Държавен вестник, бр. 58, 2022 г., стр. 9

БРОЙ  58	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  9  
съдържанието на правата и задълженията на 
правните субекти за в бъдеще. В теорията и 
практиката този подход се нарича още „не­
забавно прилагане на закона“. За разлика от 
него същинското обратно действие на правните 
норми има значително по-сериозно въздействие 
върху засегнатите от него правоотношения, 
защото позволява да бъдат ревизирани на­
стъпили преди влизането им в сила правни 
последици. То е налице, когато правна норма 
променя правните последици от факти, които 
са реализирани преди нейното влизане в сила. 
Това може да означава, че правно релевантен 
факт губи своите правни последици, че правно 
ирелевантен факт придобива правни последици 
или че правните последици на даден факт биват 
променени. Конституционосъобразността на 
подобен законодателен подход е обвързана най-
вече с вида ретроактивност на правната норма 
и степента, в която засяга правоотношенията, 
които регулира. Принципът при приложение 
на обратното действие е, че преуреждането 
на засегнатите правоотношения трябва да 
стане по начин, който да не ограничава вече 
придобити права (Решение № 10 от 2009 г. по
к. д. № 12 от 2009 г., Решение № 11 от 2010 г. 
по к. д. № 13 от 2010 г., Решение № 8 от 2017 г. 
по к. д. № 1 от 2017 г. и др.) и че трябва да се 
прилага по изключение, като е необходимо да 
е предвидено с изрична законова разпоредба 
(чл. 14, ал. 1 от Закона за нормативните актове). 
За да се обоснове наличие на същинско 
обратно действие, трябва да е налице промя­
на в правните последици на осъществили се 
вече юридически факти (завършен фактически 
състав) вследствие на новоприетата правна нор­
ма, която се прилага по отношение на минал 
период от време. В конкретния атакуван пред 
съда случай с избора на председател на КЕВР 
към момента на влизане в сила на ЗИДЗЕ 
процедурата по избора не е била завършена, 
тъй като нито парламентарната Комисия по 
енергетика, нито Народното събрание са взе­
ли решения за избор. Конституционният съд 
приема, че е налице хипотеза на несъщинско 
обратно действие, защото „нововъведеният 
правен режим преурежда за в бъдеще заварени 
правоотношения, които не са приключили“, 
което правната теория и практиката на съда 
определят като „несъщинска ретроактивност“ 
или „незабавно прилагане на закона“ (Решение 
№ 5 от 2017 г. по к. д. № 12 от 2016 г.).
В искането наличието на обратно действие 
е приведено като аргумент за нарушение на 
принципа на правовата държава, защото според 
вносителите в ЗИДЗЕ липсва изрична норма в 
преходните и заключителните му разпоредби, 
която да разпростира действието на новия 
материален закон, уреждащ изискванията за 
заемане на длъжността „председател на КЕВР“, 
към вече започналата процедура. Въпреки че 
съдът не приема твърдението на вносителя 
относно вида обратно действие, приложимо 
към обсъжданите разпоредби, той е съгласен, 
че резултатът от този подход на законодателя в 
конкретния случай е противоконституционен, 
макар и по различни причини. 
Процедурата по избор на председател на 
КЕВР е динамичен фактически състав. В 
конкретния случай той е започнал и част от 
юридическите факти от него (приемане на 
правила за избор и извършване на номинации) 
са се осъществили при действието на един 
материален закон, дефиниращ предпоставките 
за заемане на тази длъжност, които са по-рес­
триктивни от тези, приети със ЗИДЗЕ. Друга 
част от юридическите факти (изслушването 
на номинирания, обсъждане на номинацията 
в Комисията по енергетика, изготвянето на 
доклад и на проект за решение на парламента) 
и целият фактически състав са завършени при 
действието на друг материален закон, който 
предвижда по-облекчени условия за заемането 
на длъжността „председател на КЕВР“. Промя­
ната на изискванията за заемане на длъжността 
в хипотезата на процедура за избор, която вече 
е започнала към момента на влизане в сила 
на ЗИДЗЕ (обн., ДВ, бр. 9 от 2022 г., в сила от 
1.02.2022 г.), но не е била завършена, без да е 
предвидена изрична правна норма, която да 
укаже кой е приложимият материален закон 
в периода на развитие на тази процедура, води 
до неяснота и несигурност в правоприлагането. 
Липсата на яснота по отношение на приложи­
мата правна уредба в конкретния случай не 
позволява на участниците в процедурата по 
избор (народни представители и парламентарни 
групи) да формират ясна представа за норма­
тивните рамки, в които могат да реализират 
своите конституционни правомощия. Те са 
лишени от възможността да съобразят дейст­
вията си във всеки един момент от процеду­
рата така, че да съответстват на приложимата 
правна рамка. Този подход на законодателя в 
конкретната хипотеза не отговаря на техните 
легитимни правни очаквания по отношение 
на конституционосъобразното и законосъо­
бразното развитие на процедурата по избор 
на председател на КЕВР. 
„Легитимни правни очаквания“ или „кон­
ституционнооправдани правни очаквания“ в 
практиката на Конституционния съд са поня­
тия, анализирани най-често във връзка с прав­
ната сигурност като компонент на принципа на 
правовата държава във формален смисъл. Те 
отразяват очакванията на правните субекти за 
стабилност и неизменност на законодателната 
уредба, ограниченията в ретроактивността на 
правните норми и правно гарантираната им 
възможност да реализират в пълнота своите 
субективни права, необезпокоявани от чужда 
намеса (най-вече на държавата) – Решение 
№ 12 от 2016 г. по к. д. № 13 от 2015 г., Ре­
шение № 5 от 2017 г. по к. д. № 12 от 2016 г.,