Държавен вестник, бр. 74, 2024 г., стр. 13

БРОЙ  74	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  13   
помощ и подкрепа, при случаи на домашно 
насилие или се нуждаят от консултиране и 
насочване за социална, психологическа и 
правна помощ. 
IV. Принципи 
• Уважение и зачитане на достойнството 
на всяко обаждащо се лице;
• Зачитане правата на обаждащото се лице 
и правото на свободен личен избор;
• Разбиране и уважение към страданието 
на пострадалите лица и проявленията на 
травмата от преживяно насилие;
• Професионална помощ и подкрепа за 
гарантиране на безопасност и сигурност 
на обаждащите се лица;
• Толерантност към индивидуалните раз­
личия на обаждащите се лица;
• Конфиденциалност за обаждащите се лица 
и на екипа на линията, с изключение 
на случаите, когато има непосредствена 
опасност за здравето и живота на лицата;
• Предоставяне на специализираната услуга 
в достъпен формат за хора с увреждания, 
съобразно специфичните им увреждания 
и потребности.
Недопустимо е:
• Да се използва груб и рязък тон;
• Да се проявява дискриминация на база 
пол/възраст/етническа принадлежност;
• Да се омаловажава проблемът на обаж­
дащия се;
• Да се разпространяват лични данни за 
обаждащите се.
V. Процедура по предоставяне на услугата
1. Отговаряне на телефонно позвъняване
След позвъняване консултантът приема 
повикването бързо, като произнася приетата 
въвеждаща фраза „Национална телефонна 
линия за пострадали от домашно насилие 
или в риск“.
2. Водене на разговор
След приемане на обаждането консултантът 
провежда телефонна консултация, следвайки 
следния алгоритъм:
2.1. Отваряне на разговора
Първоначално идентифициране на пробле­
ма, събиране на обща информация за същ­
ността на личния проблем, свързан с домашно 
насилие, и очакванията на обаждащото се лице. 
Използват се предимно отворени въпроси.
2.2. Същинска част
2.2.1. Разговор без ситуация на висок непо­
средствен риск
• Изграждане на доверителна връзка с 
обаждащото се лице.
• След началната идентификация на пробле­
ма консултацията продължава с оценка 
на непосредствения риск за лицето. 
• Ако не е установен непосредствен риск 
за живота и/или здравето на лицето 
или наличие на емоционална криза, то 
консултацията продължава с отваряне на 
пространство за споделяне за преживяно­
то насилие и осигуряване на възможност 
лицето да сподели за преживяванията, 
мислите и емоциите си, за взаимоотно­
шенията си с извършителя; за формите на 
насилие и тяхната честота; за конкретни 
актове на насилие; за предишни опити 
за справяне с домашното насилие; за 
средата, в която живее; за грижа за деца, 
семейство, приятелски кръг и други.
• В хода на консултацията дежурният кон­
султант съдейства на лицето в търсенето 
на решение чрез подходящо формулирани 
въпроси и предложения и се стреми да 
насочи търсещия помощ към възможни 
решения. Тези решения се обсъждат до­
колко са приложими в живота на лицето 
и дали биха били ефективни. Постра­
далите от домашно насилие лица често 
изтъкват различни възможни пречки 
или отлагания за вземане на решения за 
прекратяване на насилието и ролята на 
консултанта е да ги насърчи да поемат 
отговорност и да мислят за решения. По­
страдалото лице има право на време да 
осмисли информацията, която е получило, 
преди да вземе решение. Обаждащите се 
лица не трябва да бъдат притискани да 
вземат решение под натиск.
• В случаите на насочване към институции 
или услуги не се предприемат процедури 
или действия, преди да се получи инфор­
мирано съгласие от обаждащите се лица.
• Ако в хода на телефонната консултация 
обаждащото се лице изяви желание за 
професионална юридическа помощ, то 
бива насочено към юридическото дежур­
ство или към регионалните центрове за 
консултиране в страната.
2.2.2. Разговор в ситуация на висок непосред­
ствен риск
• Изграждане на доверителна връзка с 
обаждащото се лице.
• След началната идентификация на проб­
лем консултацията продължава с оценка 
на непосредствения риск за лицето, което 
се обажда. При установяване на висок 
риск разговорът продължава с въпроси, 
свързани с рисковите фактори и оценка 
на риска.
• Оказване на емоционална подкрепа и 
кризисна интервенция с цел овладяване 
на силните емоции и объркаността.
• Създаване на план за сигурност при на­
личие на актуална заплаха: къде лицето 
може да отиде, какво да прави, с кого 
може да се свърже. При лица с висок 
риск планът за сигурност следва да се 
въвежда по много конкретен и описателен 
начин съобразно нивото на когнитивно и 
езиково развитие, като се има предвид,