен представител в случаите 
на чл. 72, ал. 1, т. 3 от Конституцията и той 
бъде отнесен за разрешаване пред Конститу-
ционния съд, фактът на подобно производство 
с нищо не се отразява на правния статус на 
народния представител. Валидността на акто-
вете, в чието приемане той участва и гласува, 
не може да бъде поставяна под съмнение и 
оспорвана на това основание. 
5. В присъединеното към настоящото дело 
искане на президента на Република България 
към Конституционния съд по допуснатото за 
разглеждане по същество к.д. № 21/2013 г. се 
поставя въпросът, когато Народното събрание 
избира народен представител за ръководител 
на институция, определена със закон, дали 
решението му за избор инкорпорира елементи 
на решение по чл. 72, ал. 2 от Конституцията 
за предсрочно прекратяване на пълномощията 
на народния представител. Както в присъе-
диненото по делото искане, така и в стано-
вището, което е представил по искането на 
групата народни представители, президентът 
на Република България посочва, че когато 
Народното събрание избира народен предста-
вител за ръководител на определена със закон 
институция с конститутивно решение и има 
изрично съгласие за избора от самия народен 
представител, не би следвало да се приема 
друг правен акт за предсрочно прекратяване 
на пълномощията му. То се произнася по два 
въпроса – за избирането на народния пред-
ставител за ръководител и за предсрочното 
прекратяване на неговите правомощия. Целта 
е да се избегне поставянето му в положение 
на несъвместимост. Според президента на 
Република България недопускането на не-
съвместимост в качеството є на гаранция 
за безпристрастност представлява ценност 
от такъв порядък, с която да се съобразява 
както упражняването на правомощията по 
чл. 72, ал. 2 и чл. 84, т. 8, от една страна, 
така и тълкуването на отделни текстове на 
Конституцията. 
Член 67, ал. 1 от Конституцията посочва, че 
народният представител представлява своите 
избиратели и целия народ. Той получава своя 
мандат от избирателите и е народен предста-
вител от деня на произвеждането на изборите 
(Решение № 5/2001 г. по к.д. № 5/2001 г.). По 
този начин с факта на избора между избира-
телите и народния представител се учредява 
отношение на политическо представителство 
в Народното събрание. Следователно народни-
ят представител получава пълномощията си 
директно от избирателите, а не от Народното 
събрание. Между Народното събрание и на-
родния представител няма правоотношение, 
по силата на което той да черпи права като 
народен представител. Правоотношението 
между народния представител и Народното 
събрание се изчерпва с факта, че той е един 
от 240-те народни представители, от които 
се състои Народното събрание, за да може 
то да се конституира като политически пред-
ставителен орган за осъществяване на зако-
нодателната власт (Решение № 5/2001 г. по 
к.д. № 5/2001 г.). С факта на организирането 
си Народното събрание не измества избира-
телния корпус като страна по съществуващото 
правоотношение на политическо представи-
телство. Негов предмет е застъпването на 
определени политически разбирания и прог- 
рами и осъществяването им продължава да 
бъде ангажимент на народния представител 
пред избирателите. Народният представител 
в качеството си на депутат е политически 
пълномощник на избирателите. Той като 
носител на „свободен мандат“ (чл. 67, ал. 1 
от Конституцията) е упълномощен да изра-
зява интересите на националната общност в 
законодателното тяло. Обстоятелството, че 
Конституцията допуска Народното събрание 
да се произнася относно предсрочното прекра-
тяване на пълномощията на народен предста-
вител, не е резултат от някаква метаморфоза 
по отношение на страните в съществуващата 
правна връзка, като Народното събрание е 
заместило суверена в нея. Няма никакво ос-
нование да се поддържа, че избирателите са 
прехвърлили на Народното събрание право 
да прекратява предсрочно пълномощията 
на народен представител. Неговата намеса 
в съществуващото правоотношение на по-
литическо представителство е ограничена 
до точно определени хипотези и има своето 
основание в специалното му овластяване от 
Конституцията. Когато прекратява отношени-
ето на политическо представителство между 
народен представител и народа, Народното 
събрание действа на свое основание – в ка-
чеството му на народно представителство 
Конституцията го е овластила да се намеси в 
точно определени случаи с оглед да гарантира 
стабилността на институцията. Става въпрос 
за едно изключително право, което естествено 
е допустимо дотолкова, доколкото изрично е 
предоставено и затова може да се упражнява 
само по повод установени условия и ред.
Народното събрание е овластено да из-
бира и освобождава ръководители на опре-
делени със закон институции (чл. 84, т. 8 от 
Конституцията). В тези случаи Народното 
събрание действа като висш държавен орган. 
Конституцията му предоставя наред с основ-
ните правомощия, а именно да осъществява 
законодателната власт и да упражнява пар-