Държавен вестник, бр. 102, 2006 г., стр. 93

Б Р О Й  102
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  93
министративното право органът, на когото са
делегирани нормативни правомощия, не може
да ги предоставя другиму, който принцип вече
е залегнал нормативно и в разпоредбата на
чл. 76, ал. 2 АПК (Административно-процесуа-
лен кодекс). Посочва се още, че този принцип
се подкрепя при тълкуване по аналогия и от
разпоредбата на чл. 6, ал. 1 и 2 от действащия
ЗАП и е намерил израз в съдебната практика—
аргумент от Тълкувателно решение № 4/2004 г.
на Общото събрание на Върховния админист-
ративен съд. Според жалбоподателя оспорва-
ната разпоредба на чл. 18, ал. 2 противоречи и
на нормата на чл. 15, ал. 1 ЗНА (Закон за нор-
мативните актове).
2. Разпоредбата на чл. 18, ал. 3 от Устройст-
вения правилник на Агенцията по заетостта
противоречи освен на вече цитираните разпо-
редби на чл. 11 ЗА и чл. 7, ал. 5 ЗНЗ, така също
и на разпоредбата на чл. 4 ЗА, като с тази норма
покрай закона (praeter legume) се създава въз-
можност да се учредяват (откриват) нови по
вид административни звена, както и възмож-
ност тяхното учредяване да се извърши с акт,
различен от Устройствения правилник.
3. Разпоредбата на чл. 18, ал. 5 от Устройст-
вения правилник противоречи на нормата на
чл. 55 ЗА по съображенията, изложени по т. 1
на жалбата.
4. Разпоредбата на чл. 16, ал. 5 от Устройст-
вения правилник противоречи на нормата на
чл. 55 ЗА по съображенията, изложени по т. 1
на жалбата.
5. Разпоредбата на чл. 5, ал. 1, т. 7 по отно-
шение на израза “определя числеността” про-
тиворечи на нормата на чл. 55 ЗА по съображе-
нията, изложени по т. 1.
6. По аналогични аргументи противоречи на
закона и нормата на чл. 5, ал. 1, т. 22 от Уст-
ройствения правилник.
7. Нормите на чл. 4, ал. 2 и 3 от Устройстве-
ния правилник противоречат на чл. 54, ал. 8 ЗА,
съгласно който при осъществяване на своята
дейност изпълнителният директор може да съз-
дава съвети като консултативни звена за реша-
ване на проблеми от неговата компетентност,
както и работни групи за изпълнение на конк-
ретни задачи, а съвети се създават след съгласу-
ване с министъра, към когото е създадена аген-
цията, на когото се представят и ежегодни отче-
ти за дейността им. Според жалбоподателя въз-
можността изпълнителният директор да бъде
подпомаган от заместници следва да е предвиде-
на изрично в закона—по аргумент от чл. 10, из-
речение второ и чл. 47, ал. 5 ЗА. Посочва се още,
че тези разпоредби противоречат на цитираните
вече норми на чл. 11 ЗА и чл. 7, ал. 5 ЗНЗ, раз-
гледани във връзка с чл. 12 ЗНА.
По изложените съображения моли Върхов-
ният административен съд да отмени визира-
ните в точки 1—7 от жалбата разпоредби и час-
ти от разпоредби от Устройствения правилник
на Агенцията по заетостта.
Ответникът по жалбата—Министерският
съвет на Република България, чрез своя проце-
суален представител изразява становище, че
жалбата е неоснователна и следва да бъде оста-
вена без уважение. Посочва се, че направените
оплаквания за незаконосъобразност на разпо-
редби на Устройствения правилник на Агенци-
ята по заетостта са неоснователни, като се изла-
гат и съответните доводи. Моли Върховният
административен съд да постанови решение, с
което да отхвърли жалбата като неоснователна.
Конституираният на основание чл. 21 ЗВАС
като заинтересована страна министър на труда
и социалната политика чрез своя процесуален
представител изразява становище, че жалбата
е неоснователна и следва да бъде оставена без
уважение.
Конституираният на основание чл. 21 ЗВАС
като заинтересована страна изпълнителен ди-
ректор на Агенцията по заетостта чрез своя
процесуален представител е депозирал писме-
но становище по делото, според което жалбата
против цитираните разпоредби на Устройстве-
ния правилник на Агенцията по заетостта е
неоснователна и следва да бъде отхвърлена.
Върховният административен съд, петчле-
нен състав, на първа колегия, като обсъди съб-
раните по делото доказателства и доводите на
страните, намира за установено следното:
Съгласно чл. 125, ал. 2 от Конституцията на
Република България Върховният администра-
тивен съд се произнася по спорове за закон-
ността на актовете на Министерския съвет и на
министрите, както и на други актове, посочени
в закона. Тези актове имат нормативен харак-
тер, с тях се създават права и задължения за
неограничен кръг правни субекти, за които
съществува правен интерес да ги обжалват пред
ВАС, ако считат, че те противоречат на закона
като нормативен акт от по-висока степен и
накърняват правата и законните им интереси.
Съгласно чл. 13, ал. 1 ЗВАС жалба или протест
се подават без ограничение във времето.
В горния смисъл следва да бъде прието, че
подадената жалба е процесуално допустима и
като такава следва да бъде разгледана.
Разгледана по същество жалбата е частично
основателна.
Със Закона за администрацията (ДВ, бр. 130
от 1998 г., в сила от 06.12.1998 г.) се уреждат
структурата на администрацията, основните
принципи на организация на нейната дейност,
длъжностите в нея и основните изисквания за
заемането им—чл. 1, ал. 1 от закона. Описани-
ето на органите на администрацията на изпъл-
нителната власт е дадено в чл. 36 ЗА, като едни
от тези органи са изпълнителните агенции.
Регламентацията на статута на последните е
дадена в разпоредбите на чл. 54—56 от закона,
като според алинея втора на чл. 54 изпълнител-
на агенция се създава със закон или с постанов-
ление на Министерския съвет, а чл. 55, ал. 1
посочва, че дейността, структурата, организа-
цията на работа и съставът на изпълнителната
агенция се определят с устройствен правилник,
приет от Министерския съвет. В “Държавен