Държавен вестник, бр. 46, 2003 г., стр. 4

С Т Р .  4
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  46
(3) Срокът по ал. 2 може да бъде продължен
с 30 дни по предложение на местните комисии,
органите на досъдебното производство или съда,
когато лицето е изявило желание за това.
Чл. 10. Приютите за временно настаняване:
1. осигуряват нормални условия за пребива-
ване и лична хигиена;
2. предоставят на настанените лица храна и
медикаменти;
3. обезпечават неотложна медицинска и пси-
хологическа помощ;
4. подпомагат настанените лица за устано-
вяването на контакт с техните близки, както и
със специализираните ведомства и организации.
Чл. 11. (1) Към местните комисии се съз-
дават центрове за закрила и помощ на жерт-
вите на трафика на хора, наричани по-ната-
тък “центровете”.
(2) Центровете:
1. предоставят информация относно адми-
нистративните и съдебните процедури, които
уреждат подпомагането и защитата на жертви-
те на трафика на хора, на разбираем за тях език;
2. осигуряват специализирана психологичес-
ка и медицинска помощ;
3. подпомагат реинтегрирането на жертвата
в семейната и социалната среда.
(3) Средствата за функциониране на центро-
вете се осигуряват от бюджета на Национална-
та комисия.
Чл. 12. (1) Редът за откриване на приютите
по чл. 9, ал. 1 и центровете по чл. 11, организа-
цията на работата им, управлението и контро-
лът се уреждат с правилник, приет от Минис-
терския съвет.
(2) Средствата за функциониране на прию-
тите по чл. 9, ал. 1, т. 1 се осигуряват от бюдже-
та на Националната комисия.
Г л а в а  ч е т в ъ р т а
ПРЕДОТВРАТЯВАНЕ И ПРОТИВОДЕЙСТ-
ВИЕ НА ТРАФИКА НА ХОРА
Чл. 13. Националната комисия организира
и координира дейността на отделните ведомс-
тва и организации по предотвратяване и проти-
водействие на трафика на хора в съответствие
с утвърдената от Министерския съвет нацио-
нална програма по чл. 7, т. 3.
Чл. 14. За осъществяване на дейността по
чл. 13 Националната комисия:
1. предприема и участва в разработването и
провеждането на мерки, насочени към създава-
не на равни социално-икономически възмож-
ности за рисковите групи, които включват:
а) създаване на условия за интегриране в
пазара на труда на лицата от рискови райони и
рискови групи;
б) програми за микрокредитиране;
в) програми за стимулиране на работодате-
лите, които наемат на работа лица от рискови
групи;
2. осигурява информираност на обществото за:
а) рисковите ситуации, при които граждани-
те могат да станат обект на трафика на хора;
б) защитата, която държавата и специализи-
раните организации осигуряват на жертвите на
трафика на хора;
в) наказателните и административните мер-
ки, които държавата предприема за борба с
трафика на хора;
3. предприема и участва в разработването и
прилагането на:
а) общообразователни програми в училища-
та за родители и ученици;
б) общообразователни програми за безработ-
ни и малограмотни граждани;
в) образователни програми сред рисковите
групи и в рискови региони;
г) образователни програми за жертви на
трафика на хора.
Г л а в а  п е т а
ЗАКРИЛА И ПОМОЩ НА ЖЕРТВИТЕ
НА ТРАФИКА НА ХОРА
Чл. 15. Държавните органи, комисиите, цен-
тровете и приютите в рамките на своята компе-
тентност са длъжни да оказват закрила и помощ
на лицата, които са жертва на трафика на хора.
Чл. 16. Дипломатическите и консулските
представителства на Република България в чуж-
бина оказват помощ и съдействие на българс-
ките граждани, жертви на трафика на хора, за
завръщането им в страната.
Чл. 17. Консулските служби при посолствата
на Република България в чужбина, съвместно с
органите на Министерството на вътрешните ра-
боти, съдействат за бързото и своевременно из-
даване на документи за самоличност на българ-
ски граждани, станали жертва на трафика на хора.
Чл. 18. (1) Дипломатическите и консулски-
те представителства на Република България
разпространяват до заинтересуваните лица и
рискови групи информационни материали за
правата на жертвите на трафика на хора.
(2) Дипломатическите и консулските пред-
ставителства на Република България предоста-
вят информация на органите на съответната
чужда държава за българското законодателст-
во в областта на борбата с трафика на хора.
Чл. 19. Обменът на информация и сътрудни-
чеството с компетентните органи на други дър-
жави и международните организации се извър-
шват в съответствие с действащото законода-
телство и международните договори, по които
Република България е страна.
Чл. 20. На жертвите на трафика на хора се
осигуряват анонимност и защита на данните за
самоличност.
Чл. 21. При постъпване на информация за
дете—жертва на трафика на хора, органите по
чл. 2 са длъжни незабавно да уведомят Държав-
ната агенция за закрила на детето, която пред-
приема съответните мерки по Закона за закри-
ла на детето.