Държавен вестник, бр. 102, 2025 г., стр. 19

БРОЙ  102	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  19   
на акт на НС. Или изисква изпълнение само 
от изпълнителната власт? Или дори да е 
самоизпълнимо, каквито са голяма част от 
законовите норми?... Кой и как ще трябва да 
изпълни едно решение от референдум според 
мен не може да предопределя неговия пред­
мет. Затова намирам за непълно посоченото 
в Решение № 3 на КС от 8.02.2024 г. по к.д. 
№ 13/2023 г., че „смисълът на един национален 
референдум е … да обвърже народното пред­
ставителство с предприемане на действия за 
изпълнение на изразената воля на суверена“. 
Както посочих и нагоре, самият Закон (в 
чл. 9, ал. 6, изр. второ) изразява разбирането, 
че е напълно възможно за изпълнението на 
прието с национален референдум решение 
изобщо да не е необходим никакъв последващ 
акт на парламента.
Например това, че някои от мерките по 
присъединяването към единната валута на 
ЕС например са в компетентността на други 
държавни органи (като МС и БНБ), по никакъв 
начин не отрича ролята/компетентността на 
самото НС в рамките на този сложен и в същи­
ната си и нормотворчески процес. Достатъчен 
пример са необходимите за въвеждането на 
единната валута изменения в действащи зако­
ни. Евентуалната необходимост от приемане 
на акт от НС (и/или от друг държавен орган) 
не е от естество да ограничи, още по-малко 
да препятства, правната задължителност на 
прието на референдум решение и в този сми­
съл – на непосредственото осъществяване на 
държавната власт от суверена.
Поради това смятам, че предметът на 
един национален референдум не може да бъде 
ограничаван само до въпроси от компетент­
ността на НС.
Не приемам и разбирането, че въпросите 
от компетентността на Великото народно съб­
рание (ВНС) изначално са извън допустимия 
обхват на национален референдум22. ВНС е 
предвидената в Конституцията форма за осъ­
ществяване от суверена на учредителната власт 
в цялост. Избирателите могат да определят 
свои представители, които да се произнасят по 
всяка (!) разпоредба от Конституцията (и дори 
да приемат „нова Конституция“ – чл. 158 от 
КРБ). Какво обаче ги лишава от легитимност 
пряко да се произнасят по такава разпоредба? 
Очевидно по действащия по силата на ЗПУГ 
ред, ако би бил произведен референдум за 
изменение/отмяна на разпоредба, по която 
компетентно е единствено ВНС, би следвало 
22 Трябва да се отчита, че в първоначалната редакция 
на ЗПУГ съществуваше изрична разпоредба в този 
смисъл, която е отменена (макар и озадачаващо 
чрез преходни разпоредби към ЗИД на Изборния 
кодекс, ДВ, бр. 88 от 2020 г.).
НС да приеме решение за свикване на ВНС, 
за да изпълни волята на суверена. Именно 
поради това всички въпроси от компетентност­
та на ВНС според мен са в компетентността 
на НС да вземе решение за свикване на ВНС 
(по чл. 159, ал. 2 от КРБ) – и поради това в 
компетентността на НС да вземе решение за 
произвеждане на национален референдум (по 
чл. 84, т. 5 от КРБ).
Поради това смятам, че е конституционно 
допустим референдум, решението на който 
изисква НС да приеме проект за изменение на 
Конституцията, който да бъде внесен в свикано 
за тази цел ВНС.
Отделен въпрос е, че последиците от 
евентуално неизпълнение (или частично или 
привидно изпълнение) от НС или след това 
от ВНС на волята на суверена, изразена чрез 
референдум, са само политически, не и правни.
2. Относно обхвата/рамките на компетент­
ността на НС по отношение на международ­
ните договори
Ако приемем, че предмет на референдум 
може да бъде само въпрос от компетентността 
на НС, съществен става въпросът за рамките/
обхвата на тази компетентност. В частност 
по отношение на международните договори 
на страната.
Не приемам, че не е в компетентността 
на НС въпрос, който то не може да реши 
едностранно. В частност за изменение на 
международен договор. Ключово тук според 
мен е абсолютизирането на разбирането за 
едностранна мярка. Несъмнената взаимовръз­
ка между разпоредбите на чл. 85, ал. 1 – 3 от 
КРБ според мен не предполага извод, че ако 
изменение или денонсиране на ратифициран 
от НС международен договор е възможно 
само по посочения в самия договор ред (или 
в съответствие с общопризнатите норми на 
международното право23), то когато този ред 
не предвижда едностранно изменение/денон­
сиране, НС не е компетентно едностранно да 
го измени/денонсира. Затова според мен от 
тези разпоредби на Конституцията не може 
да бъдат изведени „конституционен стандарт“ 
или „граници на конституционно допустимия 
обхват“ на предмета на един национален 
референдум по въпрос, който е уреден в 
международен договор (вкл. „договор, чрез 
който се предоставят правомощия на ЕС“).
В ал. 1 на чл. 85 се изброяват изчерпа­
телно международните договори, за които 
задължително се изисква ратификация от 
НС. В т. 9 логично бяха добавени и всички 
23 Сред които впрочем и правото на всяка суверен­
на държава да се оттегли от (да денонсира) всеки 
международен договор, вкл. едностранно…