Държавен вестник, бр. 98, 2003 г., стр. 65

Б Р О Й  98
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  65
9. устройство за ръчно, полуавтоматично или
автоматично регулиране или настройване за
въвеждане на функционалните характеристики
в определени граници.
Чл. 554. Газоанализаторите, оборудвани с
автоматично или полуавтоматично устройство
за настройване, не трябва да извършват измер-
ване, преди да са настроени.
Чл. 555. (1) Газоанализаторът трябва да из-
мерва въглеводороди в ppm по обем, в еквива-
ленти n-хексан и може да се настройва с пропан.
(2) Коефициентът на еквивалентност пропан/
хексан, наречен “PEF”, за всеки индивидуален
газоанализатор се определя с 3 значещи цифри и
стойността му обикновено е между 0,490 и 0,540.
Чл. 556. (1) Газоанализаторите с канал за
въглеводороди трябва да откриват остатъчни
въглеводороди в системата за работа.
(2) Не трябва да се извършва измерване, ако
съдържанието на наличните остатъчни въгле-
водороди преди това надвишава 20 ppm по обем
n-хексан.
Чл. 557. Нормалните условия на употреба,
при които се използват газоанализаторите, тряб-
ва да са следните:
1. границите на температурата и относител-
ната влажност на въздуха да са подходящи за
работа на газоанализатора в затворени прост-
ранства с неконтролирани температура и влаж-
ност, като може да се използва отопление за
повишаване на ниските температури, особено в
случаи на голяма разлика между условията на
работа за този клас и условията на открито;
2. атмосферното налягане да е в границите
за клас I—от 800 hPa до 1060 hPa, и за клас II—
от 800 hPa до 1040 hPa;
3. максималната стойност на съдържанието
на остатъчни въглеводороди, налични преди
дадено измерване, да не надвишава 20 ppm по
обем за газоанализатори от клас I;
4. границите на механичните влияещи фак-
тори да са подходящи за работа на газоанали-
затора в пространства с несъществени вибра-
ции и удари;
5. да са определени параметрите на електри-
ческото захранване: обхвати по напрежение и
ток за променливотоково захранване и грани-
ци за постояннотоково захранване;
6. влиянието на електромагнитните смуще-
ния да е такова, че изменението на резултата от
измерване да не е по-голямо от максимално
допустимата грешка за съответния компонент.
Чл. 558. Газоанализаторите на отработени-
те газове от моторни превозни средства могат
да са от клас I или клас II в зависимост от об-
хватите на измерване, скалните интервали и
максимално допустимите грешки съгласно при-
ложение № 31.
Чл. 559. Максимално допустимите грешки
на газоанализаторите на отработените газове
от моторни превозни средства в употреба тряб-
ва да отговарят на изискванията по приложе-
ние № 31.
Чл. 560. Стандартното отклонение при 20
измервания не трябва да надвишава 1/3 от мак-
симално допустимите грешки.
Чл. 561. Показанията на резултатите от из-
мерване трябва да достигат 95 % от крайните
стойности за време не повече от 15 s.
Чл. 562. Компонентите на отработените га-
зове, различни от газа, който се измерва, не
трябва да влияят на резултата от измерване с
повече от 0,5 от максимално допустимите греш-
ки, когато тези компоненти са налични в след-
ните обемни части:
1. въглероден оксид—по-малка или равна на
6 % по обем;
2. въглероден диоксид—по-малка или равна
на 16 % по обем;
3. кислород—по-малка или равна на 10 %
по обем;
4. водород—по-малка или равна на 5 % по
обем;
5. азотен оксид—по-малка или равна на 0,3 %
по обем;
6. въглеводороди—по-малка или равна на
2000 ppm по обем;
7. водни пари—при всяка стойност.
Чл. 563. Газоанализаторите на отработени
газове от моторни превозни средства се пускат
на пазара и/или в действие след одобряване на
типа и след първоначална проверка и подлежат
на последващи проверки.
Чл. 564. (1) За одобряване типа на газоана-
лизатори на отработени газове на моторни пре-
возни средства се представят 3 образеца.
(2) Изпитването за одобряване на типа се
извършва със сертифицирани газови смеси за
всеки компонент най-малко в 3 точки от обхва-
та на измерване.
Чл. 565. (1) Първоначалната и последващи-
те проверки се извършват със сертифицирани
газови смеси за всеки компонент най-малко в
две точки от обхвата на измерване.
(2) Първоначалната и последващите провер-
ки на газоанализаторите на отработените газо-
ве от моторни превозни средства включват:
1. проверка на напрежението на захранване;
2. проверка на херметичност;
3. проверка на времето за загряване;
4. проверка на времето за реакция;
5. проверка за наличие на остатъчни въгле-
водороди;
6. определяне грешките на газоанализатора.
Чл. 566. (1) Газовите смеси, използвани за
изпитване и проверка на газоанализатори на
отработени газове от моторни превозни средс-
тва, трябва да имат стойности съгласно прило-
жение № 32.
(2) Съдържанието на всеки компонент в га-
зовата смес трябва да е изразено в моларни или
в обемни части.
(3) Сертифицираната стойност на компонен-
тите в газовата смес трябва да е с неопределе-
ност до ± 1 %. За въглеводороди със съдържа-
ние 1000 ppm или по-ниско неопределеността
трябва да е до ± 2 %.