Държавен вестник, бр. 62, 2003 г., стр. 9

Б Р О Й  62
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  9
Предвидените със закона оспорени такси
не са нещо ново. Подобни такси са събирани
и по силата на действащите преди влизането
в сила на ЗКФН тарифи, приемани от Минис-
терския съвет (например Тарифата за такси-
те, събирани от Агенцията за застраховате-
лен надзор—чл. 27, за упражняването на те-
кущ надзор; или Тарифа за таксите, събирани
на основание т. 12 от раздел III от Държавна-
та комисия по ценни книжа за упражняване
на общ контрол и др.). Тяхната конституци-
онносъобразност не е била оспорвана. Тази
приемственост на нормативната уредба на ма-
терията сочи за липса на затруднения в пла-
щане на таксите или на други слабости от
прилагането є до влизането в сила на ЗКФН
и същевременно за доказана ефективност и
безконфликтност—резултат и на това, че се
касае за средства, които подпомагат държав-
ния бюджет. За това допълнително спомага и
вече регламентираното със закон определяне
на таксите.
В заключение по този раздел I от решени-
ето Конституционният съд намира за необхо-
димо изрично да подчертае, че с приетите за
непротиворечащи на основния закон разпо-
редби, изключващи обжалването на някои ин-
дивидуални административни актове пред
ВАС, не се надхвърля границата на ограничи-
телното прилагане на изключението по
чл. 120, ал. 2 in fine от Конституцията от об-
щото правило за обжалване на всички адми-
нистративни актове. В случая законодателят
не е тълкувал и приложил разширително пред-
виденото от Конституцията изключение, по-
ради което и не е злоупотребил с това си пра-
вомощие. С атакуваните за противоконститу-
ционност разпоредби са изключени от съдеб-
но обжалване само няколко от множеството
административни актове, издавани по ЗКФН
и отделните закони, регламентиращи дейнос-
тите, върху които се упражнява финансовият
надзор. Приетата от съда липса на основание
за отмяна, като противоречащи на основния
закон норми, е мотивирана и от конституци-
онната целесъобразност при защитата на об-
ществения интерес и интересите на отделни-
те граждани, предоставили лични парични
средства за управление от финансови инсти-
туции за подсигуряване на своето достойнст-
во и сигурност в бъдеще. По този начин при-
оритетно са защитени конституционни цен-
ности, прогласени още в Преамбюла на Кон-
ституцията. Защитата на тези конституцион-
ни ценности закриля правата и законните
интереси на голямата част от населението, от
които се привличат личните им парични сред-
ства. Действително, в същото време могат да
се засегнат правата и интересите и на един
тесен кръг от лица, които управляват предос-
тавените им чужди пари. Налице е обаче една
очевидна несъизмеримост между правата и ин-
тересите на двете противопоставени групи
лица както по отношение на тяхната числе-
ност, така и по отношение на обществения
интерес. Балансът на интересите налага да се
даде приоритет на правата и законните инте-
реси на многократно по-голямата група лица,
предоставили парите си за управление, които
атакуваните разпоредби защитават, пред пра-
вата и интересите на един тесен кръг от лица,
които управляват чужди пари. Отчитането на
този баланс на права и интереси при защита-
та на констититуционните ценности в случая
ни изправя пред класически случаи на хипо-
тезата на чл. 120, ал. 2 in fine от Конституци-
ята, позволяваща ограничаването на правото
на съдебно обжалване. В този смисъл са и
цитираните вече решения на Конституцион-
ния съд, отнасящи се до банковата дейност и
застраховането. Изложените в тях съображе-
ния относно конституционносъобразността на
идентични норми от други закони са напълно
относими и към разгледаните разпоредби.
Налице са същите достатъчно сериозни и ос-
нователни причини, наложили прилагането от
законодателя на правото за изключване на
съдебния надзор върху отделни категории ад-
министративни актове. Тук е мястото да се
припомни отново изразяваното вече от Кон-
ституционния съд по други поводи станови-
ще, че само при наличието на такива причини
Народното събрание може да приложи това
изключение, за да не се обезсмисли принци-
път на съдебното обжалване.
II. По искането за установяване на несъот-
ветствие с международни договори—чл. 6 от
Европейската конвенция за защита правата
на човека и основните свободи и с чл. 1 от
Допълнителния протокол към нея
Според чл. 6, т. 1 ЕКЗПЧОС всяко лице, при
определянето на неговите граждански права или
при наличието на каквото и да е наказателно
обвинение срещу него, има право на справедли-
во и публично гледане на неговото дело в разу-
мен срок от независим и безпристрастен съд,
създаден в съответствие със закона.
Вносителите обосновават искането си с това,
че правото да се упражнява определена тър-
говска (стопанска) дейност е гражданско пра-
во по смисъла на чл. 6, ал. 1 ЕКЗПЧОС. Под-
държа се, че разпоредбата изисква, в съответ-
ствие с правото за достъп до съд, да бъде оси-
гурено съдебно разглеждане на спора относно
засегнатите граждански права, още повече, че
в случая е било засегнато гарантирано от ци-
тираната конвенция гражданско право—пра-
вото на собственост, третирано в чл. 1 от Пър-
ви протокол към нея.