Държавен вестник, бр. 19, 2005 г., стр. 10

С Т Р .  10
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  19
Г л а в а  в т о р а
НАЦИОНАЛНА СИСТЕМА ЗА УПРАВЛЕНИЕ
ПРИ КРИЗИ
Раздел I
Общи положения
Чл. 5. (1) Националната система за управле-
ние при кризи осигурява действията по предот-
вратяване, овладяване и преодоляване на пос-
ледиците от кризи на територията на страната
или извън нея—при изпълнение на задължения,
произтичащи от международни договори, по
които Република България е страна.
(2) Националната система за управление при
кризи се изгражда на централно и на територи-
ално ниво.
Чл. 6. Националната система за управление
при кризи включва:
1. органи за управление;
2. центрове за управление;
3. комуникационно-информационна система;
4. сили за реагиране при кризи.
Чл. 7. Националната система за управление
при кризи отговаря на следните изисквания:
1. осигуряване на възможност за наблюде-
ние, анализ и оценка на риска и на потенциално
опасните обекти и дейности;
2. осигуряване на готовност за действие и
способност за своевременно реагиране при
кризи;
3. изграждане на единна комуникационно-
информационна система, гарантираща ситуа-
ционна осведоменост в реално време;
4. ясно и точно определяне на задълженията
на всички нива на управление;
5. ефективно използване на наличните ре-
сурси за предотвратяване, овладяване и прео-
доляване на последиците от кризи;
6. непрекъснатост на финансирането;
7. гарантиране на гражданския контрол;
8. оперативна съвместимост с Национална-
та система за ранно предупреждение и Нацио-
налната система за оповестяване;
9. оперативна съвместимост със системите
за реагиране при кризи на НАТО, Европейския
съюз и на други международни организации и
държави, с които Република България има склю-
чени международни договори;
10. единно ръководство на силите за реаги-
ране при кризи при запазване на институцио-
налната им принадлежност.
Чл. 8. Основните задачи на Националната
система за управление при кризи са:
1. обучение и подготовка на органите за уп-
равление, силите за реагиране при кризи и на-
селението;
2. анализ на обстановката;
3. прилагане на превантивни мерки;
4. предотвратяване разрастването на кризата;
5. овладяване на кризата;
6. ограничаване и ликвидиране на последи-
ците от кризата.
Раздел II
Органи за управление при кризи
Чл. 9. (1) Управлението при кризи се осъщес-
твява от:
1. централните органи на изпълнителната
власт;
2. териториалните органи на изпълнителна-
та власт;
3. органите по чл. 19, ал. 4 от Закона за ад-
министрацията.
(2) При осъществяване на правомощията си
по този закон Министерският съвет се подпо-
мага от Съвета по сигурността, а за всеки кон-
кретен случай—от Национален кризисен щаб.
(3) На президента на Република България,
на председателя на Народното събрание и на
министър-председателя се предоставя еднаква
по обем и съдържание информация в случай на
заплаха или възникнала криза на територията
на цялата страна.
Чл. 10. Министерският съвет:
1. формира националната политика и осъ-
ществява общото ръководство на дейностите
по управление при кризи;
2. създава и ръководи Националната систе-
ма за управление при кризи;
3. разрешава участието на невоенизирани
формирования при овладяване и преодоляване
на последиците от кризи в други държави;
4. разрешава участието на чуждестранни или
на международни невоенизирани формирова-
ния при овладяване на кризи и преодоляване
на последиците от кризи на територията на
страната;
5. обявява кризисно положение на терито-
рията на цялата страна или на част от нея;
6. взема решение за провеждане на мобили-
зация на гражданските ресурси при кризи;
7. взема решение за организирано извежда-
не на хора и животни от застрашени райони и
разсредоточаване на културни и материални
ценности;
8. приема Национален план за управление
при кризи;
9. приема Национална програма за защита
на критичната инфраструктура и на потенциал-
но опасните обекти и Годишен национален план
за действие по защитата на критичната инф-
раструктура и на потенциално опасните обек-
ти; мерките за защита на критичната инфраст-
руктура и на потенциално опасните обекти и
редът за тяхното прилагане се определят в пра-
вилника за прилагане на закона;
10. приема Национален план за организира-
но извеждане на населението и разсредоточа-
ване на културните и материалните ценности;
11. приема Национална програма за обуче-
ние на населението за действия при кризи;
12. определя условията и реда за създаване,
използване и възстановяване на централните и
териториалните кризисни запаси;