Държавен вестник, бр. 31, 2014 г., стр. 3

БРОЙ  31	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  3  
гументира с довода, че наказание може да се 
наложи само на лице, извършило предвидено в 
закона престъпление, а такова не представлява 
неизпълнението на пробационната мярка, за 
което се предвижда замяната є с наказание 
лишаване от свобода. Освен това се наруша­
ва и изискването за законоустановеност на 
наказанието, тъй като посочената в чл. 43а, 
т. 2 НК замяна на пробация с лишаване от 
свобода води до изтърпяване на наказание, 
което не е предвидено за деяния, за които 
санкцията е налагане на пробационна мярка 
без лишаване от свобода. С това се нарушава 
и постановката на чл. 7, т. 1, изр. 2 КЗПЧОС, 
според която „не може да бъде налагано 
наказание, по-тежко от това, което е било 
предвидено за съответното престъпление в 
момента, когато то е било извършено“. Спо­
ред становището със замяната се ревизира 
влязлата в сила присъда, като на практика се 
определя друго, по-тежко по вид наказание за 
същото престъпление, което противоречи на 
основни принципи на наказателния процес, 
на които се основава правовата държава. Това 
представлява несъответствие и с чл. 14, т. 7 
МПГПП, според който „никой не може да 
бъде съден или наказван за престъпление, 
за което вече е бил окончателно осъден или 
оправдан съгласно закона и наказателната 
процедура на всяка страна“. В становището 
на Центъра за изследване на демокрацията 
искането на ОСНК на ВКС се подкрепя само 
относно несъответствието на чл. 43а, т. 2 
НК с международните договори, по които 
Република България е страна, и по-специ­
ално с чл. 7, т. 1 КЗПЧОС. Това разбиране 
се аргументира с решение на ЕСПЧ, според 
което посочената разпоредба от конвенция­
та изисква предвидимост и достъпност при 
прилагането на наказателноправните норми, 
а практиката по замяната на пробация с 
лишаване от свобода създава трудности при 
правоприлагането, което влиза в противоречие 
с това изискване. По отношение на оспорва­
не конституционността на разпоредбата на 
чл. 43а, т. 2 НК в становището на Центъра 
за изследване на демокрацията се поддържа, 
че тя не противоречи на Конституцията, с 
което се споделя позицията на останалите 
заинтересовани страни по делото. 
Становищата на министъра на правосъ­
дието, главния прокурор и Съюза на юрис­
тите в България са в смисъл, че оспорената 
разпоредба на чл. 43а, т. 2 НК не е противо­
конституционна, нито е несъответстваща на 
международните договори, по които Република 
България е страна. Заетата в тях позиция може 
да бъде резюмирана до следното: 
Предвидената в оспорената разпоредба въз­
можност за замяна на наложеното наказание 
„пробация“ с наказание „лишаване от свобода“ 
не противоречи на принципа на правовата 
държава, който намира специфично приложе­
ние в наказателното право в изискването за 
законоустановеност на наказанието, тъй като 
тази замяна е предвидена в общата част на 
НК, с което е спазено посоченото изисква­
не. Прилагането на замяна на наказанието, 
макар и непредвидено изрично в особената 
част на НК, включително и за деяния, които 
не се санкционират с наказание лишаване 
от свобода, е законоустановено към момента 
на извършване на деянието и щом като са 
настъпили условията за нейното прилагане, 
изискването за предвидимост на заместващото 
наказание е спазено. Това не представлява 
ревизия на влязлата в сила присъда, тъй 
като замяната е потенциална възможност 
при налагане на наказанието пробация, ко­
ято може да се реализира само при виновно 
неизпълнение от осъдения на задълженията 
му по изпълнение на пробационните мерки. 
В тази връзка не е налице ново осъждане 
за същото деяние, тъй като след замяната 
новото по-тежко наказание се отнася до 
същото престъпление, за което деецът е бил 
признат за виновен с влязла в сила присъда. 
Това не означава и двойно санкциониране 
за едно и също престъпно деяние, тъй като 
при замяната се преустановява изпълнението 
на наказанието пробация, като това, което 
подлежи на изпълнение, е заместващата го 
по-тежка санкция лишаване от свобода. В този 
смисъл не е налице и нарушаване на чл. 14, 
т. 7 МПГПП и чл. 7, т. 1 КЗПЧОС.
Конституционният съд, за да се произнесе, 
съобрази следното:
1. По искането за установяване на противо­
конституционност на чл. 43а, т. 2 НК – чл. 149, 
ал. 1, т. 2 от Конституцията 
Пробацията като вид наказание е дефи­
нирана в чл. 42а, ал. 1 от общата част на 
НК като съвкупност от мерки за контрол и 
въздействие без лишаване от свобода, които 
се налагат заедно или поотделно. Тези мерки 
са изброени в ал. 2 на същия текст, а в ал. 3 е 
посочена продължителността на всяка от тях. 
В чл. 43а НК се предвиждат две хипотези на 
замяна на наложената пробационна мярка от 
осъдения, като тя се свързва с негово виновно 
поведение – неизпълнение без основателна 
причина на наложеното му наказание. Според 
чл. 43а, т. 1 по предложение на съответния 
пробационен съвет съдът може да наложи 
друга пробационна мярка, а според т. 2 – да 
замени изцяло или отчасти пробацията с 
лишаване от свобода, като два дни пробация 
се заменят с един ден лишаване от свобода. 
В този случай срокът на лишаване от свобо­
да може да бъде и под минимума по чл. 39, 
ал. 1 НК. Последната разпоредба е предмет 
на оспорване като противоконституционна и 
несъответстваща на международните догово­
ри, по които Република България е страна,