Държавен вестник, бр. 80, 2006 г., стр. 6

С Т Р .  6
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  80
1. отнемане на правото на пребиваване в
Република България;
2. експулсиране;
3. забрана за влизане в Република България.
(2) Налагането на мярката се основава един-
ствено на личното поведение на лицето и се
определя в зависимост от степента, в която то
застрашава националната сигурност, общест-
вения ред или общественото здраве.
(3) При налагането на мярката се вземат
предвид продължителността на пребиваване в
Република България, възрастта, здравословно-
то състояние, икономическото и семейното
положение, социалната и културната интегра-
ция и степента на връзка със страната по про-
изход на лицето, на което се налага.
Чл. 24. Отнемане на правото на пребиваване
в Република България се налага на гражданин
на Европейския съюз или на член на семейст-
вото му, когато:
1. са отпаднали основанията за пребиваване
по чл. 8;
2. се установи, че за получаване на правото
на пребиваване е представил неверни данни;
3. лицето отсъства от Република България за
срок по-дълъг от две последователни години;
4. лицето страда от заболявания с епидеми-
чен потенциал, определени от Световната здрав-
на организация.
Чл. 25. (1) Експулсиране се налага на граж-
данин на Европейския съюз или на член на се-
мейството му, когато присъствието му в Репуб-
лика България създава реална заплаха за наци-
оналната сигурност или за обществения ред.
(2) Експулсиране се налага на гражданин на
Европейския съюз, който пребивава в Републи-
ка България през последните десет години, само
в изключителни случаи, свързани с национал-
ната сигурност, а на ненавършило пълнолетие
лице—когато това е в негов интерес.
(3) При експулсиране на лицето му се отне-
ма и правото на пребиваване в Република Бъл-
гария и му се налага забрана за влизане в Репуб-
лика България.
(4) Когато заповедта за експулсиране не е
изпълнена повече от две години след влизането
є в сила, органът, който я е издал, проверява
дали все още са налице фактическите основа-
ния за издаването є. Ако фактическите основа-
ния са отпаднали, заповедта се отменя.
(5) Гражданин на Европейския съюз или член
на семейството му, на който е наложено екс-
пулсиране, не се експулсира в държава, в която
животът и свободата му са застрашени и е изло-
жен на опасност от преследване, изтезание или
нечовешко или унизително отношение.
Чл. 26. (1) Забрана за влизане в Република
България се налага на гражданин на Европейс-
кия съюз или на член на семейството му, който
с действията си създава реална заплаха за наци-
оналната сигурност или за който има данни, че
извършва действия против националната сигур-
ност или обществения ред.
(2) Забраната за влизане в Република Бълга-
рия е за срок до десет години.
(3) Едновременно със забраната за влизане
може да се отнеме и правото на пребиваване.
Чл. 27. (1) Принудителната административ-
на мярка се налага със заповед на директора на
Национална служба “Сигурност”, директора на
Национална служба “Полиция” или на упълно-
мощени от тях длъжностни лица, която се изп-
раща на Държавната агенция за бежанците.
(2) В заповедта се посочват срокът за оспор-
ването є, компетентният административен съд
и срокът за доброволно напускане на Републи-
ка България.
(3) Срокът за доброволно напускане не може
да бъде по-кратък от един месец, освен ако
лицето продължава да застрашава национал-
ната сигурност, обществения ред или общест-
веното здраве.
Чл. 28. (1) Заповедта за налагане на прину-
дителна административна мярка се оспорва по
реда на Административнопроцесуалния кодекс.
(2) Жалбата срещу заповед за налагане на
принудителна административна мярка спира из-
пълнението є, освен когато заповедта е издадена
на основание, свързано с националната сигурност.
Чл. 29. Заповедта за налагане на принуди-
телна административна мярка се изпълнява след
влизането є в сила от органите на дирекция
“Миграция” или от органите на Главна дирек-
ция “Гранична полиция”.
Чл. 30. (1) Лицето, на което е наложена при-
нудителна административна мярка на основа-
ние, свързано с националната сигурност, може
да подаде молба за отмяна на мярката след
изтичане на три години от влизането в сила на
заповедта за налагането є.
(2) Органът, издал заповедта, се произнася
по молбата в срок не по-дълъг от шест месеца
от получаването є.
Г л а в а  п е т а
АДМИНИСТРАТИВНОНАКАЗАТЕЛНИ
РАЗПОРЕДБИ
Чл. 31. Наказва се с глоба от 50 до 300 лв.
лице, което:
1. използва чужд документ за самоличност,
паспорт, удостоверение за пребиваване или
карта за пребиваване, ако деянието не със-
тавлява престъпление и не подлежи на по-
тежко наказание;
2. отнеме, укрие или унищожи документ за
самоличност, паспорт, удостоверение за преби-
ваване или карта за пребиваване на друго лице,
ако деянието не съставлява престъпление и не
подлежи на по-тежко наказание;
3. не представи документ за самоличност,
паспорт, удостоверение за пребиваване или
карта за пребиваване при поискване от компе-
тентните органи.
Чл. 32. Наказва се с глоба от 20 до 150 лв.
лице, което:
1. попречи на орган на власт да извърши
проверка за установяване на самоличността му;
2. обяви неверни данни при подаване на за-
явление за издаване на документи по този за-
кон, ако деянието не съставлява престъпление
и не подлежи на по-тежко наказание.