Държавен вестник, бр. 26, 2010 г., стр. 22

СТР.  22	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  26
дали според законите на двете страни състав­
ните елементи на престъплението са различни.
4. Когато се иска екстрадиция на лице за 
престъпление, свързано с данъчното законо­
дателство, митата, контрола върху обмена 
на чуждестранна валута или други закони, 
свързани с държавните приходи, не може да 
бъде отказана екстрадиция на основание, че 
законодателството на замолената страна не 
налага същия вид данък или такса или не 
съдържа законови разпоредби относно да­
нъците, таксите или контрола върху обмена 
на чуждестранна валута от същия вид както 
законите на молещата страна.
5. Когато престъплението е извършено извън 
територията на молещата страна, екстрадиция 
се разрешава, когато законодателството на 
замолената страна предвижда наказание за 
престъпление, извършено извън нейната тери­
тория при подобни обстоятелства. 
6. Ако молбата за екстрадиция се отнася за 
няколко отделни престъпления, всяко от които 
е наказуемо по законите на двете страни, но 
някои от които не изпълняват условията по ал. 1 
и 2 на този член, за последните престъпления 
екстрадиция се разрешава, ако лицето може 
да се екстрадира за поне едно подлежащо на 
екстрадиция престъпление.
Член 3
Задължителни условия за отказ
Не се разрешава екстрадиция по този договор 
в следните случаи:
(а) за политическо престъпление или престъ­
пление, свързано с политическо престъпление, 
с изключение на престъпленията, които по 
силата на международни договори, по които 
и двете държави са страни, не се считат за 
политически;
(б) когато престъплението, за което се 
иска екстрадиция, е престъпление по военно­
то законодателство, но не е престъпление по 
наказателното законодателство;
(в) когато срещу търсеното лице има про­
изводство в молещата страна пред извънреден 
съд или когато екстрадицията е поискана 
за изпълнение на присъда, постановена от 
такъв съд;
(г) когато срещу търсеното лице е проведено 
производство и то е осъдено или оправдано на 
територията на замолената страна за престъ­
плението, за което се иска екстрадиция;
(д) ако лицето, чиято екстрадиция се иска, 
има или е придобило според законодателство­
то на всяка една от страните имунитет срещу 
наказателно преследване или налагане на нака­
зание по каквато и да е причина, включително 
давност или амнистия;
(е) когато замолената страна има съществени 
основания да вярва, че молбата за екстрадиция 
е отправена с цел преследване или наказание 
МИНИСТЕРСТВА 
И ДРУГИ ВЕДОМСТВА
МИНИСТЕРСТВО
 НА ПРАВОСЪДИЕТО
ДОГОВОР 
за екстрадиция между Република България 
и Република Корея 
(Ратифициран със закон, приет от 40-то На­
родно събрание на 22 януари 2009 г. – ДВ, 
бр. 10 от 2009 г. В сила от 8 април 2010 г.)
Република България и Република Корея 
(наричани по-долу „страните“),
желаейки да осигурят по-ефективно сътруд­
ничество между двете страни  в предотвратява­
нето и ограничаването на престъпността и да 
улеснят връзките между двете страни в областта 
на екстрадицията, като сключат договор за 
екстрадиция на лица, извършили престъпления,
се споразумяха за следното:
Член 1
Задължение за екстрадиция
Всяка страна се съгласява да екстрадира 
в другата при наличие на молба и съобразно 
разпоредбите на този договор всяко лице, което 
е търсено за досъдебно производство, съдебно 
производство или изпълнение на наказание на 
територията на молещата страна за деяние, 
подлежащо на екстрадиция, и което лице се 
намира на територията на замолената страна.
Член 2
Престъпления, за които извършителят под­
лежи на екстрадиция
1. За целите на този договор престъпления, 
за които извършителят  подлежи на екстради­
ция, са тези, които в момента на отправяне 
на молбата са наказуеми според законите и 
на двете страни с лишаване от свобода за 
срок най-малко една година или с по-тежко 
наказание. 
2. Когато молбата за екстрадиция се отнася 
за лице, осъдено на лишаване от свобода от съд 
в молещата страна за подлежащо на екстради­
ция престъпление, екстрадиция се разрешава 
само ако е останал срок за изтърпяване на 
наказанието най-малко 6 месеца. 
3. За целите на този член при определяне 
дали едно деяние е престъпление по законите 
и на двете страни:
(а) няма значение дали законите и на двете 
страни поставят действията или бездействията, 
съставляващи престъплението, в рамките на една 
и съща категория престъпления или назовават 
престъплението с един и същ  термин; и
(б) се взема предвид цялостното действие 
или бездействията, за които е обвинено лицето, 
чиято екстрадиция се търси, и няма значение