Държавен вестник, бр. 3, 2021 г., стр. 30

СТР.  30	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  3
МИНИСТЕРСТВО  
НА ЗДРАВЕОПАЗВАНЕТО
НАРЕДБА № 2
от 23 декември 2020 г. 
за утвърждаване на медицински стандарт 
„Обща медицина“
Член единствен. С тази наредба се утвърж-
дава медицински стандарт по медицинската 
специалност „Обща медицина“ съгласно 
приложението.
Преходни и заключителни разпоредби
§ 1. Лечебните заведения привеждат дей-
ността си в съответствие с тази наредба в срок 
до 6 месеца от влизането є в сила.
§ 2. Наредбата се издава на основание чл. 6, 
ал. 1 от Закона за лечебните заведения и отме-
ня Наредба № 41 от 2005 г. за утвърждаване на 
„Медицински стандарти по обща медицинска 
практика“ (обн., ДВ, бр. 1 от 2006 г.; изм., 
бр. 101 от 2010 г. и бр. 49 от 2011 г.). 
Министър: 
Костадин Ангелов
Приложение  
към член единствен
МЕДИЦИНСКИ СТАНДАРТ  
„ОБЩА МЕДИЦИНА“
1. Основна характеристика на медицин-
ската специалност „Обща медицина“
1.1. Дефиниция
Общата медицина е самостоятелна клинична 
специалност, която изисква клинични познания 
и умения за извър­шване на диагностични и тера-
певтични процедури според многообразието на 
забо­ляванията в общността, които се прилагат 
в „Обща медицинска практика“ (ОМП). Обща 
медицинска практика се извършва от лекари 
и техни сътрудници в лечебни заведения за 
първична извън­болнична медицинска помощ 
(ПИМП). 
Общата медицинска практика осигурява 
дългосрочни, всестранни и коор­динирани 
здравни грижи за хората и семействата в 
условията на тяхната общ­ност съобразно на-
личните ресурси, приетия модел на здравно 
осигуряване и организация на системата на 
здравеопазване. Тя представлява дългосрочно 
ме­дицинско обслужване и грижи за здравите 
и болните, независимо от възраст, пол и вид 
на здравните проблеми, от избран от тях ле-
кар или лечебно заведение за ПИМП, което 
я отличава в много отношения от остана-
лите медицински спе­циалности и определя 
ключовата є роля в различните системи на 
здравеопаз­ване. При нея се отделя много-
странно внимание на личността, семейната 
и со­циалната среда, като основният подход 
към пациента е био-психо-социалният (хо-
листичен) подход. Това предполага ползва-
нето на независим, специфичен единствено 
и само за ОМП интердисциплинарен подход 
и взаимодействие, обус­ловени от наличието 
на припокриващи се области, включително 
и с немеди­цински специалности, социални 
служби, учебно-възпитателни заведения и 
др. Грижите за здравите и болните включ-
ват голямо разнообразие от медицин­ски и 
немедицински дейности, които са съобра-
зени с жизнените условия, пред­ставите на 
човека за болестта и здравето и неговата 
готовност за сътрудничес­тво. В този смисъл 
стандартът по обща медицина конкретизира 
изискванията на общите стандарти за ка-
чество, приети в страната, в зависимост от 
специфич­ните условия на общата медицинска 
практика и като такъв е задъл­жителен за 
изпълнение в общата медицинска практика, 
в която общопрактику­ващият лекар е главен 
изпълнител и координатор на дейностите. 
Покриването на изискванията на медицин-
ския стандарт по обща медицина може да 
бъде пол­звано като критерий за осигурено 
качество на дейностите в ПИМП. 
1.2. Основна цел и задачи на специалността
Постигане на максимално развитие�������
 ������
на по-
тенциала за здраве на болните и здравите в 
условията на първичната медицинска помощ. 
Най-важно значение сред основните цели и 
задачи на съвремен­ната обща медицина, съ-
образени с наличните ресурси, имат:
1.2.1. условия и достъпност, в преобла-
даващия брой случаи, за първи кон­такт на 
хората със системата на здравеопазване чрез 
лечебните заведе­ния за ПИМП;
1.2.2. работа с неселектирани съобразно 
причината за посещението пациенти и неза-
висимо от възраст, пол, раса, вероизповедание, 
политически убежде­ния и др.;
1.2.3. ефективно използване на наличните 
ресурси чрез координиране и уп­равление на 
сътрудничеството с други професионалисти 
от първич­ната помощ, както и с представители 
на останалите медицински и неме­дицински 
специалности и структури, тези на пациента, 
семейството и общността;
1.2.4. използване на холистичния подход;
1.2.5. активно включване на пациента в 
решаване на неговите здравни проб­леми с цел 
постигане на по-висока степен на съгласие и 
сътрудничество;
1.2.6. използване на специфичен процес на 
консултиране, основан на продъл­жителната 
връзка лекар/пациент, ефективната комуника-
ция между тях и при спазване на принципите 
на взаимно уважение и конфиденциалност;