Държавен вестник, бр. 8, 2018 г., стр. 95

БРОЙ  8	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  95  
консулски длъжностни лица, и притежават 
лична консулска карта, издадена от Минис­
терството на външните работи.
Редакцията на чл. 17, ал. 2, т. 4 (доп. – ДВ, 
бр. 30 от 2016 г.) е следната: „XX“ – за МПС 
на чуждестранни физически лица, на които е 
разрешено пребиваване в страната за повече 
от 3 месеца, ако са адресно регистрирани 
в страната, и за МПС, собственост на кон­
сулства, ръководени от почетни консулски 
длъжностни лица – граждани на друга дър­
жава, в Република България.
Оспорената разпоредба на § 6 от НИД на 
наредбата гласи: „В допълнителните разпо­
редби в § 1 думите „и консулства, ръководени 
от почетни консули“ се заличават.“
Редакцията на § 1 (изм. – ДВ, бр. 30 от 
2016 г.) е следната: Министерството на външ­
ните работи определя интервала от регис­
трационните номера за МПС, ползвани от 
чуждестранните дипломатически, консулски, 
търговски и други държавни представител­
ства и служителите им, както и представи­
телствата на международни правителствени 
организации в Република България.
Оспорената разпоредба на § 7 от пре­
ходните разпоредби на НИД на наредбата 
гласи: „Моторните превозни средства, соб­
ственост на консулства на други държави в 
Република България, ръководени от почетни 
консулски длъжностни лица, както и МПС, 
собственост на лица със статут на почетни 
консулски длъжностни лица на други дър­
жави в Република България и притежаващи 
лична консулска карта, издадена от Минис­
терството на външните работи, които към 
датата на влизане в сила на тази наредба 
са регистрирани с регистрационни номера 
с буквени означения „СС“, в срок до 3 ме­
сеца от влизане в сила на тази наредба се 
представят за промяна на регистрацията в 
съответната служба по регистрация.“
В жалбата се твърди незаконосъобразност 
на оспорените разпоредби на основания по 
чл. 146, т. 3, 4 и 5 АПК. 
На първо място се твърди, че при издаване 
на оспорения подзаконов административен 
акт съществено са нарушени администра­
тивнопроизводствените правила, защото 
публикуваните на интернет страницата на 
Министерството на здравеопазването моти­
ви към проекта за изменение и допълнение 
на наредбата не отговарят на изискванията 
по чл. 28, ал. 2, т. 1 – 4 от Закона за нор­
мативните актове (ЗНА), приетата НИД 
на наредбата съществено се различава от 
публикувания на интернет страницата на 
МВР проект за обсъждане и при приемането 
є не е бил спазен предвиденият 14-дневен 
срок за публикуване на проекта, визиран 
в чл. 26, ал. 2 ЗНА. Също се твърди, че 
липсва съгласувателна процедура на проекта 
на НИД между министъра на вътрешните 
работи и министъра на външните работи, 
задължителна на основание чл. 140, ал. 3 от 
Закона за движение по пътищата (ЗДвП), 
както и съгласувателна процедура с държа­
вите – членки на Виенската конвенция за 
консулските отношения (ВККО). Отделно от 
това са изложени съображения, че разпоред­
бата на § 7 от процесната наредба предста­
влява по същността си общ административен 
акт, приет в нарушение на чл. 66, ал. 1 и 2, 
чл. 69, ал. 2, чл. 71 и 74 АПК. 
На второ място се твърди, че оспорените 
разпоредби са в противоречие с материал­
ноправни законови разпоредби, като в тази 
насока са изложени доводи, че след като 
със същите се отнема ex tuns консулската 
привилегия за регистрация с отличител­
ни регистрационни номера „СС“ на МПС, 
собственост на почетните консули на други 
държави в Република България, а преуреж­
дането на възникнали правоотношения от 
нормативен или общ административен акт 
представлява обратно действие на този акт, 
то оспорените разпоредби са в противоречие 
с чл. 14, ал. 2 ЗНА. Отделно от това, оспо­
рените разпоредби били в противоречие с 
чл. 72 ВККО, предвиждаща задължение за 
приемащата държава да не проявява дис­
криминация между държавите, прилагащи 
Виенската конвенция, както и в нарушение 
на основополагащ принцип по чл. 28 ВККО 
за задължението на приемащата държава да 
предоставя всички улеснения за изпълнение 
на функциите на консулството, както и в 
нарушение на принципа на взаимност в 
международното публично право.
На трето място се твърди, че оспорените 
разпоредби са несъответни с целта на зако­
на, доколкото целта на ВККО, прогласена 
в нейния преамбюл, е, че тези привилегии 
и имунитети се предоставят не за изгода на 
отделни лица, а за да се осигури чрез кон­
сулствата ефикасно изпълнение на техните 
функции от името на съответните държави.
Иска се отмяна на посочените нормативни 
разпоредби и присъждане на направените по 
делото разноски.
В съдебно заседание претенцията за раз­
носки се поддържа само от жалбоподателя 
Захари Кушев чрез пълномощника му асв. 
Пенев. 
Ответникът по жалбата – министърът на 
вътрешните работи на РБ, чрез юрк. Цонева 
оспорва жалбата по съображения, изложени в 
писмена защита. На първо място, поддържа, 
че при издаване на оспорения подзаконов 
нормативен акт не са допуснати съществе­
ни нарушения на административнопроиз­
водствените правила, тъй като мотивите 
към проекта за изменение и допълнение 
на наредбата отговарят на изискванията на