Държавен вестник, бр. 39, 2011 г., стр. 28

СТР.  28	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  39
ал. 3 от Конституцията. Това е недопустимо, 
доколкото подобна конструкция би довела до 
конституционно необосновано ограничаване на 
конституционните права на народните пред-
ставители от парламентарното малцинство. 
Конституционният законодател не би оставил 
неуредена изрично подобна значима последи-
ца, доколкото тя предполага чрез действия на 
правителството да се ограничават или отнемат 
основополагащи права на политическата опо-
зиция в Народното събрание. 
Конституцията на Република България не 
предвижда предпазен шестмесечен срок за 
правителството, след като то вече е получило 
парламентарна подкрепа като последица на 
поискан от него вот на доверие. Този извод 
се налага както от буквалното, така и от сис-
тематичното тълкуване на конституционната 
разпоредба на чл. 112 от Конституцията. Той 
произтича не на последно място и от цялостния 
дух и принципи на парламентарната форма 
на управление, прогласена в чл. 1, ал. 1 от 
Конституцията. 
Вотът на доверие е уреден като самостоятелен 
институт в чл. 112 от Конституцията в неговата  
цялост – субект на инициативата, основание за 
искане на доверие, необходимо мнозинство за 
постановяване на решение. Правните последици 
на вота на доверие са сведени единствено до 
оставката на правителството при отхвърляне от 
Народното събрание на искането за гласуване на 
доверие. Предвиденият в чл. 89, ал. 3 предпазен 
шестмесечен срок е приложим единствено по 
отношение на времевото ограничение за иници-
иране от народните представители на процедури 
за вот на недоверие. Този защитен механизъм 
действа само като гаранция за стабилитета на 
управлението срещу непрекъснати и необосно-
вани предложения за вот на недоверие. В слу-
чаите, когато Народното събрание е гласувало 
вот на доверие на правителството, посоченият 
шестмесечен предпазен срок е конституционно 
неприложим. Поради това текстът на чл. 98 от 
Правилника за организацията и дейността на 
Народното събрание влиза в противоречие с 
принципа на правовата държава (чл. 4, ал. 1 
от Конституцията), както и с принципа за 
върховенство на Конституцията (чл. 5, ал. 1 
от Конституцията). 
Текстът на чл. 98 от Правилника за органи-
зацията и дейността на Народното събрание в 
частта му, предвиждаща, че успешният вот на 
доверие, поискан от правителството, препятства 
възможността да се предложи вот на недове-
рие от една пета от народните представители 
на същото основание през следващите шест 
месеца, води до необосновано ограничаване 
правата на малцинството, до препятстване 
упражняването на една от основните функции 
на парламентарната опозиция при установената 
от Конституцията парламентарна форма на 
управление. Отваря се възможност за злоу-
потреба с правото на правителството да иска 
вот на доверие и така да прегради напълно 
възможността на парламентарната опозиция 
да внася вот на недоверие било по цялостната 
политика, програмата на правителството или 
по конкретен повод. 
На практика, при действието на оспорения 
чл. 98 от Правилника за организацията и дей-
ността на Народното събрание, правителството 
би могло на всеки шест месеца да внася вот 
на доверие, който да се гласува от парламен-
тарното мнозинство, предотвратявайки въз-
можността опозицията да поставя по собствена 
инициатива и в съответствие с интересите на 
избирателите, които представлява, въпроса за 
политическата отговорност на Министерския 
съвет. По този начин би се обезсмислил кон-
ституционният институт на вота на недоверие 
по чл. 89 от Конституцията. В настоящата си 
редакция чл. 98 от Правилника за организацията 
и дейността на Народното събрание допуска 
възможността опозицията в парламента да 
бъде целенасочено лишавана от възможността 
да предизвиква дебати и гласуване на недо-
верие на правителството. Това би довело до 
„диктатура на мнозинството“ и до ерозия на 
политическия плурализъм, който е в основата 
на политическия живот в Република България 
(чл. 11, ал. 1 от Конституцията). 
Чрез привнесения текст „гласуване на до-
верие или“ в чл. 98 от Правилника за органи-
зацията и дейността на Народното събрание 
защитният и стабилизиращ Министерския съвет 
и в същото време дисциплиниращ и възпиращ 
парламентарната опозиция шестмесечен срок, 
установен в чл. 89, ал. 3 само за хипотезата 
на отхвърлен вот на недоверие, се разпрос-
тира и върху хипотезата на успешен вот на 
доверие, иницииран от Министерския съвет. 
В останалата си част чл. 98 от Правилника за  
организацията и дейността на Народното съ-
брание възпроизвежда съдържанието на чл. 89,  
ал. 3 от Конституцията. Добавяйки посочения 
текст, Народното събрание е излязло извън 
конституционно установените граници на ре-
гламентарната си автономия. Съгласно чл. 73 
от Конституцията организацията и дейността на 
Народното събрание се осъществява въз основа 
на Конституцията и на правилник, приет от 
него. Конституционният съд с Решение № 11 от 
2010 г. по к.д. № 13 от 2010 г. се е произнесъл 
за правната природа и предмета на Правилника 
за организацията и дейността на Народното 
събрание и за отношението му с Конституцията. 
Предмет на правилника могат да бъдат само 
неуредени в Конституцията въпроси, отнасящи 
се до организацията и дейността на Народното 
събрание. Правните последици на отхвърленото 
предложение за гласуване на недоверие или на