Държавен вестник, бр. 65, 2000 г., стр. 36

С Т Р .  3 6
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й 65
(i) по отношение на България—министъра
на финансите или негов упълномощен предс-
тавител;
(ii) по отношение на Корейската народноде-
мократична република—Министерството на фи-
нансите или негов упълномощен представител.
2. При прилагането на спогодбата от всяка
договаряща държава всеки термин, който не
е определен в нея, ще има значението, което
му придава законодателството на тази дър-
жава към момента на прилагането є по отно-
шение на данъците, за които се прилага спо-
годбата, освен ако контекстът не изисква
друго. Значението, което приложимите данъч-
ни закони на тази държава придават на този
термин, ще има предимство пред значението,
което му придават другите закони на същата
държава.
Член 4
Местно лице
1. За целите на тази спогодба терминът “мест-
но лице на една от договарящите държави” озна-
чава всяко лице, което съгласно законодателст-
вото на тази държава подлежи на данъчно обла-
гане в нея на основание своето гражданство,
местожителство, местопребиваване, място на
управление, място на учредяване или всеки друг
критерий от подобно естество. Този термин оба-
че не включва лице, което единствено подлежи
на данъчно облагане в тази държава по отноше-
ние на доходи от източници в тази държава или
за имущество, което е разположено там.
2. Когато на основание на разпоредбите на
ал. 1 едно физическо лице е местно лице и на
двете договарящи държави, неговото положе-
ние се определя, както следва:
а) то се счита за местно лице само на дър-
жавата, в която разполага с постоянно жили-
ще; ако то разполага с постоянно жилище и в
двете държави, то се счита за местно лице само
на държавата, с която е установило по-тесни
лични и икономически връзки (център на
жизнени интереси);
б) ако не може да се определи държавата,
в която е центърът на жизнените му интереси
или ако то не разполага с постоянно жилище
в нито една от двете държави, то се счита за
местно лице на държавата, в която обичайно
пребивава;
в) ако то обичайно пребивава в двете държа-
ви или в нито една от тях, то се счита за местно
лице на държавата, на която е гражданин;
г) ако то е гражданин и на двете държави
или на нито една от тях, компетентните органи
на договарящите държави ще разрешат въпро-
са по взаимно споразумение.
3. Когато на основание разпоредбите на
ал. 1 лице, което не е физическо лице, е мес-
тно лице на двете договарящи се държави, то
се счита местно лице на държавата, в която се
намира мястото на действителното управле-
ние (седалището му).
Член 5
Място на стопанска дейност
1. За целите на тази спогодба терминът “мяс-
то на стопанска дейност” означава определено
място на дейност, чрез което се извършва ця-
лостно или частично стопанската дейност на
предприятието.
2. Терминът “място на стопанска дейност”
включва по-специално:
а) място на управление;
б) клон;
в) офис;
г) фабрика;
д) работилница;
е) мина, нефтен или газов кладенец, кариера
или всяко друго място за добиване на природни
богатства.
3. Строителна площадка, строителен или
монтажен обект представляват поотделно мяс-
то на стопанска дейност само ако продължи-
телността им е повече от 12 месеца.
4. Независимо от предходните разпоредби
на този член се счита, че терминът “място на
стопанска дейност” не включва:
а) използването на съоръжения единствено
за складиране, излагане или доставка на стоки,
принадлежащи на предприятието;
б) поддържането на запаси от стоки, при-
надлежащи на предприятието, единствено с цел
складиране, излагане или доставка;
в) поддържането на запаси от стоки, при-
надлежащи на предприятието, единствено с цел
преработката им от друго предприятие;
г) поддържането на определено място на
дейност единствено с цел покупка на стоки или
събиране на информация за предприятието;
д) поддържането на определено място на
дейност единствено с цел извършване в полза
на предприятието на всяка друга дейност от
подготвителен или спомагателен характер;
е) поддържането на определено място на дей-
ност единствено за извършване на всяко съчета-
ние от дейности, посочени в букви от “а” до “д”,
при положение, че цялостната дейност на това
определено място, резултат от това съчетание,
има подготвителен или спомагателен характер.
5. Независимо от разпоредбите на ал. 1 и 2,
когато лице, което не е представител с незави-
сим статут, за когото се прилага ал. 6, действа
за предприятие и има, и обичайно упражнява в
една от договарящите държави правото да
сключва договори от името на предприятието,
това предприятие ще се счита, че има място на
стопанска дейност в тази държава във връзка
с всякакви дейности, които това лице предп-
риема в полза на предприятието, освен ако дей-
ностите на това лице се ограничават до тези,
посочени в ал. 4, които дейности, ако биха били
извършвани чрез определено място, не биха
превърнали това определено място в място на
стопанска дейност съгласно разпоредбите на
тази алинея.