Държавен вестник, бр. 51, 2006 г., стр. 98

С Т Р .  98
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  51
взимането на проби. Тези торби са от материали,
които не влияят на концентрацията на замърсява-
щите газове (виж т. 2.3.4.4).
2.2.9. Системата за променливо разреждане се
проектира така, че да позволява да се взимат про-
би от отработилите газове без съществена промя-
на в противоналягането на изхода на изпускател-
ната тръба (виж т. 2.3.1.1).
2.3. Специфични изисквания
2.3.1. Устройство за събиране и разреждане на
отработили газове
2.3.1.1.Съединителният тръбопровод между
изпускателната тръба на ПС и смесителната ка-
мера да бъде възможно най-къс. Той да не:
—причинява разлика в статичното налягане в
изпускателната(-ите) тръба(-и) на изпитваното ПС
с повече от ± 0,75 kРа при 50 km/h или повече от ±
1,25 kРа за цялото времетраене на изпитването
спрямо статичното налягане, отчетено при липса
на връзка на изпускателната(-ите)  тръба(-и) на
изпитваното ПС; налягането се измерва в края на
изходната тръба на последния шумозаглушител или
в удължител със същия диаметър;
—променя характеристиките на отработилите
газове.
2.3.1.2. Смесителната камера, в която се смес-
ват отработилите газове на ПС и въздуха за раз-
реждане, да осигурява смесването така, че да се
получи хомогенна смес на изхода на камерата.
Хомогенността на сместа във всяко напречно
сечение в мястото на взимане на проби да не се
отклонява с повече от ± 2 % от средноаритметич-
ната от стойностите, получени най-малко в 5 точ-
ки. Тези точки са разположени на равни интерва-
ли по диаметъра на газовия поток. Налягането в
смесителната камера да не се различава с повече
от 0,25 kРа от атмосферното, за да се минимализи-
ра въздействието върху процесите в изпускател-
ната тръба и да се ограничи спадът на налягането
в устройството за привеждане на газовата смес към
условията на изпитването, ако има такова.
2.3.2. Всмукателно устройство (устройство за
измерване на обем) с обхват от фиксирани скорос-
ти, осигуряващ достатъчен поток, за да се предот-
врати кондензацията на вода. Резултатът се полу-
чава чрез запазване на концентрацията на CO2  в
торбата за взимане на проби от разредени отрабо-
тили газове, по-ниска от 3 обемни % .
2.3.3. Измерване на обем
2.3.3.1. Устройството за измерване на обем да
поддържа калибрираната си точност в границите
на ± 2 % при всички условия на работа. Ако уст-
ройството не може да компенсира температурни-
те промени на сместа от отработили газове и въз-
дух за разреждане в мястото на измерване, се из-
ползва топлообменник, който  поддържа темпера-
турата в рамките на ± 6 К от определената работна
температура.
Ако е необходимо, за да предпази устройството
за измерване на обема, може да се използва сепа-
ратор тип “циклон”.
2.3.3.2. Непосредствено пред устройството за
измерване на обем да има сензор за температурата
с точност ± 1 К и време за реакция 0,1 s при 62 %
от дадена температурна разлика (стойност, изме-
рена в силиконово масло).
2.3.3.3. Налягането по време на изпитването се
измерва с точност ± 0,4 kРа.
2.3.3.4.  Разликата на налягането спрямо атмос-
ферното налягане се измерва пред и ако е необхо-
димо—след устройството за измерване на обем.
2.3.4. Взимане на газова проба
2.3.4.1. Разредени отработили газове
2.3.4.1.1. Пробата от разредени отработили га-
зове се взима пред всмукателното устройство, но
след устройствата за привеждане до условията на
изпитването (ако има такова).
2.3.4.1.2. Дебитът да не се променя с повече от
± 2% от средноаритметичния.
2.3.4.1.3. Дебитът на взетата проба да не спада
под 5 l/min и да не превишава 0,2 % от дебита на
разредените отработили газове.
2.3.4.1.4. При системите за взимане на проби с
постоянна маса се прилага същото ограничение.
2.3.4.2. Въздух за разреждане
2.3.4.2.1. Взима се проба от въздуха за разреж-
дане при постоянен дебит близо до входа за възду-
ха от околната среда (след филтъра, ако е монти-
ран такъв).
2.3.4.2.2. Въздухът да не е замърсен с отработи-
ли газове от зоната на смесване.
2.3.4.2.3. Обемът на пробата въздух за разреж-
дане да бъде сравним с този, използван при разре-
дените отработили газове.
2.3.4.3. Взимане на проби
2.3.4.3.1. При взимането на проби се използват
материали, които не променят концентрацията на
замърсителите.
2.3.4.3.2. За да се извлекат твърдите частици от
пробата, могат да се използват филтри.
2.3.4.3.3. За да се придвижи пробата до торбата
(-ите) за взимане на проби, се използват помпи.
2.3.4.3.4. Необходими са клапани за регулиране
на дебита и разходомери, за да се достигне изиск-
ваният дебит при взимане на проби.
2.3.4.3.5. Могат да се използват бързозаключ-
ващи газонепропускливи свързващи елементи
между трипътните клапани и камерите за взимане
на проби. Свръзките трябва да се затварят автома-
тично от страната на торбите за взимане на проби.
Могат да се използват други системи за пренасяне
на пробите до анализатора (например трипътни
спирателни клапани).
2.3.4.3.6. За насочване на газовите проби се из-
ползват различните клапани от бързорегулиращ
се и бързодействащ тип.
2.3.4.4. Съхранение на пробата
Газовите проби се събират в торби за взимане
на проби с достатъчна вместимост, така че да не
намаляват размера на пробата. Торбите се изра-
ботват от материал, който не променя концентра-
цията на синтетичните замърсяващи газове с по-
вече от ± 2 % след 20 min.
2.4. Допълнително оборудване за взимане на
проби при изпитване на ПС, снабдени с двигател
със запалване чрез сгъстяване.
2.4.1. Местата за взимане на проби от въглево-
дороди и частици са разположени в тунела за раз-
реждане за разлика от превозните средства с дви-
гатели с принудително запалване.
 2.4.2. За да се намалят топлинните загуби в
отработилите газове между изпускателната тръба