Държавен вестник, бр. 24, 2010 г., стр. 17

БРОЙ  24	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  17  
Рискът от възникване на усложнения и не-
благоприятни странични реакции по време на 
възстановяване от анестезия е висок, поради 
което: 
а) възстановяване от анестезия се извършва 
от анестезиологичния екип, провел анестези-
ята; от друг анестезиологичен екип или от 
медицински екип, притежаващ квалификация 
да диагностицира и лекува всички присъщи на 
етапа усложнения и неблагоприятни странични 
реакции; 
б) състоянието на възстановени основни 
жизнени функции, нарушени след проведена 
анестезия, се диагностицира само от медицински 
специалисти в качеството им на анестезиолог; 
в) възстановяване от анестезия се осъщест-
вява в условия, които осигуряват на пациента 
психосоматичен комфорт; 
г) възстановяване от анестезия се осъществя-
ва в условия, които осигуряват на медицинския 
екип възможност за диагностициране и лечение 
на всички присъщи на етапа усложнения и 
неблагоприятни странични реакции. 
3. Мониториране по време на анестезия: 
3.1. Мониторирането по време на анестезия 
е специфичен диагностичен процес на интен-
зивно наблюдение, проследяване и обективизи-
ране на основните жизненоважни функции на 
пациента (циркулация, дишане, температурна 
хомеостаза и др.) и контрол върху дълбочината 
на анестезията. 
3.2. Мониториране по време на анестезия 
се прилага от началото на етапа въвеждане в 
анестезия до края на етапа възстановяване от 
анестезия. 
3.3. Мониторирането по време на анестезия 
включва приложението на следните мониторни 
методи: 
3.3.1. на всеки пациент – обект на анестезия, 
задължително се прилагат: пряк непрекъснат 
клиничен контрол (визуален контрол, аускул-
тация, палпация и др.) от страна на анестези-
ологичния екип, постоянна мониторна EКГ и 
пулсова честота, мониториране на системни 
артериални налягания, мониториране на ди-
хателна честота;
3.3.2. на всеки пациент – обект на анестезия, 
в условията на изкуствена белодробна вентила-
ция задължително се прилагат: мониториране 
на дихателен обем и минутен дихателен обем, 
инспираторни и експираторни налягания на 
обдишване, мониториране на процент (част) на 
кислород във вдишваната газова смес (FiO2); 
3.3.3. при наличието на индикации задъл-
жително се мониторират: централно венозно 
налягане, обем диуреза, телесна температура, 
инвазивно артериално налягане, налягане в пул-
моналната артерия, вклинено пулмо-капилярно 
налягане и минутен сърдечен обем. 
3.4. Данните от всички мониторирани 
показатели по време на анестезия се ре-
гистрират в медицинската документация на 
пациента – анестезиологичен лист; най-дъл-
гият интервал за измерване и регистрация на 
показателите сърдечна честота и системни 
артериални налягания по време на анестезия 
е 10 минути. Стойностите на другите монито-
рирани показатели се измерват и регистрират 
в зависимост от тяхната специфична динамика 
и винаги се регистрират техните екстремни 
(патологични) величини. 
4. Интензивно лечение по време на анестезия: 
4.1. Интензивното лечение по време на 
анестезия е лечение на проявяващи се по време 
на анестезия критични нарушения в жизнено-
важните функции на пациента, които могат 
да се дължат както на присъщи на анестези-
ята и извършваната под анестезия процедура 
(оперативна интервенция, диагностична или 
терапевтична процедура), така и да са проява 
на основната или придружаващата патология. 
4.2. Интензивно лечение по време на анес-
тезия се прилага или трябва да има готовност 
да се приложи от началото на етапа въвеждане 
в анестезия до края на етапа възстановяване 
от анестезия. 
Интензивно лечение по време на анестезия 
включва: 
4.3. на всеки пациент – обект на анестезия, 
задължително се осигурява периферен венозен 
източник, който се поддържа по време на цялата 
анестезия чрез вливане на инфузионни разтвори; 
4.4. за всеки пациент – обект на анестезия, 
трябва да има готовност за прилагане на алго-
ритъм за трудна интубация; при наличието на 
индикации задължително се прилагат: 
4.4.1. методи за осигуряване проходимост на 
дихателните пътища: ендотрахеална интубация, 
ларингеална маска, трикомпонентен метод за 
осигуряване проходимост на горни дихателни 
пътища (задна флексия на главата, изтегляне 
напред и нагоре на долна челюст, отваряне 
на устата); изчистване на устната кухина от 
чужди материи чрез механично почистване 
и аспирация; трахео-бронхиална аспирация, 
фарингеална интубация, ендобронхиална ин-
тубация; 
4.4.2. при оперативни намеси, за които 
се знае или предполага, че осигуряването на 
свободни дихателни пътища може да бъде 
затруднено поради анатомични особености, 
патологични промени в горните дихателни пъ-
тища или извършването на конвенционалната 
ларингоскопия може да доведе до допълнителни 
увреди (операции в неврохирургията, лицево-
челюстната хирургия, торакалната хирургия), 
е задължително осигуряването на възможност 
за бронхоскопска интубация и извършване на 
трахеостомия при нужда; 
4.4.3. методи за оксигенация и изкуствена 
белодробна вентилация: оксигенация с обогатена 
на кислород газова смес или чист кислород, 
обдишване „уста в уста“ или „уста в нос“, или 
„уста в интубационна тръба“, или „уста в трахео­