Държавен вестник, бр. 64, 2025 г., стр. 37

БРОЙ  64	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  37   
КОНСТИТУЦИОНЕН СЪД
РЕШЕНИЕ № 9
от 24 юли 2025 г.
по конституционно дело № 38 от 2024 г.
Конституционният съд в състав: предсе­
дател: Павлина Панова; членове: Надежда 
Джелепова, Атанас Семов, Красимир Влахов, 
Янаки Стоилов, Соня Янкулова, Борислав Бе­
лазелков, Десислава Атанасова, Галина Тонева, 
Сашо Пенов, Невин Фети, Орлин Колев, при 
участието на секретар-протоколиста Дание­
ла Иванова разгледа в закрито заседание на 
24.07.2025 г. конституционно дело № 38/2024 г., 
докладвано от съдия Борислав Белазелков. 
Производството е по чл. 149, ал. 1, т. 2 от 
Конституцията на Република България във 
фазата за решаване на делото по същество.
Конституционният съд е сезиран с искане 
от 55 народни представители от 51-вото На­
родно събрание, по което е образувано к.д. 
№ 38/2024 г., с искане от 53 народни предста­
вители от 51-вото Народно събрание, по което 
е образувано к.д. № 39/2024 г., и с искане от 
президента на Република България, по което 
е образувано к.д. № 40/2024 г., за установяване 
на противоконституционност на промени в 
посочените в исканията разпоредби на Кон­
ституцията, както са въведени със Закона за 
изменение и допълнение на Конституцията на 
Република България (ДВ, бр. 106 от 2023 г.) 
(ЗИД на Конституцията).
В искането на 55 народни представители 
от 51-вото Народно събрание се изразява 
становище относно неговата допустимост, 
като се обосновава възможността оспорени­
те разпоредби „да бъдат обект на последващ 
конституционен контрол“.
Относно атакуваната промяна в чл. 65, ал. 1, 
изр. второ от Основния закон, въведена с § 3 
ЗИД на Конституцията, вносителят поддържа, 
че „[д]войното гражданство на народните пред­
ставители влиза във вътрешно противоречие 
с възможността народен представител да бъде 
избран за министър. Така се създават две кате­
гории народни представители и тези с двойно 
гражданство биха били избрани за министри 
въпреки забраната в чл. 110 от Конституцията“.
В искането се излагат и аргументи за 
противоречие на § 7, т. 1 (относно чл. 99, 
ал. 5, изр. второ) ЗИД на Конституцията с 
чл. 158, т. 3, чл. 1, ал. 3 и чл. 4, ал. 1 от Ос­
новния закон. Според вносителя „[в]место 
да се преодолява политическата криза чрез 
назначаване на служебно правителство от ле­
гитимен орган се създаде правителство, което 
се свежда до личното решение на определен 
висш държавен служител. Назначението от 
президента на служебното правителство се 
свежда до възможността да възрази, но не и 
да може да наложи кандидат за министър“. 
Посочва се, че „[в] парламентарната държава 
правителството се формира от парламента и 
остава на власт, докато се ползва с доверието 
на мнозинството в парламента. Загубата на 
доверие в българския конституционен модел 
от 1991 г. до края на 2023 г. предвиждаше от­
говорността за формиране на правителството
да се прехвърли върху президента като другия 
представителен държавен орган. Отнемането 
на това негово правомощие прехвърли отговор­
ността върху висше длъжностно лице, което не 
се ползва с безспорна демократична легитим­
ност“. В искането се поддържа и че „[с]ъщест­
вуващата в момента процедура допусна слу­
жебното правителство да не носи политическа 
отговорност нито пред президента, нито пред 
Народното събрание, а само пред служебния ми­
нистър-председател, а той от своя страна – пред 
себе си. Липсата на политическа отговорност 
в момента води до невъзможност за смяна на 
министър освен при негова оставка или лично 
поискано от министър-председателя оттегляне. 
Държавният глава назначава с негов указ 
служебното правителство, но няма реална 
възможност да влияе на неговия състав и впо­
следствие да търси политическа отговорност 
на отделен министър“.
В искането на 53 народни представители 
от 51-вото Народно събрание се излагат съоб­
ражения относно неговата допустимост, като 
се обосновава, че по отношение на предмета 
на искането не е налице отрицателната проце­
суална предпоставка по чл. 21, ал. 6 от Закона 
за Конституционен съд (ЗКС).
Вносителят излага аргументи, че оспорената 
промяна в чл. 65, ал. 1, изр. второ от Основния 
закон, въведена с § 3 ЗИД на Конституцията, 
„засяга принципа на народния суверенитет, 
прогласен в чл. 1, ал. 2 КРБ, тъй като пряко се 
намесва във формирането на общонационал­
ния представителен орган. Поради това и на 
основание чл. 158, т. 3 КРБ такава промяна е 
от изключителната компетентност на Великото 
Народно събрание (в този смисъл и РКС № 13 
продължава да упражнява правомощията си 
по досегашния ред.
§ 9. Законът влиза в сила от деня на обна­
родването му в „Държавен вестник“.
Законът е приет от 51-вото Народно съб­
рание на 17 юли 2025 г. и на 31 юли 2025 г. и е 
подпечатан с официалния печат на Народното 
събрание.
Председател на Народното събрание: 
Наталия Киселова 
4391