Държавен вестник, бр. 20, 2016 г., стр. 46

СТР.  46	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  20
съд по т.д. № 4/2009 г. има правен интерес 
от оспорването, поради което е допустима, 
като по отношение на нейната допустимост 
съдът се е произнесъл и с определение № 1371 
от 9.02.2015 г. по адм.д. № 973/2015 г. по 
описа на съда.
Разгледана по същество, жалбата е ос-
нователна.
Предмет на оспорване са разпоредбите на 
чл. 12а и чл. 14, ал. 3 от Наредба № Iз-1201 от 
1.06.2010 г. за реда за временно настаняване 
на чужденци, за организацията и дейността 
на специалните домове за временно наста-
няване на чужденци, издадена от министъра 
на вътрешните работи (обн., ДВ, бр. 45 от 
2010 г.; изм. и доп., бр. 11 от 2012 г. и бр. 57 
от 2012 г.), която е подзаконов нормативен 
акт по смисъла на чл. 7, ал. 2 ЗНА и попада 
в дефиницията на чл. 75, ал. 1 АПК.
С разпоредбата на чл. 44, ал. 11 от За-
кона за чужденците в Република България 
законодателят е делегирал правомощие на 
министъра на вътрешните работи да издаде 
наредба за реда за настаняване и организация 
на дейността в СДВНЧ. Горното обосновава 
извод, че министърът на вътрешните рабо-
ти е имал материалната компетентност по 
смисъла на чл. 76, ал. 1, предл. 2 АПК да 
издаде оспорения акт. Оспорените текстове 
на подзаконовия нормативен акт са изда-
дени от компетентен орган, при изрично 
предвидена законова делегация, в рамките 
на материалната му компетентност и в пред-
писаната писмена форма и е обнародван в 
„Държавен вестник“. Видно от представени-
те по преписката доказателства са спазени 
всички изисквания на чл. 77 АПК и чл. 26, 
ал. 2 и чл. 28, ал. 1 от Закона за норматив-
ните актове.
Атакуваните разпоредби от наредбата 
обаче не съответстват на законовите разпо-
редби на Закона за чужденците в Република 
България (ЗЧРБ) и Конституцията на Репу-
блика България.
С оспорената разпоредба на чл. 12а от 
наредбата са уредени правомощията на 
длъжностните лица от временните домове 
за настаняване на чужденци да извършват 
спрямо настанените в СДВНЧ чужденци 
обиск. Съгласно чл. 44, ал. 11 ЗЧРБ редът 
за временното настаняване на чужденци, 
включително на малолетни и непълнолетни, 
в специалните домове, както и организаци-
ята и дейността им, се определя с наредба 
на министъра на вътрешните работи. Тъй 
като правомощието за извършване на обиск 
не касае нито реда за настаняване, нито 
организацията на дейността на тези домове, 
основателно е възражението в жалбата, че 
този текст от наредбата не кореспондира с 
този в закона. Нещо повече, правомощието 
за извършване на обиск на настанените лица 
е намерило първичната си уредба именно 
в наредбата, без ЗЧРБ да го е предвидил 
като мярка. Доколкото правомощието за 
извършване на обиск пряко засяга основни 
права на човека, налице е и противоречие с 
чл. 30, ал. 2 от Конституцията на Република 
България, съгласно който всяко лице може 
да бъде подлагано на обиск само при усло-
вията и по ред, определени със закон. В този 
смисъл наредбата излиза и извън кръга на 
въпроси, за които издателят на подзаконовия 
нормативен акт е бил овластен да го издаде.
Законът е нормативен акт от по-висока 
степен. Наредбата не може да съдържа раз-
поредби, които противоречат на нормативен 
акт от по-висок ранг, тъй като съгласно 
императивното изискване на чл. 15, ал. 1 от 
Закона за нормативните актове нормативният 
акт следва да съответства на Конституцията 
на Република България и на другите норма-
тивни актове от по-висока степен.
Неоснователен е доводът на ответника 
относно приложимостта в настоящия случай 
на разпоредбите на чл. 80, ал. 1 от Закона 
за Министерството на вътрешните работи. 
Съгласно тази разпоредба полицейските орга-
ни извършват обиск на лице, задържано при 
условията на чл. 72, ал. 1 от същия закон, а 
именно: лице, при което съществуват данни, 
че носи опасни или забранени предмети; 
заварено на място, където е извършено 
престъпление или нарушение на обществе-
ния ред, когато има достатъчно данни, че у 
него се намират вещи, които са свързани с 
престъплението или нарушението; за което 
има сигнал в ШИС за извършване на спе-
цифичен контрол. Касае се за правомощия 
на органите на МВР за извършване на обиск 
при точно уредени от законодателя хипотези 
и при лица, за които е налице съмнение за 
извършено нарушение или престъпление. 
Настаняването на чужденци в СДВНЧ има за 
цел да организира принудителното отвеждане 
на чужденеца до границата или експулсира-
нето му и няма наказателен характер, нито 
пък се прилага за извършено от чужденеца 
нарушение, респ. престъпление, поради ко-
ето тези текстове от ЗМР са неприложими 
към реда за настаняване и организацията 
при настаняването на чужденци в съответ-
ните домове. Отделно от това в Закона за 
Министерството на вътрешните работи не 
е предвидена възможността тези законови 
норми да бъдат доразвити с подзаконов нор-
мативен акт. Възраженията на ответника не 
обосновават извод, различен от изведения, а 
именно, че обжалваният подзаконов норма-
тивен акт в оспорената част противоречи на