Държавен вестник, бр. 59, 2014 г., стр. 82

СТР.  82	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  59
По силата на чл. 178, ал. 1 и 2 ЗЗ следди­
пломното обучение, включващо обучение за 
придобиване на специалност в здравеопазва­
нето и продължаващо медицинско обучение, 
е право на всички лица с образователно-ква­
лификационна степен „доктор“, „магистър“ и 
„бакалавър“, които работят в националната 
система за здравеопазване. 
Съгласно чл. 178, ал. 3 ЗЗ министърът на 
здравеопазването ежегодно определя броя 
на местата за следдипломно обучение по 
специалности, субсидирани от държавата в 
съответствие с целите и приоритетите на 
националната здравна стратегия (НЗС). НЗС 
по силата на чл. 3, ал. 2 във връзка с ал. 4 
ЗЗ се приема от Народното събрание по 
одобрено от Министерския съвет предложе­
ние на министъра на здравеопазването, като 
същата се основава на оценка на здравното 
състояние и здравните потребности на граж­
даните, здравно-демографските тенденции и 
ресурсните възможности на националната 
система за здравеопазване. 
Съгласно чл. 179, ал. 1 ЗЗ министърът 
на здравеопазването планира, координира 
и контролира дейностите по провеждане на 
следдипломно обучение за придобиване на 
специалност от медицинските специалисти, 
както и на немедицинските специалисти с 
немедицинско образование, работещи в на­
ционалната система за здравеопазване. 
Съгласно чл. 179, ал. 2 ЗЗ министърът 
на здравеопазването упражнява контрол за 
дейностите по провеждане на обучението за 
придобиване на специалност в системата на 
здравеопазването върху висшите училища, 
лечебните и здравните заведения, като за 
извършените проверки в едномесечен срок се 
съставя констативен протокол с препоръки и 
се определя срок за отстраняване на допус­
натите нарушения. 
Съгласно чл. 181 ЗЗ номенклатурата на 
специалностите в системата на здравеопаз­
ването, условията и редът за провеждане на 
обучението и придобиване на специалност 
в здравеопазването, както и финансирането 
му се определят с наредба на министъра на 
здравеопазването, съгласувана с министъра 
на образованието и науката и с министъра 
на финансите, като финансирането на обу­
чението за придобиване на специалност в 
здравеопазването се определя в съответствие 
с целите и приоритетите на националната 
здравна стратегия. 
При така установената законова рамка 
на отношенията, касаещи обезпечаването на 
НСЗ с необходимия като подготовка и про­
фесионални качества човешки ресурс, следва 
да се разгледа и оспорваната подзаконова 
регламентация на същите тези отношения. 
Член 3 от наредбата е приет с първона­
чалното є обнародване в ДВ, бр. 7 от 2007 г., 
като със същия се урежда, че министърът 
на здравеопазването планира и координира 
дейността по провеждане на обучението за 
придобиване на специалност от медицинските 
и от немедицинските специалисти, работещи 
в системата на здравеопазването, и ежегодно 
определя броя на местата за специализанти. 
Спорът по делото, касаещ цитираната раз­
поредба, е правомощието спрямо министъра 
на здравеопазването да определи не само 
броя на местата за следдипломно обучение 
по специалности, субсидирани от държавата, 
каквото безспорно има по силата на чл. 178, 
ал. 3 ЗЗ, но и определянето на общия брой 
на местата за следдипломно обучение. 
Разпоредбата е поставена в глава първа на 
наредбата и същата следва да се разглежда 
като обща такава, доколкото в раздел ІІІ, глава 
втора на наредбата са уредени начинът и редът 
за определяне на местата за специализанти. 
Съгласно този ред установеното в чл. 3 пра­
вомощие намира проявление чрез издаването 
на заповед от МЗ на основание чл. 18г, ал. 4 
от наредбата, с която се определя броят на 
местата за специализанти, разпределени по 
видове места, по обучаващи институции и по 
специалности, като на основание ал. 5 и 6 от 
същия член в заповедта се посочват и местата 
срещу заплащане, за които висшите училища, 
Военномедицинската академия, лечебните 
или здравните заведения или регионалните 
здравни инспекции се задължават да заплащат 
на специализанта възнаграждението по чл. 24, 
ал. 3, т. 3, както и местата срещу заплащане 
по чл. 24, ал. 5, т. 3, както и се определят ре­
зервни места за чужденци в размер 10 процента 
от общия брой на местата за специализанти 
за съответната календарна година. 
Следователно установеното правомощие 
в чл. 3 от наредбата следва да се разглежда 
като обща компетентност, включваща възмож­
ността МЗ да определя еднолично на първо 
място: кой може да обучава специализанти за 
съответната година; на второ –  който може 
да обучава, по какви специалности ще се 
провежда обучение; на трето – в какъв обем 
по отношение на максимално допустимия 
брой на местата за съответните специалности; 
на четвърто – разпределение на установения 
обем по отношение начина на заплащане на 
обучението; на пето – съотношението между 
местата за обучаване на български граждани 
и чужденци. 
Обсъждането на посочената връзка между 
чл. 3 и чл. 18г, ал. 4 от наредбата е немину­
емо, доколкото редът за определянето броя 
на местата за специализанти е на принципа 
от частното към общото, а не обратното, т.е.