Държавен вестник, бр. 88, 2021 г., стр. 5

БРОЙ  88	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  5  
и Директива 2009/147/ЕО на Европейския 
парламент и на Съвета от 30 ноември 2009 г. 
относно опазването на дивите птици (по-на-
татък Директива 2009/147/ЕО или Директива 
за птиците); предвид динамиката в развитието 
на политиката на ЕС в областта на биораз-
нообразието и основаната на нея правна 
рамка на Съюза в разглежданата материя, 
неотделима част от която е релевантната 
практика на Съда на ЕС, като съобрази и 
тези от документите, приложени към дело 
№ 1134/2018 г. по описа на ВАС, от същест-
вено значение за настоящото производство, 
за да се произнесе, взе предвид следното:
Биоразнообразието е от огромно значение 
за икономическото и социалното развитие 
на човечеството. Нарастващото признание в 
света на биоразнообразието като висша цен-
ност както за настоящите, така и за бъдещите 
поколения, е в основата на създаването и 
непрекъснатото развитие на стабилна и за-
силена правна защита на биоразнообразието 
и устойчивите екосистемни услуги на меж-
дународно, регионално и национално ниво. 
ЗБР има решаваща роля за изграждането на 
национална система за осигуряване на пред-
пазни мерки и стимули, целящи избягването 
на негативното въздействие върху околната 
среда от човешката дейност, което е важен 
приоритет в условията на изключителен 
натиск върху околната среда, включително 
големите загуби на биологично разнообразие 
през последните десетилетия.
– Относно Закона за биологичното раз-
нообразие
ЗБР е приет през 2002 г. (ДВ, бр. 77 от 
9.08.2002 г.), а оспорената разпоредба от 
ал. 7, чл. 12 ЗБР е въведена в закона с пар. 5 
от Закона за изменение и допълнение на 
ЗБР през 2005 г. (ЗИДЗБР) (ДВ, бр. 88 от 
4.11.2005 г.) в периода на присъединителните 
преговори между Република България (РБ) 
и ЕС и малко след сключването на Дого-
вора за присъединяването на България и 
Румъния към ЕС (OB, L 157, 21.6.2005 г.). С 
приемането на ЗБР в националния правен 
ред се транспонират основно двете директиви 
на Европейския съюз (ЕС), които са ядрото 
на съюзното екологично право – Директива 
92/43/ЕИО (OB, L 206, 22.7.1992 г.) и Дирек-
тива 2009/147/ЕО (кодифицира Директива 
79/409/EО, ОВ, L бр. 20 от 26.01.2010 г.), обоз- 
начавани също и като природните директиви 
на ЕС, както и други актове на вторичното 
право на Съюза – Директива 2006/105/ЕО на 
Съвета за адаптиране на директиви 73/239/
ЕИО, 74/557/ЕИО и 2002/83/ЕО в областта 
на околната среда, с цел хармонизиране 
на законодателството в тази материя. Това 
се подчертава в мотивите към внесените в 
НС проекти на съответните законови ак-
тове както при приемането на ЗБР, така и 
при последващото изменение през 2005 г. 
В обнародвания през 2007 г. ЗИДЗБР вече 
са изрично посочени транспонираните чрез 
ЗБР природни директиви на Съюза (§ 68 
от допълнителните разпоредби на ЗИДЗБР, 
обн., ДВ, бр. 94 от 2007 г.). Основната цел 
на ЗБР, възпроизвеждащ целите и пред-
мета на транспонираните директиви, а 
именно – опазването на това разнообразие 
в България, се предвижда да се постигне 
чрез обявяването на защитени зони (ЗЗ) и 
включването им, заедно с някои защитени 
територии, обявени по Закона за защитените 
територии (ЗЗТ) в Националната екологична 
мрежа, като част от Европейската екологична 
мрежа Натура 2000 (с присъединяването на 
България към ЕС); поставяне на редки и 
застрашени диви растителни и животински 
видове под строга защита и др. Типовете 
естествени местообитания и видовете от 
дивата флора и фауна, предмет на правна 
защита, са изброени в приложенията към 
действащия ЗБР (подлежащи на, изискуема 
от природните директиви, периодична ак-
туализация). В допълнение, РБ е страна и 
по редица международни споразумения за 
опазване на биоразнообразието, каквито 
са Конвенция за опазване на европейската 
дива природа и естествени местообитания 
(Бернската конвенция) (ДВ, бр. 23 от 1995 г.), 
Конвенция за биологичното разнообразие, 
ратифицирана със закон от 29.02.1996 г. 
(ДВ, бр. 22 от 15.03.1996 г.), Конвенция за 
влажните зони от международно значение, 
по-специално като местообитания на водо-
любиви птици (Рамсарска конвенция) (обн., 
ДВ, бр. 56 от 1992 г.), Конвенцията за достъп 
до информация, участието на обществеността 
в процеса на взимане на решения и достъп 
до правосъдие по въпроси на околната сре-
да (Орхуска конвенция), ратифицирана от 
НС на 2.10.2003 г. и в сила за РБ от 2004 г., 
Конвенцията за опазване на световното 
културно и природно наследство (ДВ, бр. 44 
от 27.05.2005 г.) и др., по част от които ЕС е 
също така страна, наред с държавите членки.
При уредбата на опазването на биораз-
нообразието националният законодател се е 
ръководил приоритетно от разпоредбите на 
Директивата за местообитанията предвид 
изричната препратка в чл. 7 на същата. Тя 
се отнася до приложимостта на разпоредбите 
на чл. 6, параграфи 2, 3 и 4 от Директива 
92/43/ЕИО, които заедно с пар. 1 от същия 
очертават защитния режим за типове ес-
тествени/природни местообитания и мес-
тообитания на застрашени, редки или енде-
мични видове (растителни и животински). 
Той трябва да бъде установен от държавите 
членки и за специалните защитени зони 
съгласно Директивата за птиците. По този 
начин разпоредбите на чл. 6 от Директивата 
за местообитанията придобиват ключовото 
значение относно обхвата на задълженията на 
държавите членки за опазване на биоразно-
образието, произтичащи от съюзното право