Държавен вестник, бр. 74, 2015 г., стр. 11

БРОЙ  74	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  11  
конституционните изменения и допълнения, към 
които са се насочили значителен брой народни 
представители, включително и вносителите на 
искането по настоящото дело.
В заключение КС намира, че на въпросите, 
по които групата от 144 народни представители 
иска произнасяне на тълкувателно решение, е 
отговорено с предходни тълкувателни актове. 
Затова с оглед на разпоредбата на чл. 21, ал. 6 
от Закона за Конституционен съд (ЗКС) искането 
следва да бъде отклонено, а образуваното по 
него производство – прекратено (вж. Опреде­
ление № 9 от 1996 г. по к.д. № 30 от 1996 г. на 
КС; Определение № 7 от 2003 г. по к.д. № 21 
от 2002 г. на КС; Определение № 1 от 2011 г. 
по к.д. № 18 от 2010 г. на КС). 
2. В допълнение към горното КС конста­
тира, че по същество с внесеното искане не­
обходимостта от задължително тълкуване не е 
обоснована с неяснотата на посочените кон­
ституционни норми, а с противоречията между 
самите вносители в търсене на отговор какво 
следва от предписанията на двете предходни 
тълкувателни решения. Настоящият състав 
обаче не е оправомощен от Основния закон да 
разрешава такива спорове в рамките на чл. 149, 
ал. 1, т. 1 от Конституцията, защото предметът 
на произнасяне може да бъде единствено аб­
страктно тълкуване на самия Основен закон, 
а не разясняване на съдържанието на актове 
на КС, постановени от други негови състави (в 
същия смисъл вж. Определение № 5 от 1993 г. 
по к.д. № 35 от 1992 г. на КС). 
3. При тълкуване на конституционните раз­
поредби КС неминуемо изследва и установява 
действителната воля на техните първоначални 
създатели. Така се гарантира правната стабил­
ност и върховенството на Основния закон, 
осигурява се защита на основополагащите кон­
ституционни идеи и ценности. Същевременно 
този подход не е несъвместим с еволютивното, 
телеологичното тълкуване, когато същите идеи 
и ценности трябва да бъдат защитени при 
съществено променени обществени условия. 
За да бъде извлечен максимално възможният 
позитивен ефект, Конституцията трябва да се 
възприема не като вкаменена даденост, а като 
жив организъм. Изоставянето на стари интер­
претации и възприемането на нови виждания 
относно съдържанието на отделни конститу­
ционни норми се допуска в практиката на 
КС (например вж. констатациите в мотивите 
на Решение № 3 от 2015 г. по к.д. № 13 от 
2014 г. на КС относно съотношението между 
Решение № 10 от 2011 г. по к.д. № 6 от 2011 г. 
на КС и последвалото Тълкувателно решение 
№ 9 от 2014 г. по к.д. № 3 от 2014 г. на КС). 
Дали обаче има предпоставки за нови нюанси 
в разбирането на КС относно последиците от 
предходното нормативно тълкуване на чл. 153 
и чл. 158, т. 3 от Конституцията, е въпрос, 
чийто отговор може да бъде даден при евен­
туален казуален спор за конституционност, но 
не и по пътя на ново абстрактно тълкуване на 
същите конституционни норми. При липсата 
на противоречива практика по прилагането 
на посочените разпоредби вносителите на 
искането не са обосновали, а и не са били 
в състояние да обосноват съществуването на 
конкретен правен проблем като предпоставка 
за допустимост на нормативното тълкуване. 
Различните мнения в правната доктрина и 
разногласията между народните представители 
по въпроса как да бъдат въведени желаните 
от тях конституционни промени, не могат да 
се приравнят на такава практика (вж. Опре­
деление № 4 от 1994 г. по к.д. № 5 от 1994 г. 
на КС; Определение № 7 от 2002 г. по к.д. 
№ 13 от 2002 г. на КС; Определение № 4 от 
2007 г. по к.д. № 9 от 2007 г. на КС, както и 
становището по т.нар. „превантивно тълкуване“, 
изразено в мотивите на Определение № 1 от 
2015 г. по к.д. № 1 от 2015 г. на КС).
4. Освен че чл. 153 и чл. 158, т. 3 от Кон­
ституцията вече са били обект на задължи­
телно тълкуване в аспекта, който е посочен 
в искането, случаят има и особеност, която 
допълнително подкрепя заключението на 
КС за недопустимост на произнасянето по 
същество. За да обосноват необходимостта от 
нормативно тълкуване на конституционните 
разпоредби, вносителите изискват отговор 
на конкретни въпроси за евентуална бъдеща 
промяна на Основния закон. Тази промяна 
не е предмет само на идейни спорове, а е 
залегнала във внесения в парламента на 24 
юли 2015 г. от 180 народни представители 
Законопроект за изменение и допълнение 
на Конституцията на Република България. 
По този начин конституционно установената 
нормотворческа процедура вече е започнала. 
В тази обстановка част от вносителите на 
законопроекта са се обърнали с настоящото 
искане към КС, като изрично са обосновали 
интереса от произнасянето по съществото 
на отправените въпроси с „премахване на 
всяка вероятност законопроектът, ако бъде 
приет, впоследствие да бъде обявен от КС за 
противоконституционен поради липсата на 
компетентност на обикновено Народно събра­
ние да прави такива промени“. Посочената 
цел обаче е непостижима при действащия 
конституционен модел. Контролът за консти­
туционосъбразност на приетите от парламента 
закони, включително и за промени в Консти­
туцията, който се осъществява от КС, може 
да бъде само последващ – той се развива след 
приключването на законодателния процес 
в тесен смисъл, т.е. след обнародването на 
съответния закон (чл. 17, ал. 2 ЗКС).