Държавен вестник, бр. 105, 2013 г., стр. 4

СТР.  4	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  105
Асоциацията на българските черноморски 
общини дава обобщено писмено становище, 
като посочва, че само Община Бургас счита 
за неоснователно искането на президента. Тя 
намира, че твърдяната противоконституци-
онност на чл. 17, ал. 2 ЗУЧК е мотивирана 
с несъвършенство в законовата материя, а 
именно ЗНИ, регулираща сертифицирането 
на инвестициите, без да е поискано обявяване 
на конкретните текстове от този закон за про-
тивоконституционни, както и необходимостта 
от изработването на защитни механизми. Това 
не означава противоконституционност, а со-
чените непълноти в правната уредба могат да 
са основания за приемането на допълнителни 
правила. Намира, че разпоредбата е насочена 
едностранно към инвестициите, без да се държи 
сметка за конституционните ценности в чл. 15, 
чл. 18, ал. 6, чл. 19, ал. 2 от Конституцията. В 
правомощията на парламентарния законодател 
е да въведе специфични особености в правния 
режим. Решението за имотите, попадащи в зо-
ните „А“ и „Б“ на Черноморското крайбрежие, 
само отчита характерните особености на тери-
торията и икономическото развитие на черно-
морския регион, в т. ч. развитието на туризма 
и транспорта. Намира, че новият чл. 17а, ал. 1, 
т. 2 ЗУЧК гарантира възпроизводство и опазва-
не на околната среда и природните богатства. 
Дюните са публична държавна собственост. 
Съпоставяйки вида собственост с общите 
принципи, регламентиращи строителство в 
чужди поземлени имоти по реда на Закона за 
устройство на територията, Закона за водите 
(ЗВ), Закона за защитените територии (ЗЗТ) и 
други приложими закони, ясно е, че не може 
да се осъществява инвеститорска дейност от 
субектите на стопанска дейност в такива дър-
жавни имоти – публична собственост, ако не 
бъдат изрично упълномощени от Министерския 
съвет. Новият чл. 17а, т. 2 създава само една 
възможност за преценка на национално ниво. 
Министърът на околната среда и водите 
приема искането за противоконституционност 
на чл. 17, ал. 2, т. 6 ЗУЧК като обосновано и 
правилно. В ЗНИ, който насърчава инвестиции 
в дълготрайни материални и нематериални 
активи и създаването на нови работни места, 
няма съществени критерии, свързани с опаз-
ването на околната среда и общозначимата 
полза от такива обекти. Разпоредбата не е 
съотносима на обществената значимост спрямо 
останалите обекти в разпоредбата на ал. 2, 
чл. 17 ЗЧК. По силата на изключението при 
липсата на актуален ОУП, за който е извършена 
екологична оценка и оценка за съвместимост, 
при одобрен ПУП ще могат да се реализират 
обекти, включително и в частен интерес, което 
на практика ще доведе решението на отделни 
случаи да се делегира на местно ниво без за-
щитни механизми. Изключенията по чл. 17а, 
ал. 1, т. 2 ЗУЧК следва да се допускат само в 
случай на обекти от висока значимост и при 
липса на алтернатива, което ограничение не 
е видно от текста на закона.
Сдружение за дива природа „Балкани“ в 
своето становище споделя доводите на вно-
сителя на искането. Излага съображения, че 
въведеното изключение от общото правило е 
толкова широко, че принципното изискване на 
ал. 1 на чл. 17 се обезсмисля. Доколкото целта 
на това изискване е прилагането на чл. 15, 
20 и 21 от Конституцията, несъразмерното 
ограничаване на приложното му поле е про-
тивоконституционно. Налице е нарушаване на 
чл. 15, установяващ принципа на устойчивото 
развитие. Той задължава с оглед на консти-
туционните ценности и права по чл. 17, ал. 1 
ЗУЧК да се приемат както ПУП, така и ОУП 
от органите на изпълнителната и местната власт 
и това е правната рамка за реализиране на 
прякото прилагане на чл. 15 от Конституцията. 
Всяко изключение от общия режим по ЗУЧК 
неизбежно ограничава прилагането на чл. 15 
от Конституцията. Изключенията трябва да са 
във възможно по-тесни рамки, доколкото са 
обосновани от други конституционни права и 
принципи. Бланкетни норми са недопустими. 
Целта е да се намери баланс, а атакуваната 
разпоредба позволява на всеки инвеститор 
да използва сертификационния режим по 
ЗНИ, за да заобиколи изискването на ЗУЧК и 
чл. 15 от Конституцията. Има противоречие с 
чл. 20 от Конституцията, защото държавните 
органи са задължени да създават условия за 
балансирано развитие на отделните райони в 
страната. Предвидена е йерархия от планове 
и схеми с различна степен на конкретност и 
обхват. Член 17 цели да предотврати „застро-
яването на парче“. Като допуска промяна на 
предназначението на земите без ОУП, атаку-
ваната разпоредба поставя съответния орган 
в невъзможност да изпълни императивната 
разпоредба на чл. 20 от Конституцията. Вижда 
се противоречие с чл. 21 от Конституцията, 
тъй като промяната в преназначението става 
в закрито производство, което протича меж-
ду инвеститора и компетентния „най-често 
местния орган“, без да се следва процедурата 
на ОУП и промяната на предназначението 
на земеделската земя и горите при наистина 
доказана нужда. Относно § 15, с който се 
създава чл. 17а ЗУЧК, единственото законо-
во условие за всички случаи е наличието на 
ПУП. Увреждането на природата противоречи 
на чл. 15 от Конституцията и затова следва 
да се допуска само в изключителни случаи, 
като конституционният баланс може да бъде 
намерен само при спазване на процесуалните 
и материалните гаранции в процедурата за 
приемане на ОУП. Атакуваната разпоредба, 
допускаща широко изключение от общата 
забрана по ал. 1 на чл. 17 ЗУЧК, обезсмисля 
забраната и противоречи на чл. 15 от Консти-
туцията, в приложение на който тя е приета. 
На практика според становището забраната по