Държавен вестник, бр. 95, 2011 г., стр. 16

СТР.  16	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  95
значенията на публични длъжности (в случая 
посочените в чл. 3, т. 23 ЗДРД…), въпреки 
че самият закон не предвижда ограничения 
за заемането им. След като са изпълнени 
законовите критерии за установяване на 
принадлежност към репресивните служби на 
стария режим, нормативният подход, който е 
приложен с оспорените текстове на ЗДС, е за 
предпочитане пред решения ad hoc, които не 
са гарантирани срещу субективизъм и неравно 
третиране на засегнатите лица.
Аргументът, че този подход е недопустим 
от конституционно гледище, тъй като норма­
тивно се създава колективна презумпция за 
укоримост на определена категория правно 
регламентирани дейности, осъществявани при 
тоталитарния режим, а именно – сътрудни­
чеството на секретните служби на този режим, 
е неприемлив, тъй като тоталитарните прак­
тики са получили своето морално и правно 
осъждане. Тези практики са се реализирали 
чрез дейността на репресивните органи на 
стария режим, които са притежавали опреде­
лен персонален състав – щатни и извънщатни 
сътрудници на ДС и РУБНА, предмет на обя­
вяване със ЗДРД… Конкретното установяване 
дейността и съответно вината на всеки от 
бившите сътрудници не само не е възможно 
поради огромния архив от досиета и тяхното 
прочистване непосредствено след промените 
през 1990 г., но и не е необходимо, тъй като 
принципът на юридическото равенство, прог­
ласен с чл. 6, ал. 2 от Конституцията, не е 
нарушен – определена категория лица с уста­
новена принадлежност към структурите на ДС 
и РУБНА се третират по еднакъв начин по 
отношение заемане на определени публични 
длъжности в системата на МВнР. Доводът, че 
в други министерства като Министерството на 
отбраната и Министерството на вътрешните 
работи все още не се предвижда лустриране 
на ръководни кадри, не може да аргументира 
извода за противоречие на оспорените разпо­
редби от ЗДС с чл. 6, ал. 2 от Конституцията, 
тъй като това не означава, че лустрация не 
трябва да се провежда в МВнР, а че такава 
трябва да се осъществи и в силовите ведомства.
Оспорените разпоредби не са дискримина­
ционни, тъй като не предвиждат ограничения 
на права въз основа на някой от изчерпателно 
посочените признаци в посочения конститу­
ционен текст. Неправилно се твърди, че се 
въвежда дискриминация на плоскостта на 
един от тези признаци – обществено поло­
жение, тъй като този признак не може да се 
свърже с принадлежността към бившата ДС и 
РУБНА. Тази принадлежност поставя въпроса 
за двойствения обществен статус на лицето, 
сътрудничило на тайните репресивни струк­
тури, тъй като в миналото това лице освен 
официалното положение, което не представля­
ва пречка за заемане на длъжност по чл. 3, 
т. 23 ЗДРД…, е притежавало и друго, секретно 
положение, което не само не е „обществено“, 
но по силата на закон е получило негативна 
морално-политическа оценка. По тази причина 
рестрикцията, приложена относно тези лица, 
не е дискриминационна, тъй като принципът 
на равенство пред закона означава еднакво 
третиране на еднаквите случаи и различно 
на различните, т. е. изисква да се отчитат 
различията между хората – от една страна 
техните заслуги, както и обратно – техните 
действия с негативни последици.
Проява на примитивен позитивизъм е 
поддържаното в решението разбиране, че 
служителите и сътрудниците на репресивните 
служби са упражнявали правно регламенти­
рана дейност, макар и в условията на тотали­
тарен режим, което обосновава приложената 
към тях рестрикция като дискриминационна 
и противоречаща на принципа на правовата 
държава. Такова разбиране за правото като 
неутрално по отношение на общовалидните 
човешки ценности обезценява неговата мо­
рална стойност и извежда легитимността му 
само от това, че е установено от държавата, 
независимо от това, че тя е тоталитарна по 
същността си и е нихилистична към човеш­
ките права. Това право обаче не може да бъде 
зачетено при действието на новата демокра­
тична Конституция, която има непосредствено 
отменително действие по отношение на проти­
воречащия є предходен правен ред – § 3, ал. 1 
от преходните и заключителните разпоредби 
на Основния закон.
Принципът на равенството пред закона не 
изключва правото на законодателно устано­
вяване на конкретни изисквания за заемане 
на определени постове и длъжности, в случая 
в системата на МВнР. Това са изисквания от 
професионален характер, които са неотно­
сими към чл. 6, ал. 2 от Конституцията. За 
ръководните длъжности в дипломатическата 
служба принадлежността към структурите 
на тайните служби на тоталитарния режим 
представляват негатив за лицето, което ги 
заема или се кандидатира да ги заеме, тъй 
като създава обосновано съмнение в неговата 
лоялност с оглед съобразяване на дейността му 
с принципите на демократичната политика в 
областта на националната сигурност и външ­
нополитическата ориентация на държавата. 
Оспорените ограничения са мотивирани от 
съображения за целесъобразност, защото се 
изхожда от убеждението, че бивши сътрудници 
на секретните служби не би трябвало да пред­
ставляват българската държава в международ­
ните є контакти, особено когато ръководното 
и представителното положение е свързано 
с достъп до класифицирана информация на 
съюзнически държави от Европейския съюз 
и Северноатлантическия пакт. С това не се 
нарушава гарантираното от Конституцията