Държавен вестник, бр. 78, 2004 г., стр. 33

Б Р О Й  78
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  33
3.2. За оптимална оценка на риска при преосвиде-
телстване се прилагат и психологични изследвания,
извършвани от клинични психолози относно личносто-
вите психологични параметри, свързани с риска:
3.2.1. Умствена компетентност:
—разстройства на психичните процеси (внимание,
памет, мислене);
—дефицити в интелектуалния процес.
3.2.2. Емоционална компетентност:
—незрели емоции, повърхностни и плитки емоции;
—нисък праг на раздраза; бърз интензитет на нега-
тивни емоции с експлозивност;
—загуба или липса на самоконтрол върху импул-
сивното поведение;
—ригидност на негативния афект;
—липса на състрадателност (емпатия), липса на
емоционален резонанс;
—липса на чувство за вина;
—нарцистичност, невъзможност за емоционално
свързване; чувство за превъзходство и грандиозност;
—емоционална нестабилност на самооценката с
променливи чувства за изоставеност, ненужност, праз-
нота, суицидни пориви и враждебност.
3.2.3. Социална компетентност:
—разстройства и неизградени комуникативни уме-
ния: затруднена комуникация до невъзможност за при-
ятелски контакти; проблем с лидерство; манипулатив-
ност;
—социално неприемливи норми на поведение; ан-
тисоциални мирогледни възгледи; житейска позиция
на враждебност и възмездяване; стил на обичайно агре-
сивно поведение присъщо и на родители или други чле-
нове в семейството; приобщаване към стила на живот
на банди, групи с антисоциално поведение или терорис-
тични действия;
—неефективни стратегии за справяне с проблемни
житейски ситуации чрез противопоставяне, действия с
насилие или злоупотреба с психоактивни вещества;
—невъзможност за прогнозиране в перспектива,
няма планове за бъдещето; действия без обмисляне на
последиците; не може да използва собствения си опит
при решаване на проблемни ситуации.
Прилагат се и специализирани тестове за когнитив-
ни процеси и интелект, въпросници за агресивност,
импулсивност и гняв и проективни методики.
3.3. Психиатричната оценка на риска е основен пред-
мет на съдебно-психиатричната експертиза. Експерти-
зата се възлага от съда (прокуратурата, следствието). В
експертното заключение следва да се уточни степента
на риска (висока, средна или ниска) и да се предложат
необходимите медицински мерки за неговото овладя-
ване—лечение в лечебно заведение за болнична помощ
с висока степен на сигурност, в психиатрично отделе-
ние, при полустационарни условия или амбулаторно.
3.4. Оценка на риска се прави и при пациенти, пос-
тъпили на доброволно лечение, които настояват да бъдат
изписани преди стабилизиране на състоянието им. При
установяване на рискови тенденции задължително се
информират близките на пациента и се прави предло-
жение до съда (прокуратурата) относно необходимост-
та от лечение.
3.5. Лечението на пациенти, настанени със съдебно
решение, се редуцира постепенно, като от лечение при
условия с висока степен на сигурност се преминава към
лечение в психиатрично отделение, последвано от полу-
стационарно лечение и накрая продължително амбула-
торно лечение. Това осигурява прецизен контрол върху
рисковите тенденции. Продължителността на всяка фаза
няма фиксиран срок и се определя от динамиката на забо-
ляването, състоянието на пациента, овладяването на рис-
ка и възможностите за ресоциализация, съобразно “Кри-
терии за оценка на риска при преосвидетелстване”.
При влошаване на състоянието на пациента и уве-
личаване на риска се прави предложение за провежда-
не на лечение при по-висока степен на сигурност.
3.6. За всеки пациент, настанен със съдебно реше-
ние, изписан след прекратяване на лечението, се изпра-
ща епикриза на личния му лекар и на психиатъра от
извънболничната психиатрична служба с указания за
последващо наблюдение и лечение.
1.6. Нива на третиране на пациенти с рисково пове-
дение
Ниво 1
Общопрактикуващ лекар или специалист непси-
хиатър.
1. Общопрактикуващият лекар (ОПЛ) и специалис-
тът непсихиатър са обучени и умеят:
—да разпознават основните психиатрични синдро-
ми и болестни отклонения в поведението на пациента;
—да общуват с неадекватния психиатричен пациент;
—да споделят с придружаващите го лица (ако има
такива) опасенията си за психично заболяване и за не-
обходимите консултации.
2. ОПЛ и специалистът непсихиатър следва да имат
на разположение:
—телефонна връзка с психиатър или психиатрично
или друго спешно звено;
—телефонна връзка с най-близкото подразделение
на МВР за незабавна помощ.
3. При допускане за рисково поведение или при
възбуден и вероятно агресивен пациент ОПЛ и специ-
алистът непсихиатър извършват следното:
—осигуряват присъствие на трето лице;
—търсят помощ от психиатър или от психиатрично
или друго спешно звено, или от най-близкото подразде-
ление на МВР.
По-нататъшното обслужване на рисковия пациент
се осъществява от психиатър или от служители на МВР.
Ниво 2
Психиатър в амбулаторни условия
1. Психиатърът в Диагностично-консултативен блок
на лечебно заведение за болнична помощ или извън-
болнична специализирана помощ е обучен и умее:
—да разпознава и овладява спешни психиатрични
състояния, в това число агресия и автоагресия;
—да спазва правилата за добра медицинска практи-
ка, да зачита правата на пациента и да прилага ограни-
чения за пациента във възможния минимум,
—да изготвя психиатрични експертни заключения.
2. Той има телефонна връзка с психиатрично или
друго спешно звено и с най-близкото подразделение на
МВР за незабавна помощ.
3. При недвусмислено агресивно поведение на па-
циента (висока степен на риск) психиатърът извършва
следното:
—преценява експресно дали със свои възможности
може да се справи с риска;
—прави опит да овладее състоянието на пациента с
медикаментозни или немедикаментозни средства;
—при необходимост осигурява друго лице за съдейс-
твие;
—при необходимост търси помощ от друг психиа-
тър, от психиатрично или друго спешно звено или от
най-близкото подразделение на МВР,
—ако е неизбежно, прилага ограничителни подходи
и средства за овладяване на състоянието на пациента.
След поставяне на пациента под контрол лекарят
оценява състоянието му клинично и с въпросника “Кри-
терии за първоначална оценка на риска” и определя по-
нататъшните си действия:
—да настани пациента в психиатрично отделение
по спешност; в този случай той информира съда (про-
куратурата) за възбуждане на процедура за задължи-
телно лечение;
—да настани пациента в психиатрично отделение
планово;
—да се ангажира с амбулаторно лечение.
3.1. При обслужването на такива пациенти, ако са
прилагани медикаменти парентерално без съгласието
на пациента или при използване на средства за физи-