Държавен вестник, бр. 97, 2006 г., стр. 105

Б Р О Й  97
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  105
18.5. когато продавачът на кредитна защита е
АЕК, издадените от правителство насрещни гаран-
ции не се признават.
Защита с гаранции
19. Гаранти могат да бъдат:
19.1. национални правителства и централни
банки;
19.2. регионални и местни органи;
19.3. международни банки за развитие;
19.4. международни организации, получаващи
0 % рисково тегло по стандартизирания метод;
19.5. предприятия от публичния сектор, експо-
зиции към които се приравняват на експозиции
към институции или към национални правителст-
ва по стандартизирания метод;
19.6. институции;
19.7. други юридически лица, включително
предприятия майки, дъщерни дружества и асоци-
ирани предприятия на инвестиционния посредник,
които имат присъдена оценка от призната АКР,
съответстваща на втора или по-висока степен на
кредитно качество.
20. Кредитни деривативи
20.1. Приемливи като обезпечение са следни-
те кредитни деривативи, сложни кредитни дери-
вативи или такива, които имат подобна икономи-
ческа същност:
20.1.1. суап за кредитно неизпълнение ;
20.1.2. суап за обща доходност;
20.1.3. ценни книжа, свързани с кредитен риск
до размера на тяхното парично покритие.
20.2. Кредитната защита не се признава, когато
инвестиционният посредник е закупил суап за обща
доходност и отчита нетните постъпления по сдел-
ката като нетен доход, а не отчита съответното
намаление в стойността на покрития актив.
21. Вътрешно хеджиране
21.1. Когато инвестиционният посредник осъ-
ществява вътрешно хеджиране, използваните кре-
дитни деривативи се признават за кредитна защи-
та, когато кредитният риск от търговския порт-
фейл е прехвърлен на външна трета страна (приз-
нат продавач на кредитна защита).
21.2. Когато е изпълнено условието по т. 21.1,
се прилагат правилата за изчисляване на рисково-
претеглените експозиции и очаквани загуби при
защита с гаранции.
22. Гаранциите и кредитните деривативи се
признават за обезпечение, когато са изпълнени
следните изисквания:
22.1. Кредитната защита е пряка.
22.2. Степента на покритие от кредитната за-
щита е ясно определена и неоспорима.
22.3. Кредитната защита е валидна и приложи-
ма в съответните законодателства.
22.4. Договорът за кредитна защита не съдър-
жа клаузи, изпълнението на които е извън прекия
контрол на инвестиционния посредник, така че:
22.4.1. да позволи на гаранта да прекрати дого-
вора едностранно;
22.4.2. да повиши действителните разходи за
защитата, резултат от влошаване кредитното ка-
чество на обезпечената експозиция;
22.4.3. да попречи на гаранта да изпълни задъл-
жението за своевременно плащане, в случай че
първоначалният длъжник не извърши някое от
дължимите плащания в срок; или
22.4.4. да позволи намаляване на срока на дейс-
твие на защитата от страна на гаранта.
22.5. Инвестиционният посредник следва да
удостовери, че:
22.5.1. разполага със системи за управление на
потенциална концентрация на риск, произтичащ от
използването на гаранции и кредитни деривативи; и
22.5.2. стратегията за използване на гаранции и
кредитни деривативи съответства на рисковия
профил на инвестиционния посредник.
23. Насрещни гаранции
23.1. Когато дадена експозиция е обезпечена
с гаранция, покрита от своя страна с насрещна
гаранция, същата може да се третира като екс-
позиция към издателя на насрещната гаранция,
ако той е:
23.1.1. национално правителство или централ-
на банка;
23.1.2. регионален или местен орган, който се
третира като национално правителство по стан-
дартизирания метод;
23.1.3. международна банка за развитие, получа-
ваща 0 % рисково тегло по стандартизирания метод;
23.1.4. предприятие от публичния сектор, екс-
позициите към което се третират като експозиции
към национално правителство или към институ-
ции съгласно стандартизирания метод.
23.2. Гаранциите се признават, когато са изпъл-
нени следните изисквания:
23.2.1. насрещната гаранция покрива всички
елементи на риска по вземането;
23.2.2. пряката и насрещната гаранция отгова-
рят на изискванията в т. 22 и 24, с изключение на
изискването по т. 22.1; и
23.2.3. покритието е надеждно и не съществу-
ват обстоятелства, които да предполагат по-ниска
ефективност в сравнение с пряка гаранция, изда-
дена от същия гарант.
24. Допълнителни изисквания за признаване на
гаранции
24.1. Гаранциите по т. 22.1—22.4 и т.23.1 тряб-
ва да отговарят на следните допълнителни из-
исквания:
24.1.1. в случай на неизпълнение от страна на
клиента инвестиционният посредник има право да
изиска своевременно плащане от страна на гаран-
та за всички дължими суми по вземането, по отно-
шение на което е предоставена гаранцията, неза-
висимо дали е заведен иск срещу длъжника;
24.1.2. гаранцията е изрично документирано
задължение, поето от гаранта;
24.1.3. гаранцията покрива всички очаквани от
длъжника плащания, а когато определени видове
плащания са изключени от обхвата на гаранцията,
стойността є се коригира съобразно ограниченото
покритие.
24.2. В случаи на гаранции, предоставени по
одобрени взаимни схеми за гарантиране, или нас-
рещни гаранции, издадени от лицата по т. 23.1,
изискванията по т. 24.1 се считат за изпълнени,
ако е спазено поне едно от следните условия:
24.2.1. инвестиционният посредник има пра-
вото в установен срок да получи от гаранта про-
порционално на покритието на гаранцията пла-
щане, определено на база оценка на икономическа-
та загуба, която инвестиционният посредник би
понесъл; или