Държавен вестник, бр. 64, 2025 г., стр. 43

БРОЙ  64	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  43   
избирателно право, а при необходимост – и 
чрез други форми на пряка демокрация (чл. 10 
от Конституцията), са основни проявления 
на принципа на демокрацията. Принципът на 
демокрация изисква народът чрез избори да 
определя персоналния състав на предвидени­
те в Конституцията органи и периодично да 
потвърждава тяхната легитимност. Народът 
като носител на държавната власт я упражнява 
чрез представителство от органите, предви­
дени в Конституцията (чл. 1, ал. 2, изр. 2), 
което се избира свободно и взема решения 
въз основа на принципа на ограниченото 
мнозинство, който е обвързан с народния 
суверенитет. Това обвързване означава, че 
съвременната демокрация като управление 
на мнозинството може и трябва да зачита 
правата на малцинството. 
В Конституцията се установява какви 
функции има всеки орган, тъй като публич­
ните органи могат да извършват само това, 
за което изрично са оправомощени. Ясно 
очертаните области на компетентност огра­
ничават възможността за отделните органи да 
навлизат в компетентността на други органи. 
Тази ограниченост на компетентностите слу­
жи за това да се премахне концентрацията 
на власт и да се осигури разделението на 
властите, които не са напълно независими 
една от друга, а си и взаимодействат. Така 
се предотвратяват злоупотребата с власт и 
присвояването на компетенции от страна 
на политическото мнозинство и се осигуря­
ват правата на политическите малцинства. 
Ограниченията са и пречка за злоупотреба с 
правата на парламентарните групи за овла­
дяване на властови позиции. Принципът на 
мнозинството е присъщ на конституционната 
демокрация, но тя се отличава именно с това, 
че е управление не просто на мнозинството, 
а на целия народ. Органите са длъжни да 
упражняват за народа изхождащата от народа 
държавна власт.
За да могат представителите по волята 
на народа да упражняват власт не над, а 
за народа, гражданите трябва да могат да 
оказват влияние върху тях, а това влияние 
основно се осъществява чрез основното им 
право да избират държавни и местни органи 
и да участват в допитвания до народа (чл. 42, 
ал. 1 от Конституцията). Демокрацията се ре­
ализира чрез избори, произведени въз основа 
на общо, равно и пряко избирателно право с 
тайно гласуване (чл. 10 от Конституцията). 
Държавните органи са длъжни да съблюдават 
основните права, предвидени от Конститу­
цията, да се съобразяват с тях и да създават 
условия за реализирането им. Основните 
права включват и правото да се изискват 
положителни действия от страна на държа­
вата, като законодателят е конституционно 
задължен да приема такива закони, които да 
осигуряват оптимална защита на основните 
права и възможност за реализацията им.
В преамбюла и в чл. 4, ал. 1 от Конститу­
цията е установен принципът на правовата 
държава, а в чл. 8 от Конституцията е уста­
новен принципът за разделение на властите. 
Държавната власт е разделена на законода­
телна, изпълнителна и съдебна (чл. 8 от Кон­
ституцията) и се осъществява от предвидени 
в Конституцията органи. В този смисъл с тази 
разпоредба се постановява, че държавната 
власт, произтичаща от народа, се упражнява 
чрез специални органи на законодателната, 
изпълнителната и съдебната власт. Всички те 
са обвързани от конституционния ред. Така 
държавната власт е ограничена от прогласения 
в преамбюла и уреден в чл. 4 от Конститу­
цията принцип на правовата държава, според 
който цялото държавно управление трябва да 
е въз основа на Конституцията и съобразени 
с нея закони. Демократична държава е само 
правовата държава.
Класическата цел на разделението на 
властите е разбирана като гарантиране на 
свободата на отделния човек чрез ограни­
чаване на държавната власт. Взаимното 
преплитане и възможностите за контрол и 
влияние между разделените държавни власти 
водят също до възпиране и ограничаване на 
държавната власт. Понастоящем разделение­
то на властите се разбира като рационално 
разпределение на държавните функции с цел 
защита на основните права. Принципът на 
разделението на властите в съвременните 
условия се разглежда от гледна точка на 
факта, че съществената разделителна линия 
в днешната политическа действителност 
минава не само между правителство и пар­
ламент, а също така между правителството 
и управляващите парламентарни групи, от 
една страна, и парламентарната опозиция, 
от друга страна. Все повече се осъзнава, че 
принципът на разделението на властите не 
служи за защита на основните права само чрез 
взаимно възпиране и контрол на властите, 
а преди всичко има за задача да гарантира 
тяхното правилно и адекватно реализиране.
Разделението на властите цели, при условие 
че нито един орган не може да се намесва в 
същинската сфера на друг орган, държавните 
решения да се вземат колкото е възможно 
по-правилно, т.е. от тези органи, които спо­
ред своята организация, състав, функции и 
процедури разполагат с най-добрите предпос­
тавки за това. Законодателният орган, макар 
и основен, не е върховен орган в държавата,