Държавен вестник, бр. 18, 2015 г., стр. 10

СТР.  10	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  18
ВУ, които обучават студенти само в едно или 
няколко свързани професионални направле­
ния (например технически, медицински, ВУ 
по изкуствата и т. н.).
Същевременно в системата на ВО са на­
лице ВУ с богата научна дейност и други без 
никаква научна дейност. Поради това следва 
да се въведат два типа ВУ според извършва­
нето на изследователска дейност. Изследова­
телските ВУ ще имат право на финансиране 
за научна дейност от националния бюджет, 
но ще имат и задължение да се отчитат пред 
държавата и обществото за ефективността на 
изразходваните средства за наука (например 
това ще бъде част от оценката им при акре­
дитация). Изследователските университети ще 
имат право да обучават докторанти. Обратно, 
останалите университети няма да могат да 
обучават докторанти и няма да имат задъл­
жения за провеждане на научна дейност, без 
това да пречи техни преподаватели да про­
веждат научни изследвания или да участват 
в научни колективи.
Наред с трите степени на висше образова­
ние в българската система на ВО съществува 
и образователно-квалификационната степен 
„професионален бакалавър“, която не е ясно 
разпознаваема в рамките на тристепенния 
цикъл.
Основните предизвикателства, свързани 
със системата на управление на висшите 
училища, с мрежата от ВУ, с видовете ВУ и 
с образователно-квалификационните степе-
ни, са:
2.5.1. Потребност от по-голямо участие на 
представители на бизнеса, публичните инсти­
туции и студентите в управлението на ВУ.
2.5.2. Необходимост автономията да се 
съчетае с механизми за институционална 
отговорност – прозрачност, публичен контрол.
2.5.3. Потребност от оптимизиране на 
мрежата от висшите училища.
2.5.4. Необходимост от изясняване на ста­
тута на различните видове ВУ.
2.5.5. Неясно място на образователно-
квалификационната степен „професионален 
бакалавър“ в рамките на тристепенния цикъл.
2.5.6. Преодоляване на дублирането и раз­
покъсването на професионалните направления 
между висшите училища.
2.6. Недостатъци на действащия модел за 
финансиране.
Сега действащият модел на финансиране е 
слабото място на цялата система на висшето 
образование. Това, от една страна, се дължи 
на хроничния недостиг на ресурси, залагани 
в националните бюджети и антикризисните 
политики. От друга страна обаче, дори и на­
личните ресурси не се използват ефективно 
(част от тях се губят поради високата външна 
образователна миграция – на студенти и пре­
подаватели и на талантливи учени).
Наред с неефективното използване на 
наличните средства проблем е и недостатъч-
ната прозрачност и публичен контрол върху 
начина на използването на материалните 
(включително и финансовите) ресурси. Липс­
ват и възможности и целенасочени усилия за 
осигуряване на разнообразни извънбюджетни 
източници за финансиране, включително от 
стопанска дейност и комерсиализация на 
научни резултати.
Държавната субсидия доскоро се разпреде­
ляше единствено въз основа на броя на при­
етите студенти и въпреки че през последните 
три години се изпълнява законовото изискване 
при финансирането да се взема предвид и 
качеството на образованието, над 90 % от 
размера на субсидията продължава да зависи 
от броя на студентите. Този принцип води до 
уравниловка и начинът за разпределяне на 
финансирането не стимулира постигането 
на по-високо качество на предлаганото об­
разование.
Не се стимулира развитието на стратеги­
чески важните за страната професионални 
направления и специалности. Такива са както 
приоритетните за нуждите на икономиката и 
на пазара на труда професионални направ­
ления, така и специалностите, които трябва 
да бъдат защитени, защото не са атрактивни 
за кандидат-студентите, а са необходими за 
страната.
Сегашната регламентация не допуска раз­
виването на стопанска дейност от ВУ, което 
е пречка пред създаването на спин-оф фирми 
и реализирането на технологичен трансфер.
Налице е и отсъствието на достатъчни фи­
нансови стимули за студентите за по-високи 
постижения. Необходимо е да се въведат такива 
стимули чрез диференциране на размера на 
стипендиите или чрез създаване на облекчения 
при изплащането на студентските кредити.
Основните предизвикателства, свързани с 
действащия модел за финансиране, са:
2.6.1. Недостатъчна ефективност и про­
зрачност на начина за използването на фи­
нансовите ресурси.
2.6.2. Недостатъчно финансиране на сис­
темата за висше образование.
2.6.3. Липса на стимули за повишаване на 
качеството и за постигане на високи резул­
тати, както и за развитие на стратегически 
за страната професионални направления и 
специалности.
2.6.4. Липса на достатъчни стимули за 
студентите за по-високи постижения.
2.7. Проблеми, свързани с привличането и 
кариерното израстване на преподавателите.
През последните години възникнаха про­
блеми при прилагането на Закона за развитие 
на академичния състав в Република Бълга­
рия. Някои непълноти позволиха даване на 
научни степени и назначаване на академични 
длъжности на лица без необходимите науч­