Държавен вестник, бр. 31, 2026 г., стр. 8

СТР.  8	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  31
тази причина предложението на Министер­
ския съвет (Решение № 117 от 5.03.2025 г.) не 
релевира областта на защитата на личните 
данни, а посочва, че кандидатът „притежава 
нужните морални и професионални качества, 
безупречна публична репутация, натрупан 
житейски и професионален управленски опит 
в областта на разследването на престъпле­
ния, което го прави подходящ за заемане на 
длъжността председател“.
В Доклада от изслушването на кандида­
тите за председател и членове на Комисията 
за защита на личните данни (вх. № 51-553-
06-8/11.04.2025 г.) „Комисията по вътрешна 
сигурност и обществен ред констатира, че са 
представени всички изискуеми документи, 
както и че кандидатите отговарят на изисква­
нията съгласно Закона за защита на личните 
данни“. Не е направено заключение относно 
съответствието с изискванията за „квалифика­
ции, опит и умения, по-специално в областта 
на защитата на личните данни“, предвидени 
в чл. 53, пар. 2 ОРЗД.
7. Не могат да бъдат споделени изтъкнати­
те в становището на Министерския съвет по 
настоящото конституционно дело аргументи, 
че „[о]тносимата съюзна правна уредба не 
налага конкретни задължения за държавите 
членки относно съдържанието на изисквания­
та към председателя и членовете на КЗЛД“, 
че „[т]я оставя на държавите членки свобода 
на преценка относно тези изисквания“ и че 
„Конституционният съд е разгледал и се е 
произнесъл по вида и характера на Регламент 
(ЕС) 2016/679 в Решение № 8 от 15 ноември 
2019 г. по конституционно дело № 4 от 2019 г.“.
В Решение № 8 от 2019 г. по к.д. № 4/2019 г. 
Конституционният съд посочва, че Регламент 
(ЕС) 2016/679 е приет като „общ“ в смисъл 
на „генерален“ регламент. По този начин в 
самото наименование на акта се подчертава, 
че той включва и разпоредби с общ характер 
в сферата на защитата на личните данни и 
на държавите членки е предоставена свобода 
на преценка да приемат изключения и деро­
гации, при спазване на посочените изисква­
ния. Целта е да се открои общият характер 
на правната уредба, съдържаща се в ОРЗД, 
както и задължения на държавите членки за 
създаване на национална правна уредба, които 
произтичат от редица негови разпоредби (в 
настоящия случай от чл. 54, пар. 1, буква „б“, 
а в производството по к.д. № 4/2019 г. – от 
чл. 85, пар. 1 ОРЗД). При изпълнението на 
тези свои задължения държавите членки са 
обвързани от изискванията на Регламента и 
нямат свободата да ги дерогират. Случаите, в 
които е необходимо приемане на разпоредби 
в националното законодателство, по никакъв 
начин не намаляват, още по-малко отменят, 
задължителния характер на разпоредбите на 
Регламента. В частност разпоредбите от ОРЗД, 
които дават възможност на държавите членки 
да предвидят допълнителни национални пра­
вила, като им оставят свобода на преценка 
относно начина на постигане на целения ре­
зултат („отворени клаузи“), не освобождават 
държавите от задължението да действат само 
в рамките на условията, предвидени в тези 
разпоредби от Регламента. Както посочва 
Съдът на ЕС в решение от 28 април 2022 г., 
Meta Platforms Ireland, C-319/20, EU:C:2022:322, 
т. 60, „[…] когато упражняват предоставената 
им с такава отворена клауза възможност, дър­
жавите членки трябва да използват свободата 
си на преценка при условията и в пределите, 
предвидени в разпоредбите на ОРЗД, и следо­
вателно трябва да приемат законодателство, 
което да не засяга съдържанието и целите на 
този Регламент“.
8. В обобщение приемаме, че Народното 
съб­рание е предвидило в Процедурните пра­
вила изисквания към кандидатите за предсе­
дател и членове на КЗЛД за „добра репутация, 
знания, умения и професионален опит“, но в 
проведената процедура няма данни за съобра­
зяване с чл. 53, пар. 2 ОРЗД, който предполага 
те да са насочени „по-специално в областта 
на защитата на личните данни“. Поради това 
оспореното решение не е съобразено със за­
дължението на Народното събрание, когато 
упражнява правомощието си по чл. 84, т. 8 
от Конституцията, да спазва както законите, 
така и правото на Европейския съюз. Прин­
ципът на правовата държава (чл. 4, ал. 1 от 
Конституцията) „несъмнено детерминира и 
пряко засяга упражняването на публичната 
власт от всички държавни органи. Той обвърз­
ва и законодателя при осъществяването на 
неговата дейност (Решение № 17 от 1999 г. по 
к.д. № 14/1999 г.), в т.ч. и с оглед решенията, 
които взема, да се съобразява с определени 
принципи и правила“ (Решение № 10 от 2009 г. 
по к.д. № 12/2009 г.).
Конституционният съд не може да изземва 
и да замества преценката на органа по избора, 
за да не навлиза в неговата дискреция, но 
при контрола за конституционност на акта по 
избор трябва да установи дали са изпълнени 
всички приложими към избора нормативни 
изисквания.
Въз основа на приведените съображения 
правим извод, че Решението на Народното 
събрание от 9 май 2025 г. за избор на пред­
седател на Комисията за защита на личните 
данни (ДВ, бр. 40 от 2025 г.) не съответства на 
Закона за защита на личните данни, тълкуван 
в съответствие с Регламент (ЕС) 2016/679, и 
така нарушава принципа на правовата държа­
ва, прогласен в чл. 4, ал. 1 от Конституцията.
Конституционни съдии:
Атанас Семов
Янаки Стоилов
Невин Фети
1513