Държавен вестник, бр. 99, 2011 г., стр. 89

БРОЙ  99	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  89  
обявил някои от тях за противоконституцион­
ни. Останалите текстове на ИК, без Съдът да 
коментира тяхната целесъобразност и сполуч­
лива ли е редакцията им, са действащо право 
към времето на провеждането на изборите и 
се прилагат: „на правото всеки се подчинява“. 
Що се отнася до това, дали отделна законова 
норма противоречи на Конституцията, прав­
но-обвързващата преценка по действащото 
българско право принадлежи не на изборната 
администрация, а на Конституционния съд, 
упражнявайки след сезиране нормен контрол за 
съответствието на закон с Конституцията като 
самостоятелно производство (чл. 149, ал. 1, 
т. 2 и чл. 150, ал. 2 от Конституцията). А в 
настоящото дело предметът на производството 
не е нормен контрол, а проверка дали при ор­
ганизацията, гласоподаването и определянето 
на резултатите от току-що проведени избори 
е спазено изборното законодателство, както е 
посочено в определението от 24 ноември 2011г.
Що се отнася до норми на заварени „пред­
конституционни“ закони, приети преди вли­
зането на Конституцията в сила, те може да 
не бъдат приложени, ако правоприлагащият 
орган констатира противоречие с Конститу­
цията: „Заварените закони се прилагат, ако 
не противоречат на Конституцията (§ 3, ал. 1 
от Конституцията, Решение на Конституци­
онния съд № 10 от 1994 г. по к.д. № 4/1994 г.). 
Изборният кодекс не е „заварен“ от Консти­
туцията закон и правилото на § 3, ал. 1 от 
Конституцията не се прилага за него.
7. По доводите относно участието на ми­
нистъра на вътрешните работи
В искането се твърди, че в противоречие с 
Конституцията е министърът на вътрешните 
работи да ползва платен годишен отпуск по 
време на предизборна кампания и по време 
на такъв отпуск да е ръководител на пред­
изборния щаб на една политическа сила. 
Противоречието според искането произтича 
от факта, че в ресора на такъв министър е 
осигуряването на обществения ред и охра­
ната на избирателните комисии и изборните 
секции, изборните книжа, вкл. бюлетините и 
техният превоз; а фактът, че този министър 
ползва платен годишен отпуск, не изключва 
организационното и методичното ръководство 
върху органите на МВР и така влиза в про­
тиворечие с принципа на правовата държава 
и политическия плурализъм.
Пред Конституционния съд е поставен 
въпрос за преценка на факт от предизборната 
кампания – дали той нарушава законността 
на проведени избори. В искането не се сочат 
конкретни обстоятелства – откога въпросни­
ят министър е в отпуск, какво представлява 
длъжността „ръководител на предизборен щаб“ 
на конкретна политическа партия и какви 
действия е извършвал министърът в отпуск.
В Конституцията политическият плурали­
зъм (чл. 11, ал. 1) присъства като понятие с 
познато съдържание – принципно да има много 
участници във формирането и изразяването 
на политическата воля (чл. 11, ал. 3) съгласно 
условия и ред, установени със закон (Решение 
№ 13/2010 г. по к.д. № 12/2010 г.; Решение 
№ 6/2011 г. по к.д. № 3/2011 г.). За съдър­
жанието на принципа за правовата държава 
Конституционният съд има ясно произнасяне 
(Решение № 1/2005 г. по к.д. № 8/2004 г.).
Правното положение на министрите се 
регулира от Конституцията и законите. Ми­
нистрите са конституционни органи, чието 
правно положение и правомощия са уредени 
в Конституцията. Член 110 на Конституцията 
предвижда, че министърът следва да отговаря на 
всички изисквания за избираемост, предвидени 
за народен представител (чл. 65, ал. 1). Връзката 
с тези изисквания произтича от парламентарния 
характер на съвременната българска държава. 
С този характер са свързани и изискванията за 
несъвместимост на министерската длъжност: 
те са същите, които важат и за несъвмести­
мостта на депутатския мандат – чл. 113, ал. 1 
на Конституцията. Законодателството е песте­
ливо по отношение на несъвместимостите, в 
които може да попадне народен представител. 
Същото се отнася и за министрите; и въпреки 
че за тях Конституцията допуска законода­
телят да въведе по-строги несъвместимости 
(чл. 113, ал. 2), такива изрично посочени в 
закон несъвместимости са рядкост. Правното 
положение на министрите се вмества в кате­
горията на „комплексните правоотношения“ 
(Решение № 12/2010 г. по к.д. № 15/2010 г.) – от 
избирането на министъра възниква публично 
конституционно правоотношение с трудово­
правни елементи. Публичноправното е опре­
делящото за упражняването от министрите на 
трудовите им права. „Министрите имат всички 
права по трудово правоотношение, освен тези, 
които противоречат или са несъвместими с 
тяхното правно положение.“ – гласи чл. 19а от 
Закона за администрацията. Тази разпоредба 
е от 1999 г. и оттогава е претърпяла няколко 
изменения по отношение на адресатите си, 
но длъжностите, явяващи се несъвместими с 
министерския пост, до днес не са получили 
идентификация.
В подкрепа на твърдяното нарушение в иска­
нето се сочи чл. 104, ал. 4 ИК. Той предвижда, 
че министрите и други висши длъжностни 
лица не са длъжни да излизат в отпуск, ако се 
кандидатират на избори, каквото задължение 
имат другите кандидати, заемащи държавна 
служба (чл. 65, ал. 2 от Конституцията и