Държавен вестник, бр. 91, 2013 г., стр. 10

СТР.  10	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  91
Оспорените лустрационни разпоредби от 
ЗРТ не трябва да се разглеждат изолирано, а 
в контекста на Закона за достъп и разкриване 
на документите и за обявяване на принадлеж­
ност на български граждани към Държавна 
сигурност (ДС) и разузнавателните служби 
на Българската народна армия (РС на БНА) 
(ЗДРД…) от 2006 г. Юридическото основание 
на разпоредбите на чл. 26, т. 3 и чл. 59, ал. 2, 
т. 3 ЗРТ е в чл. 3, ал. 1, т. 19 ЗДРД…. Според 
нея обявяването на принадлежност на българ­
ски граждани към структурите на секретните 
служби на тоталитарния режим се отнася 
до лица, заемащи публичните длъжности по 
този текст, а именно членове на управителния 
съвет (УС) на БНР, съответно на УС на БНТ 
и членове на СЕМ – чл. 3, ал. 1, т. 19 във 
връзка с чл. 1, ал. 2 ЗДРД… Тази разпоредба 
е действаща, тъй като не е обявена за проти­
воконституционна, поради което следва да се 
констатира, че осветляването на щатните и не­
щатните сътрудници на посочените репресивни 
структури на стария режим се осъществява 
при спазване на законово регламентирана 
процедура. Така законът изчерпателно посоч­
ва както публичните длъжности и публични 
дейности, за които се прилага обявяването 
на принадлежност към структурите на ДС 
и РС на БНА от заемащите ги български 
граждани, така и кръга на фактите, които 
трябва да станат обществено достояние, като 
предвижда създаване на независима комисия 
като специализиран орган, който осветлява 
тази принадлежност на бившите сътрудници 
на тайните служби и въвежда съдебен кон­
трол върху нейните решения. По този начин 
се гарантира както правото на защита на 
заинтересованите лица и достоверността на 
документите за посочената принадлежност, 
така и предотвратяване на възможността за 
поставянето им в зависимост чрез избирателно 
и неправомерно използване на сведения за 
тяхното минало.
Посочената връзка на оспорените разпо­
редби на чл. 26, т. 3 и чл. 59, ал. 2, т. 3 ЗРТ 
със ЗДРД… аргументира констатацията, че 
последният не е приет единствено за да оси­
гури достъп на обществото до информация за 
миналото на лицата, които заемат публични 
длъжности по чл. 3, ал. 1, т. 19 от него, но и 
с оглед да се направи информирана преценка 
за допустимостта да продължат да заемат или 
да бъдат назначавани на такива длъжности. 
Като дава отрицателна морално-политическа 
оценка на миналото на определена категория 
лица, ЗДРД… предоставя възможност или чрез 
съответно индивидуално решение, или по общ 
начин – чрез неперсонифициран нормативен 
акт, да се решават въпросите, свързани с на­
значенията на публични длъжности (в случая 
посочените в чл. 3, ал. 1, т. 19 от закона), 
въпреки че самият закон не предвижда огра­
ничения за заемането им. След като са изпъл­
нени законовите критерии за установяване на 
принадлежност към репресивните служби на 
стария режим, възприетият нормативен подход, 
който е приложен с оспорените текстове на 
ЗРТ, е за предпочитане пред решения ад хок, 
които не са гарантирани срещу субективизъм 
и неравно третиране на засегнатите лица.
Аргументът, че този подход е недопустим 
от конституционно гледище, тъй като норма­
тивно се създава колективна презумпция за 
укоримост на определена категория правно 
регламентирани дейности, осъществявани 
при тоталитарния режим, а именно сътруд­
ничеството на секретните служби на този 
режим, е неприемлив, тъй като тоталитар­
ните практики са получили своето морално 
и правно осъждане – вж. т. 2 на Резолюция 
1481/2006 г. на Парламентарната асамблея на 
Съвета на Европа и чл. 2 на Закона за обявя­
ване на комунистическия режим в България за 
престъпен. Тези практики са се реализирали 
чрез дейността на репресивните органи на 
тоталитарната държава, които са притежавали 
определен персонален състав – щатни и из­
вънщатни сътрудници, предмет на обявяване 
със ЗДРД… Конкретното установяване на 
дейността и съответно на вината на всеки от 
бившите сътрудници не само не е възможно 
поради огромния архив от досиета и тяхното 
прочистване след промените през 1990 г., но и 
не е необходимо, тъй като принципът на юри­
дическото равенство, прогласен с чл. 6, ал. 2 
от Конституцията, не е нарушен – определена 
категория лица с установена принадлежност 
към структурите на ДС и РС на БНА се 
третират по еднакъв начин по отношение на 
заемането на определени публични длъжности.
Оспорените разпоредби от ЗРТ не са дис­
криминационни, тъй като не предвиждат 
ограничения въз основа на някой от изчер­
пателно изброените признаци в посочения 
конституционен текст. Несъстоятелно е твър­
дението, че с тях се въвежда дискриминация 
на плоскостта на един от тези признаци – об­
ществено положение, тъй като този признак 
не може да се свърже с принадлежността към 
структурите на бившата ДС и РС на БНА. 
При нещатните сътрудници на тези структури 
принадлежността им към тях поставя въпро­
са за двойствения им обществен статус, тъй 
като в миналото сътрудничилото лице освен 
официалното си положение, което само по 
себе си не представлява пречка за заемане 
на длъжност по чл. 3, т. 19 ЗДРД…, е прите­
жавало и друго „секретно“ положение, което 
не само не е „обществено“, но по силата на 
закон е получило негативна морално-поли­
тическа оценка. Последното директно важи 
за щатните сътрудници на ДС и РС на БНА.