Държавен вестник, бр. 101, 2024 г., стр. 4

СТР.  4	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  101
По изложените съображения и на основа­
ние чл. 13 ЗКС и чл. 25, ал. 1 и чл. 26, ал. 1 
ПОДКС Конституционният съд
О П Р Е Д Е Л И :
Отклонява искането на Софийския град­
ски съд, 16-и състав, за установяване про­
тивоконституционност на чл. 272, ал. 1 от 
Наказателно-процесуалния кодекс в частта: 
„[...] и мястото [...], за неговата народност, 
гражданство, местоживеене, образование, 
семейно положение [...], както и дали е осъж­
дан“ (обн., ДВ, бр. 86 от 2005 г.; посл. изм. и 
доп., бр. 39 от 2024 г.). 
Прекратява производството по конститу­
ционно дело № 27/2024 г.
Връща искането на вносителя заедно с 
препис от определението.
Председател: 
Павлина Панова
7687
ОПРЕДЕЛЕНИЕ № 14 
от 26 ноември 2024 г.
по конституционно дело № 30 от 2024 г.
Конституционният съд в състав: предсе­
дател: Павлина Панова, членове: Надежда 
Джелепова, Атанас Семов, Красимир Влахов, 
Янаки Стоилов, Соня Янкулова, Борислав 
Белазелков, Десислава Атанасова, Галина То­
нева, Сашо Пенов, Невин Фети, при участието 
на секретар-протоколиста Даниела Иванова 
разгледа в закрито заседание на 26.11.2024 г. 
конституционно дело № 30/2024 г., докладвано 
от съдия Надежда Джелепова.
Производството е по чл. 149, ал. 1, т. 2 от 
Конституцията на Република България във 
фазата на произнасяне по допустимост на 
искането по реда на чл. 19, ал. 1 от Закона 
за Конституционен съд (ЗКС).
Делото е образувано на 11.09.2024 г. по 
искане на 16-и състав на Софийския градски 
съд (СГС) за установяване на противоконсти­
туционност на чл. 164, ал. 1, т. 1 от Наказа­
телно-процесуалния кодекс (обн., ДВ, бр. 86 
от 2005 г.; посл. изм. и доп., бр. 39 от 2024 г.) 
(НПК) поради противоречие с чл. 30, ал. 2 
във връзка с ал. 1 от Конституцията.
Сезиращият съд посочва, че при упражня­
ването на съдебен контрол върху протокола за 
личен обиск на обвиняемия в производството 
по реда на чл. 164 НПК при разглеждане на 
частно наказателно дело № 4882/2024 г. е 
достигнал до извод, че са налице законовите 
основания за даване на поисканото от Со­
фийската градска прокуратура одобрение за 
неговото извършване. Въпреки това поради 
убедеността си в противоконституционността 
на разпоредбата на чл. 164, ал. 1, т. 1 НПК 
съдебният състав намира за необходимо преди 
постановяване на своя акт отново да отнесе 
въпроса до Конституционния съд. Вносителят 
излага своите аргументи за допустимост на 
искането, като поддържа, че посочените от 
Конституционния съд в Определение № 6 от 
2024 г. по к.д. № 19/2024 г. основания не са 
„разубеждаващи и възпиращи“ за повторно 
сезиране на Съда „в контекст, при който от­
клоняващите доводи по предходното дело са 
очевидно неотносими“.
Според вносителя не би могъл да послужи 
като основание за отклоняване на настоящото 
искане аргументът, посочен в Определение 
№ 6 от 2024 г. по к.д. № 19/2024 г., че поста­
веният въпрос е за допустимост и оценка на 
доказателства в наказателното производство, 
който е от изключителната правораздавателна 
компетентност на решаващия съдебен състав. 
Сезиращият съд посочва, че в производството 
по частно наказателно дело № 4882/2024 г. 
не се поставят доказателствени проблеми. 
Негов предмет е спазени ли са законовите 
изисквания за извършване на обиск. Според 
вносителя съдействието на Конституционния 
съд се търси единствено относно конститу­
ционното съответствие на приложимата по 
делото разпоредба, като преценката за даване 
или отказ на съдебно одобрение на протокола 
е на сезиращия съд.
Съдебният състав подчертава, че разпо­
редбата на чл. 164, ал. 1, т. 1 НПК е ясна 
и няма съмнение по отношение на нейното 
съдържание – „когато едно лице е задържано, 
за неговия обиск не се иска предварително 
съдебно разрешение“. Поради това счита, че 
изложените съображения в Определение № 6 
от 2024 г. по к.д. № 19/2024 г. за възможни 
нейни различни тълкувания са неотносими 
към настоящото искане, а при необходимост 
от корективно тълкуване то следва да бъде 
направено от Конституционния съд, като 
привежда примери от практиката на Съда за 
такова тълкуване.
Сезиращият съд твърди, че произнасянето 
на Конституционния съд е от значение за 
решаване на разглежданото от него дело. 
Посочва, че решаващият съдебен състав вече 
е направил преценката за наличието или лип­
сата на законови основания за одобряване на 
протокола, като единствено убеждението му 
за противоконституционност на разпоредбата 
препятства постановяването на акта му по 
същество.
Вносителят излага също, че Конституцион­
ният съд не следва да отклони искането на 
основание чл. 21, ал. 6 ЗКС, а да съобрази 
изложените в конкретното искане доводи, 
тъй като подобен формален подход на Съда 
прави приложението на чл. 150, ал. 2 от 
Конституцията „прекалено трудно или дори 
невъзможно“.