Държавен вестник, бр. 81, 2021 г., стр. 42

СТР.  42	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  81
ганите за управление на МПС и обучение за 
придобиване на правоспособност за управление 
на МПС от кандидата при липса на такова. 
Видно от съдържанието на разпоредбата, в 
същата не е предвидено изискване моторното 
превозно средство да е лично. Следователно не 
съществува ограничително условие, каквото е 
предвидено в чл. 53 ППЗХУ в приложимата 
редакция, но тук трябва също да се посочи, 
че в действащата редакция на чл. 53 ППЗХУ, 
след изменението, обн., ДВ, бр. 28 от 2021 г., 
се предвижда, че допустимите за финансиране 
дейности за осигуряване на личната мобилност 
на хора с трайни увреждания по Компонент 
2 се определят в Националната програма за 
достъпна жилищна среда и лична мобилност, 
т.е. премахнато е ограничителното изискване. 
Предвид определения в чл. 20, ал. 1 кръг на 
правоимащите лица да кандидатстват за фи­
нансиране по Компонент 2 – хора с трайни 
увреждания с доказан дефицит на долни и/или 
горни крайници, въз основа на медицинска 
експертиза и документ за оценка на физическа 
годност на водач/кандидат за придобиване на 
свидетелство/правоспособност за управление 
на МПС, издадено от компетентните органи, 
целта на финансовата помощ е да се осигури 
възможност за постигане на лична мобилност, 
т.е. лична самостоятелност и независимост на 
хората с увреждания в контекста на целите по 
чл. 2 ЗХУ и принципите по чл. 4 ЗХУ. Поради 
това разпоредбата на чл. 20, ал. 2 не противоречи 
на нормативни разпоредби от по-висок ранг. 
Доводите на касаторите за неправилно ограни­
чаване на видовете преустройство на МПС, т.к. 
не се включва изменение на конструкцията за 
превоз на човек с увреждане, са неоснователни 
именно поради насочеността на Програмата към 
осигуряване възможността хората с увреждания 
лично да имат възможност да управляват мотор­
но превозно средство. В тази насока тричленният 
състав правилно е посочил, че съгласно чл. 58, 
ал. 2 ЗХУ компетентният административен 
орган създава условия за достъп на хората с 
увреждания до транспортни услуги, като раз­
работва нормативни актове за внедряване на 
технически приспособления за адаптиране на 
автомобилите, които са управлявани от хора 
с увреждания, с цел компенсиране на техните 
дефицити чрез внедряване на приспособления, 
които им позволяват сами да управляват МПС, 
а не за съоръжения, монтирани в автомобили, 
управлявани от други лица, които превозват 
хора с увреждания.
Неоснователни са възраженията в касаци­
онната жалба по отношение на отхвърленото 
от съда оспорване на чл. 21, ал. 1 от Нацио­
налната програма. В чл. 21, ал. 1 е предви­
дено, че финансовата рамка на проектните 
предложения по Компонент 2 е до 8000 лв. с 
ДДС (максимална стойност) на едно проектно 
предложение. Съдът не е допуснал нарушение на 
съдопроизводствените правила, като е отказал 
да изслуша експертно заключение във връзка 
с необходимите средства за преустройство на 
моторно превозно средство, за да бъде съобра­
зено с потребностите на хората с увреждания, 
както се поддържа от касаторите. В законовата 
и подзаконовата уредба от по-висока степен 
не се съдържат финансови параметри, с които 
административният орган е длъжен да се съоб­
рази. Основателни са доводите на касационния 
ответник, че финансовите рамки по двата 
компонента от Програмата са били предмет на 
обществено обсъждане и консултации, преди 
министърът на труда и социалната политика 
да утвърди обжалваната Национална програма. 
След приключване на процедурата по общест­
вено обсъждане с приемане на Националната 
програма компетентният административен 
орган, в кръга на правомощията, предоставени 
с чл. 48, ал. 3 ППЗХУ, определя по целесъоб­
разност максималния размер на финансовата 
помощ по Компонент 2 предвид ограничения 
финансов ресурс по Програмата, за да достигне 
до максимален брой правоимащи лица.
Правилно съдът е отхвърлил оспорването 
на чл. 23, ал. 1 от Националната програма в 
частта, в която е предвидено, че по Компо­
нент 2 се кандидатства ежегодно на проектен 
принцип. Както вече се посочи във връзка с 
преценката на тричленния състав за законо­
съобразност на разпоредбата на чл. 1, ал. 3 и 
4 от Програмата, чл. 23, ал. 1 е приет в съот­
ветствие с нормативните правила от по-висок 
ранг и съдържанието му не ограничава правата 
на адресатите да кандидатстват за финансова 
помощ по Компонент 2, както и не ги поставя 
помежду им при дискриминационни условия.
Предвид изложеното обжалваното реше­
ние следва да се отмени в частта, с която е 
отхвърлено оспорването на разпоредбите от 
Националната програма за достъпна жилищна 
среда и лична мобилност – на чл. 3, ал. 1, т. 2 
в частта, в която е посочено „лично“, на чл. 8, 
ал. 1 в частта, с която е посочено „между 
10 000 лв. с ДДС (минимална стойност) и“, и 
на чл. 10, ал. 3, т. 1, като се постанови друго 
по съществото на спора, с което се отменят 
посочените текстове.
С оглед изхода на спора Министерството на 
труда и социалната политика следва да заплати 
на касационните жалбоподатели направените 
разноски за двете съдебни инстанции в размер 
1000 лв.
Водим от горното, Върховният администра­
тивен съд, петчленен състав,
Р Е Ш И :
Отменя Решение № 8248 от 25.06.2020 г. по 
адм. дело № 13652/2019 г. на Върховния адми­
нистративен съд в частта, с която е отхвър­
лено оспорването на Заповед № РД01-1544 от 
14.08.2019 г. на министъра на труда и социалната 
политика, с която на основание чл. 56, ал. 1 
от Закона за хората с увреждания е утвърдена 
Национална програма за достъпна жилищна 
среда и лична мобилност, в частта по чл. 3, ал. 1, 
т. 2 в частта, в която е посочено „лично“, по 
чл. 8, ал. 1 в частта, с която е посочено „между 
10 000 лв. с ДДС (минимална стойност) и“, и 
по чл. 10, ал. 3, т. 1 от Националната програма 
за достъпна жилищна среда и лична мобилност 
и вместо него постановява: