Държавен вестник, бр. 38, 2006 г., стр. 43

Б Р О Й  38
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  43
3.4.2.4. Скоростта на удара на удрящия елемент
при удара му в бронята е 11,1 ± 0,2 m/s.
4. Макет на горната част на крака
4.1. Пълната маса на макета на горната част на
крака, използван като удрящ елемент, включител-
но закрепените към удрящия елемент в момента
на удара компоненти за задвижването и направля-
ването, е 9,5 ± 0,1 kg. Масата на удрящия елемент
може да се различава от тази стойност с не повече
от ± 1 kg, когато изискваната скорост на удара се
изменя по следната формула:
M
1170
V =
,
където,
V
е скоростта на удара в m/s;
М — масата в kg, измерена с точност, по-голяма
от ± 1 %.
4.2. Пълната маса на челната част и на другите
компоненти, разположени пред местата за монти-
ране на датчиците за сили, прибавена към масата
на частите и техните скрепителни детайли, разпо-
ложени пред активните елементи, с изключение
на пенопласта и кожата, е 1,95 ± 0,05 kg.
4.3. Пенопластовата плът се състои от два лис-
та пенопласт ConforTM тип CF-45 с дебелина 25 mm.
Кожата е от усилен с нишки каучуков слой, с дебе-
лина 1,5 mm. Комплектът от пенопласта и кожата
(с изключение на всеки елемент за усилване, мон-
тиране и т.н., използван за закрепване на краища-
та на кожата отзад на частта) е с маса 0,6 ± 0,1 kg.
Пенопластът и кожата се огъват зад частта, като
кожата се закрепва към задната част на частта с
помощта на обтегачи, които да поддържат страни-
те є успоредни. Големината и формата на пено-
пластовата плът трябва да позволяват между пе-
нопласта и компонентите, разположени зад чел-
ната част, да се образува едно пространство, дос-
татъчно за избягването на зони на значителни
усилия между тях.
4.4. Челната част се окомплектува с тензодат-
чици, позволяващи измерването на огъващите
моменти в три точки, като за всеки от тях се из-
ползва отделен канал (виж фиг. 14а). Тензодатчи-
ците се разполагат върху удрящия елемент отзад
на челната част. Двата външни тензодатчика се
разполагат на разстояние 50 ± 1 mm от едната и от
другата страна на оста на симетрия на удрящия
елемент. Централният тензодатчик се разполага
върху оста на симетрия на удрящия елемент с до-
пустимо отклонение ± 1 mm.
4.5. Съединението, ограничаващо момента, се
закрепва така, че надлъжната ос на челната част
да е перпендикулярна на оста на направляващата
система с допустимо отклонение ± 2°, а моментът
на триене в съединението да се регулира на не по-
малко от 650 Nm.
4.6. Центърът на тежестта на частите на удря-
щия елемент, разположени пред съединението,
ограничаващо момента, включително и монтира-
ните тежести, трябва да е разположен върху сред-
ната надлъжна линия на удрящия елемент с допус-
тимо отклонение ± 10 mm.
4.7. Разстоянието между осите на датчиците за
натоварване трябва да е 310 ± 1 mm, а диаметърът
на челната част—50 ± 1 mm.
Раздел VI
Изпитване на удар на макет на горната част на
крака с предния контур (ръб) на капака
1. Област на приложение
 Този метод за изпитване е приложим към изис-
кванията за изпитване по раздел I, т. 1 и 2.
2. Общи изисквания
2.1. Макетът на горната част на крака, използ-
ван като удрящ елемент с бронята, се монтира към
системата за задвижване с помощта на съедине-
ние, ограничаващо момента, за да се избегне пов-
редата на направляващата система от значителни
центробежни сили. Направляващата система се
комплектува с водачи с малко съпротивление при
триене, които не са чувствителни към понасяните
усилия и допускат преместване на удрящия еле-
мент само по определената посока на удара в мо-
мента на контакт с ПС. Водачите трябва да пре-
дотвратяват всяко преместване в друга посока,
както и завъртането около която и да е ос.
2.2. Удрящият елемент може да се задвижва от
пневматичен, хидравличен привод, от механична
пружина или от всяко друго средство, което може
да осигури същия ефект.
3. Изисквания към изпитването
3.1. Целта на изпитването е да се установи дали
са изпълнени изискванията, посочени в раздел I,
т. 1.3 и 2.3.
3.2. Извършват се най-малко три изпитвания
на удар на макет на горната част на крака с пред-
ния контур (ръб) на капака—едно изпитване в сред-
ната третина и по едно изпитване във всяка от стра-
ничните третини на предния ръб на капака в мес-
тата, в които вероятността за наранявания е оце-
нена като най-голяма. Когато е възможно, точка-
та на удара във всяка една трета се избира така, че
определената в т. 3.4.2.7 кинетична енергия да е
по-голяма от 200 J. Изпитванията се извършват
към различни типове конструкции, които биха
могли да се използват в оценяваната зона. Избра-
ните за изпитванията точки са на разстояние не
по-малко от 150 mm една от друга и на не по-малко
от 75 mm навътре от върховете на определените
базови ъгли. Минималните разстояния се опреде-
лят с помощта на рулетка, опъната по външната
повърхност на ПС. Разположението на точките,
при които са извършени изпитванията в лаборато-
риите, се посочват в протокола от изпитването.
3.3. Всяко монтирано върху предната част на
ПС стандартно оборудване трябва да е на мястото,
за което е предназначено.
3.4. Метод за изпитване
3.4.1. Апаратура за изпитване
3.4.1.1. Макетът на горната част на крака, из-
ползван като удрящ елемент, се състои от една
твърда част, покрита с пенопласт от страната на
удара, с дължина 350 ± 5 mm и отговаряща на изис-
кванията, посочени в т. 4 и на фиг. 14b.
3.4.1.2. Масата на удрящия елемент зависи от
общата форма на предната част на ПС и се опреде-
ля в съответствие с указанията в т. 3.4.2.7.
3.4.1.3. Поставят се два датчика за измерване
поотделно на силите, приложени във всеки край
на удрящия елемент, и тензодатчици в центъра и
на 50 mm от двете страни на средната линия на
удрящия елемент за измерване на огъващите мо-
менти (фиг. 14b).