Държавен вестник, бр. 42, 2020 г., стр. 8

СТР.  8	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  42
противоконституционният нормативен акт е 
невалиден от момента на приемането или из­
даването му. Другата възможност е решението 
да действа „ex nunc“, при което нормативният 
акт, обявен за противоконституционен, спира 
да се прилага занапред.
Двете възможности за гарантиране на 
върховенството на Конституцията в случай 
на нарушаването є от нормативен правен акт 
са проекция на двете страни на принципа 
на правовата държава. Действие напред във 
времето на решението за противоконституци­
онност (ex nunc) е проекция във времето на 
разбирането за правната сигурност (правова 
държава във формален смисъл), докато обрат­
ното действие (ex tunc) доближава по-плътно 
правните последици на такова решение до 
повелята за правна справедливост (правова 
държава в материален смисъл).
На практика при уреждане на въпроса за 
темпоралния ефект на решенията, с които 
се обявява противоконституционност на 
нормативен правен акт, конституционният 
законодател е изправен пред конкуренция 
между двете основни вътрешноприсъщи из­
мерения на правовата държава. Такава въз­
можна конкуренция не е чужда на принципа 
на правовата държава, а задача на консти­
туционния законодател е да я разреши чрез 
конституционната уредба.
Българският конституционен законодател 
изпълнява тази си функция, като с разпо­
редбата на чл. 151, ал. 2, изречение трето от 
Основния закон дава предимство на правната 
сигурност. В същото време възприетото пра­
вило за действието занапред на решенията на 
Конституционния съд е смекчено в Закона за 
Конституционен съд, който изисква възник­
налите правни последици от противоконсти­
туционния акт да се уредят от органа, който 
го е постановил (чл. 22, ал. 4 ЗКС). По този 
начин е постигнат баланс между повелята за 
правна сигурност и правната справедливост. 
При контрола за конституционност на не­
нормативни правни актове пред конституци­
онния законодател не стои дилемата за избор 
между „ex tunc“ (правова държава в материален 
смисъл) или „ex nunc“ (правова държава във 
формален смисъл) ефект на решението на 
Конституционния съд за противоконституци­
онност. Върховенството на Конституцията в 
случай на нарушаването є от ненормативен 
правен акт може да се гарантира ефективно 
единствено ако обявеният за противокон­
ституционен акт е невалиден от момента на 
приемането или издаването му. Ето защо в 
тази хипотеза не е налице конкуренция между 
двете измерения на принципа на правовата 
държава, която да налага разрешаването є чрез 
изричен конституционен текст, посветен на 
темпоралния ефект от решенията на Консти­
туционния съд за противоконституционност. 
Обратното разбиране води до извода, че в тези 
случаи решенията на Конституционния съд са 
лишени от правни последици в съответствие 
с целта – да бъде гарантирано върховенството 
на Конституцията.
В заключение, съдът счита, че за да се 
осъществи предназначението на контрола за 
конституционност, институционализиран в 
производството пред Конституционния съд 
по чл. 149, ал. 1, т. 2 от Конституцията – да 
осигури върховенството на Конституцията, 
ненормативните правни актове – закони във 
формален смисъл, решения на Народното съ­
брание и укази на президента – които са обя­
вени за противоконституционни, са невалидни 
от момента на приемането или издаването им. 
За такива актове, приети преди Конституцията 
от 1991 г., невалидност настъпва от момента 
на влизане в сила на Конституцията. 
Действието назад във времето на решени­
ята на Конституционния съд за обявяване на 
противоконституционност поставя въпроса 
за съхраняване на правната сигурност като 
конституционнозначима ценност.
В този случай решението на Конституци­
онния съд не застрашава правната сигурност, 
защото има действие само по отношение на 
преките последици на обявения за противо­
конституционен ненормативен правен акт 
и не засяга останалите правни последици, 
настъпили след приемането му, които про­
изтичат от други закони. Последните не са 
правни последици на обявения за противо­
конституционен ненормативен правен акт и 
поради това не се обхващат от действието 
назад във времето на решението за проти­
воконституционност. 
Обявената „ex tunc“ противоконституци­
онност на ненормативен акт би могла да 
постави редица въпроси, чието разрешаване 
е от компетентността на органа, постановил 
акта. До уреждането им при наличие на правен 
спор тези въпроси се решават от съдилища­
та съобразно Конституцията, принципите и 
правилата на съответното отраслово право.
2. Относно действието на решението на 
Конституционния съд, с което се обявява про­
тивоконституционност на закон, по отношение 
на заварени правоотношения и правоотношения, 
предмет на висящи съдебни производства, с 
оглед разпоредбата на чл. 151, ал. 2, изр. трето 
от Конституцията
Трудността да се намери отговор на въпроса 
за ефекта на решенията на Конституционния 
съд в разглеждания случай е основана на 
напрежението, пораждано от задачата, ко­
ято се възлага на всяка, включително и на 
конституционната юрисдикция – да постигне 
едновременно целта да гарантира правна си­
гурност и справедливост в правото, присъщи 
на юрисдикционната функция. 
Както вече беше посочено, с разпоредбата 
на чл. 151, ал. 2, изр. трето от Конституцията 
конституционният законодател е възприел