Държавен вестник, бр. 38, 2009 г., стр. 11

Б Р О Й  38
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  11
ват широкото убеждение, че парламентът е
фасада, зад която се крие господството на пар-
тиите и техните икономически интереси. При
такова неадекватно функциониране на полити-
ческата система в държавите с разделение на
властите расте стремежът на правителствата
да заменят закона с административни актове (в
случая с министерско постановление).  За това
в днешно време, когато законодателната и пред-
ставителната роля на парламента намалява пред
очите на всички, все повече и повече се насто-
ява за сдържане и  контрол по отношение на
изпълнителната власт.
На закона за годишния бюджет Конститу-
цията отделя особено място и това не е случай-
но. На  парламента наред с общото му правомо-
щие да приема, изменя и допълва  законите,
посочено  в т. 1 на чл. 84, в т. 2 на същата раз-
поредба, наново е отделено специално място—
да приема държавния бюджет за текущата го-
дина и  отчета за изпълнението му.
 В парламента  болшинството от народните
представители принадлежат на управляващата
партия или коалиция. Той е проводник на пар-
тийната дисциплина, тъй като главната му за-
дача е да поддържа правителството. Трудно е
при такава ситуация което и да е начинание на
правителството да претърпи неудача, когато
предприема законодателна инициатива. В та-
къв  парламент  критическата  работа на опози-
цията е безсилна.
Защо въпреки това е била необходима раз-
поредбата на чл. 18 ЗДБ за 2009 г., която да
предвижда Министерският съвет сам  да  вър-
ши промени  в закона за годишния бюджет?
Просто за да се избегне гласността  и публич-
ността. При постановяването на министерско
постановление дебатът не може да бъде чут. За
това няма  желание, защото да се актуализира
бюджетът  от парламента значи косвено да се
отправи упрек към МС,  който единствено може
да внесе  проект за приемането му и който е
действал неадекватно  при съставянето му и
прилагането му. Друго ще е положението, при
което парламентът трябва да публикува закон,
с който  да променя рамката на бюджета.
 Наистина в кризисна ситуация се налага  да
има възможност за специално реагиране, но
само ако има произтичащо от Конституцията
право на указаното законодателство, което в
нашия основен закон липсва.
 Не трябва да се забравя, че хипотезата на
чл. 18 ЗБ за 2009 г. съдържа понятия с отворен
строеж—“предпоставки, водещи до съществе-
но  забавяне темповете на икономиката”, “зна-
чително отклонение на дефицита неизпълне-
ние на приходите”. Така че разпоредбата не само
не определя рамките на правомощията на Ми-
нистерския съвет, който по Конституция има
само законодателна инициатива, а му дава въз-
можност, как да актуализира бюджета, т.е. да
промени  приет вече закон. Това обстоятелство
неминуемо ще има за последица промяната на
бюджетната квалификация: кой ще бъде още-
тен или кой да бъде поощрен, кога да стане
това—преди или след изборите, и т.н. Получава
се ситуация, която не може да бъде търпяна от
гледище на конституционализма—изпълнител-
ната власт  да действа по свое собствено усмот-
рение, като се позовава на даденото є правомо-
щие.  Отговорност няма да носи и законодате-
лят—той ще се позовава на факта, че  е дал на
изпълнителната власт конституционно право-
мощие да променя бюджета.
В заключение: настоящето решение  не само
е несмислено, но и опасно—не представлява
нищо друго освен непопълнена полица, която
не само днешното, но и всяко следващо прави-
телство да може до попълва   безпрепятствено
по  своя преценка.
Председател: Р. Янков
Васил Гоцев и Владислав Славов
Подписахме  решението с особено мнение
по следните съображения:
Разпоредбата на чл. 18, ал. 2, т. 1 от Закона
за държавния бюджет на Република България
за 2009 г. (ЗДБРБ 2009) е противоконституци-
онна. Тя предоставя в правомощията на Ми-
нистерски съвет прерогативи, които според
чл. 84, т. 2 от  Конституцията са в изключител-
на компетентност  на Народното събрание.  Съг-
ласно чл. 18, ал. 2 ЗДБРБ 2009 утвърденото бю-
джетно салдо може да се намали в случаите по
ал. 1 до размера на неизпълнението на прихо-
дите по държавния бюджет. Това може да стане
при посочени в разпоредбата финансови пока-
затели и условия. Съпоставката на двете али-
неи показва, че съгласно ал. 2, т. 1, че нелихве-
ните разходи и  трансферът по чл. 1, ал. 2 могат
да се намалят и под  определения размер от
90 %. Не се сочи дори до какво могат да бъдат
намалени. Наистина законовият текст на чл. 18,
ал. 2, т. 1  не казва, че  намалението на процента
и преценката, дали са налице условията, при
които е допустимо, се прави от  Министерския
съвет. Но тълкуването на разпоредбата, като се
съпостави с ал. 3 на чл. 18, макар тя да не е в
обхват на искането, не оставя никакво разумно
съмнение, че законодателят е предоставил това
на него. Другояче и не би могло да бъде. Да се
мисли, че чл. 18, ал. 2, т. 2 има предвид,  че На-
родното събрание може да извърши  намаление
на бюджетното салдо, означава, че законодате-
лят е предвидил в законова норма нещо, което
съгласно Конституцията именно Народното
събрание  и без да има оправомощаване  със
закон, прави. Извън съмнение е, че и без чл. 18,
ал. 2, т. 1 Народното събрание може  винаги по
предложение на Министерския съвет да актуа-
лизира държавния бюджет. Алинея 2, т. 1 на
чл. 18 ЗДБРБ 2009 е функционално свързана с