Държавен вестник, бр. 109, 2002 г., стр. 46

С Т Р .  46
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  109
на 1 h. Аликватът на екстракта се разрежда с
мобилната фаза (3.6) до съдържание на ампро-
лиум от 0,5 до 2 µg/ml и се смесва (виж забележ-
ка 9.3). 5 до 10 ml от този разреден разтвор се
филтрират през мембранен филтър (4.2). Про-
дължава се с определяне с помощта на HPLC
(5.3).
5.3. Определяне с HPLC
5.3.1. Параметри—следните условия се пред-
лагат като насоки. Могат да се използват други
условия, ако те дават еквивалентни резултати.
Течно-хроматографска
125 mm Ч 4 mm катионно—
колона(4.1.1):
обменен пълнеж SA, 10 µm
Nucleosil 10
или еквивалентен
Подвижна фаза
смес от ацетонитрил, нат-
риев дихидроген фосфатен
разтвор (3.4)и разтвор от
натриев перхлорат(3.5),
450+450+100( v+v+v)
скорост на изтичане
0,7 за 1ml/min
дължина на вълната:
264 nm
инжекционен обем
100 µl
Необходимо е да се провери стабилността
на хроматографската система, като се инжек-
тира няколко пъти калибриращият разтвор
(3.7.3), съдържащ 1,0 µg/ml, докато се постиг-
нат постоянни височини на пиковете и време
на забавяне.
5.3.2. Калибрираща графика
Няколко пъти се инжектира калибриращ
разтвор (3.7.3) и се определят средноарит-
метичните височини (площ) на пиковете за
всяка концентрация. Начертават се калибри-
ращата графика, като се използват средно арит-
метичните височини (площ) на пиковете на
калибриращите разтвори за ординати и съот-
ветните концентрации в µg/ml за абсциси.
5.3.3. Разтвор на пробата
Екстракт от пробата се инжектира (5.2) ня-
колко пъти, като се използва същият обем като
приетия за калибриращите разтвори и се опре-
делят средноаритметичните височини (площ)
на пиковете на ампролиум.
6. Изчисляване на резултатите
От средноаритметичните височини (площ)
на пиковете на ампролиум на разтвора се опре-
деля концентрацията на разтвора на пробата в
µg/ml чрез сравняване с калибриращата графи-
ка (5.3.2). Съдържанието на ампролиум w в mg/
kg в пробата се дава със следната формула:
V.b.f
w = –––– [mg/kg],
m
където:
V е обемът на екстракционния разтворител
(3.8) в ml в съответствие с т. 5.2 (т.е. 200 ml);
b—концентрацията на ампролиум в екстрак-
та на пробата (5.2) в µg/ml;
f—коефициент на разреждане съгласно т. 5.2;
m—масата на изпитваната част в g (5.2).
7. Установяване на достоверността на ре-
зултатите
7.1. Идентичност
Идентичността на аналита може да се пот-
върди чрез ко-хроматография или използване
на диоден полеви детектор, чрез които се срав-
няват спектрите на екстракта на пробата (5.2)
и на калибриращия разтвор (3.7.3), съдържащ
2,0 µg/ml.
7.1.1. Ко-хроматография
Екстракт на пробата се подсилва чрез доба-
вяне на подходящо количество калибриращ
разтвор (3.7.3). Количеството на добавения
ампролиум трябва да бъде подобно на количес-
твото ампролиум, открито в екстракта на про-
бата.
Само височината на пика на ампролиум тряб-
ва да се увеличи, след като се вземат предвид
както добавеното количество, така и разрежда-
нето на екстракта. Широчината на пика, по
средата на неговата височина, трябва да бъде в
рамките на ± 10% от оригиналната широчина
на пика на ампролиум на неподсилен екстракт
на разтвора.
7.1.2. Диодна полева детекция
Резултатите се оценяват съгласно следните
критерии:
(а) дължината на вълната на максимална
абсорбция на пробата и на еталонните спектри,
записани  при връхната точка на пика на хрома-
тограмата, трябва да бъдат в рамките на допус-
тимата граница, определена от разрешаващата
способност на системата за детекция. За диод-
ната детекция типично тя е в рамките на ± 2 nm;
(б) между 210 и 320 nm спектрите на пробата
и на еталона, регистрирани във връхната точка
на пика на хроматограмата, не трябва да се
различават за частите на спектъра, разположе-
ни между 10 и 100 %, от относителната абсорб-
ция; този критерий е изпълнен, когато са нали-
це едни и същи максимални стойности и когато
никъде наблюдаваното отклонение между спек-
трите не превишава 15 % от абсорбцията на спек-
търа на еталонния аналит;
(в) между 210 и 320 nm спектрите на възхо-
дящия наклон, връхната точка и  низходящия
наклон на пика, произведени от екстракта на
пробата, не трябва да се различават един от друг
за частите на спектъра, разположени между 10
и 100 % на относителната абсорбция; този кри-
терий е изпълнен, когато са налице едни и същи
максимални стойности и когато във всички
наблюдавани точки отклонението между спек-
трите не превишава 15 % от абсорбцията на
спектъра във връхната точка на пика.
Ако един от тези критерии не е удовлетво-
рен, наличието на аналит не се потвърждава.
7.2. Повторяемост
Разликата между резултатите на две пара-
лелни определения, извършени върху една и
съща мостра, не трябва да превишава:
15 % от най-високия резултат—за съдържа-
ние на ампролиум между 25 mg/kg и 500 mg/kg;
75 mg/kg съдържание на ампролиум между
500 mg/kg и 500 mg/kg;