Държавен вестник, бр. 19, 2003 г., стр. 2

С Т Р .  2
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  19
ОФИЦИАЛЕН РАЗДЕЛ
НАРОДНО СЪБРАНИЕ
УКАЗ № 69 
На основание чл. 98, т. 4 от Конституцията
на Република България
П О С Т А Н О В Я В А М :
Да се обнародва в “Държавен вестник” За-
конът за допълнение на Закона за задължения-
та и договорите, приет от ХХХIX Народно съб-
рание на 13 февруари 2003 г.
Издаден в София на 24 февруари 2003 г.
Президент на републиката: Георги Първанов
Подпечатан с държавния печат.
Министър на правосъдието: Антон Станков
ЗАКОН
за допълнение на Закона за задълженията и
договорите (обн., ДВ, бр. 275 от 1950 г.; попр.,
Изв., бр. 2 от 1950 г.; изм., бр. 69 от 1951 г., бр. 92
от 1952 г.; ДВ, бр. 85 от 1963 г., бр. 27 от 1973 г.,
бр. 16 от 1977 г., бр. 28 от 1982 г., бр. 30 от 1990 г.,
бр. 12 и 56 от 1993 г., бр. 83 и 104 от 1996 г., бр. 83
и 103 от 1999 г. и бр. 34 от 2000 г.)
§ 1. След “ОСОБЕНА ЧАСТ” с чл. 183—436
се създава “ЧАСТ ТРЕТА” с чл. 437—449:
“ПРИЛОЖИМО ПРАВО КЪМ ДОГОВОРИ
С МЕЖДУНАРОДЕН ЕЛЕМЕНТ
1. Избор на приложимо право
Чл. 437. Договорите с международен елемент
се уреждат от избраното от страните право.
Изборът трябва да бъде изричен или да следва
ясно от разпоредбите на договора или от об-
стоятелствата, при които се развива договор-
ното отношение.
Ако не е уговорено друго, се смята, че стра-
ните са приели за приложим обичая, който им
е известен или би трябвало да им бъде известен
и който е широко известен в международната
търговия и постоянно спазван от страните по
договори от същия вид в съответната област на
търговия.
Страните могат да направят избора на при-
ложимото право за целия договор или за част
от него.
Страните могат по всяко време да уговорят
към договора да се прилага право, различно от
това, което го е уреждало до този момент. Фор-
мата на договора и правата на трети лица не се
засягат от промените в приложимото право,
настъпили след сключването на договора.
Ако всички елементи на договора в момента
на избора са свързани с правото на една и съща
държава, изборът на чуждестранно право не
засяга прилагането на повелителните норми на
тази държава.
За съществуването и действителността на
споразумението за избор на приложимо право
се прилагат разпоредбите на чл. 440—442.
2. Приложимо право при липса на избор
Чл. 438. Когато страните не са уговорили
приложимото право, прилага се правото на
държавата, с която договорът е най-тясно свър-
зан. Ако една част от договора може да бъде
обособена от останалите му клаузи и ако тази
част има по-тясна връзка с друга държава, към
нея може да се прилага по изключение правото
на другата държава.
Предполага се, че договорът е най-тясно
свързан с държавата, в която страната, която
трябва да изпълнява характерното задължение,
е имала своето обичайно местопребиваване или
главно управление към момента на сключване
на договора.
Ако договорът е сключен в изпълнение на
занятието или професионалната дейност на тази
страна, се предполага, че той е най-тясно свър-
зан с държавата, на чиято територия се намира
нейното основно място на дейност. Ако угово-
реното местоизпълнение е различно от основ-
ното място на дейност, предполага се, че дого-
ворът е най-тясно свързан с държавата, на чи-
ято територия в момента на сключване на дого-
вора се намира мястото на дейност, чрез което
се осъществява изпълнението.
Разпоредбите на ал. 2 и 3 не се прилагат,
когато характерната за договора престация не
може да бъде определена.
Когато предмет на договора е вещно право
върху недвижима вещ, предполага се, че дого-
ворът е най-тясно свързан с държавата, в която
се намира недвижимата вещ.
Разпоредбите на ал. 2 и 3 не се прилагат към
договора за превоз на товари. Предполага се, че
договорът за превоз на товари е най-тясно свър-
зан с държавата, на чиято територия се намира
основното място на дейност на превозвача към
момента на сключване на договора, при усло-
вие че в същата държава се намира:
1. мястото на натоварване, или
2. мястото на разтоварване, или
3. основното място на дейност на това-
родателя.
Разпоредбата се прилага и към чартърни
договори за еднократен превоз или други дого-
вори, чийто основен предмет е подчинен на
превоза на товари.
Разпоредбите на ал. 2, 3, 5 и 6 не се прилагат,
ако от обстоятелствата като цяло следва, че
договорът е по-тясно свързан с друга държава.
В този случай се прилага правото на държава-
та, с която договорът е най-тясно свързан.
3. Особени повелителни норми
Чл. 439. Разпоредбите на настоящата част не
засягат прилагането на нормите на българското
право, които повелително уреждат случая неза-
висимо от приложимото към договора право.
Независимо от приложимото към договора
право съдът може да приложи повелителните
норми на друга държава, с която договорът има