Държавен вестник, бр. 3, 2010 г., стр. 115

БРОЙ  3	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  115  
Методът има различни модификации и вари­
анти. Основава се на специфичното свързване на 
търсените антигени и антитела на твърда фаза с 
последваща специфична имуноензимна реакция 
с конюгирани с ензим антитела или антигени. 
Цветната реакция след прибавянето на субстрата 
се отчита спектрофотометрично. Конкурентният 
вариант на метода се базира на инхибиция на иму­
ноензимната реакция вследствие на конкуренцията 
на търсените и конюгираните с ензим антитела 
за едно и също количество антиген.
Сходни методи са: микрочастици EIA-MEIA, 
имунохемилуминесценция – СhLIA, ензимносвър­
зана флуоресценция – ELFA, електрохемилуми­
несценция – ECLIA и др.
4.4.2.6. Електрофоретично разделяне на вирусни 
антигени – идентифициране на вирусните антигени 
според молекулните им тегла на денатуриращи 
полиакриламидни гелове, визуализирани с комаси 
или сребърен нитрат.
4.4.2.7. Имуноблот – доказване на вирусни 
специфични антитела срещу отделни вирусни 
антигени. Принципът на метода е на основата 
на взаимодейвие на електрофоретично разделен 
вирус – специфични протеини, имобилизирани 
върху твърди носители с нерадиоактивно белязани 
вирусни поликлонални/моноклонални антитела. 
Специфичните антиген-антитяло комплекси се 
визуализират с ензимно-субстратна реакция.
4.4.3. Изследвания за идентифициране и до­
казване на генетични вирусни последователности:
4.4.3.1. Типизиране на вируси въз основа на 
големината на вирусните геноми. Електрофоретич­
но разделяне на нуклеотидни последователности 
на полиакриламидни или агарозни гелове, визу­
ализирани с етидиев бромид. Вирусните геноми 
се идентифицират въз основа на дължината на 
нуклеотидните последователности на вирусния 
геном в килобази.
4.4.3.2. Фрагментно-рестриктазен анализ за 
типизиране на вируси: Методът типизира вирусни 
щамове въз основа на консервативни последова­
телности от вирусния геном, които се разпознават 
от специфични екзонуклеазни ензими.
4.4.3.3. Полимеразна верижна реакция (PCR): 
Идентифицира и доказва присъствието на вирусни 
геноми в биологични течности, тъкани и клетъчни 
популации чрез амплифициране на нуклеотидни 
последователности от вирусния геном с помощта на 
ензими и специфични синтетични олигонуклеотиди.
Когато вирусният обект е PHK съдържащ вирус, 
предварително се прилага ензимна стандартизирана 
обратно транскриптазна реакция in vitro (RT-PCR) 
с последваща амплификация на DNA-провирусния 
геном за определяне на наличие (качествено) или 
концентрация (количествено) на вирусни геноми 
в биологични течности/тъкани. Прилага за опре­
деляне на вирусното размножение – количестве­
но или качествено (наличие, липса), както и за 
проследяване и оценка на ефекта при прилагане 
на антивирусни терапии.
4.4.3.4. Секвенционен анализ:
Разчита нуклеотидните бази, кодиращи ви­
русния геном чрез електрофоретично разделяне. 
Нуклеотидите са белязани с радиоизотопни или 
флуоресцентни маркери. Методът дава възмож­
ност за пълно идентифициране на нуклеотидните 
последователности на вирусния геном и опреде­
ляне на единични точкови мутации. Намира все 
по-широко приложение за определяне на резис­
тентност при прилагане на антивирусни терапии. 
Съществуват различни методи за определяне на 
вирусните секвенции.
4.4.3.5. Определяне на генотипа/субгенотипа на 
вируси чрез хибридизация със специфични олиго­
нуклеотидни проби (line probe assay). Амплифици­
рани чрез RT-PCR нуклеотидни последователности 
на изследвания вирус се хибридизират специфично 
с имобилизирани на нитроцелулозни стрипове, 
специфични за генотипа/субгенотипа на търсения 
вирус олигонуклеотидни проби. След прибавяне 
на специфичен ензимен конюгат и субстрат се 
отчита цветна реакцията върху използваните стри­
пове, като по този начин се определя генотипът/
субгенотипът на изследвания вирус. 
5. Критерии за качество на извършваната 
дейност
5.1. Ръководният персонал на лабораторията 
трябва да създаде, внедри и поддържа система по 
качеството, отговаряща на сферата на дейностите, 
които тя извършва, подкрепено със съответната 
документация.
5.2. Лабораторията участва в Национална сис­
тема за външна оценка на качеството на резулта­
тите (НСВОК) и/или международна нетърговска 
система за външна оценка на качеството.
5.3. Лабораторията въвежда национални и 
международни стандарти за качество (ISO/IEC/
DIS 17025:2006) и др.
5.4. Лабораторията използва контроли и стан­
дарти за проверка на качеството на изследванията, 
съобразени с използваните методики и вида на 
извършваните изследвания. При използване на 
готови набори за изследване (китове) на вирусни 
маркери (антигени, антитела, нуклеинови кисели­
ни) стриктно да се придържа към изискванията 
на производителя за използване и отчитане на 
предоставените от него контроли.
5.5. Лабораторията при необходимост повтаря 
изследванията с други методи и/или тестове за оси­
гуряване качеството на извършваните изследвания.
6. Информираност на пациентите
6.1. Необходимо е пациентът да бъде инфор­
миран:
6.1.1. за значението и диагностичната стойност 
на изследването;
6.1.2. и за други необходими за диагнозата 
параклинични изследвания;
6.1.3. относно достоверността на информацията 
от изследването;
6.1.4. относно поверителност на информацията 
от извършените вирусологични изследвания; 
6.1.5. за евентуалните усложнения и съществу­
ващите рискове от провеждане на изследването.
6.2. Персоналът на лабораторията носи отго­
ворност както за достоверността на резултатите 
от изследванията, така и за запазването на кон­
фиденциалността на информацията, получена след 
извършването им.
3