Държавен вестник, бр. 91, 2002 г., стр. 2

С Т Р .  2
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  91
3. предимство на предотвратяването на за-
мърсяване пред последващо отстраняване на
вредите, причинени от него;
4. участие на обществеността и прозрачност
в процеса на вземане на решения в областта на
околната среда;
5. информираност на гражданите за състоя-
нието на околната среда;
6. замърсителят плаща за причинените вреди;
7. съхраняване, развитие и опазване на еко-
системите и присъщото им биологично разно-
образие;
8. възстановяване и подобряване на качест-
вото на околната среда в замърсените и увреде-
ните райони;
9. предотвратяване замърсяването и увреж-
дането на чистите райони и на други неблаго-
приятни въздействия върху тях;
10. интегриране на политиката по опазване
на околната среда в секторните и регионалните
политики за развитие на икономиката и общес-
твените отношения;
11. достъп до правосъдие по въпроси, отна-
сящи се до околната среда.
Чл. 4. Компонентите на околната среда са:
атмосферният въздух, атмосферата, водите,
почвата, земните недра, ландшафтът, природ-
ните обекти, минералното разнообразие, био-
логичното разнообразие и неговите елементи.
Чл. 5. Факторите, които замърсяват или ув-
реждат околната среда, могат да бъдат: естест-
вени и антропогенни вещества и процеси; раз-
лични видове отпадъци и техните местонахож-
дения; рискови енергийни източници—шумо-
ве, вибрации, радиации, както и някои генетич-
но модифицирани организми.
Чл. 6. Управлението, опазването и контро-
лът на компонентите на околната среда и фак-
торите, въздействащи върху тях, се извършват
по ред, определен от този закон и от специални-
те закони за компонентите и факторите на окол-
ната среда.
Чл. 7. При трансгранично замърсяване се
прилагат изискванията, съдържащи се в спора-
зумения и договори, по които Република Бъл-
гария е страна.
Раздел II
Държавна политика и органи за управление
на околната среда
Чл. 8. Държавната политика по опазване на
околната среда се осъществява от министъра
на околната среда и водите.
Чл. 9. Държавната политика по опазване
на околната среда се интегрира в секторните
политики—транспорт, енергетика, строител-
ство, селско стопанство, туризъм, промишле-
ност, образование и други, и се осъществява
от компетентните органи на изпълнителната
власт.
Чл. 10. (1) Компетентни органи по смисъла
на закона са:
1. министърът на околната среда и водите;
2. изпълнителният директор на Изпълнител-
ната агенция по околна среда;
3. директорите на регионалните инспекции
по околната среда и водите (РИОСВ);
4. директорите на басейновите дирекции;
5. директорите на дирекциите на национал-
ните паркове;
6. кметовете на общините, а в градовете с
районно деление—и кметовете на районите;
7. областните управители.
(2) Компетентни да предприемат предвиде-
ните в закона действия и дейности са:
1. на територията на една община—директо-
рът на РИОСВ или кметът на общината, а в гра-
довете с районно деление—кметът на района;
2. на територията на една област—област-
ният управител или директорът на РИОСВ;
3. на територията на няколко общини в обх-
вата на една РИОСВ—директорът на съответ-
ната инспекция;
4. на територията на няколко общини в обх-
вата на различни РИОСВ—министърът на окол-
ната среда и водите.
Чл. 11. Министърът на околната среда и
водите:
1. разработва с органите по чл. 9 политика-
та и стратегията за опазване на околната среда
в Република България;
2. ръководи чрез Изпълнителната агенция
по околна среда Националната система за мо-
ниторинг на околната среда;
3. контролира състоянието на околната сре-
да на територията на страната;
4. координира контролните правомощия на
другите органи на изпълнителната власт по
отношение на околната среда;
5. издава заповеди, разрешителни, инструк-
ции и утвърждава методики;
6. съвместно със заинтересуваните органи на
изпълнителната власт:
а) издава норми за максимално допустими
емисии по видове замърсители и норми за мак-
симално допустими концентрации на вредни
вещества по компоненти на средата по райони;
б) утвърждава методики за ОВОС;
в) издава норми за рационално използване
на възобновими и невъзобновими природни
ресурси;
г) осигурява събирането и предоставянето на
информация за състоянието на околната среда;
д) утвърждава методики за контрол на ком-
понентите на околната среда;
7. осъществява други дейности, свързани с
опазването и управлението на околната среда в
съответствие със специалните закони;
8. подготвя ежегодния доклад за състояние-
то на околната среда.
Чл. 12. (1) Към министъра на околната сре-
да и водите се създават:
1. Висш експертен екологичен съвет;
2. консултативни съвети по политиката за
управление на компонентите на околната среда.
(2) Към РИОСВ се създават експертни еко-
логични съвети.
(3) Функциите, задачите и съставът на съве-
тите по ал. 1 и 2 се определят с правилник на
министъра на околната среда и водите.