Държавен вестник, бр. 101, 2005 г., стр. 135

Б Р О Й  101
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  135
ХХХV. ИДЕНТИФИКАЦИЯ И ОПРЕДЕЛЯНЕ
НА ХЕКСАМИДИН, ДИБРОМОХЕКСАМИДИН,
ДИБРОМОПРОПАМИДИН И ХЛОРХЕКСИДИН
1. Област на приложение
Методът се отнася за качественото и количест-
вено определяне на:
—хексамидин и неговите соли, включително
изетионат и 4-хидрокси бензоат,
—дибромохексамидин и негови соли, включи-
телно изетионат,
—дибромопропамидин и негови соли, включи-
телно изетионат,
—хлорхексидин диацетат, диглюконат и дихид-
рохлорид в козметични продукти.
2. Дефиниция
Концентрациите на хексамидин, дибромохекса-
мидин, дибромопропамидин и хлорхексидин, опре-
делени по този метод, се изразяват в % (M/M).
3. Принцип
Идентифицикацията и определянето се извърш-
ва чрез обратнофазова високоефективна течна
хроматография (ВЕТХ) c УВ детектор. Хексами-
дин, дибромохексамидин, дибромопропамидин и
хлорхексидин се идентифицират по техните вре-
мена на задържане в хроматографската колона.
4. Реактиви
Всички реактиви трябва да са с квалификация
“за ВЕТХ”, а водата—бидестилирана.
4.1. Метанол.
4.2. 1-хептансулфонова киселина, натриева сол,
монохидрат.
4.3. Оцетна киселина, ледена (d20 = 1,05 g/
cm3 (ml).
4.4. Натриев хлорид.
4.5. Подвижни фази.
4.5.1. Разтворител I: 0,005 М разтвор на 1-хеп-
тансулфонова киселина, натриева сол, монохидрат
(4.2) в метанол (4.1), доведен до рН 3,5 с ледена
оцетна киселина (4.3).
4.5.2. Разтворител II: 0,005 М разтвор на 1-хеп-
тансулфонова киселина, натриева сол, монохидрат
(4.2) във вода, доведен до рН 3,5 с ледена оцетна
киселина (4.3).
Забележка. Ако е необходимо да се подобри
формата на пиковете, подвижните фази могат да
се модифицират и приготвят, както следва:
—Разтворител I: разтварят се 5,84 g натриев
хлорид (4.4) и 1,1013 g  1-хептансулфонова кисели-
на, натриева сол, монохидрат (4.2) в 100 cm3 (ml)
вода. Прибавят се 900 cm3 (ml) метанол (4.1) и се
довежда до рН 3,5 с ледена оцента киселина (4.3).
—Разтворител II: разтварят се 5,84 g натриев
хлорид (4.4) и 1,1013 g 1-хептансулфонова кисели-
на, натриева сол, монохидрат (4.2) в 1 dm3 (l) вода
и се довежда до рН 3,5 с ледена оцента киселина
(4.3).
4.6. 
Хексамидин 
диизетионат
[C20H26N4O2.2C2H6O4S ].
4.7. 
Дибромохексамидин 
диизетионат
[C20H26Br2N4O2.2C2H6O4S ].
4.8. 
Дибромопропамидин 
диизетионат
[C17H18Br2N4O2.2C2H6O4S ].
4.9. 
Хлорхексидин 
диацетат
[C22H30Cl2N10.2C2H4O2 ].
4.10. Стандартни разтвори: приготвят се 0,05 %
(М/V) разтвори на всеки от четирите консерванта
(4.6 до 4.9) в разтворител I (4.5.1).
4.11. 3,4,4ґ-трихлорокарбанилид (триклокар-
бан).
4.12. 4,4ґ-дихлоро-3-(трифлуорометил) карбани-
лид (халокарбан).
5. Апаратура
5.1. Стандартно лабораторно оборудване.
5.2. Високоефективен течен хроматограф с УВ
детектор с варираща дължина на вълната.
5.3. Аналитична колона: неръждаема стомана,
дължина—30 сm; вътрешен диаметър—4 mm; на-
пълнена с µ-Bondapack С18, 10 µm или подобен.
5.4. Ултразвукова вана.
6. Идентификация
6.1. Подготовка на пробата: Претеглят се око-
ло 0,5 g от пробата с точност 0,001 g в 10 cm3 (ml)
мерителна колба и се долива до марката с разтво-
рител I (4.5.1). Колбата се поставя в ултразвукова
вана (5.4) за 10 min. Разтворът се филтрува или
центрофугира. Филтратът се отделя за хроматог-
рафски анализ.
6.2. Хроматография.
6.2.1. Градиент на подвижната фаза
Време
Разтворител I
Разтворител II
(min)
 ( % V/V) (4.5.1)
( % V/V) (4.5.2)
0
50
50
15
65
35
30
65
35
45
50
50
6.2.2. Скорост на потока на подвижната фаза
(6.2.1) до 1,5 cm3 (ml)/min и температура на коло-
ната до 35 °С.
6.2.3. Дължина на вълната на детектора—
264 nm.
6.2.4. Инжектират се 10 µl от всеки стандартен
разтвор (4.10) и се записват хроматограмите им.
6.2.5. Инжектират се 10 µl от разтвора на про-
бата (6.1) и се записва хроматограмата.
6.3. Идентифицира се присъствието на хекса-
мидин, дибромохексамидин, дибромопропамидин
или хлорхексидин, като се сравняват времената на
задържане на записаните пикове в 6.2.5 с тези,
получени от стандартните разтвори в 6.2.4.
7. Определяне
7.1. Подготовка на стандартни разтвори. Из-
ползва се един от консервантите (4.6 до 4.9), който
липсва в мострата, като вътрешен стандарт. Ако
това не е възможно, препоръчва се да се използва
триклокарбан (4.11) или халокарбан (4.12).
7.1.1. Изходен разтвор на консерванта, 0,05 %
(М/V), идентифициран в 6.3, в разтворител I (4.5.1).
7.1.2. Изходен разтвор на консерванта, 0,05 %
(М/V), избран като вътрешен стандарт, в разтво-
рител I (4.5.1).
7.1.3. За всеки идентифициран консервант се
приготвят 4 стандартни разтвора, като се отмер-
ват в серия от 10 сm3 (ml) мерителни колби подхо-
дящи количества от изходния разтвор на иденти-
фицирания консервант (7.1.1) и подходящи коли-
чества от изходния разтвор на вътрешния стан-
дарт (7.1.2) според долната таблица. Всяка колба
се долива до необходимия обем с разтворител I
(4.5.1) и се разбърква.