Държавен вестник, бр. 88, 2021 г., стр. 10

СТР.  10	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  88
ЕС, да изясни дали относимите съюзни прав-
ни норми налагат определено съдържание 
на приложимата национална правна уредба 
(включително по своя преценка да отправи 
преюдициално запитване до СЕС, ако има 
съмнения за смисъла на съюзната правна 
уредба или за нейната валидност), какво е 
съответстващото на правото на ЕС тълкува-
не на тези национални норми, както и дали 
тези норми не са несъвместими с правото 
на ЕС, при което следва да бъдат оставени 
неприложени, за да реши въпроса за прило-
жимото от него право. В настоящия случай 
преценката на сезиращия субект – ВАС 
(тричленен състав) – дали избраните от 
националния законодател правни средства 
за изпълнение на Директива 92/43/ЕИО са 
в съответствие с императивите на същата, 
следва да държи сметка за техния смисъл 
и обхват така, както той е изяснен от СЕС 
при разнообразие от факти и обстоятелства в 
материята на опазване на биоразнообразието. 
Така изяснените последици от действието 
на правото на ЕС, което сезиращият съд 
дължи като съд и по правото на ЕС, същият 
следва да има предвид при аргументирането 
на позицията си за несъответствие на прило-
жимия в производството пред него закон с 
Конституцията, включително и, ако намира 
основания за това – да повдигне въпроса за 
нарушена национална конституционна иден-
тичност пред Конституционния съд.
Конституционният съд, отчитайки че 
ЗБР е националната законодателна мярка 
в изпълнение на Директива 92/43/ЕИО, че 
тази връзка с правото на ЕС не е посочена 
в искането, че не са очертани последиците 
от действието му в обсъжданата материя 
и оспорената разпоредба на чл. 12, ал. 7 
ЗБР не е обсъдена в контекста на съюзната 
правна рамка в областта на опазване на 
околната среда и биоразнообразието, е ука-
зал на сезиращия субект – ВАС (тричленен 
състав), да направи това, което последният 
дължи ipso jure в настоящата хипотеза на 
приложим в производството пред него закон, 
транспониращ директива на ЕС, конститу-
ционосъобразността на разпоредба от който 
е оспорена (в този смисъл вж. Определение 
на Конституционния съд от 14.09.2021 г. по 
к.д. № 13/2021 г.). Както вече бе отбелязано, 
вносителят е направил уточнение на искането 
по отношение на съюзното измерение на ЗБР 
с Определение от 21.07.2021 г. Като посочва, 
че Директива 92/43/ЕИО не урежда изрично 
съдебната защита на засегнатите, от мерките 
по опазването, интереси на титулярите на 
правото на частна собственост на земи, по-
падащи в „съответната“ ЗЗ, ВАС (тричленен 
състав) с допълнителни доводи, черпени от 
практика на СЕС и на ЕСПЧ в материята 
на правото на достъп до правосъдие/правото 
на съдебна защита, подчертава „незакон-
ността“ на изключването на процесуалната 
гаранция на правото на частна собственост 
за аргументиране на твърдяната в искането 
противоконституционност на разпоредбата 
на чл. 12, ал. 7 ЗБР.
– Относно допълнителните доводи на 
ВАС (тричленен състав) в Определение от 
21.07.2021 г.
Що се отнася до доминиращото позоваване 
от ВАС (тричленен състав), в Определение 
от 21.07.2021 г., на документа на ЕК под 
название „Известие на Комисията относно 
достъпа до правосъдие по въпросите на окол-
ната среда“ (ОВ, 2017/C 275/01), по въпроса 
за процесуалната легитимация (locus standi) 
и цитираната практика на СЕС и EСПЧ 
относно правото на защита/достъп до право-
съдие, по смисъла на Хартата на основните 
права на ЕС (ХОПЕС) и Конвенцията за 
защита на правата на човека и основните 
свободи (КЗПЧОС), Конституционният съд 
подчертава, че в съответния раздел от този 
документ – „Процесуална легитимация“ – са 
изложени редица основни положения на пра-
вото на ЕС в тази материя. Едновременно 
обаче процесуалната легитимация се третира 
от цитирания документ именно в областта 
на околната среда (както сочи самото му 
наименование) с акцент върху екологичните 
неправителствени организации (НПО) и за-
сегнатите, от неспазването на изискванията 
на съюзното право за опазването на приро-
дата и биоразнообразието, представители 
на обществеността с „достатъчен интерес“. 
Разгледан в цялост неговият текст недву-
смислено показва, че той е напълно в духа 
на правните разрешения на цитираната вече 
Конвенция от Орхус (регионална конвенция 
на държавите членки на Икономическата 
комисия за Европа към ООН, ратифици-
рана от РБ и в сила за нашата страна от 
16.03.2004 г.) относно достъп до информация, 
участие на обществеността в процеса на взи-
мане на решения и достъпа до правосъдие 
по въпроси на околната среда. Това именно 
потвърждава, че обсъжданият документ на 
ЕК се ръководи от очертаната, в разделите 
относно ЗБР и Директива 92/43/ЕИО, от-
правна позиция на природните директиви на 
Съюза – на преден план е изведена защитата 
на публичния интерес от осигуряване на 
високо качество на околна среда и живот на 
общностите, на здравето на хората и тяхното 
благополучие, докато, без да е пренебрегната, 
защитата на интересите на собствениците/
ползватели на земи и др. на териториите на 
ЗЗ, е поставена в контекста на опазването 
на една споделена ценност на национално 
и наднационално ниво (биоразнообразието 
е споделена ценност и общо европейско 
наследство) и е обвързана с постигането на 
предписаните от съюзното право резултати по 
опазването на благоприятното състояние на 
екосистемите в тяхната цялост на територията 
на Съюза в неразривна връзка с ускорените