Държавен вестник, бр. 101, 2020 г., стр. 17

БРОЙ  101	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  17  
МВР до трафичните данни на съответните 
диагностицирани лица. 
Правото на личен живот не се явява 
привилегия само за периоди, когато вре-
мената се характеризират с относително 
спокойствие и непротиворечивост, но и за 
такива – в условия на кризи, доколкото във 
всяка криза намесата трябва да бъде като 
конституционен императив, пропорционал-
на и строго необходима. Затова достъпът 
до трафични данни за местоположение за 
целите на противодействие на пандемията 
в атакувания нормен комплекс е уредена в 
несъответствие с Конституцията.
Предмет на искането пред Конституцион-
ния съд е и нормата на § 51 от преходните 
и заключителните разпоредби на Закона за 
мерките и действията по време на извън-
редното положение, обявено с решение на 
Народното събрание от 13 март 2020 г., и за 
преодоляване на последиците. 
Същата съставлява неразделна част от 
атакувания нормен комплекс и няма само- 
стоятелно значение, а и нейното съдържание 
е твърде неясно и не би могло да спомогне 
за ефективното прилагане по изложените 
по-горе съображения на § 41 от ПЗР на За-
кона за мерките и действията по време на 
извънредното положение, обявено с решение 
на Народното събрание от 13 март 2020 г., и 
преодоляване на последиците, чиито текстове 
са станали част от съдържанието на Закона 
за електронните съобщения. Поради това 
тя не може да бъде преценявана по начин, 
различен от този, възприет за основната 
част на искането, и затова също се явява 
противоконституционна.
Конституционният съд намира, че из-
ложените съображения дават основание да 
бъде обявен оспореният нормен комплекс 
в цялост за противоконституционен като 
несъответен на чл. 32 от Конституцията, 
разглеждан и в контекста на относимото 
право на Европейския съюз, поради което 
не разглежда другите основания за противо-
конституционност, представени в искането 
на народните представители (в този смисъл 
Решение № 6 от 1997 г. по к.д. № 32/1996 г., 
Решение № 17 от 1997 г. по к.д. № 10/1997 г., 
Решение № 22 от 1998 г. по к.д. № 18/1998 г., 
Решение № 3 от 2012 г. по к.д. № 12/2011 г.).
Въз основа на изложеното и на основание 
чл. 149, ал. 1, т. 2 от Конституцията Консти-
туционният съд
Р Е Ш И :
Обявява за противоконстит у ционни 
чл. 251б, ал. 2, изречение трето, чл. 251в, 
ал. 2, изречение второ, чл. 251г, ал. 5 от-
носно думите „и в случаите по чл. 251б, 
ал. 2, изречение трето“ и чл. 251г1, ал. 1, 
изречение второ, ал. 3 и 4 относно думите 
„и чл. 251в, ал. 2, изречение второ“ от За-
кона за електронните съобщения (обн., ДВ, 
бр. 41 от 22.05.2007 г.; посл. изм. и доп., 
бр. 69 от 4.08.2020 г.) и § 51 от преходните 
и заключителните разпоредби на Закона за 
мерките и действията по време на извън-
редното положение, обявено с решение на 
Народното събрание от 13 март 2020 г., и 
за преодоляване на последиците (обн., ДВ, 
бр. 28 от 24.03.2020 г.; посл. изм. и доп., 
бр. 98 от 17.11.2020 г.).
Решението е подписано с особено мне-
ние от съдиите Павлина Панова и Анастас 
Анастасов.
Председател: 
Борис Велчев
ОСОБЕНО МНЕНИЕ
на съдиите Анастас Анастасов 
и Павлина Панова 
по конституционно дело № 4 от 2020 г.
Подписахме с особено мнение Решението 
на Конституционния съд по дело № 4/2020 г., 
като по-долу излагаме съображенията си да 
не споделим изводите на мнозинството за 
противоконституционност на атакуваните 
разпоредби.
1. С постановеното решение по к.д. № 4/ 
2020 г. Конституционният съд е надхвърлил 
пределите на конституционния контрол по 
същество, очертани със сезиращото искане и 
съответното определение по неговата допус-
тимост, т.е. налице е свръхпетитум (макар и 
единствено в мотивите на конституционното 
решение, които обаче са довели до извода 
за противоконституционност на оспорените 
разпоредби в диспозитива).
Според мотивите и петитума на искането 
на вносителя и диспозитива на определението 
на Конституционния съд за допускане на ис-
кането за разглеждане по същество предмет 
на конституционното дело са разпоредбите 
на чл. 251б, ал. 2, изречение трето, чл. 251в, 
ал. 2, изречение второ, чл. 251г, ал. 5 относно 
думите „и в случаите по чл. 251б, ал. 2, изрече-
ние трето“ и чл. 251г1, ал. 1, изречение второ, 
ал. 3 и 4 относно думите „и чл. 251в, ал. 2, 
изречение второ“ от Закона за електронните 
съобщения (обн., ДВ, бр. 41 от 22.05.2007 г.; 
посл. изм., бр. 69 от 4.08.2020 г.) (ЗЕС) и на 
§ 51 от преходните и заключителните разпо-
редби на Закона за мерките и действията по 
време на извънредното положение, обявено с 
решение на Народното събрание от 13 март 
2020 г., и за преодоляване на последиците 
(обн., ДВ, бр. 28 от 24.03.2020 г.; посл. изм., 
бр. 98 от 17.11.2020 г.) (ПЗРЗМДВИП).
Мотивите на решението по к.д. № 4/2020 г. 
и всички аргументи за противоконституци-