Държавен вестник, бр. 101, 2024 г., стр. 5

БРОЙ  101	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  5  
В искането се твърди и че оспорената 
разпоредба не попада в приложното поле на 
правото на Европейския съюз.
 Вносителят излага, че съобразно чл. 30, 
ал. 1 от Конституцията личната неприкосно­
веност е признато на конституционно ниво 
право на личността, което може да бъде огра­
ничавано чрез личен обиск само при условията 
и по реда, определени със закон (чл. 30, ал. 2 
от Конституцията). Навежда аргументи, че 
дължимата от законодателя правна защита 
следва да бъде „поне идентична“ с правната 
защита на „по-малоценните“ конституцион­
но защитени права – неприкосновеност на 
личния живот (чл. 32, ал. 1 от Конституция­
та), неприкосновеност на жилището (чл. 33, 
ал. 1 от Конституцията), неприкосновеност 
на кореспонденцията (чл. 34, ал. 1 от Кон­
ституцията). Според вносителя, след като 
задържането не е основание за ограничаване 
на тези конституционно защитени права, то 
конституционно несъответно е то да бъде 
основание за ограничаване на „по-същест­
веното“ конституционно право на лична 
неприкосновеност, като се предвиди един­
ствено последващ съдебен контрол. Направен 
е извод, че установеният ред за защита по 
чл. 164 НПК при ограничаване на правото 
на лична неприкосновеност не удовлетворява 
конституционния стандарт на разпоредбата 
на чл. 30, ал. 2 от Конституцията.
Конституционният съд, за да се произне­
се по допустимостта на искането, съобрази 
следното:
Искането е направено от субект на ини­
циатива по чл. 150, ал. 2 от Конституция­
та – съд (съдебен състав по конкретно дело), 
и е съобразено с изискуемите от чл. 17, ал. 1 
и 2 ЗКС и чл. 18, ал. 1 и 2 от Правилника 
за организацията на дейността на Конститу­
ционния съд (ПОДКС) форма и реквизити.
Предмет на искането е установяване на 
противоконституционност на разпоредба от 
действащ закон – чл. 164, ал. 1, т. 1 НПК, 
което е правомощие на Конституционния 
съд по чл. 149, ал. 1, т. 2 от Конституцията.
Съществен в случая е въпросът дали раз­
глеждането му е допустимо с оглед разпоред­
бата на чл. 21, ал. 6 ЗКС. Според нея, когато 
Съдът вече се е произнесъл с решение или с 
определение за недопустимост на едно иска­
не, по същия предмет не могат да се правят 
нови искания.
Искането за установяване на противокон­
ституционност на чл. 164, ал. 1, т. 1 НПК вече 
е било предмет на разглеждане от Конститу­
ционния съд по к.д. № 19/2024 г.
С Определение № 6 от 2024 г. по к.д. 
№ 19/2024 г. Конституционният съд е откло­
нил искането като недопустимо и е прекратил 
производството по делото. Приел е, че „[о]т
мотивите на искането, които макар и да 
съдържат вижданията на съдебния състав, 
очертани в 81 точки (част от тях вътрешно 
противоречиви), освен за твърдяна липса в 
атакуваната законова разпоредба на чл. 164, 
ал. 1, т. 1 НПК [за уреждане на една от възмож­
ните хипотези, изискваща според вносителя 
предварително съдебно разрешение за личен 
обиск тогава, когато задържането на лицето е 
било предварително планирано (т.е. при липса 
на неотложност)] се съдържат аргументи за 
евентуално нарушаване на правото на лична 
свобода и неприкосновеност на задържаното 
лице и „получаване на намалена защита“ 
поради извършените процесуални действия, 
контролирани от съд не чрез предварително 
съдебно разрешение, а чрез последващо съ­
дебно одобрение“.
В направеното по настоящото консти­
туционно дело искане вносителят излага 
аргументи за противоконституционност, по 
отношение на които Конституционният съд 
вече се е произнесъл с Определение № 6 от 
2024 г. по к.д. № 19/2024 г. Приведените в нас­
тоящото искане доводи се отнасят до същия 
правен проблем, предмет на искането по к.д. 
№ 19/2024 г. 
Изложеното води до извод, че направено­
то искане не отговаря на изискванията на 
чл. 21, ал. 6 ЗКС в контекста на чл. 150, ал. 2 
от Конституцията. Макар и в хипотезата на 
ново искане от съдебен състав по конкретно 
дело, и по това искане Конституционният съд 
на общо основание преценява допустимостта 
независимо от предходно отклоняване на 
искане със същия предмет по друго дело. 
Производството по настоящото дело не следва
да премине към преценка по същество,
а искането следва да бъде отклонено като недо­
пустимо поради идентичността на поставения 
по него проблем с този по к.д. № 19/2024 г.
По изложените съображения и на основа­
ние чл. 13 и чл. 21, ал. 6 ЗКС и чл. 25, ал. 1 
и чл. 26, ал. 1 ПОДКС Конституционният съд
О П Р Е Д Е Л И :
Отклонява искането на Софийския градски 
съд, 16-и състав, за установяване на проти­
воконституционност на чл. 164, ал. 1, т. 1 от 
Наказателно-процесуалния кодекс (обн., ДВ, 
бр. 86 от 2005 г.; посл. изм. и доп., бр. 39 от 
2024 г.).
Прекратява производството по конститу­
ционно дело № 30/2024 г.
Връща искането на вносителя заедно с 
препис от определението.
Председател: 
Павлина Панова
7688