Държавен вестник, бр. 99, 2006 г., стр. 44

С Т Р .  44
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  99
делен от министъра юрист от съответната ад-
министрация. Последните не се съдържат в ад-
министративната преписка, а те са едни от про-
цесуалните основания, свързани с процедура-
та по подготовката за приемане на акта. Без-
спорно е установено, че последният е приет на
основание чл. 83 от Устройствения правилник
на Министерския съвет и на неговата адми-
нистрация, който е изключение от общия ред
за провеждане на заседания на Министерския
съвет, регламентиран в раздел I до раздел IV
(чл. 51—82). Съгласно нормата на чл. 83, ал. 1,
изр. 1 от УПМСНА по предложение на минис-
тър-председателя след консултации с члено-
вете на правителството акт на Министерския
съвет може да се приеме и неприсъствено,
какъвто е настоящият случай. Към админист-
ративната преписка не са представени доказа-
телства, от които да е видно, че процедурата за
неприсъствено приемане на атакуваното пос-
тановление е изпълнена. Липсва предложение
на министър-председателя, което да е изготве-
но след съгласуване, от което да се изведе из-
водът, че оспорваният акт следва да се приеме
по този ред—неприсъствено, който, както се
отрази по-горе, е изключение от общия ред за
приемане на актове на Министерския съвет.
Настоящият петчленен състав на Върховния
административен съд приема, че изпълнение-
то на процедурата по чл. 83, ал. 1, изр. 1 от
УПМСНА в настоящия казус е абсолютно за-
дължително, защото безспорно е установено,
че при представяне на проекта за съгласуване
са депозирани становища за несъответствие на
последния с разпоредбата на чл. 5, ал. 1 от
Закона за лечебните заведения и § 5 от ПЗР на
същия, които не са взети предвид при изготвя-
не на обжалваното постановление. Горното се
налага и от обстоятелството, че актът е подпи-
сан с особено мнение от трима от членовете на
Министерския съвет. Не е изпълнена и процеду-
рата на чл. 83, ал. 3, изр. последно от УПМСНА,
съгласно който актът се вписва в протокола от
първото след неговото приемане заседание на
Министерския съвет, какъвто протокол не е
представен.
Обжалваното постановление е прието и при
нарушение на материалния закон.
С Постановление № 215 от 12 октомври
2005 г. Министерският съвет на Република Бъл-
гария е приел Устройствения правилник на Ми-
нистерството на държавната администрация и
административната реформа. По силата на чл. 2
от цитираното постановление министърът на
държавната администрация и административ-
ната реформа е определен за първостепенен раз-
поредител с бюджетни кредити. За второсте-
пенни разпоредители към министъра на дър-
жавната администрация и административната
реформа са определени областните управите-
ли, директорът на болница “Лозенец”, изпъл-
нителният директор на Института по публична
администрация и европейска интеграция и ди-
ректорът на Центъра за преводи и редакции
(чл. 3 от постановлението).
Жалбоподателят обжалва цитираното пос-
тановление в частта по чл. 3, т. 2, с която е оп-
ределен директорът на болница “Лозенец” за
второстепенен разпоредител към министъра на
държавната администрация и административ-
ната реформа.
Върховният административен съд в настоя-
щия петчленен състав намира обжалваната раз-
поредба за незаконосъобразна поради проти-
воречия с материалноправни разпоредби. Пра-
вилникът за устройството и дейността на бол-
ница “Лозенец” е приет с Постановление № 147
на Министерския съвет от 27 юли 2000 г. (ДВ,
бр. 63 от 2000 г.). Съгласно чл. 2, ал. 1 и 4 от
постановлението болница “Лозенец” е нацио-
нално многопрофилно лечебно заведение към
Министерския съвет, като директорът на бол-
ницата е второстепенен разпоредител с бю-
джетни кредити по бюджета на Министерския
съвет. И в Постановление № 33 на Министерс-
кия съвет от 22 февруари 1999 г. за определяне
на първостепенния и второстепенните разпо-
редители с бюджетни кредити в Министерския
съвет в раздел II, буква “в” е прието, че първо-
степенен разпоредител с бюджетни кредити е
министър-председателят или определено от него
лице, директорът на болница “Лозенец” е вто-
ростепенен разпоредител с бюджетни кредити
към посочения първостепенен разпоредител.
Устройството и дейността на лечебните за-
ведения в Република България се уреждат от
специалния Закон за лечебните заведения (ЗЛЗ).
С чл. 5, ал. 1 от същия изчерпателно са избро-
ени държавните органи, към които държавата
може да създава лечебни заведения, а именно
към: Министерския съвет, Министерството на
отбраната, Министерството на вътрешните ра-
боти, Министерството на правосъдието и Ми-
нистерството на транспорта. С § 5 от преходни-
те и заключителните разпоредби на ЗЛЗ изрич-
но е прогласено, че съществуващото към вли-
зането в сила на този закон държавно здравно
заведение Клинична болница “Лозенец” е ле-
чебно заведение към Министерския съвет по
смисъла на чл. 5, ал. 1 от закона.
Въз основа на горното съдът приема, че ста-
тутът на болница “Лозенец” е на държавно ле-
чебно заведение към Министерския съвет по
силата на специален закон, уреждащ дейността
на лечебните заведения в страната ни. На второ
място, Министерството на държавната адми-
нистрация и административната реформа не е в
кръга на държавните органи по чл. 5, ал. 1 ЗЛЗ,
към което държавата може да създава лечебни
заведения. Следователно, като е променил на
практика статута на болница “Лозенец” от ле-
чебно заведение към Министерския съвет в
лечебно заведение към Министерството на
държавната администрация и административ-