Държавен вестник, бр. 39, 2003 г., стр. 3

Б Р О Й  39
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  3
Освен от съдебния контрол административ-
ните актове по глава седма “а” от закона са
лишени и от прокурорска проверка. Правомо-
щието на прокуратурата по чл. 127, т. 3 от Кон-
ституцията—да предприема действия по отмя-
на на незаконосъобразни актове, е предвидено
като средство за защита на обществения инте-
рес. Да се допусне ограничение на това право-
мощие, като се изключи чрез закон, какъвто е
случаят с разпоредбата на чл. 35е ЗПСК, озна-
чава да се допусне “ограничена” или “непълна”
защита на обществения интерес в случаите,
когато той е застрашен или накърнен. Обрат-
ното означава да се предпостави недобросъвес-
тност на прокуратурата, което е недопустимо.
Отделен е въпросът, че за правомощията на
прокуратурата в Конституцията няма текст,
аналогичен на чл. 120, ал. 2. Протестирането на
административните актове от прокурора включ-
ва и отнасянето им пред по-горния админист-
ративен орган, а не само пред съда.
Следователно разпоредбата на чл. 35е ЗПСК
е противоконституционна и в частта относно
недопустимостта административните актове по
глава седма “а” ЗПСК да се протестират по реда
на ЗВАС и ЗАП.
3. Относно твърдението за противоречие на
§ 2, с който е създаден чл. 35г ЗИДЗПСК (про-
тиворечие с чл. 8 и 62 от Конституцията, т. 7
на групата от 50 народни представители, т. 1
и 5 от искането на президента на Република
България, т. 1 от искането на групата от 56
народни представители)
Въпросът за конституционосъобразността на
нормата е свързан с разделението на властите.
В настоящия случай правомощие недопусти-
мо нарушава принципа на разделението на влас-
тите, прогласен с чл. 8 от Конституцията. Това
нарушение е направено с чл. 35г, ал. 1 от атаку-
вания закон. Разпоредбата възлага на НС да
одобрява решението на МС по чл. 35в, ал. 2, с
което се определя участникът, спечелил конкур-
са. Одобряването на решението от НС включва
преди всичко контрол за неговата законосъоб-
разност, защото е недопустимо да се приеме,че
то може да одобри административен акт, изда-
ден от МС, без преценка за неговата законосъ-
образност. Преценката за законосъобразността
на актовете на МС обаче Конституцията е въз-
ложила с чл. 120, ал. 1 във връзка с чл. 125, ал. 2
на ВАС, а не на НС. Това означава, че НС, като
приема атакуваната разпоредба, е нарушило прин-
ципа за разделението на властите, като е навляз-
ло в сферата на конституционните пълномощия
на съдебната власт, поради което разпоредбата
противоречи на чл. 8 от Конституцията. Наред с
това все с оглед принципа за разделението на
властите е недопустимо както изпълнителната
власт да законодателства, така и законодател-
ната власт да взема управленчески решения,
извън конституционните си правомощия, какъв-
то е случаят. Единственият случай, в който за-
конодателят е счел за необходимо участието на
2. Относно твърденията за противоречие
на § 2, с който е създаден чл. 35е ЗИДЗПСК, с
чл. 4, 56, 57, 117, чл. 120, ал. 2 и чл. 127, т. 3 от
Конституцията (т. 2 и 3 от искането на гру-
пата от 50 народни представители, т. 2, 3 и 4
от искането на президента и т. 1 от искането
на групата от 56 народни представители)
С въпросната разпоредба се изключва съ-
ществуващ до момента съдебен контрол относ-
но всички административни актове, издавани
във връзка с приватизационния процес по гла-
ва седма “а” ЗПСПК.
Както многократно е имал повод да изтъкне
КС, правомощието на НС по чл. 120, ал. 2 от
Конституцията е изключение от общото прави-
ло за съдебно обжалване на административни-
те актове—чл. 120, ал. 1 от Основния закон, и
то не може да се тълкува разширително—Ре-
шение № 7 от 1995 г. по к.д. 9 от 1995 г. Консти-
туционният съд с Решение № 8 от 1999 г. по к.д.
4 от 1999 г. вече се произнесъл, че е недопусти-
мо законодателят на основание чл. 120, ал. 2 от
Конституцията да изключи от съдебно обжал-
ване широк кръг административни актове, из-
давани от различни по вид административни
органи, какъвто е случаят на чл. 35е ЗПСК.
 Освен това с въпросната разпоредба се изк-
лючва съществуващ към момента съдебен кон-
трол относно административни актове, свърза-
ни с приватизацията и следприватизиционния
контрол.
Вярно е, че националната сигурност е типи-
чен пример за конституционно защитена цен-
ност, в името на която може да се приложи
ограничението на чл. 120, ал. 2 от Основния
закон. Когато обаче се ограничава едно гаран-
тирано от Конституцията право, за да се защи-
ти друго също конституционно защитено пра-
во, ограничението трябва да бъде подходящо за
постигане на желаната защита. С разпоредбата
на чл. 35е ЗПСК се изключва изцяло съдебният
контрол над определен вид административни
актове в името на националната сигурност.
Възниква въпросът—с това охранява ли се на-
истина националната сигурност, и обратното,
предвиждането на съдебен контрол би ли заст-
рашило националната сигурност. Конституци-
онният съд приема, че в случая не е спазен ба-
лансът между двете конституционно защитени
ценности, ограничаването на едната не допри-
нася за запазването или охраняването на друга-
та, а напротив. Съдебната защита е най-висша-
та правна гаранция както за защита на правата
и законните интереси на гражданите и юриди-
ческите лица, така и като гаранция за законо-
съобразност на издаваните от изпълнителната
власт административни актове.
С оглед изложеното КС стига до извода, че
изключването от съдебен контрол на широк
кръг административни актове по ЗПСК, осъ-
ществен от чл. 35е ЗПСК, не може да бъде обос-
нован с чл. 120, ал. 2 от Конституцията, поради
което е противоконституционен.