Държавен вестник, бр. 96, 2012 г., стр. 139

БРОЙ  96	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  139  
Анализът на финансовото състояние обхваща:
– Анализ на тенденциите в развитието на 
следните финансово-счетоводни показатели за 
дружествата: (1) нетекущи и текущи активи; (2) 
нетекущи и текущи пасиви; (3) планирани и реал­
но изпълнени инвестиции; (4) приходи и разходи 
за дейността; (5) текущ финансов резултат след 
данъчно облагане; натрупани печалби/загуби от 
изминали години. За целта е използван набор от 
разнообразни статистически методи за анализ. 
– Анализ на финансовото състояние на друже­
ствата въз основа на следните групи показатели: 1) 
Показатели за рентабилност: коефициент на рента­
билност на приходите от продажби; коефициент на 
рентабилност на собствения капитал; коефициент 
на капитализация на активите; 2) Показатели за 
ефективност: коефициент на ефективност на прихо­
дите; коефициент на ефективност на разходите; 3) 
Показатели за финансова стабилност/автономност: 
коефициент на финансова автономност; коефициент 
на задлъжнялост, и 4) Показатели за ликвидност: 
коефициент на обща ликвидност и коефициент на 
незабавна ликвидност.
Анализът е извършен въз основа на следните 
информационни източници:
– Годишни счетоводни отчети на „Напоителни 
системи“ ЕАД за 2007 г., 2008 г. и 2009 г. Източник 
на тази информация е интернет страницата на Тър­
говския регистър към Агенцията по вписванията. 
Тези отчети включват: счетоводни баланси, отчети 
за приходите и разходите, справки за паричните 
потоци, справки за собствения капитал и т.н. и са 
основният източник на финансова информация за 
анализа на дейността на дружеството. 
– Оперативни справки за дейността на клоно­
вете на „Напоителни системи“ – ЕАД, за периода 
2003 – 2009 г. Дружеството има 21 клона в цялата 
страна, които не формират собствени годишни 
счетоводни отчети, а се включват в общия годишен 
счетоводен отчет на дружеството. Въпреки това 
те изготвят оперативни справки за своята дейност 
с информация за подадени и фактурирани коли­
чества вода, фактурирани приходи, несъбираеми 
вземания, оперативни и инвестиционни разходи.
– Заповеди на министъра на земеделието и 
храните за определяне на цени за доставка на 
вода за „Напоителни системи“ – ЕАД.
– Данни от Изпълнителната агенция по хид­
ромелиорации.
Анализът на капацитета на институциите и 
финансовият анализ разглежда само „Напоителни 
системи“ – ЕАД, като дружество, което стопанисва 
и управлява почти целия хидромелиоративен фонд 
в страната. Останалите държавни дружества под 
контрола на МЗХ имат регионален характер с малка 
по мащаб дейност в изследваната област. Затова 
тук са представени основните им характеристики, 
а техният капацитет и финансово състояние не са 
предмет на отделен анализ. 
3.2.2. Характеристика на операторите на хидро­
мелиоративни системи 
По исторически данни в България, като се 
анализира основният поминък на населението в 
миналото, климатичните условия и наличността 
на множество водни източници, може да се счита, 
че напояването на неголеми крайречни участъци 
е практикувано отдавна. 
Първата сериозна стъпка за развитие на мели­
орациите – напояване и отводняване, е направена 
през 1920 г. с приемането на Закона за водните син­
дикати и е създадена първата държавна програма 
по водите. През 1930 г. поливните площи са били 
около 65 хил. дка, а през 1940 г. те са нараснали 
до около 355 хил. дка. В периода 1945 – 1960 г. са 
изградени над 1500 язовира и над 2000 помпени 
станции. Поливните площи са достигнали до около 
9 млн. дка. Проводящите и разпределителни ка­
нали предимно са били необлицовани. Основният 
начин на напояване е бил по бразди.
През 60-те години на миналия век са изградени 
първите дъждовални напоителни системи в Северна 
България. През следващите две десетилетия дъжду­
ването се е разпространило на почти половината 
от всички поливни площи. Към 1971 г. изграде­
ните поливни площи са достигнали около 10 млн. 
дка., като към 1989 г. са нараснали до 12,248 млн. 
дка – от тях площите, изградени със средства от 
държавата, са 9,04 млн. дка, а площите, изградени 
с кооперативни средства – 3,208 млн. дка. 
Отводнителните работи са започнали през 
1928 г. в низините край р. Дунав. Към 1989 г. броят 
на отводнителните помпени станции достига 89, 
като общо отводняваната помпено и гравитачно 
площ през 1989 г. е 1,316 млн. дка.
След 30-те години на миналия век започва 
изграждане и на предпазни диги край р. Дунав 
и на по-големите вътрешни реки. Към 1989 г. 
дължината на дунавските диги достига 253,36 км, 
корекциите и предпазните диги по вътрешните реки 
са около 3380 км. Общият размер на предпазените 
от заливане земи достига около 1,662 млн. дка.
Собственост и управление на хидромелиорациите
Изграденият в България хидромелиоративен 
фонд се разделя условно в няколко основни групи 
в зависимост от начина на управление и вложените 
средства за изграждането им:
– изграден с държавни средства, включен в 
активите и управляван от „Напоителни системи“ 
(НС) ЕАД, „Хидромелиорации – Севлиево“ – ЕАД 
и „Земинвест“ – ЕАД;
– вътрешноканална мрежа, изградена с държав­
ни средства и стопанисвана до 1993 г. от бившите 
ТКЗС и АПК;
– незавършени и непредадени за експлоата­
ция обекти, финансирани с държавни средства, 
охранявани от и заведени на задбалансов отчет в 
„Агроводинвест“ – ЕАД;
– хидромелиоративни съоръжения, изградени 
с кооперативни средства, включително и над 
2000 малки язовира за напояване, понастоящем 
публична общинска собственост;
– хидромелиоративни съоръжения, изградени 
за напояване с държавни или кооперативни сред­
ства, ползвани (или собственост) и управлявани 
от сдружения за напояване;
– хидромелиоративни съоръжения, частна 
собственост, изградени от недържавни структури 
(предимно малки съоръжения). 
В периода от 1920 г. до 1953 г. в страната дейст­
ват т.нар. водни синдикати. Те са самостоятелни 
юридически субекти, контролирани от държавата, 
които извършват дейностите по изграждането 
и експлоатацията на водностопанските системи