Държавен вестник, бр. 11, 2021 г., стр. 75

БРОЙ  11	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  75  
Раздел II
Обезвреждане на странични животински 
продукти и на продукти, получени от тях, 
извън обектите, регистрирани в областните 
дирекции по безопасност на храните, и одоб­
ряване на терени 
Чл. 3. (1) Обезвреждането на странични 
животински продукти и на продукти, полу-
чени от тях, извън обектите, регистрирани в 
ОДБХ, се извършва: 
1. когато произхождат от труднодостъпни 
райони;
2. когато транспортирането е невъзможно 
поради повишен риск от разпространение на 
заразна болест по животните;
3. в извънредни случаи, свързани с лик-
видиране на заразна болест по животните, 
когато капацитетът на обекта, регистриран 
в ОДБХ, е недостатъчен.
(2) Обезвреждането по ал. 1 се извършва 
чрез: 
1. загробване в трупни ями или траншеи;
2. директно изгаряне на нивото на терена 
или в изкоп. 
(3) Получената пепел от директното из-
гаряне по ал. 2, т. 2 се обезврежда съгласно 
ал. 2, т. 1.
(4) Начинът на обезвреждане по ал. 2 се 
определя със заповед на директора на съот-
ветната ОДБХ за всеки конкретен случай.
Чл. 4. (1) Всички общини одобряват терени 
за обезвреждането по чл. 3, ал. 2 в зависимост 
от капацитета на животновъдните обекти, на-
миращи се на територията на общината, въз 
основа на извършен анализ. При изграждане 
на нови животновъдни обекти или разширение 
на капацитета на съществуващите анализът се 
актуализира в срок от 6 месеца от настъпване 
на промяната.
(2) В случаите, в които на територията на 
дадена община се установи, че няма терени, 
отговарящи на изискванията на чл. 6, се 
одобряват терени на територията на съседни 
или други близки общини. 
(3) В случаите по ал. 2 писмено се уведо-
мяват кметовете на съседните или другите 
близки общини за необходимостта от терени 
за обезвреждане по чл. 3, ал. 2. 
(4) Кметовете на съседни или други близки 
общини извършват анализ на капацитетите 
на животновъдните обекти на територията 
на своята община и предоставят становище 
за възможност за одобряване на нови терени. 
(5) При положително становище по ал. 4 
се предприемат действия по чл. 5. 
(6) Взаимоотношенията за ползване на 
терените за обезвреждане на територията на 
други общини се уреждат между кметовете и 
общинските съвети на съответните общини.
Чл. 5. (1) Терените по чл. 4 се определят 
от постоянно действаща комисия на терито-
рията на съответната община, назначена със 
заповед на кмета.
(2) Комисията по ал. 1 се състои от пред-
ставители на: 
1. съответната община;
2. областната дирекция по безопасност на 
храните;
3. регионалната здравна инспекция; 
4. регионална инспекция по околната среда 
и водите;
5. басейнова дирекция;
6. Главна дирекция „Пожарна безопасност 
и защита на населението“;
7. съответния ВиК оператор, предоставящ 
ВиК услуги в района на общината;
8. съответната областна дирекция „Земе-
делие“.
(3) Терените по ал. 1 се предлагат от кмета 
на общината на комисията по ал. 2.
(4) Комисията извършва проверка на място и 
по документи за съответствието на терена/ите  
с изискванията на тази наредба. 
(5) За резултатите от извършената проверка 
по ал. 4 се съставя протокол с решение на 
комисията, в който се отразяват писмените или 
устните становища на всички представители по 
ал. 2, за одобряване или отказ от одобряване 
на предложения терен по ал. 3 и начина, по 
който може да се обезврежда на него. 
(6) Решенията за одобряване на терен от 
комисията се вземат с единодушие.
(7) Въз основа на протокола по ал. 5 и в 
срок до 3 работни дни от неговото получа-
ване кметът на общината издава заповед за 
одобряване на терен за обезвреждането по 
чл. 3, ал. 2. 
(8) Кметът на общината обозначава мес-
тата за обезвреждане по подходящ начин и 
предприема действия за промяна на устройст­
вения план на общината и отразяване на 
новото предназначение на одобрените имоти 
в кадастъра или картата на възстановената 
собственост от компетентните институции. 
Чл. 6. (1) При определяне на терен по чл. 4 
неговото местоположение се съобразява със:
1. наличие на отстояние най-малко 1000 м 
от границите на урбанизираните територии 
и най-малко 100 м от републиканските и 
местните пътища;
2. местоположението на водоизточници, 
използвани за питейно-битово водоснабдяване, 
на минерални води, използвани за лечение, 
профилактика, спорт и рекреация, и забраните 
и ограниченията, свързани с експлоатацията 
на санитарно-охранителните зони около тях, 
както и с местоположението на зоните за 
къпане;
3. наличие на хидротехническите съоръ-
жения (напоителни и отводнителни канали), 
язовири, водоеми и други такива;