Държавен вестник, бр. 34, 2006 г., стр. 19

Б Р О Й  34
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  19
Конституционният съд обсъди направеното
искане и изложените в становищата на заинтере-
сованите страни съображения и прие следното:
1. По отношение на § 4, т.1 ЗИДЗАП в част-
та, с която в чл. 6, ал. 1 от Закона за автомо-
билните превози се създава т. 5
Изменението и допълнението на чл. 6, ал. 1
със създаването на т.5 от закона въвежда изис-
кването при вписване за първи път в регистъра
за превозното средство, с което се извършва
таксиметров превоз на пътници, да не са изтек-
ли повече от 5 години от датата на първата му
регистрация.
При решаване на повдигнатите с искането
въпроси вниманието трябва да бъде насочено
дали оспорените законови разпоредби противо-
речат на Конституцията, а не към това, доколко
са целесъобразни и обществено оправдани.
а. Относно твърдяното противоречие с чл. 6,
ал. 2 от Конституцията
Равенството на всички граждани пред зако-
на е основен конституционен принцип. Този
принцип е общ за цялата правна система на
Република България и е основа за тълкуване и
прилагане на Конституцията и за нормотвор-
ческа дейност (Решение № 14 от 1992 г. на Кон-
ституционния съд по к.д. № 14 от 1992 г., ДВ,
бр. 93 от 1992 г.). Равенството предполага ед-
накви юридически условия за развиване на сто-
панска дейност. Равенството по чл. 6, ал. 2 от
Конституцията обаче няма предвид и не може
да се отъждествява със социално равенство, с
равенство в имущественото състояние. Член 6,
ал. 1, т. 5 ЗАП не ограничава права, а въвежда
изисквания за упражняване на една професия.
Законодателят е свободен да създава правила
за упражняването на която и да било професия.
Равнопоставеността на всички граждани пред
закона независимо от имущественото им със-
тояние (чл. 6, ал. 2 от Конституцията) не пред-
писва създаване на законодателство, което по
различен начин да третира група граждани спо-
ред тяхното имущество. Оспорената законова
разпоредба е еднаква за всички, които извърш-
ват таксиметров превоз на пътници, независи-
мо от имущественото им състояние.
Равенството на гражданите пред закона не
изключва правото на законодателя да въведе
със закон специфични условия и изисквания
за упражняване на определена дейност. След
като тези условия са еднакви и се отнасят до
всички, които я упражняват, те са равнопос-
тавени, независимо от това, че някои от тях
не могат фактически да се съобразят с тези
условия. Всяка професия има своята особе-
ност. Немислимо е за всички граждани от
всички занятия условията да ги упражняват
да бъдат едни и същи. Важно е обаче в кръга
на тези, които се занимават с една и съща
дейност, да има равнопоставеност. В случая
изискването при вписването за първи път в
регистъра на колите, с които се извършва
таксиметров превоз, да не са изминали пове-
че от пет години от датата на първата им ре-
гистрация е по отношение на всички, които
извършват таксиметров превоз на пътници.
Въведеното изискване ги поставя в равнос-
тойно положение независимо от имуществено-
то им състояние.
По изложените съображения Конституци-
онният съд смята, че разпоредбата на § 4 ЗИД-
ЗАП в частта, с която в чл. 6, ал. 1 ЗАП се
създава т. 5, не противоречи с чл. 6, ал. 2 от
Конституцията.
б. Относно твърдяното противоречие с
чл. 19, ал. 1 и 2 от Конституцията
Член 19, ал. 1 от Конституцията постановя-
ва, че икономиката на страната се основава на
свободната стопанска инициатива. “Свободна-
та стопанска инициатива на участниците в сто-
панския живот е свързана и с еднаквите прав-
ни условия за стопанска дейност—чл. 19, ал. 2
от Конституцията” (Решение № 3 от 2000 г. по
к.д. № 3 от 2000 г., ДВ, бр. 37 от 2000 г.), като
се предотвратява злоупотребата с монополиз-
ма и нелоялната конкуренция. Тези принципи
са били винаги утвърждавани в практиката на
Конституционния съд (Решение № 8 от 1995 г.
по к.д. № 12 от 1995 г., ДВ, бр. 59 от 1995 г.,
Решение № 2 от 1996 г. по к.д. № 26 от 1995 г.,
ДВ, бр. 16 от 1996 г., Решение № 22 от 1996 г.
по к.д. № 24 от 1996 г., ДВ, бр. 1 от 1997 г.).
Създаването на еднакви правни условия има
предвид правно, а не икономическо равенство.
Законът трябва да е еднакъв за гражданите и
юридическите лица независимо какви са ико-
номическите възможности на различните гру-
пи от тях. В случая оспорените законови разпо-
редби предвиждат еднакви правни условия за
всички, които упражняват таксиметров превоз
на пътници. Икономическите им възможности
да извършват тази дейност е извън предмета на
регулиране по чл. 19, ал. 2 от Конституцията.
Искането поддържа, че съществува разли-
чие в имуществените възможности на група
граждани, без да взима предвид, че няма раз-
личие в правните условия, които се поставят
пред тях. Нововъведените изисквания поста-
вят еднакви правни условия пред всички. Няма
никакво значение за конституционосъобраз-
ността на текстовете, че те не са еднакво со-
циално поносими от всички. Член 19, ал. 2 от
Конституцията не задължава законодателя да
създаде различни правни условия за стопанс-
ка дейност, които да отговарят на материал-
ната възможност на отделни групи граждани
и юридически лица. Тя изисква еднаква прав-
на уредба за всички, без оглед на материални-
те им възможности, каквато постановяват ос-
порените разпоредби.
Заедно с това Конституционният съд е отбе-
лязвал, че “правото на свободна стопанска ини-
циатива няма абсолютен характер”, че “не изк-
лючва принципите на държавно регулиране и
на държавен контрол на стопанската дейност”
(Решение № 6 от 1997 г. по к.д. № 32 от 1996 г.,