Държавен вестник, бр. 82, 2012 г., стр. 52

СТР.  52	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  82
ветната териториална дирекция се извършва 
от административнонаказващия орган, който 
разполага с цялата информация по админи­
стративната преписка, както и че уведомява­
нето се извършва едва когато срещу лицето 
има влязъл в сила акт за административно 
нарушение – наказателно постановление или 
споразумение за прекратяване на администра­
тивнонаказателното производство (сравни 
чл. 229а от Закона за митниците, чл. 107з от 
Закона за акцизите и данъчните складове и 
др.). Аналогично на случаите на образуване 
на производство по оспорения закон по реда 
на чл. 22 ЗОПДНПИ, при привличане на 
лицето като обвиняем за престъпление по 
изброените текстове от Наказателния кодекс, 
така и в случаите на установени с влезли в 
сила актове за извършени административни 
нарушения с придобита облага над 150 000 лв. 
гражданската конфискация е абстрактна и тя 
няма пряка връзка с конкретно престъпление 
или конкретно административно нарушение, 
установено с влязъл в сила акт. Те са само 
законен повод за образуване на производство 
от Комисията и за извършване на проверка, 
но предпоставката за отнемане на имущество 
в полза на държавата е друга – администра­
тивният орган по чл. 5, ал. 1 ЗОПДНПИ да 
може да направи обосновано предположение, 
че дадено имущество е незаконно придобито. 
Предвид това съдът намира, че алинеи първа 
и втора на оспорения чл. 24 ЗОПДНПИ не 
са противоконституционни.
Различно е разбирането на Конституци­
онния съд за съответствието на чл. 24, ал. 3 
и 4 ЗОПДНПИ с Конституцията. Алинея 3 
на чл. 24 от оспорения закон задължава и то 
незабавно държавните и общинските органи 
или длъжностните лица, на които по служба 
е станало известно, че е придобита облага 
от административно нарушение на стойност 
над 150 000 лв. към момента на придобива­
нето є, която не може да бъде отнета по друг 
ред, да уведомят директора на съответната 
териториална дирекция и да му изпратят 
материалите по преписката. Съдът е на мне­
ние, че няма причина, която да обоснове 
необходимостта неконкретизирани (следова­
телно всички) държавни и общински органи 
и всички длъжностни лица (неясно дали от 
същите тези или от други органи), които имат 
съвсем различни конституционни и законови 
правомощия, да са задължени да уведомяват 
за започване на производство по оспорения 
закон. Задължението за уведомление правилно 
е вменено на административнонаказващия 
орган, който разполага с всички данни по 
административната преписка, включително 
данни, че наказателното постановление или 
споразумението са влезли в сила. Наличието 
на огромен брой контролни органи, които 
констатират извършените административни 
нарушения, обуславя възможността те да 
изпълняват задълженията си за уведомяване 
по чл. 24, ал. 1 ЗОПДНПИ, като могат да 
бъдат предвидени и санкции за евентуално 
неизпълнение. За разлика от административ­
нонаказващите органи изискването към всич­
ки останали държавни и общински органи и 
длъжностни лица е да им е станало известно 
по неясен начин придобиването на облага от 
административно нарушение над посочената 
по-горе сума и тя да не може да бъде отнета по 
друг начин. Освен че не разполагат с първич­
ните данни от административната преписка, 
лицата по ал. 3 на чл. 24 от оспорения закон 
трябва да са в състояние да могат да преценят 
придобиването на облага, нейната пазарна 
стойност към момента на придобиването и 
несъществуването на възможност облагата 
да бъде отнета по друг ред. До тези изводи 
държавните и общинските органи или длъж­
ностните лица трябва да достигнат самостоя­
телно, тъй като оспореният закон не съдържа 
легално определение на понятията „облага“ и 
„невъзможност тя да бъде отнета по друг ред“, 
различен от реда в оспорения закон. Следва да 
се подчертае и същественото обстоятелство, 
че в ал. 3 на чл. 24 ЗОПДНПИ липсва изис­
кването срещу лицето да има влязъл в сила 
акт за административно нарушение, а само 
изискване да е налице придобиване на облага 
от административно нарушение. Само поради 
използването на глагола „уведомява“ не може 
да се направи изводът, че уведомлението и в 
този случай съдържа реквизитите по чл. 24, 
ал. 2 ЗОПДНПИ, още повече че тези лица 
не разполагат с посочената там информация.
Още по-сериозно може да бъде застрашено 
или накърнено конституционното право на 
собственост от ал. 4 на чл. 24 ЗОПДНПИ, 
която предвижда и гражданите, на които са 
станали известни обстоятелствата по ал. 3 
(придобиване на облага от административно 
нарушение на стойност над 150 000 лв. към 
момента на придобиването є, която не може 
да бъде отнета по друг ред), да могат да уве­
домят за тях, при това директно, Комисията, 
а не директора на съответната териториална 
дирекция, какъвто е редът за субектите по 
ал. 1 и 3 на чл. 24 ЗОПДНПИ. И за граж­
даните оспорената разпоредба не изисква 
уведомяването да бъде направено едва когато 
срещу нарушителя има влязъл в сила акт за 
установяване на административно нарушение. 
Конституционният съд счита, че държавни­
те и общинските органи и длъжностните лица, 
различни от административнонаказващите 
органи, които също са длъжностни лица от 
съответни овластени за това контролни органи, 
както и гражданите не разполагат с необхо­
димата достоверна и пълна информация за 
извършени от нарушителите административни 
нарушения, от които те са извлекли облага над