Държавен вестник, бр. 104, 2023 г., стр. 13

БРОЙ  104	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  13  
съд прилага принципа на пропорционалност 
като елемент на принципа на правовата дър­
жава, установен с разпоредбата на чл. 4, ал. 1 
от Конституцията (Решение № 14 от 2014 г. 
по к.д. № 12/2014 г., Решение № 2 от 2015 г. 
по к.д. № 8/2014 г., Решение № 7 от 2019 г. 
по к.д. № 7/2019 г., Решение № 11 от 2021 г. 
по к.д. № 7/2021 г.). Съгласно този принцип 
ограничението на конституционно защитеното 
право трябва да е съразмерно на преследваната 
легитимна цел, а не да надхвърля необходимо­
то за нейното постигане. Конституционният 
съд е последователен в разбирането си, че 
всяко ограничение на основно право трябва 
да е наложително за защитата на определе­
на категория обществени интереси, да бъде 
най-подходящото и възможно най-мекото 
средство за постигане на конституционно 
оправдана цел (Решение № 14 от 2014 г. по 
к.д. № 12 от 2014 г.; Решение № 7 от 2016 г. 
по к.д. № 8/2015 г.; Решение № 5 от 2019 г. по 
к.д. № 12/2018 г.). Както е прието изрично в 
Решение № 10 от 2020 г. по к.д. № 7/2020 г., 
„допустимите ограничения най-често са за 
защита на публичния интерес. Националната 
сигурност, народното здраве, обществения ред 
и моралът са ценности, за защитата на които 
може да бъде ограничавано упражняването 
на редица права и свободи.“
Съдът обръща внимание, че частната 
охранителна дейност, макар и извършвана 
от търговци и следователно от гледна точ­
ка на правноорганизационната си форма 
да е търговска дейност, по съществото си 
разкрива сходство с дейността по опазване 
на обществения ред, която по смисъла на 
чл. 105, ал. 2 от Конституцията е публична 
функция на държавата. Именно във връзка 
с това чл. 9, ал. 1, т. 2 от Закона за ограни­
чаване на административното регулиране и 
административния контрол върху стопанската 
дейност (ЗОАРАКСД) предвижда, че сред 
ограничително посочените стопански дей­
ности, за които държавата може да установява 
лицензионен режим, са тези, които „пораждат 
повишен риск за националната сигурност или 
обществения ред в Република България“ и са 
посочени в списъка-приложение към закона, 
в който извършването на частна охранителна 
дейност фигурира под № 13. Според чл. 2, 
ал. 1 ЗЧОД частната охранителна дейност е 
дейност по „опазване на живота и здравето 
на физическите лица, охраняване на имущес-
твото на физическите и юридическите лица, 
гарантиране на максимално ниво на сигур­
ност при транспортиране на ценни пратки 
и товари, осигуряване на безпрепятствено 
провеждане на различни по характер и вид 
мероприятия“. Следва да се подчертае, че 
според чл. 2, ал. 3, т. 2 от закона такава дей­
ност могат да извършват в собствена полза, 
въз основа на „лиценз за самоохрана“, един­
ствено държавни учреждения или субекти, 
ангажирани с обществено значими функции, 
каквито са например бюджетните организации 
по смисъла на Закона за публичните финанси, 
Българската народна банка, висши училища, 
стратегически обекти от значение за нацио­
налната сигурност и др. При извършване на 
частна охранителна дейност охранителният 
състав има правото да задържа лица (чл. 58 
ЗЧОД), вкл. като използва физическа сила 
(чл. 59, ал. 1 – 3 ЗЧОД) и помощни средства, 
като белезници, каучукови, пластмасови, 
щурмови и електрошокови палки и прибори 
(чл. 60 ЗЧОД), както и да използва огнестрелно 
оръжие (чл. 62 ЗЧОД); да извършва проверка 
на документи, багаж, моторни превозни сред­
ства, както и проверка за наличие на взрив­
ни вещества, оръжие и забранени от закон 
вещества чрез технически средства (чл. 56, 
ал. 1, т. 1 ЗЧОД). По същество посочените 
дейности са свързани с упражняването на 
принуда, каквато в демократичната правова 
държава може да осъществява само публичната 
власт за постигане на легитимни цели, и в 
този смисъл лицензът за частна охранителна 
дейност предоставя правната възможност за 
упражняване на функция, която Основният 
закон поначало възлага на държавата в ли­
цето на изпълнителната власт. Следва да се 
има предвид, че изисквания, аналогични на 
предвидените в чл. 47, т. 5, буква „б“ ЗЧОД, 
има във всички закони, уреждащи държавните 
функции по поддържане на обществения ред 
и националната сигурност – чл. 155, ал. 1, 
т. 3 от Закона за Министерството на вътреш­
ните работи, чл. 53, ал. 1, т. 6 от Закона за 
Държавна агенция „Национална сигурност“, 
чл. 141, ал. 1, т. 5 от Закона за отбраната 
и въоръжените сили. Обяснението на това 
сходство в нормативната уредба по отношение 
на длъжностните лица в държавните органи, 
ангажирани с опазване на обществения ред 
и националната сигурност, и частноправните 
субекти, лицензирани да извършват частна 
охранителна дейност, е именно публичният 
характер на функцията по поддържане на об­
ществения ред. Ако държавата функционира 
като демократична и правова (което е невъз­
можно без необходимата степен на доверие 
на гражданите към публичните институции, 
за да се подчиняват на установения от държа­
вата правопорядък), то и субектите, на които 
държавата е предоставила публични функции, 
трябва да отговарят на съответните високи 
изисквания, обезпечаващи специфичния ав­
торитет, с който са свързани тези функции. 
В правовата държава властта е неразривно 
свързана с авторитета.
Във връзка с изложеното в практиката си 
съдът е признал значението на „специфичния 
авторитет на службата“ като легитимно осно­
вание за ограничаване на конституционното 
право на труд при временното отстраняване 
от длъжност на държавни служители (Решение 
№ 5 от 2016 г. по к.д. № 2/2016 г., Решение 
№ 10 от 2018 г. по к.д. № 4/2017 г., Решение