Държавен вестник, бр. 37, 2024 г., стр. 35

БРОЙ  37	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  35  
здравеопазването, системата за социално под-
помагане и дългосрочни грижи и др.
Натискът върху социалните системи, в т.ч. 
върху здравната система, е резултат не тол-
кова от самото застаряване на населението, 
а от нездравословното остаряване. За да се 
намали негативното влияние на стареенето, 
възрастните хора трябва да останат по-дълго 
време здрави и пълноценни за техните семей-
ства и общности. 
За да може нашите възрастни хора да оста-
ряват в добро здраве и да получат най-добрите 
грижи, ние адресираме това предизвикател-
ство чрез общите политики по Приоритет 1 и 
Приоритет 2 и специфичната политика 3.6. на 
Приоритет 3 – Остаряване в добро здраве и 
гериатрична грижа.
Предизвикателство 7: 1 от 3-ма българи 
заявява, че би дал съгласие да стане донор, 
но донорите през 2021 г. са 2 на 1 милион
Близо 100 български граждани, нуждаещи 
се от трансплантация, живеят с надеждата да 
водят нормален живот, да имат свободата да 
се придвижват сами, да се срещат с приятели, 
да отидат на театър или концерт. Всички те 
очакват втори шанс за живот, който е възможен 
единствено чрез трансплантация на орган. От 
28-те държави членки на Европейския съюз 
страната ни заема 28-о място по брой транс-
плантирани на милион население. Основните 
причини за това са негативните обществени 
нагласи по отношение на донорството и лип-
сата на активно застъпничество от страна 
на медицинските специалисти за процесите, 
свързани с насърчаване на донорството. 
Едва 35% от българите биха дали съгласие 
да са донори и 31,7% биха дали съгласие техен 
близък да стане донор, но в същото време 
74% биха разчитали на трансплантация, ако 
здравословното им състояние го налага11. 
Средно за ЕС обявената готовност за донор-
ство е 53 – 55%.
Причините за тези негативни нагласи се 
дължат основно на страхове дали за тях или 
техни близки ще бъдат положени максимал-
ни усилия в болницата, както и на това, че 
приживе малко хора обсъждат в семейството 
нагласите за донорство. Това се отразява и 
върху малкия брой трансплантации в послед-
ните години. Въпреки че 1000 българи се 
нуждаят от трансплантация, за 2021 г. едва 
48 са успели да получат втори шанс за живот 
чрез присаждане на орган от трупен донор.
За да може да осигурим на всички чакащи 
за трансплантация своевременен достъп до 
това лечение, ние адресираме това предизви-
кателство чрез специфичната политика 3.4. на 
Приоритет 3 – Развитие на донорството и 
трансплантациите.
11 Представително проучване на „Алфа Рисърч“ в 
рамките на националната кампания за насърчаване 
на донорството „Да! За живота“.
Предизвикателство 8: Република България 
има най-ниски разходи за здравеопазване на 
глава от населението в ЕС, които използва 
неефективно, а българите плащат най-много 
от джоба си
По сравнителни оценки, през 2019 г. в 
Република България разходите за здравео-
пазване на глава от населението (коригирани 
с разликите в покупателната способност) са 
1273 евро – най-ниските в ЕС12. Въпреки това 
разходите за здравеопазване на глава от на-
селението са се увеличили значително през 
последното десетилетие, като между 2009 г. 
и 2019 г. са нараснали с 83% в сравнение с 
едва 28% в ЕС като цяло. Измерени като дял 
от БВП, разходите за здравеопазване в Репуб­
лика България възлизат на 7,1%, което е под 
средната стойност за ЕС от 9,9%, но е повече 
от 11 други държави от ЕС със сравними 
равнища на разходите за здравеопазване на 
глава от населението. Множество изследва-
ния (национални и международни) показват, 
че здравната система в Република България 
разполага глобално с достатъчно ресурси 
(болници, легла, медицински специалисти, 
финансиране), но въпреки това ефективността 
е относително ниска, а здравните резулта-
ти – по-слаби от тези на страните със сходни 
социални и икономически характеристики. 
В рамките на общите разходи за здра-
веопазване най-голям дял представляват 
публичните разходи – у нас те достигат до 
5,4% от БВП за 2020 г. Налице е сериозен 
ръст за 2022 г., когато се очаква разходите да 
достигнат до 5,8% от БВП, или номинално до 
8,3 милиарда лева. Публичното финансиране 
съставлява над 63% от общите разходи за 
здравеопазване. Директните плащания от до-
макинствата представляват 35,5% от разходите 
за здравеопазване – най-високият дял в ЕС и 
приблизително 2,5 пъти по-висок от дела за 
ЕС като цяло (средно 15,6% от общите разхо-
ди). Данните показват, че основните разходи 
от джоба са тези за лекарства и лекарствени 
продукти, свободно търгувани в аптечната 
мрежа. Значителни по размер са и разходите 
за частни здравни услуги. 
В Република България т. нар. „катастро-
фални здравни разходи“ са най-високи в ЕС, 
като през 2019 г. допълнителните плащания от 
пациентите за здравни услуги, с изключение 
на дългосрочните грижи, представляват 4,4% 
от крайното потребление на домакинствата 
в Република България – най-големият дял 
сред държавите от ЕС, за които има налични  
данни13. Приблизително 19% от домакинствата 
в Република България съобщават, че са напра-
12 Здравен профил на България 2021.
13 Катастрофалните разходи се определят като 
разходите за ДП от домакинствата, които над-
хвърлят 40% от общите разходи на домакинствата, 
без разходите за издръжка (т.е. храна, жилище и 
комунални услуги).