Държавен вестник, бр. 65, 2018 г., стр. 20

СТР.  20	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  65
Воден от изложените съображения и на 
основание чл. 149, ал. 1, т. 2 от Конституци­
ята във връзка с чл. 22, ал. 1 от Закона за 
Конституционен съд Конституционният съд
Р Е Ш И :
Отхвърля искането на петчленен състав 
на Върховния административен съд за ус­
тановяване на противоконституционност на 
разпоредбата на чл. 193, ал. 6 от Закона за 
съдебната власт (обн., ДВ, бр. 64 от 7.08.2007 г.; 
посл. изм. и доп., бр. 49 от 12.06.2018 г.).
Съдия Стефка Стоева е подписала реше­
нието с особено мнение.
Председател: 
Борис Велчев
ОСОБЕНО МНЕНИЕ
на съдията Стефка Стоева
по конституционно дело № 1 от 2018 г.
Подписвам решението с особено мнение 
по следните съображения:
Независимостта на съдебната власт, как­
то е прието и в мотивите на решението, е 
същностна характеристика на всяка правова 
и демократична държава и основен принцип 
на Конституцията на Република България 
(чл. 117, ал. 2, предл. първо). Кадровото раз­
витие на съдиите, прокурорите и следовате­
лите от назначаването до освобождаването от 
длъжност е един от най-важните елементи на 
тази независимост. 
Основната функция на Висшия съдебен 
съвет е кадровата. Съгласно вложения от 
конституционния законодател замисъл в раз­
поредбата на чл. 129, ал. 1 от Конституцията 
той има за своя основна задача да гарантира 
независимостта на съдебната власт, като 
назначава, повишава, понижава, премества 
и освобождава от длъжност съдиите, проку­
рорите и следователите.
Установеният в Закона за съдебната власт 
(ЗСВ) начин за назначаване на съдиите, про­
курорите и следователите е провеждането на 
конкурс, чрез който би следвало да се гаран­
тира, че всички те ще се избират, преместват 
и повишават според професионалните им 
качества, знания и опит. 
Поначало конкурс се провежда, когато има 
свободна длъжност или за такава длъжност, 
която предстои да бъде освободена. Поради 
това и разпоредбата на чл. 188, ал. 1 ЗСВ 
задължава административните ръководите­
ли в срок до 30 септември на предходната 
година да уведомят съответните колегии на 
Висшия съдебен съвет за длъжностите, които 
се очаква да се освободят през следващата 
година. Конкурсът се провежда при спазване 
на определени законови процедури и приключ­
ва за всички участници в него с избора на 
спечелилия кандидат. В случая конкурсът за 
назначаване и повишаване на съдии, прокурори 
и следователи би следвало да приключва с 
постановяването на решение по чл. 193, ал. 3 
ЗСВ, с което съответната колегия на Висшия 
съдебен съвет повишава или премества съдия, 
прокурор или следовател в съответния орган 
на съдебната власт.
По силата на оспорената разпоредба на 
чл. 193, ал. 6 ЗСВ по съображения за свое­
временно попълване на свободните места в 
съдебната власт в действителност на практика 
се осигурява възможност Висшият съдебен 
съвет да абдикира от изпълнение на кадро­
вото си правомощие, независимо че право­
мощията на държавните органи са право, но 
и задължение. 
Кадровото обезпечаване на органите на 
съдебната власт би следвало по силата на 
закона да почива на принципа на плано­
востта. На свой ред плановостта позволява 
осигуряването на финансовата и кадровата 
сигурност на съдебната власт. С разпоредбата 
на чл. 193, ал. 6 ЗСВ се въвежда друг ред за 
назначаване и повишаване на съдии, проку­
рори и следователи, който не само не почива 
на този принцип, а понякога го заобикаля.
Съдиите, прокурорите и следователите, 
които се назначават по реда на оспорената с 
искането разпоредба, са участници в приклю­
чила конкурсна процедура. По този начин се 
допуска за неопределен продължителен период 
от време назначаване без нарочен конкурс на 
длъжности, които не са били заявени и вклю­
чени в конкурса, което само по себе си е и 
нарушение на принципа за правова държава 
по силата на чл. 4, ал. 1 от Конституцията.
С чл. 193, ал. 6 ЗСВ се допуска конститу­
ционно нетърпимо противоречие с принципа 
за правовата държава във формален смисъл. 
Създава се вътрешна колизия в законода­
телството, уреждащо статута на съдиите, 
прокурорите и следователите, а оттам – и 
затруднения в правоприлагането, израз на 
което е и отправеното искане.
Правната сигурност, стабилността и пред­
видимостта са характеристики на правовата 
държава (вж. Решение № 1 от 27.01.2005 г. по
к. д. № 8/2004 г.; Решение № 4 от 11.03.2014 г. по 
к. д. № 12/2013 г.; Решение № 3 от 8.07.2008 г. 
по к. д. № 3/2008 г.). Плановостта е аспект, 
проявление на принципа за правната сигур­
ност и стабилност в дейността на органите 
на съдебната власт. 
Правовата държава във формален смисъл 
изисква ясно и недвусмислено съдържание на 
правните понятия. Оспорената разпоредба на 
чл. 193, ал. 6 ЗСВ е неясна, поради което дава 
възможност за назначаване и повишаване в 
органите на съдебната власт непланово и без 
конкурси за период, значително по-дълъг от 
девет месеца, тъй като не е дефиниран начал­
ният момент, от който тече този срок. Тази 
законодателна неяснота относно понятието