Държавен вестник, бр. 38, 2006 г., стр. 46

С Т Р .  46
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  38
3.4.2.8. Допълнителните тежести, необходими
за привеждане на масата на удрящия елемент в
съответствие с пресметнатата по т. 3.4.2.7 стой-
ност, се закрепват отзад на задната част, показано
на фиг. 14b, или към компонентите на направлява-
щата система, които остават свързани с удрящия
елемент в момента на удара.
4. Макет на горната част на крака за изпитване
на удар
4.1. Пълната маса на челната част и на другите
компоненти, разположени пред местата за монти-
ране на датчиците за сили, прибавена към масата
на частите и техните скрепителни детайли, разпо-
ложени пред активните елементи, с изключение
на пенопласта и кожата, е 1,95 ± 0,05 kg.
4.2. Пенопластовата плът се състои от два лис-
та пенопласт ConforTM тип CF-45 с дебелина 25 mm.
Кожата е от усилен с нишки каучуков слой с дебе-
лина 1,5 mm. Комплектът от пенопласта и кожата
(с изключение на всеки елемент за усилване, мон-
тиране и т.н., използван за закрепване на краища-
та на кожата отзад на частта) е с маса 0,6 ± 0,1 kg.
Пенопластът и кожата се огъват зад частта, като
кожата се закрепва към задната част на частта с
помощта на обтегачи, които да поддържат страни-
те є успоредни. Големината и формата на пено-
пластовата плът трябва да позволяват между пе-
нопласта и компонентите, разположени зад чел-
ната част, да се образува едно пространство, дос-
татъчно за избягването на зони на значителни уси-
лия между тях.
4.3. Челната част се окомплектува с тензодат-
чици, позволяващи измерването на огъващите
моменти в три точки, като за всеки от тях се из-
ползва отделен канал (виж фиг. 14b). Тензодатчи-
ците се разполагат върху удрящия елемент отзад
на челната част. Двата външни тензодатчика се
разполагат на разстояние 50 ± 1 mm от едната и
другата страна на оста на симетрия на удрящия
елемент. Централният тензодатчик се разполага
върху оста на симетрия на удрящия елемент с до-
пустимо отклонение ± 1 mm.
4.4. Съединението, ограничаващо момента, се
закрепва така, че надлъжната ос на челната част
да е перпендикулярна на оста на направляващата
система с допустимо отклонение ± 2°, а моментът
на триене на съединението да се регулира на не по-
малко от 650 Nm.
4.5. Центърът на тежестта на частите на удря-
щия елемент, разположени пред съединението,
ограничаващо момента, включително и монтира-
ните тежести, трябва да е разположен върху сред-
ната надлъжна линия на удрящия елемент с допус-
тимо отклонение ±10 mm.
4.6. Разстоянието между осите на датчиците за
натоварване трябва да е 310 ± 1 mm, а диаметърът
на челната част—50 ± 1 mm.
Раздел VII
Изпитване на удар на макет на глава на дете или
на възрастен човек с нисък ръст с горната по-
върхност на капака
1. Област на приложение
 Този метод за изпитване е приложим към изис-
кванията по раздел I, т. 1.
2. Общи изисквания
2.1. Макетът на глава, използван като удрящ
елемент в изпитванията на удар с горната повър-
хност на капака, трябва да се движи свободно в
момента на удара. Удрящият елемент се освобож-
дава на такова разстояние от ПС, че резултатите
от изпитването да не се влияят от контакта на
удрящия елемент със системата за задвижването
при отскачането му назад.
2.2. Удрящият елемент може да се задвижва от
пневматичен, хидравличен привод, от механична
пружина или от всяко друго средство, което може
да осигури същия ефект.
3. Изисквания към изпитването
3.1. Целта на изпитването е да се установи дали
са изпълнени изискванията, посочени в раздел I,
т. 1.2.
3.2. Изпитванията с макет на глава, използвана
като удрящ елемент, се извършват върху горната
повърхност на капака, определена в § 1, т. 18 от
допълнителната разпоредба. Извършват се най-
малко осемнадесет изпитвания с всеки удрящ еле-
мент—шест изпитвания в средната една трета и по
шест изпитвания във всяка от страничните една
трети на горната повърхност на капака в местата,
в които вероятността за наранявания е оценена
като най-голяма. Изпитванията се извършват към
различни типове конструкции, които биха могли
да се използват в оценяваната зона.
 От тези осемнадесет изпитвания поне двана-
десет се извършат във вътрешността на “зоната А
на горната повърхност на капака” и поне шест
изпитвания се извършат във вътрешността на “зо-
ната В на горната повърхност на капака”, опреде-
лени в т. 3.3.
 Точките се избират така, че удрящият елемент
да не може да рикошира в горната повърхност на
капака, преди да се удари силно в предното стъкло
или в една от колонките А. Точките, избрани за
изпитването на удар на макета на глава на дете/
възрастен човек с нисък ръст, трябва да са разда-
лечени на не по-малко от 165 mm една от друга, да
са разположени на не по-малко от 82,5 mm навътре
от определените базови линии на страничните
повърхности на капака и на не по-малко от 82,5 mm
пред определената базова линия на задната повър-
хност на капака. Всяка от точките, избрани за из-
питването на удар на макет на главата на дете,
трябва да е разположена на не по-малко от 165 mm
зад базовата линия на предния ръб на капака, ос-
вен когато в нито една точка от зоната за изпитва-
не в границите на 165 mm странично не е конста-
тирана кинетична енергия при удара, по-голяма от
200 J, при изпитването на удар на горната част на
макета на крак с предния ръб на капака.
Минималните разстояния се определят с помощ-
та на рулетка, опъната по външната повърхност на
ПС. Може да се извършат по-малко от осемнадесет
изпитвания, когато известен брой точки е избран в
зависимост от потенциалната им възможност за
телесно нараняване и останалата зона за изпитване
е много малка (условие за избор на други точки на
удар, като се спазва минималното изисквано разпо-
ложение). Разположението на точките, в които са
извършени изпитванията от лабораториите, се по-
сочват в протокола от изпитването.