Държавен вестник, бр. 31, 2011 г., стр. 8

СТР.  8	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  31
имат за предмет бюджетни приходи и разходи, 
чрез преходните и заключителните разпоредби 
на ежегодните закони за държавния бюджет 
на Република България.
3. В искането се поддържа, че правила, които 
не са се съдържали в приетия на първо гласу­
ване законопроект, не могат да се включват в 
него впоследствие, защото те няма да извървят 
нормалния за приемането им път, установен в 
чл. 88, ал. 1 от Конституцията. Конституцион­
ният съд се е произнасял по искания за уста­
новяване противоконституционност на закони 
на основание неспазване на изискването на 
чл. 88, ал. 1 от Конституцията, според който 
законите се обсъждат и приемат на две гла­
сувания, включително и на ежегодни закони 
за държавния бюджет на Република България. 
Той не намира основание да промени своята 
практика (Решение № 14 от 2001 г. по к.д. № 7 
от 2001 г.; Решение № 4 от 2002 г. по к.д. № 14 
от 2002 г.; Решение № 7 от 2005 г. по к.д. № 1 
от 2005 г.; Решение № 5 от 2009 г. по к.д. № 6 
от 2009 г.; Решение № 8 от 2010 г. по к.д. № 2 
от 2010 г.). Самият характер на правилото на 
чл. 88, ал. 1 от Конституцията за обсъждане 
и приемане на законите на две гласувания 
предопределя и възможността в законите да се 
съдържат правила, предложенията за които са 
направени между първото и второто гласуване 
и са обсъдени и приети в пленарна зала само 
на второ гласуване. Второто гласуване на зако­
нопроект не би имало съществен смисъл, ако 
се ограничи възможността народни представи­
тели да правят предложения по установените в 
законодателството и парламентарната практика 
правила. Да се лиши от подобна възможност 
би означавало да се ограничат правомощията 
на народния представител, който не е внесъл 
законопроект, единствено до гласуване на за­
конопроектите. Нещо повече, специално по 
отношение на законопроекта за държавния 
бюджет народните представители не биха мог­
ли да участват по друг начин в обсъждането 
му, освен като правят предложения по него, 
доколкото единствено Министерският съвет 
има право да внася в Народното събрание 
законопроекта за държавния бюджет (чл. 88, 
ал. 2 от Конституцията).
Необходимо е да се отбележи, че чл. 88, 
ал. 1 от Конституцията фиксира решаващите 
етапи на процедурата, по която да се приемат 
законите в Република България. Като посочва 
изрично, че законите се обсъждат и приемат 
на две гласувания, той допуска отделни техни 
разпоредби да могат да бъдат променяни, респ. 
да бъдат внасяни допълнения в законопроекта, 
и в хода на обсъжданията им в комисиите меж­
ду първото и второто гласуване на съответния 
законопроект и след това да бъдат предлагани 
за гласуване в пленарна зала. По този начин 
приемането на направени между първото и 
второто четене на законопроект предложения, 
доколкото се отнасят до отделни разпоредби 
и имат конкретно значение, е в синхрон с 
разпоредбата на чл. 88, ал. 1 от Конституци­
ята. Няма причини същото да не важи и за 
ежегодните закони за държавния бюджет (арг. 
чл. 21, ал. 1 от Закона за устройството на дър­
жавния бюджет).
4. В искането се посочва, че начинът, по който 
е приет § 83 от преходните и заключителните 
разпоредби на Закона за държавния бюджет 
на Република България за 2011 г., е лишил 
народните представители от възможността да 
правят други предложения по съдържанието на 
чл. 17 от Закона за филмовата индустрия. От 
представените стенографски протоколи на На­
родното събрание по повод първото и второто 
гласуване на Закона за държавния бюджет на 
Република България за 2011 г. и доклада на 
Комисията по бюджет и финанси става ясно, 
че предложението за него е било направено 
от четирима народни представители между 
първото и второто четене на законопроекта за 
държавния бюджет за 2011 г. То е отразено в 
доклада на Комисията по бюджет и финанси, 
която го подкрепя. В протокола на комисията 
от 25 ноември 2010 г. не е отразено как се е 
развила процедурата по обсъждане на това 
предложение. Сериозна дискусия по текста 
и по начина, по който е внесен, се развива в 
пленарната зала при второто гласуване на за­
конопроекта. Няколко народни представители 
са предложили този текст да отпадне изцяло, 
друг – да отпаднат само определени изрази 
и думи, но в крайна сметка той е бил приет 
така, както е бил предложен от Комисията по 
бюджет и финанси. 
Конституционният съд застъпва трайно в 
практиката си разбирането, че евентуалните 
нарушения на установените в Правилника за 
организацията и дейността на Народното събра­
ние процедурни правила относно приемането 
на законите не са основание за установяване 
на противоконституционността на съответен 
текст на закона (Решение № 3 от 1991 г. по 
к.д. № 17 от 1991 г.; Решение № 1 от 1999 г. 
по к.д. № 34 от 1998 г.; Решение № 5 от 2003 г. 
по к.д. № 5 от 2003 г.). Очевидно в случая 
народните представители не са били лишени 
от възможността да правят предложения от­
носно § 83 от преходните и заключителните 
разпоредби на Закона за държавния бюджет 
на Република България за 2011 г. Напротив, 
предложения са били направени, по тях се е 
състояла дискусия в пленарната зала и след 
това текстът е бил гласуван. По този начин 
необходимостта от дебат като основополага­
що изискване на законодателния процес не 
е била елиминирана.
5. Според искането § 83 от Закона за 
държавния бюджет на Република България 
за 2011 г. няма характер на правна норма, а 
по-скоро е пожелание. Освен това прилага­