Държавен вестник, бр. 102, 2010 г., стр. 12

СТР.  12	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  102
съдебен съвет; чл. 146 – за местното самоупра­
вление и местната администрация; чл. 152 – за 
Конституционния съд. Според чл. 84, т. 8 от 
Конституцията Народното събрание избира и 
освобождава ръководителите на Българската 
народна банка и на други институции, опре­
делени със закон. Конституционната норма, 
която е насочена към създаване от закон 
на държавен орган, може да предоставя и 
учредителни правомощия на създавания от 
нея орган.
Конституционното овластяване (конститу­
ционна делегация) е широко застъпено и се 
отнася за всички сфери на обществения живот. 
Става дума за законови уредби, предоставе­
ни от Основния закон за осъществяване на 
дейност и постигане на целите, определени 
от Конституцията. С него се задават пара­
метрите на правно регулиране от обикнове­
ното законодателство, за чиито разпоредби 
е недопустимо тълкуване по чл. 149, ал. 1, 
т. 1 от Конституцията, а установяването на 
тяхната конституционосъобразност е задача 
на нормения контрол по ал. 1, т. 2 на същия. 
Особеното е, че винаги има момент на це­
лесъобразност – преценка на законодателя. 
Този подход на конституционния законодател 
осигурява гъвкавост и разнообразие в норма­
тивното решение и съобразява областта на ре­
гулиране и дейността на съответния държавен 
орган. Това се отнася и до конституционните 
разпоредби, установяващи мандатност. 
Законът, основан на конституционно овлас­
тяване, може да бъде обект на казуално тъл­
куване по чл. 149, ал. 1, т. 2 от Конституцията, 
но не и на абстрактно тълкуване. Тълкуването 
на закона не е в обхвата на задължителното 
тълкуване, поради това, че компетентността 
на Конституционния съд е изрично ограниче­
на до тълкуване на Конституцията. Нейните 
разпоредби обаче, включително и тези, които 
насочват и изискват изрично законова уредба, 
на общо основание влизат в приложното поле 
на чл. 149, ал. 1, т. 1 от Конституцията. Това 
се отнася и до разпоредбите относно мандата, 
за да се извлекат границите и критериите, 
правният режим на мандата на съответния 
орган, установени от конституционната раз­
поредба, и безпротиворечивото разбиране 
на овластяващата норма. Няма съмнение, че 
законът във всички свои разпоредби, вклю­
чително и тези относно мандатите, трябва да 
е съобразен с Конституцията и може да бъде 
атакуван като неконституционосъобразен, ако 
нарушава нейни разпоредби (арг. чл. 149, ал. 1, 
т. 2 от Конституцията; чл. 22, ал. 1, изр. 2 от 
Закона за Конституционния съд). 
С оглед на това искането на вносителите, 
формулирано във второто питане като „в 
Конституцията и закона“, следва да се раз­
глежда като допустимо само в частта, отна­
сяща се до разпоредбите на Конституцията. 
Какво е заложено в закона, дори когато той 
се основава на конституционна делегация, 
е вън от тълкувателните правомощия на 
Конституционния съд по чл. 149, ал. 1, т. 1 
от Конституцията. Тълкува се първичният 
източник на конституционното право, а не 
законовият източник, който е последица и 
обусловен от конституционна разпоредба. 
Затова искането за абстрактно тълкуване в 
тази част е недопустимо. Разглеждано като 
казуално, извършването на тълкуване също 
е недопустимо, защото не би имало предмет. 
Поначало следва да се излиза от положение­
то, че законът съответства на Конституцията 
и противоконституционността трябва да се 
обоснове чрез съпоставката на съществуваща 
законова разпоредба в нейния точен смисъл 
с конституционна разпоредба.
2. Първото питане на вносителите съдържа 
два подвъпроса: първият е за категорията ман­
дат; вторият се съдържа в тезата за еднаквия 
режим на мандата.
2.1. От конституционната уредба на дър­
жавните органи се вижда, че е установена 
мандатност на органи на законодателната, 
изпълнителната и съдебната власт и урежда­
нето на мандатите е съобразно съвременните 
демократични принципи на изграждане и 
осъществяване на държавната власт. Изклю­
чена е безсрочността при упражняване на 
власт и това е завоевание на демократич­
ната държава. В крайна сметка всяка власт 
произтича от суверена и е израз на народо­
властие. Безсрочността е негово отрицание. 
Мандатността е въведена в Конституцията и 
е относима за законодателната, изпълнител­
ната и съдебната власт за осъществяване на 
предоставените властнически правомощия 
по изпълнение на държавната политика в 
определена област на обществените отноше­
ния. Мандатността е механизъм, установен от 
Конституцията или от закон, за демократично 
конституиране, устройство и функциониране 
на държавните органи чрез предоставянето 
им на определени правомощия за определен 
период от време. Това е способ за отразяване 
на политическата воля на народа (суверена) 
при конституирането им и осъществяването 
на тази воля. Затова мандатността се определя 
като защитен механизъм на демокрацията. Тя 
гарантира последователност и приемственост 
в държавните структури и тяхната дейност. В 
същото време тя е и юридическа гаранция за 
независимост на мандатния орган при осъ­
ществяване на предоставените му правомощия 
за определения срок. Чрез мандатността се 
цели стабилност и ефективно функциониране 
на държавните органи и институции. Мандатът 
има същностно значение за общественото раз­
витие и е в основата на демократичния процес, 
съдейства за неговото осъществяване както