Държавен вестник, бр. 15, 2024 г., стр. 36

СТР.  36	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  15
изисква НС да приеме проект за изменение на 
Конституцията, който да бъде внесен в свикано 
за тази цел ВНС.
Отделен въпрос е, че последиците от 
евентуално неизпълнение (или частично или 
привидно изпълнение) от НС или след това 
от ВНС на волята на суверена, изразена чрез 
референдум, са само политически, не и правни. 
2. Относно обхвата/рамките на компетент-
ността на НС по отношение на международ-
ните договори
Ако приемем, че предмет на референдум 
може да бъде само въпрос от компетентността 
на НС, съществен става въпросът за рамките/
обхвата на тази компетентност. В частност 
по отношение на международните договори 
на страната. 
В настоящото решение на КС според мен 
най-съществено (носещ мотив) е разбирането, 
че не е в компетентността на НС въпрос, който 
то не може да реши едностранно. В частност 
с оглед предмета на искането до съда в него-
вото решение по същество се приема, че става 
дума за „едностранно“ изменение на Учреди-
телните договори на ЕС и/или на Договора 
за присъединяване на Република България 
с оглед произтичащо от тях задължение за 
държавата, каквото „едностранно“ изменение 
се приема, че НС не може да направи.
Ключово тук според мен е абсолютизира-
нето на разбирането за едностранна мярка. 
В настоящото решение на КС се разглеждат 
във взаимовръзка разпоредбите на чл. 85, 
ал. 1 – 3 от КРБ. И се прави извод, че ако 
изменение или денонсиране на ратифициран 
от НС международен договор е възможно 
само по посочения в самия договор ред (или 
в съответствие с общопризнатите норми на 
международното право21), то когато този ред 
не предвижда едностранно изменение/денон-
сиране и НС не е компетентно едностранно 
да го измени/денонсира (което в конкретния 
случай намира отражение по отношение на 
договорите, свързани с ЕС, на които се спи-
рам нататък).
В настоящото решение на КС се посочва, 
че „е необходимо решението, прието чрез на-
ционален референдум в една конституционна, 
правова държава, да бъде изпълнимо при за-
читане на върховенството на Конституцията“. 
След което обаче се прави извод, че решението, 
което може да се вземе чрез предлагания в 
конкретния случай референдум, не може да 
бъде изпълнено от Народното събрание. Този 
извод се основава на „логиката на посочените 
по-горе конституционни разпоредби (чл. 85, 
ал. 1, т. 9, ал. 2 и 3 от КРБ – б. м.) в тяхната 
взаимна връзка“. Смятам, че от тези разпоред-
би на КРБ не може да бъдат изведени – както 
21 Сред които впрочем и правото на всяка суверен-
на държава да се оттегли от (да денонсира) всеки 
международен договор, вкл. едностранно…
изглежда, че прави настоящото решение на 
КС – „конституционен стандарт“ или „граници 
на конституционно допустимия обхват“ на 
предмета на един национален референдум по 
въпрос, който е уреден в международен дого-
вор (вкл. „договор, чрез който се предоставят 
правомощия на ЕС“). 
В ал. 1 на чл. 85 се изброяват изчерпа-
телно международните договори, за които 
задължително се изисква ратификация от 
НС. В т. 9 логично бяха добавени и всички 
международни договори, с които на ЕС се 
предоставят произтичащи от Конституцията 
правомощия22. Това означава, че сключването 
на всеки такъв договор трябва да бъде „одоб- 
рено“ (чрез ратификация) от националното 
представително учреждение, но по никакъв 
начин не препятства провеждането на рефе-
рендум както преди сключването/ратифика-
цията (вкл. с въпрос дали да бъде сключен), 
така и след като бъде сключен и дори след 
като влезе в сила (вкл. с въпрос трябва ли 
договорът да бъде изменен или денонсиран).
В ал. 2 се закрепва изискване за завишено 
(„квалифицирано“) мнозинство за ратифика-
цията на такъв договор (по т. 9) и според мен 
тази разпоредба няма никакво отношение 
към евентуален референдум относно уреден 
в такъв договор въпрос.
Разпоредбата на ал. 3 е конституционен 
акт на зачитане на международното право и 
закрепва принципа, според който всеки меж-
дународноправен ангажимент може да бъде 
изменян или прекратен само по предвидения 
от самото международно право (в конкретния 
международноправен акт или в общопризна-
тите норми на международното право) ред. Тя 
няма никакво отношение нито към примата 
на международното право (прогласен в чл. 5, 
ал. 4), нито към референдумите.
От тези разпоредби – вкл. последната – спо-
ред мен по никакъв начин не може да бъде 
изведена конституционна пречка с референдум 
да се вземе решение за изменение/денонсиране 
на международен договор, в изпълнение на 
което МС и НС да предприемат необходи-
мите мерки в съответствие с предвиденото в 
конкретния международноправен акт или в 
общопризнатите норми на международното 
право. В частност денонсирането в крайна 
сметка е именно „едностранна“ мярка от 
страна на държавата и е в компетентността 
на Народното събрание (макар и не един-
ствено). Ако НС може да денонсира един 
международен договор, защо да не може да 
направи това в изпълнение на решение в 
този смисъл, взето чрез референдум?! Какво 
може да реши един референдум преди рати-
фикацията на даден международен договор 
22 Самите тези договори също съдържат разпоред-
ба, изискваща ратификация от всички ДЧ, за да 
влязат в сила (чл. 54 от ДЕС и чл. 357 от ДФЕС).