Държавен вестник, бр. 101, 2015 г., стр. 70

СТР.  70	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  101
включително и на индивидуални протези и 
ортези и други спомагателни устройства и 
технологии, предназначени за абилитация и 
рехабилитация на хората с увреждания.
Едновременно с това следва да се развива 
координацията на процесите на медицинска, 
социална и професионална рехабилитация, 
насочени към максимална интеграция, реин-
теграция или социално включване на хората с 
увреждания в обществото, в т.ч. осигуряване 
на трудова заетост.
Важен елемент от този процес е подо-
бряването на съществуващия модел за екс-
пертиза на работоспособността и оценка на 
специфичните нужди за тях. Преди всичко е 
нужно да бъде преосмислен универсалният 
в много отношения характер на оценката 
на медицинската експертиза. Понастоящем 
решенията на органите на медицинската екс-
пертиза са ключов инструмент за ползване 
на голям брой социални помощи и услуги. 
Те най-често не са в състояние да осигурят 
социалното включване на хората с уврежда-
ния, но водят до значително разходване на 
бюджетни средства без необходимия ефект.
Акцентът върху социалното включване 
като централен въпрос при провеждане 
на политиките в сферата на уврежданията 
предполага нов подход към оценяването на 
възможностите и нуждите на отделните лица 
при водеща роля за социалната оценка въз 
основа на първоначалната медицинска експер-
тиза. Предвид обстоятелството, че всяко едно 
увреждане оказва различно въздействие върху 
способността на лицата да упражняват един 
или друг вид труд, индивидуалната оценка 
трябва да се насочи не само към определяне 
на функционалния дефицит в резултат на 
увреждането, но и към възможностите за 
компенсирането му, за да може лицето да 
полага определен вид труд. 
Медицинската експертиза е необходим 
инструмент за установяване на наличието 
и степента на физическо или психическо 
увреждане, но е неефективно средство за оп-
ределяне на потребностите от подпомагане 
на интеграцията. Ролята на медицинската 
част от оценката следва да се ограничи до 
установяване на функционалния дефицит и 
степента на увреждане, дефиниране на до-
пустимите условия на труд и определяне на 
необходимото лечение и рехабилитация, в т.ч. 
необходимите технически помощни средства. 
Тя трябва да бъде последвана от задължителна 
индивидуална социална оценка и оценка на 
работоспособността. Съвкупното оценяване 
на резултатите от медицинската експертиза, 
факторите на средата, активността и личните 
фактори ще дадат по-ясна преценка за потреб-
ностите на лицето, като се търси запазеният 
потенциал, запазените възможности, мерките, 
които биха върнали в максимална степен чо-
века към обичайното му ежедневие. Оценката 
на тези фактори паралелно с професионалните 
характеристики и трудовия опит на индивида 
ще помогне за по-ефективното включване на 
хората с увреждания в програми за стимули-
ране на заетостта. 
Особено важно е използването на капаци-
тета на службите по трудова медицина и бю-
рата по труда в подкрепа на професионалната 
реализация на максимално голям брой хора с 
увреждания, включително чрез адаптиране на 
работната среда и подходящи мерки за обуче-
ние и квалификация или преквалификация. 
Елемент на цялостната политика за оси-
гуряване на възможно най-високо ниво на 
здраве и благополучие за децата и хората 
с физически увреждания и психически раз-
стройства е ускоряването на процеса на де-
институализация и развитие на съвременни 
модели на интегрирана грижа за тях (Виж 
Политики 1.1, 1.2, 1.5 и 1.6).
МЕРКИ:
1.6.1. Превенция на уврежданията чрез 
развитие на ранната диагностика и своевре-
менно и ефективно лечение;
1.6.2. Развитие на структурите за физикална 
терапия и рехабилитация и рехабилиционната 
помощ в амбулаторни и стационарни условия;
1.6.3. Подобряване на достъпа на хората 
с увреждания до медицинска помощ, в т.ч. 
чрез изграждане на достъпна среда в лечеб-
ните заведения и възможности за лечение, 
посещения и рехабилитация в дома;
1.6.4. Обучение на персонала на лечебните 
заведения за работа с хора с увреждания;
1.6.5. Въвеждане на нови подходи за работа 
в общността и непрекъсната и интегрирана 
медицинска и социална грижа за хората с 
увреждания;
1.6.6. Подобряване на достъпа и качество-
то на медицинската експертиза за степен на 
увреждане в системата на здравеопазването; 
1.6.7. Осигуряване на достатъчен брой съ-
временни технически помощни средства на 
достъпни цени.
ПОЛИТИКА 1.7. ЗДРАВЕ ЗА УЯЗВИМИ 
ГРУПИ
Ключови предизвикателства:
– Висока степен на уязвимост на бременни-
те, майките и децата;
– Нарастваща уязвимост на хората с увреж-
дания и възрастните хора;
– Здравната уязвимост, обусловена от соци-
ални фактори, ангажира все по-значителни 
ресурси на здравната система.
Здравната уязвимост е резултат от из-
ключващите процеси, свързани с неравен-
ствата в достъпа до образование, работа, 
пари и ресурси, както и условията, в които 
хората се раждат, растат, живеят, работят и 
остаряват. Тези социални детерминанти на