Държавен вестник, бр. 45, 2011 г., стр. 10

СТР.  10	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  45
Законодателят определя изискванията към 
пенсионноосигурителните дружества, които са 
специално създадени въз основа на Кодекса 
за социално осигуряване (раздел ІІ на част 
втора на КСО) и Търговския закон като акци­
онерни дружества. По закон те имат предмет 
на дейност единствено допълнителното пенси­
онно осигуряване. Те не могат да извършват 
търговски сделки, които не са пряко свърза­
ни с дейността им, нямат право да участват 
в граждански и търговски дружества като 
неограничено отговорни съдружници. Също 
така не могат да придобиват акции в други 
пенсионноосигурителни дружества. Те могат 
да издават само поименни безналични акции 
с право на един глас. Минималният размер 
на капитала на пенсионноосигурително дру­
жество е пет милиона лева. Дружеството не 
може да разпределя дивиденти в размери и 
по начин, които биха довели до намаляване 
на капитала под 50 на сто от минималния 
капитал. При спадане размера на капитала 
под 50 на сто от минималния може да се 
стигне до прилагане на принудителни адми­
нистративни мерки. Държавното регулиране 
предвижда лицензионен и разрешителен 
режим, както и регистрация на пенсионно-
осигурителното дружество и други разпоредби, 
отнасящи се до устройството и дейността им. 
Този изчерпателно уреден режим говори за 
строго държавно регулиране, съответстващо 
на изискванията за стабилност в дейността 
на пенсионоосигурителните дружества и е в 
рамките на правомощията на законодателя. 
В държавното регулиране са определени 
изискванията и към осигурените лица в про­
фесионален фонд (чл. 127, ал. 2 във връзка с 
чл. 4, ал. 1 и 2 КСО). 
Освен това държавното регулиране обхваща 
предвиждането на конкретните осигурителни 
права за осигурените лица, предпоставките 
за тяхното възникване и др. 
Правоотношението между пенсионноосигу­
рителното дружество и осигурения възниква 
въз основа на „типизиран“ договор – осигу­
рителен договор. Като такъв той се сключва 
по определения ред чрез волеизявленията на 
страните. А нарушаването на това ново за 
осигурителното ни право начало излиза извън 
границите на държавното регулиране. Чрез 
държавното регулиране се предвижда сключ­
ването на осигурителен договор, определя се 
съдържанието му, но самото сключване е в 
резултат на волята на страните. Прехвърля­
нето на средства от професионален фонд във 
фонд „Пенсии“ на държавното обществено 
осигуряване може да става само с воле­
изявлението на осигуреното лице, а не чрез 
законова императивна уредба. Твърденията 
в становищата на конституирани страни, че 
с § 4а ПЗРКСО законодателят не променя 
осигурителната система, а по целесъобраз­
ност изключва една група осигурени лица 
от допълнителното задължително пенсионно 
осигуряване в професионален фонд с цел да 
се постигне обезпечаване в по-благоприятен 
размер може да са основателни, но прех­
върлянето на средствата от професионален 
фонд във фонд „Пенсии“ на държавното об­
ществено осигуряване не може да става без 
волеизявлението на осигурения. Характерът на 
правоотношението между него и пенсионно-
осигурителното дружество изключва намесата 
на държавата, когато се засягат частноправни 
елементи от правния режим на осигуряване­
то. Държавата е излязла извън допустимите 
граници на императивна регламентация на 
осигурителните правоотношения, поради което 
§ 4а ПЗРКСО противоречи на чл. 4, ал. 1 от 
Конституцията. 
В параграф 4а, ал. 9 ПЗРКСО се пред­
вижда, че от датата на прехвърлянето на 
средствата на посочените в ал. 1 осигурени 
лица във фонд „Пенсии“ на държавното об­
ществено осигуряване по силата на закона се 
прекратяват правоотношенията им с пенси­
онноосигурителното дружество, управляващо 
професионалния пенсионен фонд, в който са 
били осигурени. Вносителите на искането 
смятат, че този начин на прекратяване на 
осигурителното правоотношение противоречи 
на чл. 19, ал. 2 от Конституцията и е извън 
посочените основания за прекратяване на 
чл. 324 на КСО. В член 324 КСО се урежда 
прекратяване на дружество за допълнително 
социално осигуряване, а не на осигурително 
правоотношение. Противоречието е с чл. 4, 
ал. 1 и абз. 5 от преамбюла на Конституцията 
поради разпростиране на държавното регули­
ране с императивни правни норми в правен 
режим с частноправни елементи, изискващи 
волеизявления на субектите. Предвиденото 
прекратяване на осигурителните правоотно­
шения е правна последица от ал. 1 на § 4а 
ПЗРКСО.
Член 19, ал. 2 от Конституцията изисква 
законът да създава и гарантира на всички 
граждани и юридически лица еднакви правни 
условия за стопанска дейност. Със засиле­
ното държавно регулиране на специфичната 
стопанска дейност на пенсионноосигурител­
ните дружества се гарантира защитата на 
осигурените лица. В случая на § 4а КСО се 
прехвърлят средства на определена група 
лица и пенсионноосигурителните дружества 
продължават да осъществяват дейността си 
по отношение на другите осигурени лица, 
но се надхвърлят границите на допустимото 
държавно регулиране. С прехвърлянето на 
средствата от индивидуалните партиди на 
лицата по ал. 1 на § 4а ПЗРКСО във фонд 
„Пенсии“ на държавното обществено осигуря­
ване се накърнява резултатът (включително 
и доходността) от дейността на пенсионно-
осигурителните дружества по инвестиране на 
средствата за тези лица, като се елиминира