Държавен вестник, бр. 15, 2024 г., стр. 30

СТР.  30	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  15
ефективно именно ако е съсредоточено към 
най-важните въпроси, по които е необходима 
висока степен на съгласие и произтичащите 
от него демократична легитимност и стабил-
ност на взетото решение.
Прякото участие на гражданите в управ- 
лението е един от основните начини за на-
маляване на недоверието към политическото 
и за осигуряване на подкрепа и повишаване 
на тяхната отговорност за приеманите управ- 
ленски решения9. Убедено смятам, че значи-
телното ограничаване на кръга на въпросите, 
които може да бъдат решавани с референдум, 
и още повече на възможностите определен 
брой граждани да предизвикат провеждането 
на референдум по такъв въпрос, има силно 
негативно влияние не само върху доверието 
на обществото към политическия процес, но 
и за авторитета на държавното управление и 
по-общо за осъществяването на държавната 
власт в цялост.
В този смисъл смятам, че според чл. 1 
от нейния Основен закон Република Бълга-
рия може да се разглежда като република с 
парламентарно управление в условията на 
пряка и представителна демокрация. Между 
разпоредбите на първата и втората алинея 
на чл. 1 не може и не бива да се прокарва 
разграничение, още по-малко противопос-
тавяне. Възможността за пряко осъществя-
ване на държавната власт не противоречи 
на представителното осъществяване чрез 
парламентарното управление. 
6. Имам резерви към разбирането, че 
„пряко осъществяване на държавната власт 
от суверена“ се осъществява и чрез „избо-
ри“: изборите (когато са демократични) са 
9 Видно от стенограмата от заседанието на НС, 
в което е приет ЗПУГ, народните представители 
изразяват ясно разбиране в същия смисъл: 
„…Такъв закон е едно от основните средства 
за повишаване на доверието в политиката и от-
говорността на гражданите. Той е и условие за 
контрол в условията на свободен мандат, с който 
ние разполагаме. Защото никой от депутатите не 
може да бъде отзован, но народните представители 
трябва да знаят, че техните решения могат да бъдат 
проверявани от гражданите. Това именно е начин 
те да се придържат към заявената от тях политика.
Ние си даваме сметка, че референдумите по-
тенциално са едно много силно средство в ръцете 
на опозицията и за всяка една управляваща партия 
или коалиция е много трудно да се заеме с реша-
ването на този въпрос. Защото в редица случаи, 
световната практика го показва, референдумът е 
начин обществото да реагира по определени реше-
ния на управляващите, с които то не е съгласно.
Мисля, че също не трябва да подценяваме ролята 
на референдума и за това управляващите и които 
и да са политически сили да направят обществено 
значими въпросите, с които се занимават, и да 
затвърдят своите решения чрез най-представи-
телната форма на тяхното пряко потвърждаване 
от гражданите.“
механизъм именно за представително осъ-
ществяване на държавната власт – като „една 
от двете основни форми на осъществяване 
на държавната власт с равностоен консти-
туционен ранг“ (по израза в настоящото 
решение на КС).
Посочените дотук разпоредби от ЗПУГ 
разглеждам именно като приложение на 
разпоредбата на чл. 1, ал. 2, изр. второ от 
Конституцията и което е по-съществено, ясно 
изражение на разбирането на законодателя за 
нейния дух и нейните принципи. Към други 
разпоредби от ЗПУГ обаче имам резерви, 
които излагам нататък.
В обобщение изразявам виждане, че беше не-
обходимо мотивите на настоящото решение на 
КС да съдържат недвусмислено потвърждаване 
на въплътеното в Конституцията разбиране 
за народния суверенитет и за ролята на ре-
ферендума като една от основните форми за 
неговото демократично осъществяване.
ІV. Относно правомощията на Народното 
събрание по отношение на внесено пред-
ложение за произвеждане на национален 
референдум
Конституцията предоставя право да участ-
ват в допитвания до народа на българските 
граждани (които са навършили 18 години, не 
са поставени под запрещение и не изтърпя-
ват наказание лишаване от свобода – чл. 42, 
ал. 1). Народното събрание е компетентно да 
определя със закон организацията и реда за 
произвеждане на референдуми (чл. 42, ал. 2)10 
и е изпълнило това свое конституционно за-
дължение с приемането на действащия ЗПУГ. 
За уплътняване на регулативния потенциал 
на чл. 1, ал. 2, изр. второ от КРБ и в изпъл-
нение на предвиденото в чл. 42, ал. 2 от КРБ 
конституционно задължение законодателят е 
приел закон, който необходимо урежда реда за 
осъществяването на това основно право на су-
верена11. Решения за произвеждане на нацио-
нален референдум е компетентно да прие-
ма единствено Народното събрание (чл. 84, 
т. 4). Неговата компетентност обаче според 
мен е рамкирана от разпоредбата на чл. 10, 
ал. 2 от ЗПУГ, която въплъщава заложения 
в чл. 1, ал. 2 от КРБ принцип на народния 
суверенитет.
10 Оставям настрана въпроса имат ли правно 
значение и какво различията в употребените в 
Конституцията изрази („допитвания до народа“ в 
ал. 1 и „референдуми“ в ал. 2) и разликите между 
изчерпателно предвидените в ЗПУГ „форми за 
пряко участие“ (на гражданите, при това „при“ 
осъществяване на държавната, а и на „местната“ 
власт)…
11 Намирам за спорно доколко изобщо може да се 
говори за конституционно допустимо определяне 
в закон на „условия“ за осъществяването на на-
родния суверенитет.