Държавен вестник, бр. 56, 2017 г., стр. 8

СТР.  8	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  56
на дадена сфера на обществени отношения 
(виж Решение № 10 от 13.09.2012 г. по к. д. 
№ 15/2011 г. и Решение № 5 от 11.05.2017 г. по 
к д. № 12/2016 г.). Като свързан с принципа 
на правната сигурност принципът за защита 
на оправданите правни очаквания изисква да 
бъдат избягвани всякакви внезапни, неочаква-
ни и непропорционални на конституционните 
стандарти законодателни промени. За всяко 
законодателство при въвеждане на промени в 
установените правила съществува изискване 
за защита на оправданите правни очаквания. 
В настоящия случай законодателните промени 
не са внезапни и неочаквани не само защото 
законът е приет около четири месеца преди 
преобразуването на правоотношенията, а и 
защото подобни промени отдавна се диску-
тират и вече са били предмет на законопро-
ект за ЗИДЗМВР, оттеглен от вносителя на 
22.12.2015 г. Промените не са непропорционал-
ни, защото спрямо служителите с преобразу-
вани правоотношения се създават условия за 
равноправното им третиране с всички останали 
лица, работещи по ЗДСл и КТ. 
Оспорените разпоредби чрез преобра-
зуване на съществуващи правоотношения 
водят до промяна на правната регулация от 
такива по ЗМВР в правоотношения по ЗДСл 
или по КТ. Те имат незабавно действие и 
засягат занапред правата и задълженията 
на служителите с преобразувани правоот-
ношения. Възникналите за тези служители 
права от заварените им правоотношения по 
ЗМВР изцяло се запазват. Служителите с 
преобразувани правоотношения продължават 
да осъществяват същите функции, без да се 
променят характерът и мястото на тяхната 
работа. Изрично е предвидено определянето 
на индивидуална основна заплата не по-ниска 
от възнаграждението, определено по реда на 
ЗМВР. Неизползваните отпуски се запазват 
и могат да се ползват, придобитият стаж се 
зачита и получените оценки се отчитат в бъ-
деще при повишение. 
В конкретния случая не е нарушено правото 
по чл. 48, ал. 3 от Конституцията всеки гражда-
нин свободно да избира своята професия и мяс-
то на работа. Действително преобразуването 
на правоотношенията се предписва от закона, 
но възникването на новите правоотношения 
е предоставено изцяло на свободната воля на 
служителите. Така по силата на § 69, ал. 3 и 7 
ПЗРЗИДЗМВР служителите се назначават на 
новите длъжности, определени за заемане по 
ЗДСл в щата на съответната структура, като 
по отношение на тях не се прилагат редица 
разпоредби от ЗДСл, а именно: чл. 8, който 
изисква подаване на писмено заявление за 
назначаване, прилагане на документи за зае-
мане на съответната длъжност и подписване 
на декларация за обстоятелствата по чл. 7, 
ал. 2; чл. 10, който изисква задължително 
назначаването да се предхожда от конкурс; 
чл. 14, който урежда начина за постъпване 
на служба и полагането на клетва, и чл. 35, 
който изисква провеждането на задължително 
обучение. Също и § 70, ал. 2 ПЗРЗИДЗМВР 
предвижда със служителите да се сключват 
трудови договори за работа в МВР на длъжности 
за лица, работещи по трудови правоотношения, 
определени в щата на съответната структура, 
без срок за изпитване. От горното следва, че 
само от волята на служителите с преобразу-
вани правоотношения зависи дали желаят да 
бъдат назначени за държавни служители по 
ЗДСл, или да сключат трудови договори за 
изпълнение на същата работа, но при услови-
ята на друг вид правоотношения. Обратно, за 
МВР като орган по назначаването или като 
работодател оспорените разпоредби вменяват 
единствено задължението да назначат или да 
сключат трудови договори с всички служители 
при специални, облекчени условия. 
В искането се сочи, че цивилизовано раз-
решение на проблема би било законодателно 
изменение, сходно с това от 1999 г., извършено 
с § 3 ПЗРЗДСл, съгласно който лицата, които 
до влизане в сила на закона са изпълнявали 
длъжност, определена за заемане от държавен 
служител, се назначават на длъжността, ако 
отговарят на изискванията по чл. 7 и ако в 
едномесечен срок от определяне на длъжността 
за заемане подадат заявление по чл. 8. Съдът 
намира, че оспорените разпоредби, които 
също предвиждат назначаване на държавните 
служители по ЗДСл на нови длъжности, при 
това без подаване на заявление и провежда-
не на конкурс, са сходни както с цитираната 
разпоредба, така и с § 36, ал. 1 от Закона за 
изменение и допълнение на Закона за дър-
жавния служител (ДВ, бр. 24 от 21.03.2006 г.), 
който урежда същата хипотеза, но изрично 
в ал. 2 използва термина „преобразуване на 
правоотношение“.
Що се касае до твърдението в искането за 
засягане от оспорените разпоредби на правото 
на обезщетение по чл. 234 ЗМВР на служите-
лите с преобразувани правоотношения, съдът 
не го споделя. На държавните служители, 
служителите и работниците е предвидено при 
определени законови изисквания и поради оп-
ределен брой прослужени години да се изплаща 
обезщетение в различни размери. Оспорените 
разпоредби нямат обратно действие и не засягат 
това придобито от служителите право. Що се 
касае до въпросите, свързани с момента на 
изплащане на обезщетението и изчисляване 
на размера му, те са уредени в неоспорените 
с искането § 71, ал. 1 и 4 ПЗРЗИДЗМВР, а 
евентуалните възникнали спорове при прила-
гането им ще се разрешават от съдилищата. 
Правовата държава във формален смисъл 
е държавата на правната сигурност, което на 
свой ред предполага законите да са ясни, точни 
и непротиворечиви (в този смисъл са Решение 
№ 1 от 27.01.2005 г. по к. д. № 8/2004 г.; Решение 
№ 7 от 16.06.2005 г. по к. д. № 1/2005 г.; Решение 
№ 4 от 11.03.2014 г. по к. д. № 12/2013 г. и др.).