Държавен вестник, бр. 43, 2021 г., стр. 9

БРОЙ  43	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  9  
ва принципа на правовата държава. Съдът 
многократно е имал повод да се произнесе, 
че липсата на нормативно установени изис-
квания, с които дължи съобразяване субектът 
на власт, рискува превръщане на преценката 
му в произвол, представляващ нарушение на 
обективен критерий като мащаб за справед-
ливост (Решение № 1 от 27.01.2005 г. по к.д. 
№ 8 от 2004 г., Решение № 4 от 9.04.2019 г. 
по к.д. № 15 от 2018 г.). Следва да се има 
предвид освен това, че положителното реше-
ние на ВСС за възстановяване на по-висока 
длъжност на практика няма да подлежи на 
съдебен контрол поради липса на разполагащ 
с непосредствен правен интерес субект, който 
да го оспори, а това прави особено нетърпима 
липсата на предвидени в закона рамки (дори 
и чисто формални, каквато е изискването 
за положителна комплексна оценка „много 
добра“ от последната атестация преди избо-
ра), в които кадровият орган да упражнява 
дискреционната си компетентност. Вярно е, 
че на членовете на Инспектората към ВСС 
е признато притежаването на високи про-
фесионални и нравствени качества, но от 
орган извън съдебната власт и неразполагащ 
с нарочна властническа компетентност да 
се произнася за работата на магистратите, 
докато половината от изборните членове на 
ВСС са получили оценка от собствената си 
професионална общност, като същевременно 
няма основание излъчените от Народното съб­
рание да бъдат третирани различно предвид 
пълната еднаквост на техния конституционен 
и законов статус. Всичко това обосновава 
според нас извода, че няма конституционно 
оправдание членовете на ВСС и на Инспек-
тората към ВСС да бъдат третирани еднакво 
по отношение на възможността да бъдат въз-
становени в органите на съдебната власт на 
по-висока длъжност. Не може да се поддър-
жа, че оспорената законова уредба за двете 
категории лица (която при това е различна) 
е конституционосъобразна само поради това, 
че решаването на въпроса е предоставено на 
преценката на органа, който по Конституция 
осъществява кадровата политика на съдеб-
ната власт, без да се отчитат основанията 
за това овластяване и условията за неговото 
реализиране. Това е точно толкова вярно, кол-
кото и тезата, че един закон не противоречи 
на Конституцията само защото е приет от 
компетентния за това законодателен орган.
В обобщение на гореизложеното поддър-
жаме, че конституционната уредба на Ин-
спектората на ВСС, както и съдържанието на 
оспорената разпоредба на чл. 50, ал. 1 ЗСВ 
обуславят извод за противоконституционност 
на последната.
Конституционни съдии: 
Борис Велчев 
Красимир Влахов
ОСОБЕНО МНЕНИЕ
на съдията Георги Ангелов
по конституционно дело № 15 от 2020 г.
Оспорването е основателно и в отхвърле-
ните си части.
1. Оспорените чл. 28, ал. 1, изр. 2, чл. 50, 
ал. 1 и 2 ЗСВ създават правен режим на 
преместване или повишаване в длъжност, 
различен от правния режим по глава девета, 
раздел IIа ЗСВ. Двата правни режима дейст-
ват паралелно.
а. Правният режим по глава девета, раз-
дел IIа ЗСВ се отнася за всички магистрати. 
Правният режим по чл. 28, ал. 1, изр. 2, чл. 50, 
ал. 1 и 2 ЗСВ се отнася за магистратите, които 
са изборни членове на ВСС, главен инспектор 
и инспектори, чиито мандати са изтекли или 
са прекратени предсрочно поради оставка. 
Броят на първите магистрати е неограничен. 
Броят на вторите е ограничен – това са само 
магистратите, които са имали управленски 
или контролни правомощия над системата 
от органи на съдебната власт.
б. Първият режим почива на състезателното 
начало – конкурса. Той е меритократичен. При 
втория липсва обективен правнонормативен 
критерий за положителното или отрицателно-
то решение на ВСС по искане за преместване 
или повишаване в длъжност. Той е режим на 
компенсаторна власт. 
в. Правният режим по чл. 28, ал. 1, изр. 2, 
чл. 50, ал. 1 и 2 ЗСВ е юридически по-благо-
приятен. Той не изисква усилия за актуална 
правораздавателна подготовка в условията 
на конкуренция. 
2. Оспореният правен режим противоречи 
непосредствено на забраната по чл. 6, ал. 2, изр. 
2 от Конституцията. Той е типичен случай на 
привилегия на основата на обществено поло-
жение – по-благоприятно положение спрямо 
останалите магистрати на частта от тях, която е 
имала управленски или контролни правомощия.
3. Противоречи и на принципа за разделе-
ние на властите по чл. 8 от Конституцията. 
По-благоприятното (и не само в тази посока) 
правно положение на членовете на ВСС при 
сегашния правен механизъм за избор на кво-
тата на Народното събрание поражда негласни 
зависимости по оста дарител – дарен. Прео-
доляването им е оставено само на личната 
почтеност на избрания. Резултатите са видни.
4. В основата на конституционната правова 
държава е ограничаването чрез правото на 
всеки вид власт. В случая транспозициите 
на компенсаторната власт са невидими, за 
тях би могло да се съди с вероятност, не и с 
доказуемост, само по техния резултат. Поради 
това те не се поддават на правна регулация. 
В нарушение на чл. 4, ал. 1, изр. 1 от Консти-
туцията публичната власт за преместване или 
повишаване в длъжност на тези магистрати 
остава правно неограничена.
Конституционен съдия: 
Георги Ангелов
3100