Държавен вестник, бр. 97, 2025 г., стр. 38

СТР.  38	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  97
помощ не може да получи „одобрението“ на 
Министерския съвет за създаване (чл. 37а, ал. 1 
ЗЛЗ), както и разрешението на министъра на 
здравеопазването за извършване на дейността 
(чл. 46, ал. 1 ЗЛЗ). 
Критерии за достъпност и качество на 
медицинската помощ законодателят изрично 
е дефинирал в чл. 59в ЗЗО и в тях не е вклю­
чено изискване за заплащане на не по-малко 
благоприятен размер на основното трудово 
възнаграждение в съответствие с приетото в 
колективния трудов договор в сектор „Здра­
веопазване“ основно трудово възнаграждение.
По изложеното намирам разпоредбата на 
чл. 55, ал. 2, т. 3б ЗЗО за противоконститу­
ционна, тъй като е в противоречие с други 
законови разпоредби и поради това не е год­
на да регулира обществените отношения. 
В практиката си Конституционният съд прие­
ма, че самó по себе си противоречието между 
разпоредбите на един закон нарушава принципа 
на правовата държава (Решение № 9 от 1994 г. 
по к.д. № 11/1994 г.; Решение № 5 от 2000 г. 
по к.д. № 4/2000 г.; Решение № 11 от 2010 г. 
по к.д. № 13/2010 г.; Решение № 8 от 2012 г. 
по к.д. № 16/2011 г.; Решение № 4 от 2021 г. 
по к.д. № 1/2021 г.). Съгласно практиката на 
Конституционния съд „законът трябва да е в 
състояние да ръководи поведението на всеки“, 
в „противен случай възниква рискът сериозно 
да се затрудни правоприлагането и изпълне­
нието на закона“ (Решение № 8 от 2022 г. по 
к.д. № 4/2022 г. и цитираната там практика), 
обстоятелство, което прилагането на разпо­
редбата от нейното приемане досега доказва.
По отношение на разпоредбата на чл. 55, 
ал. 2, т. 3в ЗЗО:
Разпоредбата на чл. 52, ал. 1 от Конституция­
та изрично установява, че условията и редът за 
здравното осигуряване се определят със закон. 
Финансирането чрез приходите на Национална­
та здравноосигурителна каса (което значи и чрез 
задължителните здравноосигурителни вноски) 
на „осигуряването на медицински персонал“ в 
посочените в чл. 55, ал. 2, т. 3в, букви „а“ и „б“ 
ЗЗО лечебни заведения представлява условие за 
управление на набраните средства в бюджета 
на Националната здравноосигурителна каса и 
за тяхното последващо разходване, което не е 
установено в закон съгласно изискванията на 
чл. 52, ал. 2 от Конституцията. 
Фактът, че в закон е установено съдържа­
нието на понятията „труднодостъпен район“ 
и „отдалечен район“ (§ 1, т. 5 и 6 ЗЛЗ) сам 
по себе си не удовлетворява, според мен, 
конституционното изискване за установени в 
закон условията за управление (и разходване) 
на приходите на Националната здравноосигу­
рителна каса. Оспорената разпоредба изисква 
създаване на методика, т.е. на начин на отчи­
тане на значимостта на посочените характе­
ристики на лечебните заведения и определяне 
въз основа на това на размер на плащане за 
посочената цел, което предпоставя определяне 
на условията (субектите, на които се извършва 
това плащане) за разходване на приходите на 
Националната здравноосигурителна каса въз 
основа не на закон, а на подзаконов нормативен 
акт (чл. 4а ЗЗО). Същото е относимо и за ле­
чебните заведения по чл. 45, ал. 2а ЗЗО, защото 
чл. 45, ал. 2а ЗЗО не установява критерии за 
класифициране на приоритетни многопрофилни 
лечебни заведения за болнична помощ, които 
осигуряват достъп до дейностите от пакета, 
гарантиран от бюджета на Националната 
здравноосигурителна каса, а възлага това на 
министъра на здравеопазването с подзаконов 
нормативен акт. Критериите за определяне на 
приоритетно многопрофилно лечебно заведение 
за болнична помощ по смисъла на чл. 45, ал. 2а 
ЗЗО са условие, при което се разходват при­
ходите на Националната здравноосигурителна 
каса и съгласно чл. 52, ал. 1 от Конституцията 
следва, според мен, да бъдат уредени в закон.
Определянето на условията, при които следва 
да бъдат разходвани приходите на Национал­
ната здравноосигурителна каса (което значи и 
задължителните здравноосигурителни вноски), 
в подзаконов нормативен акт, независимо от 
начина на създаване на този акт (чл. 53, ал. 1 
ЗЗО), според мен, е в нарушение на чл. 52, 
ал. 1 от Конституцията. 
По изложеното подписвам решението с 
особено мнение.
Конституционен съдия: 
Соня Янкулова
СТАНОВИЩЕ
на съдия Сашо Пенов 
към Решение № 10 от 2025 г.
по конституционно дело № 32 от 2024 г.
Към решението на Конституционния съд 
излагам допълнителни съображения:
В мотивите на искането се посочва, че 
разпоредбите на чл. 55, ал. 2, т. 3в, букви „а“ 
и „б“ (нова – ДВ, бр. 13 от 2023 г., в сила от 
7.02.2023 г.; изм., бр. 106 от 2023 г., в сила от 
1.01.2024 г.) от Закона за здравното осигуряване 
(ЗЗО) противоречат на чл. 4, ал. 1, чл. 19, ал. 1 
и 3 и чл. 52, ал. 1 и 2 от Конституцията.
Смятам, че разпоредбите не са противокон­
ституционни. При провеждането на здравната 
политика националният законодател е свобо­
ден да установява правила, чрез които да се 
постигат националните стратегически цели в 
интерес на обществото. 
Основният национален рамков стратегичес­
ки акт е Националната програма за развитие 
„БЪЛГАРИЯ 2030“, одобрена с решение в 
Протокол № 67 от 2.12.2020 г. на Министерския 
съвет. В национален приоритет 12 „Здраве и 
спорт“, 12.2.е „Човешки ресурси в системата на 
здравеопазването“ е предвидено един от основ­
ните фокуси на интервенция да бъде насочен 
към създаване на стимули за работа в страната 
с цел преодоляване на наличния териториален 
дисбаланс на медицинските специалисти. На­