Държавен вестник, бр. 101, 2015 г., стр. 91

БРОЙ  101	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  91  
осигуряват придобиването на професионални 
знания, умения и компетентности, свързани 
с упражняването на медицинската професия 
или специалност. 
Основният инвеститор в професионалното 
развитие и адаптация на медицинските спе-
циалисти би трябвало да бъде работодателят, 
но при дефицит на работодателска активност 
в тази сфера, той следва да се покрива от 
държавни инвестиции и програми на ЕС.
При реализацията на политиката следва да 
се има предвид, че наличните знания, умения 
и опит бързо остаряват и стават непригод-
ни за динамичните промени в техниката и 
технологиите, съкращаването на жизнения 
цикъл на изделията и услугите. Способността 
да актуализират своите знания и умения и да 
реагират на новите предизвикателства е необ-
ходимо условие за здравните професионалисти 
на бъдещето и то трябва да бъде подкрепено 
от лесен достъп до възможности за учене през 
целия живот. Осигуряване на ученето през 
целия живот на здравните специалисти следва 
да включва не само придобиване на квали-
фикации, които са непосредствено свързани 
с професията, но и непрекъснато обновяване 
на всички способности, интереси и знания 
на работещите. 
То следва да се осъществява посредством 
различни учебни дейности, включително 
стимулиране на неформалното и самостоя-
телното учене, придобиването на свързаните с 
професията умения на работното място и др. 
Приоритетно следва да бъде подкрепяно 
придобиването на знания и компетентности 
за извършване на услуги в екип, нови форми 
на обслужване (включително домашни и 
дългосрочни грижи), умения за насърчаване 
овластяването на пациента и способността 
за полагане на грижи за собственото здраве, 
по-добро стратегическо планиране, управле-
ние, работа с различни сектори и капацитет 
за лидерство.
Нужно е чрез знанията да бъде изградена 
нова култура на работа, която благоприятства 
въвеждането на нови форми на сътрудничество 
между работещите в системата на здравеопаз-
ването, а също и с представителите на други 
сектори. Връзката между лекарите и другите 
медицински и немедицински специалисти и 
пациентите остава от решаващо значение и 
трябва да бъде подкрепяна, тъй като здравните 
грижи стават все по-сложни и по необходимост 
мултидисциплинарни.
Безвъзвратно е остаряла идеята, че здра-
веопазването е само полагане на лекарски 
труд. В съвременните високотехнологични 
здравни системи намират място не само 
медицински специалисти, но и икономисти, 
юристи, информатици, статистици, психолози, 
специалисти по мениджмънт и др. Наличието 
на широк спектър от различни професии в 
системата създава потребност от екипен стил 
на мислене и действие на представителите на 
отделните професии.
• Инвестиции в нови технологии
Напредъкът в здравеопазването зависи 
от научните и технологичните постижения. 
Новите технологии позволяват на медицин-
ските специалисти да обменят информация 
по-лесно и да работят съвместно в по-тясна 
връзка, като така се подобрява общото рав-
нище на грижи. При определени заболявания 
и пациенти технологиите могат да позволяват 
прехвърлянето на значителна част от грижите 
от болниците към първичните медицински 
грижи и структурите в общността, а дори и 
към домовете на пациентите. Това води до 
подобряване на качеството на живот и до 
по-успешното оползотворяване на ресурсите. 
В краткосрочен план новите технологии, 
като телемедицината, могат да осигурят по-
добро предоставяне на здравно обслужване в 
отдалечени райони или в райони, в които се 
изпитва недостиг на медицински специали-
сти. Въвеждането на нови технологии налага 
здравните работници да получат подходящо 
обучение и квалификация, за да могат да ги 
използват в максимална степен.
• Инвестиции в преодоляването на мигра-
ционните процеси и създаването на мотива-
ция на медицинските специалисти за работа 
в България.
Политиките в областта на миграцията и 
задържането на специалистите в България 
трябва да бъдат насочени към причини, които 
влияят върху тези процеси, в т.ч. трудностите 
при придобиване на специалност, ниското за-
плащане на труда, лошите условия на работа 
и проблемите в здравната система.
При планиране на политиката следва да 
се има предвид, че процесът на създаване на 
човешкия капитал е сложен и продължителен 
процес, като вложените средства се възста-
новяват не веднага и не цялостно. Реализа-
цията на политиката изисква сътрудничество 
на различни заинтересовани страни, имащи 
отношение към развитието на човешкия ка-
питал – професионални организации, висши 
училища, лечебни заведения и др.
МЕРКИ:
2.7.1. Развитие на механизми за определяне 
и планиране на потребностите от медицински 
и немедицински специалисти в здравеопазва-
нето по региони и по категории в зависимост 
от здравно-демографските характеристики на 
населението;
2.7.2. Разработване и въвеждане на единна 
информационна система за мониториране на 
персонала в здравеопазването и следене на 
миграционните процеси като част от наци-
оналната здравноинформационна система;
2.7.3. Създаване на механизми за обвърз-
ване на приема за обучение на медицинските